Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

у червні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 24.01.2012 року у розмірі 119 732,33 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 24 січня 2012 року отримав кредит у розмірі 4 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Станом на 30 квітня 2019 р. заборгованість відповідача становить 119 732,33 грн., яка складається з наступного: 2730,42 грн. - заборгованість за кредитом; 117 001,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 24.01.2012 року по 30.07.2018 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 7 вересня 2019 року постановлено заочне рішення у справі, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю. 25 травня 2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 вересня 2019 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 1 червня 2020 року заяву відповідача [PERSON] задоволено, скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 7 вересня 2019 року, справу призначено до розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 січня 2012 року [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг (а.с. 6). З вказаної вище анкети-заяви вбачається, що [PERSON] мав намір оформити дебетову приватну картку, про що поставив відповідну відмітку у графах «изьявляю желание оформить на свое имя» «дебетовая личная карта» (а.с 6 зворот). При цьому, графа «платежная карта КРЕДИТКА УНИВЕСАЛЬНАЯ», залишилась відповідачем не відміченою. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, відповідно до ст.ст. 1048,1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 24 січня 2012 року отримав кредит у розмірі 4 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно надано позивачем розрахунку заборгованості, станом на 30 квітня 2019 р. заборгованість відповідача становить 119 732,33 грн., яка складається з наступного: 2730,42 грн. - заборгованість за кредитом; 117 001,91 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом з 24.01.2012 року по 30.07.2018 року. В обґрунтування своєї позиції позивачем надано до суду: копію анкети-заяви [PERSON] від 24 січня 2012 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 6), розрахунок заборгованості (а.с. 4-5), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 7-31). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд зазначає наступне. Зі змісту анкети-заяви, підписаної 24 січня 2012 року [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що графа «бажаний кредитний ліміт по платіжній картці» взагалі не містить даних щодо кредитного ліміту, вказана графа є незаповненою. Також вбачається, що [PERSON] мав намір отримати дебетову приватну картку, про що поставив відповідну відмітку у графах «изьявляю желание оформить на свое имя» «дебетовая личная карта» (а.с 6 зворот). При цьому, графа «платежная карта КРЕДИТКА УНИВЕСАЛЬНАЯ», залишилась відповідачем не відміченою. Тобто, у заяві-анкеті від 24 січня 2012 року не зазначено яку суму кредитних коштів у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, отримає відповідач на виконання умов кредитного договору. Разом з тим, у поданому позові позивач зазначає про те, що відповідачем 24 січня 2012 року отримано кредит у розмірі 4 500 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Суд зазначає, що обставина, на яку посилається позивач, а саме - отримання відповідачем 24 січня 2012 року кредиту у розмірі 4 500 грн., не підтверджується жодними належними та допустимими доказами в розумінні статей 77,78 ЦПК України. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Матеріали цивільної справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би беззаперечно та поза розумним сумнівом засвідчував факт відкриття позивачем на ім`я відповідача карткового рахунку на виконання умов кредитного договору від 24 січня 2012 року, оскільки жодної виписки по рахунку матеріали цивільної справи не містять. Слід зазначити, що в наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 24 січня 2012 (а.с.4-5) відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок. Враховуючи вищевикладене, представник позивача не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, в тому числі і факту видачі відповідачу кредиту у розмірі 4 500 грн. 24 січня 2012 року, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення основної суми заборгованості, заборгованості по процентам за період з 24.01.2012 року по 30.07.2018 року. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed