Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У травні 2018 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім. В обґрунтування своїх вимог заявник вказала, що 14.10.2011 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі РАЦС по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 23.09.2014 року шлюб між ними був розірваний. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Заявник зазначила, що з серпня 2013 року вони з чоловіком спільно не проживали. Після розірвання шлюбу вона залишилася проживати з сином у квартирі її матері за адресою: Запорізька область, б-р 30-річчя Перемоги[ADDRESS]. [PERSON] переїхав проживати до свого батька і був зареєстрований за адресою: [INFO]/1. З часу розірвання шлюбу [PERSON] припинив будь-яке спілкування з нею та дитиною. Заявник зазначила, що останній раз вона бачила свого колишнього чоловіка у травні 2015 року. За останньою відомою їй адресою [PERSON] не проживає, оскільки будинок проданий стороннім особам, які в ньому і мешкають. З метою зясування дійсного місця проживання [PERSON] заявником було зроблено запит до УДМС України в Запорізькій області. За відомостями УДМС України в Запорізькій області [PERSON], [INFO], було знято з реєстраційного обліку 22.03.2013 року у м. Київ. За даними Управління ДМС України у Київській області та ГУ ДМС України у м. Києві [PERSON] зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значиться. Заявник вказує, що у звязку з тим, що їй не відомо, коли саме зник [PERSON] і є тільки відомості, що з травня 2015 року він перестав зявлятися за місцем його проживання, не телефонував, за раніше зареєстрованим місцем проживання не мешкає і з того часу його не бачили ані вона, ані його всі їхні спільні знайомі, тому, на її думку, початком безвісної відсутності [PERSON] є 01 травня 2015 року. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно їй для врегулювання питання щодо отримання державної допомоги на утримання малолітнього сина та можливості виїжджати з дитиною на відпочинок за кордон без згоди батька. 08.05.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 04.06.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник заявника адвокат [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги також підтримала. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області у судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить розглянути справу на підставі наявних матеріалів. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області був зареєстрований шлюб, актовий запис №965, зо також підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23.09.2014 року шлюб між заявником та [PERSON] розірваний, що підтверджується копією рішення суду, наданою до матеріалів справи (а.с.10). Заявник зазначала, що з серпня 2013 року вони з чоловіком спільно не проживали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що життям його сина, стосовно якого ставиться питання про визнання безвісно відсутнім він не цікавиться, з ним за власними мотивами не спілкується, тому де він може перебувати йому не відомо. Після розірвання шлюбу вона залишилася проживати з сином у квартирі її матері за адресою: Запорізька область, б-р 30-річчя Перемоги[ADDRESS], що підтверджується довідкою голови правління ОСББ «Сузіря-25» від 29.08.2017 року, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.12). Судом встановлено, що з метою зясування місця проживання [PERSON] заявником було зроблено запит до УДМС України в Запорізькій області. Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 15.12.2017 року (а.с.13), за відомостями УДМС України в Запорізькій області [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою: [INFO], однак 22.03.2013 року його було знято з реєстраційного обліку у м. Київ. За даними Управління ДМС України у Київській області та ГУ ДМС України у м. Києві [PERSON], [INFO], зареєстрованим або знятим з реєстраційного обліку не значиться (а.с.14). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вищевказані документи та їх копії на час розгляду справи є вичерпними доказами, які надав заявник на підтвердження обставин, викладених ним у заяві. Відповідно до ч.1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно з ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Відповідно до ч.1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Таким чином, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою необхідне встановлення наступних умов: відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи; відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року; неможливість встановлення місця перебування фізичної особи. Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, а тому при розгляді справ такої категорії необхідно зясування всіх обставин щодо зникнення особи, вжитих для її розшуку заходів, а також місця її проживання, яким за положеннями ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Враховуючи викладене, належних та допустимих доказів відсутності відомостей про місце перебування [PERSON] за місцем останнього його проживання протягом одного року суду не надано, а факти відсутності спілкування заявника з [PERSON] та відсутності реєстрації його місця проживання у Запорізькій та Київській областях не є доказами того, що [PERSON] безвісно відсутній. Заявник, посилаючись на відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] взагалі не зясовував, чи може він проживати у Запорізькій області або м. Києві, або в будь-якому іншому місці без реєстрації. Разом з тим, дані про відсутню особу можуть міститися у довідках адресних столів (бюро), документах про постійну (тимчасову реєстрацію), у довідках про те, коли громадянин останній раз сплачував комунальні послуги, користувався пільгами, отримував поштові перекази і кореспонденцію, докази вживання заходів по встановленню місця знаходження громадянина, відносно якого ставиться питання про визнання його безвісно відсутнім, докази відсутності відомостей про інше місце проживання громадянина, докази відсутності або наявності умисної поведінки громадянина, який ховається від відбування покарання, примусового виконання судових актів і актів інших органів, знімав з рахунків грошові кошти тощо. Таким чином, особливістю при розгляді питання про визнання особи безвісно відсутньою не є просто фактична відсутність відомостей у заявника про місце її перебування. Не може вирішуватись питання про визнання особи безвісно відсутньою, якщо особа хоча і відсутня, але є інформація про місце її перебування. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження. Відповідно до положень ст.6 Закону України « Про оперативно-розшукову діяльність» інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності. Однак заявником не було надано до суду доказів на підтвердження вчинення дій щодо розшуку колишнього чоловіка та звернення до правоохоронних органів з даного приводу. Крім того, не встановлені і обставини, що загрожували смертю [PERSON], або обставини, що дають підстави припускати його загибель від нещасного випадку. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не довела суду факту того, що її колишній чоловік [PERSON] безвісно відсутній, тому вимоги заявника є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed