Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Уточнивши позов [PERSON] просить стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області (далі УПФ) 4834,34 гривень недоотриманої пенсії померлого батька, на яку йому видано свідоцтво про право на спадкування за законом, а також 3673,84гривень індексу інфляції за час прострочення з 01.12.2012р. по 01.06.2015р. а також 362 гривень 3% річних від простроченої суми за той же період (а.с. 2-3, 13-15, 33-35). В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України сторони просили розглянути справу за їхньої відсутності (а.с. 77-78). Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Як убачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами, позивач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії ВТА № 549313 від 19.10.2012р., виданого Балаклійською державною нотаріальною конторою Харківської області, є власником грошової суми в 4881,68 гривень, що становить суму невиплаченої його померлому батьку пенсії (а.с. 6, 71). Вперше 22.10.2012р., з наданням правової підстави набуття права власності, і в подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу виплати йому належних грошових коштів, УПФ відмовляв йому у цьому, посилаючись на відсутність бюджетного фінансування на такі цілі. Частина цієї суми 47,34 гривень позивачу було виплачено 19.02.2013р., заборгованість становить 4834,34 гривень, що і просить стягнути позивач (а.с. 2). За постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 14.01.2015р., що набрала законної сили, вказані дії УПФ з відмови по виплаті позивачу належних йому грошових коштів 4834,34 гривень визнано незаконними (а.с.4-5). За правилами ч.ч. 1, 3 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Власник, за встановленим законом виключеннями, не може бути позбавлений права власності, змістом якого є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-317, 319, 321 ЦК України). При вирішенні даного спору суд також виходити з такого законодавства з припису ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, УПФ у тому числі порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в\~ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які УПФ до цього моменту не повернув. Згідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2\~ст. 16 ЦК України). З часу набуття позивачем [PERSON] права власності на успадковані грошові кошти, відповідач УПФ зобов'язаний повернути безпідставно набуті і утримувані кошти позивачу. Фактичними діями відповідач визнав цей обов'язок, виплативши позивачу частину заборгованості у 2013р. Вiдповiдно до\~ч. 1 ст. 509 ЦК\~зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дiю (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошi тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати вiд боржника виконання його обов'язку. Обов'язок УПФ зводиться до сплати ним грошей, а отже є грошовим зобов'язанням. Стаття 625\~розмiщена в розд. I «Загальнi положення про зобов'язання» кн. 5 ЦК, тому в нiй визначенi загальнi правила вiдповiдальностi за порушення грошового зобов'язання i дiя цiєї статтi поширюється на всi види грошових зобов'язань, якщо iнше не передбачено спецiальними нормами, що регулюють суспiльнi вiдносини з приводу виникнення, змiни чи припинення окремих видiв зобов'язань. \~\~Ст. 625 ЦК України\~визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, позивач має\~право на отримання боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Беручи до уваги те, що наслiдки прострочення боржником грошового зобов'язання у виглядi iнфляцiйних нарахувань та трьох процентiв рiчних не є санкцiями, а виступають способом захисту майнового права та iнтересу, який полягає у вiдшкодуваннi матерiальних втрат кредитора вiд знецiнення грошових коштiв унаслiдок iнфляцiйних процесiв та отриманнi компенсацiї вiд боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторовi, цi кошти нараховуються незалежно вiд вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливостi i виходить з неприпустимостi безпiдставного збереження грошових коштiв однiєю стороною зобовязання за рахунок iншої. Матерiальне становище учасникiв цивiльного обороту схильне до змiн, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пiзнiше. Оскiльки грошовi кошти є родовими речами, неможливiсть виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслiдок вiдсутностi у боржника грошей та iнших пiдстав) не звiльняє його вiд вiдповiдальностi. За правилом ч. 1 ст. 11 ЦПК України справа розглядається в межах вимог позивача. При тому, що правові підстави виникнення у нього права власності на спірні успадковані грошові кошти до УПФ були надані ще 22.10.2012р. (а.с. 71), позивач вимагає здійснення iнфляцiйних нарахувань та трьох процентiв рiчних лише з 01.12.2012р. і вже з врахуванням виплаченої частини заборгованості та з круглої суми без врахування копійок. Розрахунок втрат від інфляції Для визначення індексу за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою (лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.97 N 62-97р.). Місяці прострочки Індекси інфляції, що перемножуються Підсумковий індекс інфляції Сума боргу Сума боргу з врахуванням інфляції Збитки від інфляції Грудень 2012 Травень 2015 100,20% ? 100,20% ? 99,90% ? 100,00% ? 100,00% ? 100,10% ? 100,00% ? 99,90% ? 99,30% ? 100,00% ? 100,40% ? 100,20% ? 100,50% ? 100,20% ? 100,60% ? 102,20% ? 103,30% ? 103,80% ? 101,00% ? 100,40% ? 100,80% ? 102,90% ? 102,40% ? 101,90% ? 103,00% ? 103,10% ? 105,30% ? 110,80% ? 114,00% ? 102,20%176,220%4 834,00 8 518,50 3 684,50 Всього 3 684,50 Збитки від інфляції за період с\~01.12.2012\~року по\~31.05.2015\~року, в сумі 3 684,50 грн., що дещо більше вимог позивача, однак позов в цій частині задовольняється в межах позовних вимог. На вiдмiну вiд iнфляцiйних збиткiв, розрахунок трьох процентiв рiчних здiйснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу ? 3% / 365 (кiлькiсть днiв у році) ? кiлькiсть днiв прострочення. За 2012р.: 4834грн. х 3% / 366дн. х 31дн. = 12,28грн., за 2013р.: 4834грн. х 3% / 364дн. х 364дн. = 145,02грн., за 2014р.: 4834грн. х 3% / 365дн. х 365дн. = 145,02грн., за 2015р.: 4834грн. х 3% / 365дн. х 151дн. = 59,99грн., всього 362,31 гривень, що дещо менше вимог позивача. Внаслідок задоволення позову понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати з судового збору покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial