Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (з 21.08.2018 року назву змінено на акціонерне товариство «ПриватБанк», далі - АТ КБ «ПриваБанк», або Банк), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що 13 червня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та позивачем було укладено кредитний договір № HMPWGA00000874, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США з терміном повернення до 13 червня 2028 року, але ним 12.11.2012 року за домовленістю із відповідачем кредит був повністю сплачено, шляхом внесення в касу Банку 25377,39 доларів США. 14.05.2015 року заочним рішенням Полонського районного суду було задоволено позов АТ КБ «ПриватБанк» та в рахунок погашення кредитної заборгованості в сумі 2726,77 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру № 8, розташовану в м. Полонне по вул. Київській, 33, а тому, на думку позивача, кредитний договір припинив свою дію. 19.03.2018 року для нього стало відомо, що 08.12.2017 року вищевказаний приватний нотаріус вчинив виконавчий напис про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 12765,33 доларів США та 1800 грн. Позивач вважає, що нотаріусом не було зясовано питання щодо безспірності розміру кредитної заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, штрафу, пені та відсотків. [PERSON] цього, нотаріус не переконався про належне повідомлення боржника про суму заборгованості, яке він не отримував від Банку, а також про погашення кредиту, про стягнення предмета іпотеки, про порушення строків звернення стягнення заборгованості по кредиту. У зв'язку з викладеним просив визнати таким, що не підлягає виконанню вищезгаданий виконавчий напис. 18 травня 2018 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено перше судове засідання на 15.06.2018 року (а.с.23). Також суддею було задоволено клопотання позивача про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса доказів, та надано відповідачу право подати відзив на позов протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали. Згідно заяв позивача від 13.06 та 11.07.2018 року (а.с.39, 60) розгляд справи відкладався відповідно з 15.06 на 11.07 та на 28.09.2018 року. 13.06.2018 року від приватного нотаріуса [PERSON] до суду надійшли копії документів, на підставі яких ним було вчинено спірний виконавчий напис, а також заява нотаріуса про розгляд судом справи без його присутності. 11.07.2018 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнав, зазначивши, що дії приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису були цілком законними. 23.07.2018 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому [PERSON] просив відхилити відзив на позов, вказавши, що Банком пропущено строк позовної давності на стягнення заборгованості, оскільки право на позов у відповідача виникло ще 12.12.2012 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив задовольнити заявлені його довірителем позовні вимоги. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, на розгляд справи не зявився, а також не надав документи, які вимагались від нього судом. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 13 червня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та позивачем було укладено кредитний договір № HMPWGA00000874, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 доларів США з терміном повернення до 13 червня 2028 року (а.с.44-46). Як вбачається зі змісту листа АТ КБ «ПриватБанк» від 04.12.2012 року (а.с.18) адресованого [PERSON], в останнього на час написання листа малась заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 99,87 доларів США. Згідно рішення Полонського районного суду від 14.05.2015 року (а.с.19) в позивача станом на 14.04.2014 року існувала кредитна заборгованість в розмірі 2726,77 доларів США, в рахунок погашення якої судом постановлено, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 8, розташовану в м. Полонне по вул. Київській, 33. 08.08.2017 року АТ КБ «ПриватБанк» направив для [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № HMPWGA00000874 від 13.08.2008 року (а.с.51), в якій вимагав виконання всіх боргових зобовязань за цим договором, що станом на 25.07.2017 року становили в загальній сумі 12765,33 доларів США, а саме: 583,72 доларів США борг за тілом кредиту; 375, 90 доларів США заборгованість за відсотками; 4720,31 доларів США заборгованість з комісії; 6468,31 доларів США заборгованість з пені; 9,68 та 607,41 доларів США заборгованість по штрафам. 08.12.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинив виконавчий напис про стягнення з позивача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором за період з 13.06.2008 року по 25.07.2017 року в загальному розмірі 12765,33 доларів США, що еквівалентно 329600,82 грн. (а.с.41). Для вчинення виконавчого напису АТ КБ «ПриватБанк» надав нотаріусу такі документи: заяву, кредитний договір № HMPWGA00000874 від 13.08.2008 року, розрахунок заборгованості, письмову вимогу про усунення порушень, дані про відправлення цієї вимоги [PERSON] (а.с.42-52). Вирішуючи питання законності позовних вимог, суд зазначає наступне. За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Згідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). [PERSON] того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.\~Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За судовою практикою Верховного Суду (зокрема, постанови від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15-ц, від 19.09.2018 року у справі № 207/1587/16)\~підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про\~визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.48) [PERSON] здійснив останній платіж 12.11.2012 року та після цього припинив сплачувати кредит. Згідно вищезгаданого рішення Полонського районного суду від 14.05.2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором станом на 14.04.2014 року в розмірі 2726,77 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру № 8, розташовану в м. Полонне по вул. Київській, 33, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банком з укладенням від імені іпотекодавців договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Дане рішення набрало законної сили з 06.07.2015 року. В той же час, після постановлення судом вказаного рішення АТ КБ «ПриватБанк» продовжило нараховувати для позичальника заборгованість, в тому числі проценти, комісію, пеню. Разом з тим, якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості,\~яке боржник\~ виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові [PERSON] Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Також суд звертає увагу, що АТ КБ «ПриватБанк» у заяві про видачу виконавчого напису нотаріусом, а останній у виконавчому написі здійснив стягнення з [PERSON] заборгованості пені в доларах США, та за період з 13.06.2008 року по 25.07.2017 року. При цьому, нотаріус не врахував положення ч.1 ст.533 ЦК України, а також Декрету Кабінету\~Міністрів України\~від 19\~лютого 1993\~року №\~15-93\~«Про систему\~валютного регулювання\~і валютного\~контролю» та\~Закону України\~«Про відповідальність\~за несвоєчасне\~виконання грошових\~зобов'язань»\~про те,\~що пеня\~має обчислюватися\~та стягуватися\~лише в\~національній валюті\~України \~гривні. [PERSON] цього, суд зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а позовна давність в один рік (спеціальна) застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч.2 ст.258 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. За умовами кредитного договору [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та проценти шляхом сплати щомісячних платежів у відповідності до встановленого сторонами графіку платежів (пункт 8.1). В той же час, нотаріус при видачі виконавчого напису здійснив стягнення заборгованості по кредиту вирахуваної Банком за період з 13.06.2008 року по 25.07.2017 року, при цьому не з`ясував час виникнення у кредитора права вимоги, в тому числі щодо кожного щомісячного платежу, чим не дотримався вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» щодо необхідності видачі виконавчого напису про стягнення заборгованості не більше ніж за три роки з дня виникнення у Банку права вимоги, а щодо пені один рік. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами кредитного договору існує спір, зокрема про розмір кредитної заборгованості, а тому суд знаходить підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved