Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

у травні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22.02.2017р. між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб «Беларус-892» вартістю 545000 грн. Цього ж числа він перерахував на користь відповідача 54500 грн адміністративний платіж, який становить погоджений сторонами відсоток вартості предмета лізингу. Ознайомившись з нормативними документами зрозумів, що договір не відповідає вимогам закону, а тому 03.03.2017р. звернувся до відповідача про його розірвання та повернення адміністративного платежу, але останній з цим не погодився. В той час, позивач вважає, що пункт договору щодо сплати адміністративного платежу порушує принцип добросовісності та справедливості, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність його розміру за організацію даного договору, яка згідно ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» не є лізинговим платежем, а фактично полягає у виготовленні стандартної форми договору. Крім того складова першого лізингового - адміністративний платіж, виходить за межі переліку платежів, визначених законом. В той час, п. 12.1. договору відповідач передбачив можливість розірвання договору, і в такому випадку поверненню підлягає лише 60 % сплаченого авансового платежу. Але, споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору без пояснення причин, що ним і було зроблено. У зв'язку з наведеним позивають просить розірвати договір фінансового лізингу № 170122 від 22.02.2017р., стягнути на його користь 54500 грн та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримує та просить його задоволити. Щодо підстав для повторного розірвання договору після досягнення такої згоди сторонами з позицією не визначилась. Представник відповідача в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча двічі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 22 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» (лізингодавцем) та [PERSON] (лізингоодержувачем) укладений договір № 170122 фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб «Беларус-892» (п.1.1 Договору), вартістю 545000,00 грн (п.8.2 Договору) (а.с. 10,15). За умовами договору (п.п. 3.1.1, 3.1.2), лізингодавець зобов'язаний придбати для лізингоодержувача та передати лізингоодержувачу Предмет лізингу на умовах даного договору, а лізингоодержувач зобов'язується його прийняти та сплачувати лізингові та інші платежі (п.п. 3.3.2, 3.3.3). Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 78 календарних місяців, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами за даним Договором (п.2.1). Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу, закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком № 3 до цього Договору (п. 2.2). За умовами договору, лізингоодержувач повинен сплатити на користь лізингодавця адміністративний платіж за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, розмір якого відображається у Додатку № 1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу, а саме 54500 грн (а.с.10, 21). Як свідчить квитанція № 0.0.712369083.1, 22.02.2017 [PERSON] перерахував 54500,00 грн на користь ТОВ «Лізингова компанія «Крамор Стюарт України», призначення платежу - «адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 170122 від 22.02.2017 (а.с.24). Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції яка діяла на час укладення договору), споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які інші збори у зв'язку з відкликанням згоди. Кредитодавець зобов'язаний повернути споживачеві кошти, сплачені ним згідно з договором про надання споживчого кредиту, але не пізніше, ніж протягом семи днів. За кожний день затримки повернення споживачу коштів, сплачених ним згідно з договором про надання споживчого кредиту понад установлений строк (сім днів), споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка суми, належної до повернення кредитодавцем. Згідно чч.1-3 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. 15.03.2017 за вих. № 65 ТОВ «Автотехнікс України» направило [PERSON] листа, у якому повідомило останнього про розірвання договору лізингу № 170122 від 22.02.2017 за його заявою з 03.03.2017. Одночасно роз'яснивши, що сплачений ним адміністративний платіж в розмірі 54500,00 грн поверненню не підлягає з підстав, передбачених п.12.1 Договору, оскільки не являється авансовим платежем (а.с.23). Таким чином, оскільки сторони дійшли згоди щодо розірвання оспорюваного договору з 03.03.2017р., а відтак позов в частині його повторного розірвання задоволенню не підлягає. В той час, хоча позивач і зазначив у позові, що договір було розірвано протягом 14 днів на підставі ч.6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», але вказаною нормою передбачена можливість не розірвання договору, а відкликання згоди на його укладення, чого зроблено не було. Оскільки на пропозицію суду заява позивача про звернення до відповідача з проханням розірвати договір надана не була, суд виходить з підстав розірвання договору зазначених позивачем у позові, що не заперечується представником позивача. Разом з тим, договором фінансового лізингу передбачені наслідки його розірвання, зокрема відповідно до п. 12.1 Договору, лізингоодержувач, який сплатив Адміністративний платіж, частково або повністю сплатив Авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір достроково за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з таким волевиявленням щодо розірвати Договір, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає (а.с.17). За таких обставин, оскільки сторони дійшли згоди про розірвання договору, а тому згідно п. 12. 1 Договору адміністративний платіж повернення не підлягає. Доводи представника позивача про необхідність розірвання договору судом з метою повернення сторін у попереднє становище стосуються підстав розірвання договору, а недійсності правочину, але а в даному позові така вимога не заявлялась. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed