Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Уточнивши свої первинні позовні вимоги (а.с.85-89), позивачі звернулись до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначили, що позивач [PERSON] в період з 27.09.1975 року по 11.05.2002 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В позові зазначено, що після розлучення сторони поділили майно за спільною домовленістю. Позивач [PERSON] залишився проживати в недобудованому на час розлучення будинку 35 по вул.. Варбанця в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області. В 2007 році вказаний будинок був зданий в експлуатацію. 22.12.2010 року [PERSON] подарував вказаний будинок своєму синові позивачу [PERSON], уклавши договір дарування та нотаріально його посвідчивши. В 2013 році відповідач звернулась до суду з позовом про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділу. Рішенням суду [PERSON] було поновлено строк позовної давності для захисту порушеного права, спірний будинок було визнано спільним сумісним майном подружжя, визнано частково недійсним договір дарування спірного житлового будинку на користь [PERSON], скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на спірний будинок на підставі договору дарування, скасовано рішення органу місцевого самоврядування про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки для обслуговування спірного будинку, визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку. Позивач [PERSON] не згоден із зазначеним рішенням суду, вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи неправомірно поновив строки позовної давності, які спливли в 2005 році. Посилаючись на положення Цивільного Кодексу України, Сімейного Кодексу України, Земельного Кодексу України, просить суд визнати його, [PERSON] власником житлового будинку 35 по вул.. Варбанця в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області; визнати дійсним договір дарування вказаного житлового будинку, який було укладено між [PERSON] та [PERSON], визнати право власності [PERSON] на домоволодіння за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, смт. Велика Михайлівка, вул.. Варбанця, 35, скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину спірного будинку, зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду надав заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Вказав, що підтримує заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.(а.с.135) Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду надав заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Вказав, що підтримує заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.(а.с.134) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, через канцелярію суду надала заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутністю. В заяві вказала, що не визнає заявлений позов у повному обсязі (а.с.140). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Вказала на те, що питання, які заявлені позивачами, вже були предметом судового розгляду, правовідносини щодо спірного майна встановлені рішеннями судів, що набрали законної сили, тому не можуть бути переглянуті шляхом подання аналогічного позову. Вимоги позивачів цілком необґрунтовані, по суті це є оспорювання раніше прийнятих судами різних інстанцій рішень. Вимоги про зняття відповідача з реєстрації постійного місця проживання за адресою; вул.. Варбанця 35 в смт. Велика Михайлівка вважає безпідставними, оскільки відповідач є власником 1/2 частини вказаного будинку, іншого житла не має, має бажання проживати у вказаному будинку, але позивач [PERSON] перешкоджає їй у цьому. Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про дату розгляду справи, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вирішив можливим розглядати справу за відсутності сторін. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали цивільної справи № 498/516/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним договору дарування, поділ майна подружжя, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.. 15 ЦПК України справа підсудна суду. Відповідно до ст.. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ст.. 11 ЦПК України, Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Із матеріалів цивільної справи № 498/516/13-ц, дослідженої у ході судового розгляду, судом встановлено, що 27.03.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати житловий будинок 35 по вул.. Варбанця в смт. Велика Михайлівка спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку 35 по вул.. Варбанця в смт. Велика Михайлівка, укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованим [PERSON] та посвідчений 22 грудня 2010 року Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою; ставила питання про скасування рішення Великомихайлівського БТІ від 24.12.2010 року про державну реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на житловий будинок 35 по вул.. Варбанця в смт. Велика Михайлівка на підставі договору дарування від 22.12.2010 року, просила провести поділ майна подружжя та виділити їй у власність 1/2 частину житлового будинку 35 по вул.. Варбанця в смт. Велика Михайлівка. Під час розгляду справи в суді позовні вимоги уточнювались. Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 24 грудня 2013 року позов [PERSON] задоволено. [PERSON] поновлено строк позовної давності для захисту порушеного права. Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вулиці Варбанця № 35 в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON]. Визнано частково недійсним договір дарування житлового будинку по вулиці Варбанця № 35 смт. Велика Михайлівка Одеської області, укладений між Дарувальником [PERSON] і Обдарованим [PERSON] та посвідчений 22 грудня 2010 року за реєстровим номером 1-2167 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області. Скасовано рішення Великомихайлівського бюро технічної інвентаризації від 24 грудня 2010 року про державну реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на 1/1 частину житлового будинку по вулиці Варбанця 35 в \~смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області на підставі договору дарування від 22 грудня 2010 року № 1-2167 Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області. Визнано незаконним і скасовано рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області № 420-VI від 13 квітня 2012 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0944 га розташованої по вулиці Варбанця № 35 в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 779573 від 14 липня 2012 року, згідно з яким на підставі рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області № 420-VI від 13 квітня 2012 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0944 га з кадастровим номером 5121655100:02:003:0176 розташованої по вулиці Варбанця № 35 в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Скасовано рішення відділу Держкомзему у Великомихайлівському районі Одеської області про державну реєстрацію вказаного акта 14 липня 2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 512160001001555. Визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по вулиці Варбанця № 35 в смт. Велика Михайлівка Одеської області (а.с.161-169) . 