Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

У червні 2018 р. [PERSON] , яка представляє інтереси ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі довіреності, звернулася до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] , вимогами якого є стягнення заборгованості в розмірі 74974,25 грн. за кредитним договором № б/н від 13.11.2012 р. та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір б/н від 13.11.2012 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов`язань за вказаним вище договором не виконав, а тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 74974,25 грн. та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.06.2018 р. провадження у справі відкрито та визначено подальший розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За наслідками звернення до відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві стало відомо, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та за місцем реєстрації не значиться. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, що оприлюднене 18.07.2018 року та роз`яснено права відповідно до норм ЦПК. Відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачем відзиву на позовну заяву надано не було. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом установлено, що 13.11.2012 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9). В анкеті-заяві міститься інформація про те, що відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг). Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором від 13.11.2012 року, внаслідок чого станом на 30.05.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 74974,25 грн., яка включає в себе 6683,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1737,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 62506,30 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3546,39 грн. - штраф (процентна складова). Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань. Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відтак, суд вважає, що між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту у сумі 6683,60 грн. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як встановлено судом, відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг 13.11.2012 р., а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами становив станом на 13.11.2012 року 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил банківських послуг, не було повідомлено відповідача про змінення розміру відсоткової ставки за кредитом. Необхідних доказів на підтвердження цього позивачем надано не було. Суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентам, нарахована за період з 13.11.2012 року по 29.08.2014 року, що складає 595,80 грн., оскільки з 01.09.2014 року проценти нараховувалися за відсотковою ставкою 34,80%, а з 01.04.2015 р. - 43,20 %, що суперечить Умовам та правилам надання банківських послуг. Судова палата у цивільних та господарських справах Верховного Суду України висловила правову позицію у справі №6-1374цс17, виклавши її у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якої зазначила, зокрема, наступне. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по пені. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз статей 266, 258 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можливо лише у межах спеціальної позовної давності. Такі висновки суду узгоджуються із позиціями Верховного Суду України (провадження №6-116цс13) та Верховного Суду (провадження №14-10цс18). Відтак, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 1100,00 грн. за період з 19.06.2017 року по 19.06.2018 року, тобто за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду. Разом з тим, суд вважає, що підстави для задоволення вимог позивача про стягнення штрафів - відсутні, з огляду на наступне. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Outcome: partial