Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень), посилалась на те, що відповідач ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не цікавиться життям, здоров'ям, навчанням дитини, не надає матеріальної і моральної підтримки, самоусунулась від виховання дитини, малолітня [PERSON] проживає в сім'ї позивача (бабусі), яка постійно турбується про її виховання та утримання. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно її доньки [PERSON], [INFO], призначити її опікуном та стягувати на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.2-6, 122-124, 168-169). Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - доньки [PERSON]. Призначено над малолітньою [PERSON] опікуном [PERSON] Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо судового збору (а.с.201-213). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с.221-227). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Установлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], яка проживає разом з бабусею, перебуває на її утриманні і навчається у 3 класі комунального закладу освіти «Жданівська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Солонянської районної ради Дніпропетровської області (а.с.82, 11, 24, 9), а відповідач разом зі своїм сином [PERSON], [INFO], зареєстровані, але не проживають за вказаною адресою з 2012 року (а.с.12). Задовольняючи позовні вимоги у частині позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, суд 1 інстанції послався на ст. 164, 166 СК України та виходив із того, що ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по відношенню до дитини носить систематичний характер, і що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини. Однак, з такими висновкам суду погодитись не можна. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 18 Постанови N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. Проте, суд 1 інстанції на зазначені норми закону уваги не звернув та не дав у достатньому обсязі оцінки тому, що дитина не систематично, але спілкується із матір'ю, зустрічається з нею, разом відпочиває у вихідні та під час відпустки, що свідчить про підтримання ними особистих відносин і прямого контакту, характер цих відносин не ґрунтується на неприязні та зневазі, і ці обставини підтверджені матеріалами справи. Суд безпідставно вважав, що винна поведінка матері [PERSON] доведена, хоча на обліку у службі дітей сім'я не перебувала, жодні заходи реагування до відповідачки не вживались, вона періодично надавала матеріальну допомогу на утримання дитини, цікавилась її життям. Із довідок комунального закладу освіти «Жданівська середня загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Солонянської районної ради Дніпропетровської області вбачається, що [PERSON] 25 травня 2014 року сплатила кошти у фонд школи та класу у сумі 270грн. за 2013-2014 навчальний рік, 7 травня 2015 року сплатила кошти у фонд школи та класу у сумі 5500грн. за 2014-2015 навчальний рік (а.с.46-47). Із висновку Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (як органа опіки та піклування) вбачається, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - доньки [PERSON], - є недоцільним. При цьому у висновку зазначено, що присутня на засіданні комісії [PERSON] пояснила, що хоче позбавити [PERSON] батьківських прав щоб у подальшому оформити соціальні виплати на утримання онуки (а.с.84-85). За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що посилання суду 1 інстанції на те, що відповідач умисно ухилялась від виховання своєї доньки та свідомо нехтувала своїми батьківськими обов'язками, - не відповідає фактичним обставинам справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав і призначення опікуна. У той же час необхідно попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання доньки [PERSON], [INFO] і покласти на Солонянську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування) контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків, оскільки факт недостатньої уваги відповідачки до інтересів доньки, стану її внутрішнього світу, розумового та фізичного розвитку знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. У той же час рішення суду у частині стягнення аліментів слід залишити без змін, оскільки у судовому засіданні апеляційного суду відповідач погодилась як з рішенням суду у цій частині, так і з тим фактом, що вона не надавала матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу, обмежившись сплатою необхідних платежів у фонд школи та класу та утриманням дитини під час спілкування.

Outcome: partial