Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим що з 2003 по 29.12.2010 перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] 02 лютого 2009 року він придбав автомобіль «Chana Benni» д.н.з. [NUMBER]. 14 липня 2010 року ним була видана довіреність на ім'я [PERSON] якою він уповноважив останню розпоряджатися вказаним автомобілем (продати за ціну та на умовах на свій розсуд). 29 грудня 2010 року [PERSON] продала автомобіль своєму батькові [PERSON] за ціною 44053,00 грн. Оскільки одержані кошти за проданий транспортний засіб відповідач йому не передала вважає що нею були порушені вимоги статті 1006 ЦК України зокрема щодо негайної передачі довірителеві всього одержаного у зв'язку з виконанням доручення. Намагання вирішити спір позасудовим шляхом бажаного результату не принесли тому він просить стягнути на його користь із [PERSON] грошові кошти у сумі 44053,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала та зазначила що правовідносини яки склалися між сторонами не регулюються нормами глави 68 ЦК України, договір доручення в розумінні статей 1000-1006 ЦК України між ними ніколи не укладався. [PERSON] на її ім'я була видана лише довіреність на представництво інтересів відповідно до глави 17 ЦК України і при її видачі нотаріусом було роз'яснено зміст статей 240-250 ЦК України, якими стягнення будь яких коштів не передбачено. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено (при досліджені матеріалів цивільної справи №734/3752/13-ц про поділ майна подружжя), що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2003 року по 29.12.2010 року. 12 лютого 2009 року на ім'я [PERSON] було зареєстровано автомобіль «Chana Benni» д.н.з. [NUMBER] (а.с.24-25). Тобто вказаний автомобіль набув статус спільного майна подружжя. Докази про те що цей транспортний засіб був особистою власністю позивача, останнім суду не було надано. Під час шлюбу 14.07.2010 на підставі усної домовленості [PERSON] уповноважив свою дружину [PERSON] розпоряджатися ( продати за ціну та на умовах на свій розсуд) належним йому транспортним засобом. Для виконання вказаних дій надав їй право крім іншого, підписати договір купівлі-продажу, одержати гроші за проданий транспортний засіб. При цьому йому був роз'яснений зміст ст.ст. 240, 241, 244-245, 247-250 ЦК України яки регулюють відносини представництва та довіреності (а.с.10). Згідно інформації Управління МВС в Чернігівської області(а.с.25) 29.12.2010 [PERSON] зняла вказаний автомобіль з обліку для реалізації. Автомобіль було реалізовано 28.03.2012 за довідкою-рахунок за ціною 44053,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З наведеного вбачається що автомобіль є спільним майном подружжя і в будь якому разі вимоги про стягнення всієї суми за продане майно на користь позивача задоволенню не підлягають. Вимоги за нормами Сімейного Кодексу України не заявляв. Наявна в матеріалах справи довіреність від імені позивача щодо продажу стосується лише автомобіля, тобто майна набутого за час шлюбу, а тому ці відносини не регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Посилання [PERSON] на те що вказана довіреність видана на виконання укладеного договору-доручення суд відхиляє оскільки будь які докази з даного приводу суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed