Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

У травні 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. У позовній заяві зазначено, що [PERSON], спільно з її на той час неповнолітньою донькою [PERSON], 1996 року народження, 17 січня 2002 року отримала від виконкому Дніпрорудненської міської ради Запорізької області ордер №505 на житлову площу в гуртожитку - кімнату №130, площею 12 кв. метрів, розташовану за адресою: [ADDRESS], на підставі розпорядження Дніпрорудненської міської ради Запорізької області № 02 від 16.01.2002 року. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки. Сторони перебували в шлюбі з березня 2003 року по лютий 2009 року. Шлюб з відповідачем було розірвано, бо сімейні стосунки не склалися. Від шлюбу мають дочку [PERSON], 2003 року породження. Фактично шлюбні відносини між ними припинилися ще в 2007 році, тоді ж відповідач [PERSON] забрав всі належні йому речі і покинув місце постійної реєстрації, не знявшись з реєстраційного обліку. Згідно Акту про не проживання за місцем реєстрації від 15 травня 2018 року, складеному комісією Дніпрорудненської міської ради Запорізької області, в присутності депутата [PERSON] та свідків-сусідів - [PERSON] та [PERSON], відповідач з 2007 року по теперішній час жодного разу не з'являвся за місцем реєстрації та місце його знаходження не відоме. Жодних стосунків, листування чи іншого спілкування між ними весь час не було. В зв'язку з тим що, відповідач, зареєстрований в квартирі, але фактично не проживає, позивачці доводиться нести додаткові витрати по утриманню квартири. Тому, [PERSON] просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - кімнатою №130 в гуртожитку в [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 04 червня 2018 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON], розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2018 року закрито підготовче провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Дніпрорудненське комунальне унітарне підприємство «Наш Дім», про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить задовольнити з підстав, що викладені в письмовій формі. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просить задовольнити з підстав, що викладені в письмовій формі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив та заперечень на позов не подано. Представник третьої особи Дніпрорудненського комунального унітарного підприємства «Наш Дім» в судове засідання не з'явився. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає у кімнаті [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] її сусідка. Відповідач [PERSON] проживав разом із [PERSON] з 2003 року. З 2007 року [PERSON] у кімнаті №130 не проживає, його речей немає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає у кімнаті [ADDRESS]. Добре знає [PERSON] Остання була у шлюбі із [PERSON], вони проживали у кімнаті №130. Під час шлюбу [PERSON] часто сварилися. У 2007 році [PERSON] забрав свої речі та виїхав з квартири і [PERSON] проживає з доньками. Вивчивши письмові докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON], спільно з її на той час неповнолітньою донькою [PERSON], 1996 року народження, 17 січня 2002 року отримала від виконкому Дніпрорудненської міської ради Запорізької області ордер №505 на житлову площу в гуртожитку - кімнату №130, площею 12 кв. метрів, розташовану за адресою: [ADDRESS], на підставі розпорядження Дніпрорудненської міської ради Запорізької області №02 від 16 січня 2002 року. Сторони, [PERSON] та [PERSON], перебували у шлюбі з 01 березня 2003 року по 17 лютого 2009 року. У шлюбі позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Шлюб з відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області 17.02.2009 року. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися ще в 2007 році, тоді ж відповідач [PERSON] забрав всі належні йому речі і покинув місце постійної реєстрації, не знявшись з реєстраційного обліку. Згідно Акту про не проживання за місцем реєстрації від 15 травня 2018 року, складеному комісією Дніпрорудненської міської ради Запорізької області, в присутності депутата [PERSON] та свідків-сусідів - [PERSON] та [PERSON], показанням свідків [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] з 2007 року по теперішній час не проживає за місцем реєстрації, також відсутні його речі. Згідно довідки №3866 виданої Дніпрорудненською міською радою Запорізької області 15.05.2018 року, за вищевказаною адресою на теперішній час мешкає позивачка [PERSON] - наймач житла, та її діти: [PERSON], 1996 року народження, та [PERSON], 2003 року народження. Факт не проживання відповідача у вищевказаній кімнаті у судовому засіданні підтвердили свідки - сусіди [PERSON] із [ADDRESS] та [PERSON] із квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі не знімається з реєстрації у добровільному порядку. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень, що містяться у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року, з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації у кімнаті [ADDRESS] понад шість місяців. За таких обставин суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги до відповідача [PERSON], [INFO], та визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - кімнатою №130 в гуртожитку в [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин

Outcome: approved