Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У травні 2020 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач посилається на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2013 у справі № 2-6989/12 (провадження №2/753/877/13) стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 744 878 грн. 54 коп., яка складається з заборгованості по сумі кредиту у розмірі 631 403 грн. 18 коп. та заборгованості по відсоткам у розмірі 113 475 грн. 36 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.07.2013 рішення Дарницького районного суду від 27.02.2013 залишено без змін. Оскільки відповідачі не виконують рішення суду від 27.02.2013, порушили строки виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду в розмірі 211379,76 грн., 3% річних в сумі 65600,61 грн. Ухвалою суду від 27.05.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.06.2020 відповідачем [PERSON] надано відзив на позов. Відповідач вказує, що індекс інфляції та 3% річних можуть нараховуватись лише на основне зобов`язання (тіло кредиту), а не на весь борг. Відтак заявлений позов є безпідставним. Крім того, оскільки спірні відносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, а саме ст. 625 ЦК України. Крім того, Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.02.2017 по 31.01.2020, а до суду звернувся лише 14.05.2020. Враховуючи обставини викладені у відзиві відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 22.06.2020 відповідачем [PERSON] надано відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову, вказуючи що ніякої заборгованості у відповідачів перед АТ «Універсал Банк» не існує. Відповідно до письмового повідомлення НБУ від 18.10.2019 вказано, що у кредитному реєстрі Національного банку України відсутня інформація щодо кредитної заборгованості відповідачів перед позивачем. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності оскільки позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.02.2017 по 31.01.2020, а до суду звернувся лише 14.05.2020. 15.07.2020 відповідачем [PERSON] надано заперечення на позовну заяву. Відповідач додатково просить звернути увагу, що під час виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі № 2-6989/12 з Відповідачів на користь позивача стягнуто із пенсійних виплат за період з 01.03.2018 по 01.07.2020 грошові кошти на суму 30402,38 грн. та продовжуються відрахування з пенсійних виплат. Відтак, протиправна поведінка відповідачів щодо невиконання рішення суду відсутня. Як наслідок відсутня вина відповідачів за невиконання рішення суду, а тому до спірних відносин в силу вимог ч. 1 ст. 614 ЦК України не може бути застосована цивільна відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Зважаючи на обставини, викладені в запереченнях відповідач просить відмовити у задоволенні позову. 03.07.2020 та 08.07.2020 представником позивача надано відповідь на відзив [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача вказує, що розрахунок заборгованості виконано згідно технологічної карти затвердженої Національним банком України та з урахуванням умов кредитного договору. В разі незгоди з позичальником з заявленими Банком позовними вимогами та з доданим суду розрахунком, Відповідач вправі надати свої заперечення в цій частині та надати свій контррозрахунок, з зазначенням обставин та суми, яка на думку відповідачів є недостовірною. Крім того, оскільки відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2013 у справі № 2-6989/12 до стягнення підлягає сума боргу в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого Відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішенню підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних витрат. Щодо застосування строку позовної давності. З наданого розрахунку вбачається, що банком заявлено вимоги про стягнення заборгованості по інфляційним витратам та 3% річних за останні три роки, відтак підстави для задоволення заяви відповідачів про застосування строку позовної давності відсутні. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, з викладених в ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечували, з підстав викладених в заявах по суті справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між 11 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] укладено кредитний договір №004-2008-2407 відповідно до п. п. 1.1 - 1.2 якого, позивач надає відповідачу грошові кошти (далі по тексту - кредит) в сумі 80 000 доларів США на строк користування до 10 липня 2026 року, а відповідач зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки у розмірі 14,95% річних та платежі за кредитом у встановлений у договорі строк в повному обсязі. А згідно з п. 2.4 цього договору погашення кредиту та оплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки згідно графіку повернення кредиту і сплати відсотків, наведеному у Додатку №2, який є невід`ємною частиною даного договору. Судом також встановлено, що 01.04.2009 року та 13.08.2010 між позивачем та відповідачем 1 було укладено додаткові угоди б/н до кредитного договору №004-2008-2407 про внесення змін до договору кредиту. Пунктами 1.3, 2.3 кредитного договору передбачено, що цільовим призначенням кредиту споживчі потреби і останній надається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. Згідно з п. 1.1.1 кредитного договору у разі, зокрема, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується підвищена процентна ставка. Розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені цим договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процесів кредитор здійснює відповідно до умов цього договору. Відповідно до п. 9.1 кредитного договору, останній набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного погашення виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 11.07.2008 на виконання п. 1.1 кредитного договору