Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

У травні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Департамент реєстраційних послуг ЗМР, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, в обґрунтування якого зазначила, що їй та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі також зареєстрований, але з 2005 року не проживає - [PERSON] , який житловим приміщенням квартири не користується, не сплачує вартість комунальних послуг, не бере участі в утримання квартири, її ремонті. У зв`язку з реєстрацією [PERSON] в належній позивачці та третій особі квартирі, останні вимушені сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує їх право на вільне володіння та розпорядження своєю власністю. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, суду подала заяву про слухання справи без її участі. Не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг ЗМР в судове засідання не з`явився, суду подав заяву про слухання справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Відзив на позов не подав, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди позивачки, суд ухвалює заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Договору, посвідченого 18.10.1999 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною Варварою Іванівною та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2199 позивачка [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Вказане підтверджується, копією відповідного Договору. [PERSON] після укладення 25.02.2006 року шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Ззгідно долучених до позову доказів, [PERSON] , якає інвалідом другої групи за загальним захворюванням, та третя особа [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За вищевказаною адресою також зареєстрований, але фактично з 04.08.2005 року не мешкає відповідач [PERSON] , що підтверджується Довідкою Департаменту реєстраційних послуг від 05.06.2019 року та Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 22.04.2019 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач фактично більше року не проживає у належній позивачці квартирі, житловим приміщенням квартири не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а тому в силу статті 391 ЦК України він втратив право користування цим приміщенням. Таким чином, позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Зняття відповідача з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV. Відповідно до ст. 3 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку, тому вимога позову про зняття відповідача в судовому порядку з реєстраційного обліку є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Outcome: partial