Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі Договору дарування від 04.05.1963 року та рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30.05.2007 р. у справі №2-2415/07, їй належить на праві приватної власності домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], в якому позивач проживає з 1993 року. В середині 1996 року до неї звернулася [PERSON], яка проживала в сусідньому домоволодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS], з проханням допомогти їй підтримувати в належному вигляді майно зазначеного домоволодіння, на що позивач надала свою згоду та почала доглядати за вказаним домоволодінням. Після смерті [PERSON] [INFO], позивач продовжила наглядати за домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та відкрито та безперервно володіє ним до даного часу. Таким чином, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], володіє ним відкрито та безперервно на протязі 18 років, утримувала належним чином Ураховуючи вказані обставини, позивач вважає, що безперервно, відкрито та добросовісно володіє указаним нерухомим майном більше 10 років, а тому має право на визнання за нею права власності на спірний будинок за набувальною давністю. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. В судовому засіданні пояснили, що про власників будинку позивачу нічого не відомо, за весь час жодна особа не повідомила їй про права власності на будинок, їй невідомо хто може претендувати на цей будинок. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказує, що просить розглядати справу без його участі та прийняте законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів, яке не буде порушувати права Харківської міської ради та третіх осіб. Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 654/3 від 19.06.2015 року станом на 31.12.2012 року право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано: 1/3 ч. на ім'я [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 189.08.1989 р.№ 4-976, посв. 2-ю ХДНК; 1/3 ч. - на ім'я [PERSON], на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Харкова від 07.01.1988р., справа № 2-73; 1/3 ч. - на ім'я [PERSON], [PERSON], на підставі постанови житлової комісії по денаціоналізації домів від 11.08.1922р. Відповідно до відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції № 5550/04-12-04-06 про наявність актових записів про смерть на гр.: - [PERSON], [INFO], А/З № 1473 від 20.01.1997 року, дата смерті [INFO]; -[PERSON], А/З № 2677 від 25.04.1934 року, дата смерті [INFO]; -[PERSON], А/З № 841 5 від 30.10.1939 року, дата смерті [INFO], - [PERSON] ,[INFO], А/З № 3742 від 19.08.2000-року, дата смерті [INFO]. Відповідно до відповіді Другої Харківської державної контори за № 11308/15 від 26.06.2015 р. після смерті що після смерті: [PERSON], померлого [INFO], [PERSON], померлої [INFO], [PERSON], померлої [INFO], . [PERSON], померлого [INFO], які під час життя були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], заяв від спадкоємців про прийняття, про видачу або про відмову від спадщини не надходило. Спадкові справи не заводилися. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ТОВ «Техдокумент» на замовлення позивача станом на 05 червня 2015 року домоволодіння, розміщене по [ADDRESS] за даними технічної інвентаризації має такі характеристики: : житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 85,1 кв.м., передпокій літ. «а», передпокій літ. «а1», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», уборна літ. «Г», уборна літ. «Д», сарай літ. «Е», огорожа літ. «N1», ворота літ. «N2». Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачкою більш двадцяти років. Їй відомо, що за життя сусідка [PERSON] просила [PERSON] допомогти їй підтримувати в належному її домоволодіння, на що позивач надала свою згоду та почала доглядати за вказаним домоволодінням. Після смерті [PERSON] позивач продовжила наглядати за домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та володіє ним до даного часу. Позивачу [PERSON] на праві власності належить домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], в якому вона проживає з 1993р., а з середини 1996 року до неї звернулася [PERSON], власниця спірного домоволодіння, з проханням про допомогу у підтриманні в належному стані домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивач погодилася надати допомогу [PERSON] та після її смерті [INFO] продовжувала підтримувати у належному стані домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Однак, у квітні 2001 року, через зношеність та тривалу відсутність поточних ремонтів, домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], почало руйнуватися, у зв'язку із чим позивачу довелося зробити в ньому ремонт, для попередження його знищення та розпочати ним володіти. Таким чином, з огляду на вищевикладене, фактичне добросовісне заволодіння спірним майном та безперервне користування ним відбулося у квітні 2001 року, а отже з цього часу потрібно розраховувати строк для застосування положень Цивільного кодексу України, з приводу добросовісності набування права на майно. Частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до частини 4 статті 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року. Отже, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися з 01.01.2001 р. Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи положення прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, строк володіння позивачем спірним домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], потрібно розраховувати з квітня 2001р.. Отже позивач фактично користується спірним домоволодінням на момент подання позову більше 14 років. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок по [ADDRESS] на підставі статті 344 ЦК України підлягають задоволенню, оскільки вона добросовісно заволоділа вказаним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом більше 10 років. На підставі викладеного та

Outcome: approved