31.12.2013 року [PERSON] була подана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12.03.2014 року за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Великомихайлівського районного суду від 24.12.2013 року, рішення суду першої інстанції було змінено. Визнано недійсним договір дарування житлового будинку 35 по вул. Варбанця в смт. Велика Михайлівка Одеської області, укладений 22 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2167 в частині дарування 1/2 частини вищевказаного житлового будинку. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.(а.с.142-148). Відповідно до ст. 319 ЦПК України, рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сил из моменту їх проголошення. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Таким чином суд встановив, що Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 24 грудня 2013 року, за яким спірний будинок 35 по вул.. Варбанця в смт. Велика Михайлівка був визнаний спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку, вступило в законну силу 12.03.2014 року, з моменту проголошення рішення у справі Апеляційним судом Одеської області. На зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції [PERSON] була внесена касаційна скарга. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014 року касаційна скарга [PERSON] відхилена. Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 24.12.2013 року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 12.03.2014 року залишено без змін (а.с.149-152). Відповідно до ч. 2,3 ст.. 223 ЦПК України, Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до рішення суду, яке вступило в закону силу, спірний будинок 35 по вул. Варбанця в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області, був визнаний спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку. Інша 1/2 частина спірного будинку відповідно до договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], належить [PERSON], який має право зареєструвати своє право власності на частину вказаного будинку у встановленому законом порядку. Всі посилання позивачів, викладені в позовній заяві, є, по суті, запереченнями на позов [PERSON] від 2013 року та незгодою з рішеннями судів, прийнятих у справі. На підставі наведенного, вимоги позивача [PERSON] про визнання його власником будинку 35 по вул. Варбанця в смт. Велика Михайлівка є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] в частині визнання дійсним договору дарування спірного будинку та визнання за [PERSON] права власності на спірний будинок також задоволенню не підлягають, оскільки вказаний договір дарування є дійсним в частині дарування [PERSON] 1/2 частини будинку 35 по вул. Варбанця 35 в смт. Велика Михайлівка та [PERSON], як особа, що прийняла дар, має право зареєструвати своє право власності на подаровану частину будинку у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Будь яких доказів того, що право власності [PERSON] на 1/2 частину будинку 35 по вул. Варбанця в смт. Велика Михайлівка оспорюється або не визнається іншими особами позивачами суду не надано. Доказів того, що вказане питання не може бути вирішено в позасудовому порядку, позивачами також не надано. Вимоги позивачів в частині визнання дійсним Державного акту на право власності [PERSON] на земельну ділянку за адресою: вул. Варбанця 35 смт. Велика Михайлівка, задоволенню не підлягають, оскільки судовим рішенням, яке вступило в закону силу, вказаний державний акт було скасовано, крім того визнано незаконним і скасовано рішення Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області № 420-VI від 13 квітня 2012 року про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0944 га розташованої по вулиці Варбанця № 35 в смт. Велика Михайлівка Великомихайлівського району Одеської області для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі якого вказаний державний акт був виданий. Відповідно до ст.. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Враховуючи, що рішення органу місцевого самоврядування про передачу [PERSON] земельної ділянки для обслуговування житлового будинку у власність було скасовано, вказана земельна ділянка є комунальною власністю, та визначення власників або користувачів земельної ділянки за адресою; вул.. Варбанця 35 в смт. Велика Михайлівка відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування. Розглянувши вимоги про скасування реєстрації приватної спільної часткової власності відповідача від 03.02.2015 року суд дійшов до висновку про їх необґрунтованість, оскільки реєстрації права власності відповідача на 1/2 частину спірного будинку проводилась на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (а.с.170) Крім того, ст.. 321 ЦК України встановлена непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Підстави припинення права власності визначені в ст.. 346 ЦК України та розширеному тлумаченню не підлягають. Заявляючи вимогу про скасування реєстрації приватної спільної часткової власності відповідача, позивачі не вказали підстав, якими вони обґрунтовують свої вимоги, не надали будь яких доказів правомірності своїх вимог. Розглянувши вимоги позивача [PERSON], як співвласника будинку 35 по вул.. Варбанця в смт. Велика Михайлівка, в частині зняття відповідача з реєстрації постійного місця проживання за адресою: [INFO] суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст.. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сім»ї власника квартири (будинку) права користування займаним приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Але в позові позивач [PERSON] не вказав, в чому саме полягає порушення його прав, як співвласника будинку; яким чином реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу в реалізації його права власності. Із пояснень представника відповідача вбачається, що в теперішній час в спірному будинку проживає позивач [PERSON], який не є співвласником зазначеного майна. Позивач [PERSON], якому належить 1/2 частина спірного будинку, проживає в м. Одеса, відповідач, якій також належить 1/2 частина спірного майна, не має можливості проживати за місцем реєстрації, оскільки їй в цьому перешкоджають. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В суді позивачем [PERSON] не підтверджена наявність порушення його прав та інтересів з боку відповідача. Позивач [PERSON], який не є власником спірного будинку, не має прав вимагати зняття відповідача з реєстрації постійного місця проживання. Крім того, частиною другою статті 214 ЦПК України встановлено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до вимог частини першої статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 16.01.2012 р. у справі № 6-57цс11 у подібних спірних правовідносинах зазначено, що при розгляді спірних правовідносин має застосовуватись положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» . Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України) або про позбавлення особи права власності на житло. Вимоги про скасування реєстрації права власності відповідача на 1/2 частину спірного будинку є безпідставні та суд дійшов до висновку про необхідність відмови у їх задоволенні. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто суд не має повноважень виходити за межі заявлених позовних вимог. На підставі наведеного суд дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в цій частині.

Outcome: dismissed