Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У травні 2015 року до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява [PERSON] до ПСП «Агрофірма Пурпурівська», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області про визнання договору недійсним. Позивач в позовній заяві вказала, що: 26.01.2009 року між відповідачем та батьком позивача, [PERSON], був укладений договір оренди земельної ділянки розміром 5,68 га із терміном дії на десять років до 01.01.2020 року; в жовтні 2009 року батько позивача помер і позивач прийняла спадщину та отримала на зазначену земельну ділянку державний акт на право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.09.2010 року; із відповідачем позивач має не перший рік судові тяжби про повернення земельної ділянки, яку він не бажає повертати, а також має спір по сплаті орендної плати за 2010 рік та 2014 рік; в 2014 році при апеляційному розгляді справи № 395/1693/13ц між позивачем та відповідачем про розірвання договору оренди позивач дізналася, що договір оренди підписаний не її батьком, а третьою особою [PERSON] На час підписання договору, батько знаходився в лікарні, тяжко хворів і підписати договір та акт передачі земельної ділянки не міг. Договір підписано третьою особою під психологічним тиском відповідача, що суперечить волевиявленню і свободі договору. Будь-яких повноважень на укладення договору оренди від імені батька позивача у третьої особи не було; зазначені обставини суттєво впливають на права позивача, як правонаступника за оскаржуваним договором, принижують гідність та суперечать її свободі та волевиявленню. Посилаючись на ст.ст. 3-6, 27-31 ЦПК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 152 ЗК України позивач просить суд договір оренди землі, укладений 26.01.2009 року між [PERSON] та ПСП «АФ Пурпурівська», визнати недійсним. Позивачем до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області у цивільній справі № 395/623/15-ц було надано заяву про збільшення позовних вимог в якій позивачем було доповнено коло третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Пурпурівською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області, а також, не змінюючи підставу позову, доповнено позовними вимогами: скасувати державну реєстрацію від 06.03.2009 року за №040938800020; зобовязати відповідача повернути позивачеві земельну ділянку загальною площею 5,68 га, яка знаходиться в межах території Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Представники позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві, та просили її задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову категорично заперечували та просили відмовити в його задоволенні, вказуючи, що: аналогічні позови з одним і тим самим предметом з вимогами повернення земельної ділянки позивачу вже подавались позивачем, а судами вже виносились рішення у цих справах, так, виходячи з рішення суду у справі №395/1352/14-ц, суд встановив факт укладення договору [PERSON] та ПСП «АФ Пурпурівська»; відповідно до пояснень представників [PERSON], наданих при розгляді справи №395/1352/14-ц в суді апеляційної інстанції, які не заперечували факт підписання договору [PERSON], та на підставі інших матеріалів у справі апеляційний суд Кіровоградської області встановив факт укладення договору сторонами; виходячи з заяви [PERSON] до Агрофірми Пурпурівська від 31.07.2009 року у справі №2-283/2009 - сам [PERSON] не заперечував проти підписання ним тексту договору і просив лише розірвати укладений договір оренди, тобто особа, яка підписала цей договір, не заперечувала факту підписання цього договору позивач своїми діями також підтвердила наявність укладеного сторонами договору оренди земельної ділянки - такими діями є отримання орендної плати за користування земельної ділянки від відповідача 16 червня 2015 року, коли відповідачем було повністю сплачено [PERSON]. заборгованість по сплаті орендної плати, яка виникла з вини останньої (вина саме [PERSON] була закріплена відповідним судовим рішенням). [PERSON] особисто отримала цю заборгованість з каси агрофірми Пурпурівська. Вказані дії [PERSON] вказують на те, що нею було схвалено цей договір і відповідно до ст.241 ЦК України вона підтвердила дійсність цього договору і прийняла зобовязання за цим договором в повному обсязі; позивач за текстом позову не визнає факту передачі ним земельної ділянки відповідачу, вказуючи на те, що договір оренди земельної ділянки ним не підписувався і земельна ділянка ним не передавалася. З іншої сторони позивач вимагає визнати договір оренди недійсним. Вказаний спосіб захисту, на нашу відповідача, не відповідає змісту позовної заяви. Факти, вказані в позовній заяві, вказують на те, що позивачем не визнається факт укладення договору. Позивач вказує на неукладеність договору, вимагаючи визнати його недійсним в судовому порядку. Виходячи з норм цивільного законодавства недійсними є договори, недійсність яких прямо встановлена законом. В той же час укладені договори можуть бути визнані недійсними стороною договору або іншою заінтересованою особою, якщо вони вважають їх такими, які не відповідають закону (оспорювані правочини). Укладеним вважається правочин з моменту досягнення сторонами згоди по всім істотним умовам та передачею майна за договором.(ст,638-640 ЦК України). Відповідно до судової практики - неукладені договори не можуть визнаватись недійсними. Належним способом захисту в даному випадку є вимога про витребування майна (віндикація), або усунення перешкод в користуванні (негаторний позов). Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися. Про місце та час розгляду у справі були повідомленні у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Від представника третьої особи 1 до суду 21.09.2015 року надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу Держгеокадастру, від третьої особи 2 будь - яких заяв та клопотань до суду не надходило. За правилами ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу без участі представників третіх осіб, проти чого інші учасники судового розгляду у ході судового засідання не заперечували. У відповідності до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. (ст.11 ЦПК України). Як видно із позовної заяви, з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач просила: визнати договір оренди землі, укладений 26.01.2009 року між її батьком [PERSON], який помер 04.10.2009 року, недійсними з тих підстав, що [PERSON] не підписував його власноруч; скасувати державну реєстрацію від 06.03.2009 року за №040938800020; зобовязати відповідача повернути позивачеві земельну ділянку загальною площею 5,68 га., яка знаходиться в межах території Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Заслухавши пояснення сторін у справі, показання свідка [PERSON], експерта [PERSON] дослідивши надані до суду письмові докази, висновок судової почеркознавчої експертизи та інші матеріали справи, в тому числі матеріали цивільної справи №2-283/2009,рішення судів у справах: №4395/1683/13-ц, № 395/1352/14-ц, №395/1387/14-к, №11кп/781/400/15, суд вважає за необхідне відмовити у позові повністю з таких підстав. За правилами ч.3ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, у відповідності до рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2014 року, справа №395/1683/13ц за позовом [PERSON] до ПСП «Агрофірма «Пурпурівська», треті особи відділ Держземагенства в Новомиргородському районі Кіровоградської області, Головне управління юстиції в Кіровоградській області про розірвання договору оренди землі та покладення зобовязання на відповідача повернути земельну ділянку у фактичне користування позивача [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову повністю. Цим рішенням встановлено, що: позивач [PERSON] є власником земельної ділянки відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯЛ № 138421, кадастровий номер 3523886500:02:000:0084, загальною площею 5,68 га, виданого 18.03.2011 р; 26.01.2009 р. між ПСП «Агрофірма «Пурпурівська»» і [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки № 76, зареєстрований у Новомиргородському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК» 06 березня 2009 року за № 04.09.377.00020, за яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку № 84 для ведення сільськогосподарського виробництва строком на 10 років, який діє до 01 січня 2020 року; [PERSON] виконав свої зобовязання щодо передачі у користування земельної ділянки, а ПСП «Агрофірма «Пурпурівська»» - прийняло цю землю та використовує за призначенням. 04 жовтня 2009 року [PERSON] помер. Після його смерті позивач як спадкоємець першої черги (дочка померлого) прийняла спадщину; 04 вересня 2010 року нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Кіровоградської області на імя позивача видано свідоцтво про право на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], на земельну ділянку, яка знаходиться на території Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, загальною площею 5,68 га, про що в реєстрі вчинено запис № 1192; Успадкована позивачем земельна ділянка відповідно до вищевказаного договору, який був зареєстрований за № 04.09.377.00020 06 березня 2009 року, перебуває в оренді ПСП «Агрофірма «Пурпурівська»». Згідно ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 19.08.2014 року вищевказане рішення суду залишено без змін. Таким чином вказаними судовими рішеннями встановлений факт існування між сторонами договірних відносин за Договором оренди землі №76 від 26.01.2009 року та виконання відповідачем умов вказаного договору. Крім того, рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2015 року у справі № 395/1352/14-ц за позовом [PERSON] до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Пурпурівська», третя особа відділ Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області про визнання договору землі припиненим було відмовлено у задоволенні позову повністю. При цьому, виходячи з доказів у справі та пояснень сторін судом не встановлено факту підписання договору з боку орендодавця особою, яка не мала відповідних повноважень на його підписання, водночас встановлено, що: [PERSON], починаючи з 18 березня 2011 року набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 5,68 га на території Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області в порядку спадкування після смерті батька [PERSON]., що підтверджується державним актом право власності на земельну ділянку за № 139421; 26 січня 2009 року між батьком позивачки [PERSON] та ПСП «Агрофірма Пурпурівська» було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрованого - 03.2009 р. за №04.09.388.00020, строком на десять років, до 01.01.2020 року; докази, які свідчать про виконання сторонами умов укладеного договору, свідчать про існування між сторонами договірних відносин на умовах передбачених Договором оренди землі №76 від 26.01.2009 року. Згідно ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 09.04.2015 року вищевказане рішення суду залишено без змін. Судовою палатою у цивільних справах ВСУ 19 лютого 2014 року (справа № 6- 162ц13) висловлена правова позиція, згідно з якою відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Обґрунтовуючи власне рішення з урахуванням вищенаведених правових позицій, суд виходить з того, що вищевказаними судовими рішеннями Новомиргородського районного суду Кіровоградської області та апеляційного суду Кіровоградської області у справах № 395/1683/13-ц та № 395/1352/14-ц встановлено факт укладення 26.01.2009 року між [PERSON] та ПСП «АФ Пурпурівська» оспорюваного договору землі, а значить з огляду на вищенаведену правову позицію ВСУ, в тому числі і факт, зокрема підписання договору орендодавцем і орендарем. Стороною позивача у якості письмового доказу неможливості підписання [PERSON] оспорюваного договору оренди землі було надано суду та досліджено в судовому засіданні лист РТМО «Новомиргородське» № 729-ІІ в якому повідомляється, що хворий [PERSON], житель с.Пурпурівка -: Новомиргородського району дійсно знаходився на обліку та лікуванні у Новомирогородській ЦРЛ з 2007 року по час смерті 04.10.2009 року. Суд, оцінюючи цей письмовий доказ, вважає, що з огляду на відсутність у вказаному листі вказівки на те чи на амбулаторному чи на стаціонарному лікуванні знаходився [PERSON] у Новомирогородській ЦРЛ з 2007 року по час смерті 04.10.2009 року, цей доказ не підтверджує факт відсутності можливості підписання 26.01.2009 року [PERSON] оспорюваного договору оренди землі. Стороною позивача у якості письмового доказу на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, подано до суду та досліджено у судовому засіданні вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2015 року у справі №395/1387/14-к та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26.05.2015 року у справі №395/1387/14-к, на думку сторони позивача ці судові рішення підтверджують факт нераціонального використання відповідачем земельної ділянки представника позивача [PERSON] Представник відповідача [PERSON], якого підтримала [PERSON], заперечували щодо можливості віднесення вказаних матеріалів кримінальної справи до письмових доказів у справі №395/623/15-ц через їх неналежність. Суд вважає обґрунтованими заперечення представників відповідача щодо неналежності доказів вироку Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2015 року у справі №395/1387/14-к та ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 26.05.2015 року у справі №395/1387/14-к, оскільки встановлені цими судовими рішеннями факти щодо використання відповідачем належної [PERSON] земельної ділянки не є належними доказами, оскільки не містять інформацію щодо визначеного позовом предмета доказування, а тому за правилами ч.3 ст.58 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд погоджується з висновками представників відповідача, що: виходячи з заяви [PERSON] до Агрофірми Пурпурівська від 31.07.2009 року у справі №2-283/2009, сам [PERSON] пропонував розірвати раніше укладений договір № 76 від 26.01.2009 р. про оренду земельної ділянки № 86, тобто не заперечував факту укладення, а значить і підписання цього договору; позивач 16.06.2015 року своїми діями з отримання особисто з каси ПСП «АФ «Пурпурівська» заборгованості зі сплати орендної плати 4328 грн. 20 коп. від відповідача за користування спірною земельною ділянкою (підтверджується копією видаткового касового ордеру від 16.06.2015 року № 241) підтвердила дійсність укладеного між [PERSON] та ПСП «АФ «Пурпурівська» договору оренди земельної ділянки, вказані дії [PERSON] вказують на те, що нею було схвалено цей договір і відповідно до ст.241 ЦК України вона підтвердила дійсність цього договору і прийняла зобовязання за цим договором в повному обсязі, адже позивач та її представники не наддали інших письмових доказів, котрі б спростували ці обставини. Свідок [PERSON] показала в суді, що в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі №76 від 26.01.2009 року та акті приймання-передачі земельної ділянки від 26.01.2009 року підпис зробила вона замість її чоловіка [PERSON] батька позивачки без будь-якої довіреності на це від останнього. Заява до відповідача від 31.07.2009р. подана та підписана також [PERSON] без відповідних на це повноважень. Спочатку свідок повідомила, що 06 липня 2009 року, коли всі діти приїхали до батька на день народження, вони дізналися про підпис оспорюваного договору оренди землі її діти, потім свідок змінила свої показання, вказавши, що не пам ятає коли її доньці [PERSON] стало відомо про цей факт. З метою зясування [PERSON] чи іншою особою було виконано підпис у графі «Передав» акту приймання-передачі земельної ділянки №84 оренду від 26 січня 2009 року та у графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі № 76 від 26 січня 2009 року ухвалою суду від 22.09.2015 року, за клопотанням представника позивача, було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання:1. Ким виконаний підпис у графі «Передав» акту приймання-передачі земельної ділянки №84 оренду від 26 січня 2009 року: [PERSON] чи [PERSON], чи іншою особою? 2. Ким виконаний підпис у графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі № 76 від 26 січня 2009 року: [PERSON] чи [PERSON], чи іншою особою? 3. У випадку виконання підписів у запитаннях за №№ 1-2 іншою особою, чи виконані вони з наслідуванням підпису [PERSON]? Як убачається з висновку експерта № 1848 від 30.11.2015 року судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи № 395/623/15-ц вирішити питання, чи виконано підпис від імені [PERSON] у графі «Передав» акту приймання-передачі земельної ділянки №84 оренду від 26 січня 2009 року та підпис у графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі №76 від 26 січня 2009 року усіх трьох примірниках не представилося можливим з наступних причин: -Відсутня достатня кількість вільних зразків підписів та почерку, виконаних в часі, максимально приближеному до часу виконання спірного підпису (рукописного тексту); -Частина виявлених відмінних ознак почерку відноситься до числа тих, що часто зустрічаються в почерках різних осіб, і їх сукупність не може бути визнана індивідуальною, хоч і близька до неї; -в досліджуваних підписах та в представлених на дослідження| зразках є окремі ознаки підпису що співпадають та розрізняються між собою,| але вони не істотні та їх кількість не утворює усталених і суттєвих ідентифікаційних комплексів ознак, достатніх для категоричного позитивного, або категоричного негативного висновків про виконавця. Оскільки не було вирішено питання про виконання досліджуванні підписів від імені [PERSON] 1.1., самим [PERSON], питання про виконання даних підписів [PERSON], не вирішувалось. Дослідивши висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Кіровоградського відділення від 30 листопада 2015 року №1848 (т.2 а.с. 65 - 68), заслухавши пояснення експерта [PERSON], суд прийшов до висновку, що поясненнями експерта не було усунуто неповноту та неясність проведеної ним судової почеркознавчої експертизи, а тому визнав вказаний висновок експерта неповним та неясним, оскільки у ньому відсутні чіткі та зрозумілі відповіді на поставлені судом питання. Ухвалою суду від 10.02.2016 року, за клопотанням представника позивача, було призначено додаткову судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання:1. Ким виконаний підпис у графі «Передав» акту приймання-передачі земельної ділянки №84 оренду від 26 січня 2009 року: [PERSON] чи [PERSON], чи іншою особою? 2. Ким виконаний підпис у графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі № 76 від 26 січня 2009 року: [PERSON] чи [PERSON], чи іншою особою? 3. Чи відповідає підпис у графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі № 76 від 26 січня 2009 року та підпис у графі «Передав» акту приймання-передачі земельної ділянки №84 оренду від 26 січня 2009 року підпису [PERSON] в його паспорті громадянина України та довіреності від 07 серпня 2009 року довірителя [PERSON] на повіреного [PERSON], посвідченої головним лікарем Новомиргородської районної лікарні 10.08.09 р.? 4. Чи однією особою виконані підписи у графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі № 76 від 26 січня 2009 року та у графі «Передав» акту приймання-передачі земельної ділянки №84 оренду від 26 січня 2009 року? 5. Чи належать підписи у графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі № 76 від 26 січня 2009 року та у графі «Передав» акту приймання-передачі земельної ділянки №84 оренду від 26 січня 2009 року особі, яка виконала підписи у заявах від 31.07.2009 р., адресованих керівнику ПСП «А/Ф «Пурпурівська» [PERSON] від [PERSON], про непроведення агротехнічних заходів, та вільним і експериментальним зразкам підписів [PERSON]? Ухвалою суду від 01 квітня 2016 року в судовому засіданні судом задоволено клопотання судових експертів про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи, та відібрано додаткові експериментальні зразки почерку свідка [PERSON], виконані від імені [PERSON], на 04 (чотирьох) аркушах білого кольору. Як повідомив представник позивача [PERSON], виконати клопотання судових експертів у частині надання вільних зразків підпису померлого [PERSON] не вбачається можливим, оскільки, інші, ніж уже були надані стороною позивача для проведення судової почеркознавчої експертизи, зразки підпису померлого [PERSON] у сторони позивача відсутні. Представнику позивача було повторно розяснено положення ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі - у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. До суду надійшло повідомлення судових експертів від 26.04.2016 №2687/2688/16-32 про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів, оскільки на клопотання експертів про надання додаткових матеріалів, зокрема вільних зразків підпису та почерку [PERSON] не надані вільні зразки [PERSON], а проведення експертизи за наявними матеріалами неможливо. За таких обставин, з огляду на ухилення сторони позивача від подання експертам необхідних матеріалів та неможливість без цього провести експертизу, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у визнанні факту, що підписи у графі «Передав» акту приймання-передачі земельної ділянки №84 оренду від 26 січня 2009 року та у графі «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі № 76 від 26 січня 2009 року виконані не [PERSON], а іншою особою без наявних для того повноважень. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, інший правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Ураховуючи наведене, суд вважає, що позивач не довела обґрунтованість власних вимог про наявність передбачених законом підстав для визнання недійсним договору оренди землі від 26 січня 2009 року, укладеного між [PERSON] та ПСП «Агрофірма «Пурпурівська»» на земельну ділянку площею 5.68 га, що знаходиться на території Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, який був зареєстрований 06 березня 2009 року за № 04.09.377.00020; скасування державної реєстрації від 06.03.2009 року за №040938800020; зобовязання відповідача повернути позивачеві земельну ділянку загальною площею 5,68 га, яка знаходиться в межах території Пурпурівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. В той же час відповідач довів власні заперечення проти позову. Таким чином, позивач в судовому засіданні не довів обставини, які б свідчили про його порушене право, і тому суд не бачить підстав у задоволенні вимог вказаних в позовній заяві. До суду 22.09.2015 року надійшла заява від представника відповідача про застосування позовної давності відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України у справі №395/623/15-ц, в якій представник відповідача зазначив, що в матеріалах справи знаходяться докази виконання позивачем умов договору (квитанції про отримання орендної плати), що є ще одним доказом схвалення умов договору позивачем, починаючи з 2009 року. Відповідно до показань свідка у справі - позивач був обізнаний з обставинами стосовно підписання договору з 2009 року і, не зважаючи на це, все ж визнав умови договору своїми конклюдентними діями (отриманням орендної плати та відсутністю вимог щодо повернення земельної ділянки в порядку встановленому умовами договору та ст.391 ЦК України, починаючи з 2009 року). Відповідно до умов оспорюваного договору Орендодавець передав у користування земельну ділянку в 2009 році, виконавши умови цього зобовязання, а Орендар в свою чергу сплачує орендну плату, починаючи з моменту одержання земельної ділянки в оренду. Тому відповідач просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] При вирішенні зави про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У статті 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином підставами для відмови в позові у звязку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Сторона позивача, розпорядившись на власний розсуд своїми процесуальними правами, своїм правом заявити суду клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності не скористалася. Однак, з огляду на те, що позивачем не доведено суду порушення його цивільного права чи інтересу, суд приходить до висновку про неможливість застосувати позовну давність, сплив якої є самостійною підставою для відмови у позові. Повний аналіз вищевикладеного безсумнівно переконує суд у необхідності відмови у задоволенні вказаного позову.

Outcome: dismissed