overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 04.10.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит шляхом відкриття карткового рахунку з встановленим кредитним лімітом 3000,00 грн. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого станом на 15.05.2015 року має заборгованість в сумі 19962,17 грн. Прохав стягнути з відповідача суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 04.10.2011 року [PERSON] був наданий кредит шляхом відкриття карткового рахунку з встановленим кредитним лімітом 3000,00 грн. (а. с. 3-4). Розмір заборгованості підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком (а. с. 7). На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 13.09.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит шляхом відкриття карткового рахунку з встановленим кредитним лімітом 5200,00 грн.. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого станом на 14.01.2015 року має заборгованість в сумі 6370,45 грн. Прохав стягнути з відповідача суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 13.09.2011 року [PERSON] був наданий кредит шляхом відкриття карткового рахунку з встановленим кредитним лімітом 5200,00 грн. (а. с. 3-5). Розмір заборгованості підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком (а. с. 7). На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 28.01.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 12000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 22626,56 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 22626,56 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 28.01.2011 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 12000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 22626,56 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з останнього на його користь 5\~015 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У судове засідання сторони не зявились, від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу в його відсутність, позов підтримує, причини неявки в судове засідання представника відповідача суду не повідомлені. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 01.10.2014 року позивач [PERSON] відповідно до наказу № 637-К від 30.09.2014 року був прийнятий на посаду заступника начальника Відділення Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт». 30 квітня 2015 року наказом № 339-К від 28 квітня 2015 року позивач був звільнений із займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільнені з роботи з позивачем не було проведено повний розрахунок належних до виплати сум та лише 04.06.2015 року відповідачем було сплачено заборгованість перед позивачем. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Стаття 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи наявність доказів, які свідчать про невиконання відповідачем вимог Закону, позов в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 5\~015 грн. 15 коп., виходячи з розрахунку 143 грн. 29 коп. за кожний робочий день (35 дн. * 143 грн. 29 коп. = 5 015,15 грн.), обґрунтований та підлягає задоволенню. Суд вважає справедливим і рівноцінним відшкодування позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з відсутністю оплати своєї праці та порушення його законних прав призвело до втрати нормальних життєвих звязків та вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, в розмірі 1 000 грн., які повинні бути стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, вказуючи на те, що 28.02.2007 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу ? частини [ADDRESS]. Після отримання витягу про реєстрацію права власності на вказану частку квартири 20.03.2007 року вона стала єдиним власником вище вказаної квартири. На теперішній час позивач має намір продати належне йому нерухоме майно, але йому стало відомо, що 27.03.2007 року згідно постанови державного виконавця Приморського ВДВС ММУЮ було накладено арешт на ? частину належної позивачу квартири, як на таку, що належить [PERSON] Вважає, що арешт накладено безпідставно, на належне йому майно. Прохає суд звільнити з під арешту належну йому [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя. Позивач в судове засідання не зявилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача, Приморського ВДВС ММУЮ не зявився, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, залишивши вирішення питання по суті на розсуд суду. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків: 20.03.2003 року позивач та [PERSON] придбали в рівних долях по ? частині, згідно договору купівлі продажу, [ADDRESS] в Приморському районі, який було зареєстровано 21.04.2003 року в Маріупольському БТІ (а. с. 10). 15.12.2006 року рішенням Приморського районного суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а. с. 9). Після розірвання шлюбу сторонами було укладено договір купівлі продажу ? частини [ADDRESS], за яким [PERSON] стала єдиним власником квартири згідно витягу від 20.03.2007 року, зареєстрованому Маріупольським БТІ (а. с. 11). 27.03.2007 року постановою державного виконавця Приморського ВДВС ММУЮ від 27.03.2007 року було накладено арешт на ? частку [ADDRESS] (а. с. 7) Згідно до\~ст. 41 Конституції України\~та ч. 1\~ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до положень частин 1, 2\~статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналізуючи зібрані у справі докази, оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що арешт державним виконавцем був накладений на майно, яке не належало боржнику на момент його накладення, тому вимоги позивача про зняття арешту з належної йому 1/2 частини квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

у червні 2015року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1055 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Зазначив, що вони з відповідачкою не зійшлись характерами та поглядами на життя, у зв'язку з чим між ними виникли суперечки та сварки. Відповідач не виконує свої материнські обов'язки, не цікавиться життям сім'ї, веде аморальний спосіб життя. За переконаннями позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, у якому просить проводити розгляд справи без його участі. Зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи . Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23.10.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1055 (а.с.7). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вирішити питання стосовно судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

у червні 2015року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та [PERSON] 04.08.2001 року Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 873 зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Зазначив, що приблизно з серпня 2013 року між ним та відповідачем припинено шлюбні стосунки, з цього ж періоду не ведуть спільного господарства. Подальшого збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Після розірвання шлюбу спільна дитина залишиться проживати з відповідачкою. Спір про розділ майна відсутній. Між ним та відповідачкою також є домовленість, відповідно до якої позивач добровільно надаватиме кошти на утримання дитини. Позивач вважає,що надання строку для примирення,а також збереження шлюбу, протирічить моральним засадам суспільства та шкодить інтересам дитини. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без його участі. Зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без її участі. Зазначила, що позов визнає та не заперечую проти його задоволення. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 серпня 2001 року Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 873 (а.с.4). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин з серпня 2013 року, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 19.07.2014 року ним було придбано у відповідача товар телевізор SATURN TV LED 32A NEW, який виявився неналежної якості. Для підготування мотивувальної частини рішення, з огляду на складність справи, необхідний певний час, тому суд,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 25 грудня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Дзержинська Донецької області, актовий запис № 262. Від спільного проживання мають дитину - [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникали постійні суперечки. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, сторони спільно не проживають. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін не можливе, майнового спору у сторін не має, дитина після розірвання шлюбу буде мешкати разом з матір'ю. Виходячи з вищевказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог вказав, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі, який укладено 24 червня 2011 року Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. Шлюбні відносини були припинені у листопаді 2014 року. Вважає збереження шлюбу неможливим, оскільки з вказаного часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач мешкає з іншою жінкою, з якою очікують народження дитини, має намір одружитись, тому реєстрація шлюбу з відповідачем перешкоджає йому в цьому. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання також надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати. Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходе на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Ганоха) [PERSON] перебувають у шлюбі з 24 червня 2011 року, який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №\~388, (свідоцтво про шлюб а.с. 6). Від шлюбу подружжя мають одного неповнолітнього сина [PERSON], народженого 27 серпня 2011 року (а.с. 7). Неповнолітня дитина мешкає з матірю, відповідачем по справі, спір про місце проживання дитини у сторін відсутній. З листопада 2014 року, сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Підставою розпаду сім`ї стало те, що відповідач не проявляла поваги до індивідуальності позивача, його звичок, вподобань, за час спільного проживання виявилися суттєві розбіжності в їх характерах, внаслідок чого виникали постійні сварки. На даний час позивач має іншу жінку, яка вагітна, тому має намір створити з нею нову сімю. За час окремого проживання, шлюб зберегти не вдалося, сім`я розпалася остаточно. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач не має наміру, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що сімю зберегти немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває. У відповідності до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Outcome: approved