Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

У червні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 195 в будинку № 28-б по вул. Виборгзькій у м. Дніпропетровську. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 23 квітня 1983 року їх сімї було надано 3-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,7 м2. Усі позивачі оселились у квартирі та були в ній зареєстровані. У 1994 році вони приватизували квартиру і стали її власниками. У 1999 році позивач [PERSON] уклала шлюб з Відповідачем і змінила прізвище з Федько на [PERSON]. З цього часу Відповідач оселився у квартиру у якості члена сімї. Він був зареєстрований у вищезазначеній квартирі. З вини Відповідача, який допускав подружню невірність, відносини подружжя були зіпсовані та у липні 2008 року він пішов з квартири та з цього часу у ній не проживає. За час його відсутності ( з 2008 по 2015 рік) йому ніколи не чинили перепони у користуванні квартирою, однак незважаючи на це Відповідач у квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує та не розглядає це житло як своє. Протягом 7 років Відповідач без поважних причин не проживає у квартирі, тому позивачі вважають, що його слід визнати таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Реєстрація Відповідача у квартирі порушує права позивачів як власників на протязі тривалого часу вони вимушені сплачувати квартирну платню та комунальні послуги за Відповідача. Тому позивачі просять визнати Відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 195 в будинку № 28-б по вул. Виборгзькій у м. Дніпропетровську та зобовязати Красногвардійський районний відділ в м. Дніпропетровську ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку в цій квартирі. Позивач, [PERSON], у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду не заперечувала. Позивач, [PERSON], у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Позивач, [PERSON], у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Позивач, [PERSON], у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Третя особа, Красногвардійський відділ головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачів по справі. У будинку проживає з часу його побудування. Відповідача по справі вона не бачила з 2007 року, оскільки він не проживає за зазначеною адресою. Де він знаходиться зараз їй не відомо. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, яке видане 15 лютого 1994 року на підставі розпорядження (наказу) від 15 лютого 1994 року № 212, виданого Державним підприємством «Авіаагрегат», квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної власності гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з довідки № 116 від 29.05.2015 року виданої [PERSON] у [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 5). Як встановлено у судовому засіданні, Відповідач з 2008 року у [ADDRESS] не проживає. Фактичне місце проживання відповідача не відоме. Особистих речей відповідача в будинку немає, що підтверджується показами свідків та актом, складеним та підписаним сусідами позивачів (а.с.8 ). Згідно відповіді Красногвардійського РВ ДМУЮ ГУМВС у Дніпропетровській області № 42/2/А3 від 05.06.2015 року, [PERSON], [INFO], за фактом перепон у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у період з 2008 по 2015 роки не звертався (а.с. 6). У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України \~кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS], оскільки не проживає там з 2008 року без поважних причин, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про зобовязання Красногвардійського районного відділу в м. Дніпропетровську ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі, оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, зазначені вимоги задоволенню не підлягають оскільки будуть порушувати права субєкта владних повноважень, в даному випадку Красногвардійського відділу у місті Дніпропетровськ Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та вимоги чинного законодавства, оскільки управління державної міграційної служби по справі є третьою особою, до якої не може бути заявлено вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 15, 319, 321, 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial