overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 24.04.1999. У обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини з відповідачем припинено з квітня 2013 року. Примирення та подальше спільне життя з ним не можливе. Від шлюбу мають трьох доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Майновий спір та спір про проживання дітей відсутні. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити без змін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений неодноразово. Заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надав. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 24.04.1999 між сторонами Ольшанською селищною радою Миколаївського району, Миколаївської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] Із пояснень позивача спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого шлюбні стосунки припинено з початку 2013 року. Намірів їх поновлювати для подальшого збереження сім'ї позивач не має, оскільки май намір створити нову сім'ю. Від шлюбу сторони мають трьох доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] серії [NUMBER] та серії [NUMBER] Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню, прізвище позивача залишити без змін. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 26.10.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві між нею та відповідачем посилаючись на те, що сім'я не склалася через розбіжності у поглядах на життя та різні життєві цінності. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити. Пояснила, що на протязі останніх років їх сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Крім того зазначила, що підтримує стосунки з іншим чоловіком, з яким бажає створити сім»ю. Відповідач позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2001 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 1190 та видано відповідне свідоцтво (а.с.6). У судовому засіданні у день ухвалення рішення позивач повідомила про те, що вона вагітна. Відповідно до ч.2 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Виходячи з вищезазначеної статті існує законодавчо закріплена заборона на розірвання шлюбу як дружиною так і чоловіком в період вагітності дружини та після народження дитини, що пов'язано з презумпцією припущення, що чоловік жінки є батьком її дитини. Ст. 110 Сімейного Кодексу України містить також підстави, які дають право одному з подружжя пред'явити позов про розірвання шлюбу під час вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Ними є, насамперед, визнання батьківства зачатої дитини; визнання батьківства народженої дитини або постановлення судом рішення, котрим спростовується батьківство чоловіка щодо народженої дитини, тобто «шлюбне батьківство». Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про можливість застосування вищезазначених підстав. З огляду на зазначене суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 11.08.2006 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що проживає з позивачем. Спільне подружнє життя не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, проживають окремо, із серпня 2013 року між ними припинені шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Вважає збереження шлюбу неможливим, тому просить його розірвати, а малолітнього сина залишити на подальше проживання з нею. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказала про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 11.08.2006 року між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. \~ \~ \~ \~У зв`язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між ними припинені, наміру зберігати сім`ю вони не мають, примирятись сторони не бажають, мір для цього не приймають. \~ \~ \~ \~Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання позову відповідачем, яке приймається судом, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~ \~ \~ \~За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір, що підтверджено документально і тому підлягає стягненню з відповідача на її користь. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Зазначала, що з 21 лютого 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відносини в сім'ї не склалися. Відповідач на протязі останнього року часто вчиняє сварки, скандали тому збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Позивач вважає недоцільним подальше перебування у шлюбі з відповідачем, строк на примирення не потрібним та просить його розірвати. Дитину на подальше проживання просить залишити з нею. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримує. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21 лютого 2009 року серії [NUMBER] (а.с. 3). Від шлюбу вони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст.160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Отже збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом подальших заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Позивачем сплачено 243,60 грн. судового збору, який вона стягувати з відповідача на свою користь не бажає, про що свідчить надана нею заява.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 18.06.2005 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. З початку 2014 року не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та просив суд його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2005 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що з початку 2014 шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON], в якому прохає стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів заробітку відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалася на те, що вона із 07.10.1995 року перебувала з відповідачем у шлюбі. Сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач дитині не надає матеріальної допомоги, тому вона змушена звернутися до суду та прохає стягнути аліменти на утримання дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги, погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від заробітку щомісяця. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 07 жовтня 1995 року по 03 жовтня 2013 року (а. с. 5-6). Сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а. с. 4). Згідно довідки № 117302 виданої 20.05.2014 року Квартальним комітетом № 15 Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська, [PERSON] дійсно проживає з позивачем (а. с. 7). Відповідач у період із березня 2014 по квітень 2014 року отримав дохід в розмірі 4 428 грн. 64 коп., відповідно до довідки про доходи виданої ТОВ «Агродніпроцентр» (а. с. 8). Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, які мають суттєве значення. Також суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивача до суду та до повноліття дитини. Оскільки, відповідач будучи батьком дитини, зобов'язаний її матеріально утримувати та може надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

у травні 2014 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що у період із 1986 року по 1993 року [PERSON] працювала на різних посадах у Будинку відпочинку МВС України «Пуща Водиця». Рішенням сумісного засідання адміністрації та профспілкового комітету Будинку відпочинку МВС України «Пуща Водиця» від 11.08.1988 року [PERSON] надано окрему кімнату у 3-кімнатній квартирі [ADDRESS]. [INFO] народився [PERSON] - син [PERSON], який з народження та до цього часу проживає у [ADDRESS]. 18.10.1990 року рішенням сумісного засідання адміністрації та профспілкового комітету Будинку відпочинку МВС України «Пуща Водиця», з метою поліпшення житлових умов, [PERSON] надано ізольовану квартиру [ADDRESS]. Після вселення у жилу площу [PERSON] регулярно сплачувала комунальні послуги за користування жилим приміщенням та здійснювала поточний ремонт квартири. Таким чином, на думку [PERSON], між нею та адміністрацією будинку відпочинку «Пуща Водиця» ВМС України фактично існували правовідносини, пов'язані із наймом жилого приміщення , які не були належним чином оформлені у відповідності до вимог діючого на той час законодавства. У 2010 році [PERSON] звернулась до КП «Оболоньжитлоексплуатація» із заявою про отримання розрахункової книжки для сплати за комунальні послуги, однак їй було відмовлено, посилаючись на неправомірність проживання у квартирі через відсутність ордеру. Однак, адміністрація будинку відпочинку МВС України «Пуща-Водиця», приймаючи рішення про покращення житлових умов [PERSON] та, надаючи дозвіл на вселення у квартиру, а також подальше проживання в ній, не виконала всіх вимог законодавства, в частині обов'язкового оформлення ордеру, що мав бути виданий виконавчим комітетом відповідної Ради народних депутатів, на території якої розміщувалось вказане житло. У березні 2000 року Пуща-Водицькою селищною радою Подільського району м. Києва, правонаступником якого є Оболонська роайнна в м. Києві державна адміністрація, ініційовано виселення мешканців із квартири [ADDRESS], шляхом звернення до суду із позовом про виселення осіб із займаного жилого приміщення. Однак рішенням Подільського районного суду м. Києва прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Дане рішення залишено без змін рішенням Апеляційного суду м. Києва. 04.02.2014 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.02.2014 року виселено мешканців з квартири [ADDRESS]. Посилаючись на вищевикладені обставини та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

У травні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, мотивуючи тим, що [INFO] помер їх син [PERSON], про що видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,10 га [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Позивачі по справі є спадкоємцями першої черги. У встановлений законодавством строк позивачі звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.05.2011 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку. Просили визнати за ними право власності по ? частині за кожним земельної ділянки загальною площею 0,10 га [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Представник позивачів в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву де просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, причини неявки суд не повідомляв. Суд дослідивши докази, зібрані в справі, в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Встановлено, що [INFO] помер [PERSON], це підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,10 га [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Позивачі по справі є спадкоємцями першої черги, оскільки є батьками [PERSON], це підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Садківською сільською радою Шумського рай бюро Тернопільської області 06.08.1983 року. У встановлений законодавством строк позивачі звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але 13.05.2011 року постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії державного нотаріуса їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку. Підтвердженням належності спадкодавцю вищевказаної земельної ділянки є рішення Білогородської сільської ради №9/185 від 06.01.2006 року «Про надання дозволу на складання проекту відводу земельної ділянки в приватну власність». Названі вище обставини підтверджуються спадковою справою №68 за 2011 рік до майна померлого [INFO] [PERSON], постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.05.2011 року, рішення Білогородської сільської ради №9/185 від 06.01.2006 року, свідоцтвом про народження від 06.08.1983 року та іншими доказами, зібраними в справі, в їх сукупності, та не спростовані сторонами в судовому засіданні. Таким чином, суд має визнати за позивачкою право власності на спадкове майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У травні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина у розмірі ? частини від всіх видів доходів та заробітку щомісячно. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на виховання дитини. У зв`язку з вищевикладеним, позивачка просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивачка не з'явилася, проте надала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що погоджується із позовними вимогами позивачки та просив слухати справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2011 року. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з позивачкою, перебуває на утриманні матері, позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, інших доходів не має та відповідно до вимог сімейного законодавства має право на отримання матеріальної допомоги на утримання дитини з боку їх батька. Відповідач є особою працездатного віку, офіційно працює на ДП «Зоря-Машпроект», що позивачкою не оспорюється, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було. Отже, в сукупності з іншими доказами, яким судом надана відповідна оцінка, суд приходить до висновку що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання своєї дитини. З врахування вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки у повному обсязі. З відповідача також належить стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved