Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Краснолиманське (далі ТОВ Краснолиманське) про відшкодування моральної шкоди, завданої нещасним випадком на виробництві, та його наслідками. В обґрунтування позову позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16 квітня 2009 року по 9 липня 2009 року та з 27 липня 2009 року по 23 травня 2014 року, звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КзпП України. 13 липня 2011 року о 6 годині 10 хвилин з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав закритий уламаний поперечний перелом середньої треті нижньої треті правого стегна зі зміщенням, садна носа, про що був складений акт розслідування нещасного випадку по формі Н-5 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по формі Н-1. Висновком МСЕК у 2011 році йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності, рекомендовано медикаментозне лікування, при повторному огляді на МСЕК йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності. Оскільки втрата працездатності спричинила позивачеві фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних звязків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, йому заподіяна моральну шкоду, яку просив відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 20000 грн. Позивач та представник позивача [PERSON] про час та місце судового розгляду сповіщені належним чином, в судове засідання не з'явились, надали заяви, в яких підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути за їх відсутністю, не заперечували проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач про час та місце судового розгляду сповіщений належним чином, його представник в судове засідання не з'явився, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим судом на підставі ст.224 ЦПК України ухвалено заочне рішення на підстав наявних у ній доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору про час та місце судового розгляду сповіщена належним чином, її представник в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Позивач працював в ТОВ Краснолиманське з 12 квітня 2009 року по 9 липня 2009 року в якості учня електрослюсаря підземного з повним робочим днем в шахті на період практики, з 27 липня 2009 року по 23 травня 2014 року в якості електрослюсаря підземного 4 розряду з повним робочим днем в шахті тимчасово, електрослюсарем підземним 4 розряду з повним підземними робочим днем в шахті, звільнений за власним бажанням за ста.38 КзпП України. 13 липня 2011 року під час виконання трудових обовязків електрослюсаря підземного дільниці № 2 з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він отримав закритий уламаний перелом середньої третини правого стегна зі зміщенням, садна носа. За висновками МСЕК позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності за виробничою травмою 10 травня 2012 року в розмірі 25%, при повторних оглядах 29 травня 213 року та 28 травня 2015 року позивачу також встановлено 25% втрати професійної працездатності, визначена потреба в медикаментозному лікуванні. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного звязку між попередніми умовами. Згідно з розясненнями, даними в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Судом установлено, що позивач працював у ТОВ Краснолиманське , яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих не небезпечних умов праці. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у звязку з ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням трудових обовязків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих звязків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, акту розслідування нещасного випадку, акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, довідок МСЕК, витягами з історії хвороби. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоровя, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному лікуванні. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 8000 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави судові витрати, що складаються з судового збору, так як позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від їх сплати. Відповідно до ст. ст.153, 233, 234, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial