Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Відділ опіки та піклування Селидівської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до квартири. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 12 серпня 2006 року з [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07 квітня 2016 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. З 16 червня 2006 року до теперішнього часу вона зареєстрована на правах члена сім'ї в квартирі [ADDRESS], що належить відповідачам на праві власності. З 12 квітня 2015 року вона з дитиною в квартирі не проживає, оскільки [PERSON] з лайкою вигнав її з житлового приміщення, в яке повернулась в серпні 2015 року, але через 2 дні його знову залишила через погіршення відносин до неї і дитини з боку колишнього чоловіка. Оскільки відповідач не дозволяє проживати їй та дитині в спірній квартирі, то вона змушена проживати в квартирі свого батька за іншою адресою. Просила суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням, вселити її та її сина в квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на її користь витрати за оплату судового збору, за надання правової допомоги і ведення справи в суді адвокатом на суму 1350 грн. та оплату за видачу довідки БТІ в розмірі 269 грн. 52 коп. (а.с. 2-3, 44). 06 липня 2016 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, який ухвалою суду від 06 липня 2016 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] (а.с. 51-53, 68). Позивачі за зустрічним позовом посилались на те, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В цій квартирі зареєстровані [PERSON] та її неповнолітній син - [PERSON]. У подальшому подружні стосунки між [PERSON] та [PERSON] не склались та 07 квітня 2016 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. 12 квітня 2015 року [PERSON] забрала свої речі та з дитиною залишила спірну квартиру і проживає в квартирі свого батька. У теперішній час [PERSON] проживає у спірній квартирі без реєстрації шлюбу з [PERSON], де також проживає його матір - [PERSON]. Оскільки [PERSON] не проживає в квартирі з 12 квітня 2015 року та продовжує залишатися там зареєстрованою, домовленостей між сторонами про збереження за нею житла не було, то перебування останньої зареєстрованою в квартирі порушує їх право власності на квартиру. Просили суд усунути їм перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 01 серпня 2016 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Відділ опіки та піклування Селидівської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до квартири та зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовлено. З рішенням суду в частині відмови в задоволенні первісного позову не погодилась позивач [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до квартири задовольнити повністю. В обґрунтування доводів скарги позивач зазначила, що суд неналежно оцінив докази по справі та не врахував показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідач у вересні 2015 року замінив вхідні замки та перешкоджав проживанню в спірній квартирі, де залишилось подружнє майно. Згідно довідки Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» з 16 червня 2006 року вона зареєстрована в квартирі як дружина відповідача [PERSON], разом з неповнолітнім сином. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував факт його проживання в спірній квартирі з іншою жінкою та пояснив, що не бажає впускати в квартиру позивачку разом з дитиною. В квартирі вона не проживає фактично з вересня 2015 року, менше року, а тому вона та її син не втратили право користування житлом. Окрім цього, вирішуючи зустрічний позов, заявлений відповідачами до неї - [PERSON], суд дійшов протилежного висновку, що з урахуванням інтересів малолітньої дитини, зустрічний позов не підлягає задоволенню. З рішенням суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не погодились відповідачка [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким її зустрічний позов задовольнити повністю. Відповідач зазначила, що при вирішенні спору суд безпідставно не застосував норми законодавства, які регулюють захист права власності. Висновок суду про те, що припинення сімейних стосунків з власником житла не припиняє житлового сервітуту не ґрунтується на законі і є наслідком неправильного тлумачення відповідних норм закону, оскільки цивільне законодавства не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру, але на час розгляду справи не є членами його сім'ї. В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції позивач [PERSON] підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила скаргу задовольнити та заперечувала проти доводів апеляційної скарги відповідача [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON], представник третьої особи - Відділу опіки та піклування Селидівської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, але про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками і телефонограмами та просили розглянути справу у їх відсутності (а.с. 152, 159, 160, 161, 162, 165, 166, 167,). Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пронський В.С. заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача [PERSON], оскільки вважав їх безпідставними, та підтримав доводи апеляційної скарги [PERSON] Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача [PERSON] підлягає задоволенню, а апеляційна скарга [PERSON] - частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову [PERSON] та відмову в задоволенню зустрічного позову [PERSON] та [PERSON], виходячи з наступних підстав. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Згідно зі ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що з 12 серпня 2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07 квітня 2016 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7, 8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, свідоцтва про право власності на житло та довідки комунального підприємства «Селидівське бюро технічної інвентаризації», власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 11, 12). Згідно довідки № 1229 від 17 травня 2016 року, виданої Комунальним підприємством «Служба єдиного замовника м. Селидове», з 16 червня 2006 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до актів ОСББ «Наша сила м. Селидове» від 25 червня 2016 року та 30 червня 2016 року, в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а інші особи - [PERSON] та її син неповнолітній син - [PERSON] не проживають в цій квартирі з квітня 2015 року (а.с. 60, 61). З довідки ОСББ «К.Маркса 31 м. Селидове» від 12 липня 2016 року вбачається, що з квітня 2015 року [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] без реєстрації. За вказаною адресою зареєстрований її брат - [PERSON] (а.с. 74). Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивач [PERSON] спірну квартиру залишила сама разом зі своїми речами після незначного скандалу з чоловіком, з дитиною мешкає в трикімнатній квартирі свого батька, замок відповідач замінив два місяці тому, оскільки той зламався, та будь-яких перешкод у користуванні спірним житлом позивачу ніхто не чинить. У свою чергу позивач не надала суду доказів про порушення свого права на проживання в спірній квартири, а тому суд відмовив у задоволенні її позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні житлом та вселення до квартири. Одночасно, суд врахував інтереси малолітньої дитини [PERSON] та відмовив у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони суперечать нормам матеріального та процесуального права. Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК. Як передбачено ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення до квартири, виходив із того, що остання без поважних причин не мешкає в спірній квартирі, та їй чиняться перешкоди в користуванні житлом. Указаного висновку суд дійшов на підставі неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи, і неправильній оцінки обставин справи. Так, в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила суду, що вона не може потрапити до квартири відповідачів, яка закрита на ключ, де відповідач [PERSON] проживає з співмешканкою [PERSON] В цій же квартирі залишилось спільне подружнє майно. Факт неможливості потрапити позивачу в спірну квартиру підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які показали суду, що у вересня і жовтні 2015 року позивач не могла увійти в квартиру через те, що бувший чоловік замінив замки на вхідних дверях і вона з дитиною проживає за іншою адресою (а.с. 83-85). До теперішнього часу позивач та її малолітній син зареєстровані в спірній квартирі на правах членів сім'ї , про що свідчить довідка комунального підприємства ( а.с. 13). В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнали, заперечували проти вселення останньої в спірну квартиру. [PERSON] також підтвердив, що в спірній квартирі він проживає без реєстрації шлюбу з громадянкою [PERSON] Факт проживання [PERSON] в спірній квартирі підтверджується також актами ОСББ «Наша сила м. Селидове» (а.с. 60, 61). Отже, твердження позивача [PERSON] про те, що вона разом с неповнолітнім сином із поважних причин не мешкає в квартирі [ADDRESS] через те, що їй чинилися перешкоди, підтверджуються сукупністю доказів. Суд першої інстанції на вказане не звернув уваги, дав неправильну оцінку обставинам справи та прийняв помилкове рішення про відмову в задоволенні первісного позову. За таких обставин висновки суду першої інстанції про те, що в спірній квартирі позивач [PERSON] не проживає без поважних причин більше року, будь - яких перешкод в користуванні житлом їх не чиниться, та вона не надала суду належних та допустимих доказів про порушення свого права на проживання в спірній квартирі, не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, а тому рішення суду про відмову в задоволенні первісного позову не може залишатися в силі і підлягає скасуванню. Оскільки ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з інших встановлених обставин, врахувавши лише інтереси малолітньої дитини [PERSON], то рішення суду підлягає скасуванню і в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON], з інших підстав. оскільки правові та фактичні підстави для задоволення цього позову відсутні, так як [PERSON] після припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавлена права користування займаним приміщенням, яким не могла користуватися з поважних причин внаслідок вчинення перешкод в його користуванні. Враховуючи, що при ухвалені рішення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, порушив норми матеріального і процесуального права, то відповідно до вимог п.п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову і відмову в задоволенні зустрічного позову. Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача апеляційний суд вважає обґрунтованими, а скаргу [PERSON] такою, що підлягає задоволенню. Апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, так як при ухваленні рішення стосовно зустрічного позову суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права. Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позову [PERSON], то на підставі ст. 84, ч. 1 та ч. 5 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, апеляційний суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати: судовий збір за подачу позову в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1) та за подачу апеляційної скарги - 606 грн.32 коп. (а.с. 94, 107) на загальну суму 1157 грн. 32 коп., по 578 грн. 78 коп., з кожного відповідача; витрати за правову допомогу - 350 грн. за підготовку і складання позовної заяви та 1 000 грн. за участь адвоката в суді першої інстанції, на загальну суму 1350 грн., по 675 грн. з кожного відповідача, що підтверджені квитанціями та актом виконаних робіт (а.с.45, 56, 48), окрім витрат на оплату довідки БТІ, оскільки останні не віднесені до судових витрат в розумінні ст. 79 ЦПК України.

Outcome: partial