позивач здійснив видачу суми кредиту - 80 000 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку, копія якої наявна в матеріалах справи. Позичальник - відповідач 1 скористалася кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, про що попереджалася кредитором, що підтверджується вимогами про повне дострокове погашення кредитів та повідомленнями про вручення поштового відправлення, копії яких наявні в матеріалах справи. Вищевказані вимоги позивача залишились невиконаними відповідачем, доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, станом на 15.06.2012 заборгованість відповідача 1 перед позивачем за кредитним договором №004-2008-2407 становить 79 000,45 доларів США та 14 197,73 доларів США - сума відсотків за користування кредитними коштами, що в перерахунку на національну грошову одиницю України за курсом Національного банку України становить 631 403,18 грн. та 113 475,36 грн. відповідно. Судом також встановлено, що у якості забезпечення виконання зобов`язання відповідача 1 за кредитним договором були укладені договори поруки між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки №004-2008-2407-Р/1 від 11.07.2008; [PERSON] укладений договір поруки №004-2008-2407-Р/2 від 11.07.2008; [PERSON] укладений договір поруки №004-2008-2407-Р/3 від 11.07.2008; [PERSON] укладений договір поруки №004-2008-2407-Р від 13.08.2010. Відповідно до умов пункту 1.4 вищезазначених договорів поруки, поручителі - відповідачі 2, 3, 4, 5 і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Оскільки відповідачами порушені договірні зобов`язання, рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 2-6989/12 (провадження №2/753/877/13) стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 744 878 грн. 54 коп., яка складається з заборгованості по сумі кредиту у розмірі 631 403 грн. 18 коп. та заборгованості по відсоткам у розмірі 113 475 грн. 36 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219 грн. Рішення суду звернуто до примусового виконання та на час розгляду справи судом не виконано. Вказані обставини не заперечуються сторонами. Суд вважає важливими доводи відповідачів, викладені у відзиві про відсутність підстав застосування вимог с т. 625 ЦК України, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних витрат за невиконання рішення суду, охоплюючи період з 01.02.2017 по 31.01.2020 в загальному розмірі 279980,37 грн. Згідно ч.1 та 2 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, наявність судового рішення, яке набрало законної сили підтверджує факт наявності заборгованості у відповідачів. Відтак, оскільки виконання судового рішення є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідачі порушили виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді інфляційних витрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є способом захисту його майнових прав та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. У відзиві відповідачі не надають своїх міркувань про те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем жодним чином не підтверджує суму заборгованості за кредитом. Боржник за відсутності надання ним будь-яких альтернативних розрахунків заборгованості або конкретних зауважень щодо арифметичних помилок у розрахунку заборгованості передчасно надає оцінку належності та допустимості розрахунку заборгованості, а також необґрунтовано вказує на безпідставність нарахованих сум, не спростовуючи їх розмір. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для виконання відповідачами, та з огляду на те, що відповідачі порушили виконання грошового зобов`язання з виплати сум заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення боржником виконання рішення суду, що набрало законної сили підтверджена також у наступних постановах ВС у справах: № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, №703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанову Верховного суду від 06.08.2018 у справі № 361/7939/2015-ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших витрат, а отже позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних. Оскільки рішенням суду було стягнуто суму в національній валюті, відповідачами рішення не виконано позивач має право вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних витрат. Наданий суду розрахунок заборгованості, виконаний спеціалістом банку та не спростований відповідачами. Відтак суд вважає розрахунок заборгованості належним доказом, що наданий відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на лист НБУ № 20-0007/54108 щодо відсутності у кредитному реєстрі НБУ інформації щодо заборгованості відповідачів перед банком, оскільки правовідносини виникли з підстав тривалого невиконання рішення суду, що визнається сторонами. Зважаючи на викладені обставини, доводи відповідачів про відсутність підстав щодо стягнення боргу з підстав ст. 625 ЦК України є неспроможними. Крім того, факт наявності заборгованості перед кредитором підтверджується розрахунками, долученими до позовної заяви. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами, суд вважає що позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних витрат такими, що підлягають задоволенню. Відповідачі не надали заперечень з посиланням на докази щодо спростування заявлених позовних вимог. Судом враховано, що позивач просить стягнути інфляційні витрати та 3% річних за період з 01.02.2017 по 31.01.2020, а до суду звернувся лише 14.05.2020. Відповідачами подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відтак, зважаючи на заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню за період з 14.05.2017 по 31.01.2020, що становлять: інфляційні витрати 160 940.02 грн., 3 % річних 59 484.74 грн. Інші доводи відповідачів викладені у відзиві не спростовують висновки суду про встановлені обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial