Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] через представника за дорученням [PERSON] / довіреність від 22.01.2016 номер у реєстрі нотаріальних дій: 35, копії ас.17,45/ звернувся до суду з даним позовом, та у ході судового розгляду був уточнений представником позивача, яким позивач просив визнати за ним право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Батьківщина» на території [PERSON] сільської ради Краснопільського району Сумської області розміром 5.08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі по праву спадкування за законом після померлого 21 лютого 1999 року [PERSON], яке належало йому згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0112249. Вимоги обґрунтовані тим, що після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, зокрема, на право на земельну частку /пай/, позивач являється спадкоємцем за законом у порядку ч. 2 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року/далі ЦК 1963 року/, який діяв на час відкриття спадщини, як онук померлого успадкував спадщину за законом, яка належала б при спадкоємстві за законом його померлому 07.05.1997 батьку [PERSON], прийняв її відповідно до статті 549 ЦК 1963 року шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку /пай/ у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, і постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Відділ держгеокадастру у свою чергу відмовив у видачі його дублікату. Про втрату Сертифікату на земельну частку /пай/ на імя [PERSON]серія СМ № 0112249у пресі розміщено оголошення. На переконання позивача його право на спадщину порушено і підлягає судовому захисту. Позивач у судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином /ас. 88/, Представник позивача за дорученням [PERSON]/№ витягу з Єдиного реєстру довіреностей 30447287 від 22.01.2016/ уточнений позов підтримала з наведених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Сумської області в особі [PERSON] не заперечував проти задоволення уточненого позову. Відповідач [PERSON] сільська рада Краснопільського району Сумської області явку представника не забезпечив, згідно поданої заяви за підписом сільського голови [PERSON] просив провести розгляд справи у відсутність представника, не заперечує проти задоволення позову / ас. 92/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступного. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом встановлено, що 21 лютого 1999 року в селі Миропілля Краснопільського району Сумської області помер дід позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на його майно /копії ас. 10,15,20/. Син спадкодавця [PERSON] помер ще 07 травня 1997 року, у звязку з чим право на спадкування відповідно до частини другої статті 529 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, онук спадкодавця [PERSON], котрий прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном /копії ас. 14,21/. За життя відповідно до Сертифікату на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0112249 спадкодавцю [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Батьківщина» на території [PERSON] сільської ради Краснопільського району Сумської області розміром 5.08 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 51967 грн., про втрату правовстановлюючого документу зроблено оголошення в [PERSON] районній газеті «Перемога» № 22 від 16 березня 2016 року /копії ас. 4-9,18,22; ас.93/. 26 липня 2016 року позивачу [PERSON] в. о. Завідувача [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку /пай/ після померлого 21 лютого 1999 року [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу /копія ас. 75/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлого [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Позивач згідно з правилами частини другої статті 529, статті 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлого 21 лютого 1999 року [PERSON] на все майно за законом, фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину, водночас, оформити спадщину на право на земельну частку /пай/ не може через відсутність у нього правовстановлюючого документу. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ не отриманий спадкодавцем за життя. Згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правоустановчим документом. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відділу Управління Держземагенства у [PERSON] районі Сумської області з заявою про видачу дублікату Сертифікату на земельну частку /пай/ серія СМ № 0112249 на імя [PERSON], але йому в цьому було відмовлено по причині смерті його власника /ас. 93/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що не отримання Сертифікату на право земельну частку (пай) та неможливість отримання його спадкодавцем, який би підтверджував факт права на спірну земельну частку/пай/, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади, належним відповідачем по даній справі є [PERSON] сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. З огляду на викладене, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі \~частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців, які б вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою. Право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, та передбачені статтею 1219 ЦК України. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача [PERSON], котрий є спадкоємцем за законом, прийняв спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частку /пай/ в нотаріальній конторі не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому його право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved