Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» ( далі -ПАТ КБ «Приватбанк» ) звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позовна заява мотивована тим, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 30 жовтня 2007 року відповідно до вимог ч.1 ст. 634 ЦК України був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач посилається на те, що банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Оскільки відповідач [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 31 березня 2016 року має заборгованість в сумі 25 065 грн. 45 коп., яка складається із:заборгованості за кредитом- 12445,65 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом -10238,11 грн.; заборгованість за пенею та комісією -950 грн., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 250 грн.(фіксована частина),1181,69 грн. (процентна складова). Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. Позивач також просив розглянути справу за відсутністю свого представника та у разі неявки відповідача ухвалити у справі заочне рішення. Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2016 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнуто на користь останнього з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 жовтня 2007 року в розмірі 25065 грн. 45 коп., яка складається: з 12445,65 грн.- заборгованості за кредитом; 10238,11 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 950 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 250 грн.(фіксована частина),1181,69 грн.(процентна складова), а також судові витрати в сумі 1378 грн.(а.с. 56-58). Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 04 квітня 2021 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2016 року. Поновлено [PERSON] строк на звернення із заявою про перегляд вказаного заочного рішення. Скасовано заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Учасники справи до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, представник позивача просив розглянути справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із тим, що кредит фактично виплачений нею у повному обсязі за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від13.10.2011 року, про що свідчить постанова державного виконавця ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 27.11.2013 року про закінчення виконавчого провадження. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступниками якого є ПАТ КБ «Приватбанк», а нині АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений договір № б/нпро надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами договору відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з наданої до суду копії анкети-заяви від 30 жовтня 2007 року вона крім персональних даних відповідача, які [PERSON] заповнила особисто, містить згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» та особистий підпис [PERSON] про згоду, що заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які викладені на банківському сайті http: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, складають між нею і банком договір. Також в анкеті-заяві зазначено, що базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору складає 2,5 % річних в місяць на залишок заборгованості. Щомісячна комісія складає 0%. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з платіжної карти. [PERSON] також була видана кредитна карта № [NUMBER] , строк дії якої в заяві не зазначений ( а.с. 15-16). Відповідач не оспорює свій підпис на анкеті -заяві із зазначеними в ній умовами кредитування. Матеріали справи свідчать про те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно з доданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором № б/н від 30.10. 2007 року станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість в сумі 25065 грн. 45 коп., яка складається: з 12445,65 грн.- заборгованості за кредитом; 10238,11 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 950 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 250 грн.(фіксована частина),1181,69 грн.(процентна складова) Однак суд не може погодитися з такими розрахунками з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника [PERSON] від 30 жовтня 2007 року сторони узгодили базову процентну ставку за кредитом на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Однак у цій підписаній сторонами заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, щомісячної комісії та штрафів за порушення позичальником зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги до [PERSON] про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню, комісію, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 жовтня2007 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємної частини спірного договору. Однак матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів)та комісії. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), такий висновок викладений й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Ці висновки суд враховує при виборі та застосуванні до виниклих правовідносин відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Тому суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафів та пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому вимоги банку щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею та комісією в розмірі 950 грн. та штрафів відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 250,00 грн; 1181,69 грн. - штраф (процентна складова) не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 30 жовтня 2007 року. Що стосується вимог АК КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом та процентами суд виходить з наступного. Як вбачається з тексту анкети-заяви від 30 жовтня 2007 року, підписаної сторонами, [PERSON] була видана кредитна карта № [NUMBER] , строк дії якої в заяві не зазначений ( а.с. 15-16). Також й при розгляді справи позивачем не надано до суду достовірних відомостей про строк дії цієї картки, її перевипуск тощо. З урахуванням змісту заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 жовтня 2011 року у справі №2036/2-1281/11 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30.10.2007 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута виникла станом на 31.05.2011 року заборгованість в сумі 28440 грн. 95 коп., яка складається з 12445,65 грн.- заборгованості за кредитом; 13402,87 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 1000 грн. - заборгованість по комісії, а також штрафів: 250 грн.(фіксована частина), та 1342,43 грн.(процентна складова), та судові витрати. Відповідно до копії постанови ВП № 38160385 державного виконавця ВДВС Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 27.11.2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2036/2-1281/11, виданого Чугуївським міським судом Харківської області 13.10.2011 року, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 28440 грн.95 коп., судовий збір в сумі 284,44 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., закінчено у зв`язку з його виконанням відповідно до п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України « Про виконавче провадження»(а.с. 86). У зв`язку із зазначеним вимоги АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 12445,65 грн. за договором № б/н від 30.10.2007 року задоволенню не підлягають, оскільки ця заборгованість вже стягнута органами ДВС за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 жовтня 2011 року у справі №2036/2-1281/11. АТ КБ «Приватбанк» не надав відповідно до вимог ст.ст. 76-81 ЦПК України переконливих доказів на підтвердження розміру нарахованих ним процентів за користування кредитними коштами в розмірі 10238,11 грн. станом на 31 березня 2016 року із зазначенням терміну нарахування цих процентів за період строку дії кредитної картки. У зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні цих вимог за їх недоведеністю. Вимог щодо стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялося. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 1378 грн. покладається на позивача.

Outcome: dismissed