Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У червні 2019 року представник позивача - адвокат Коваленко П.П. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] та Казанківської РДА Миколаївської області в особі державного реєстратора Слободанюка В.О., в якій просив: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43926923 від 08.11.2018 року, реєстратора Слободанюка В.О. про реєстрацію договору оренди землі, кадастровий номер № 4823655100:29:000:0116, площею 4,9162 га, видавник: [PERSON] , [PERSON] строком дії - 20 років; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43927584 від 08.11.2018 року, реєстратора Слободанюка В.О. про реєстрацію договору оренди землі кадастровий номер 4823655100:29:000:0117, площею 1,3631 га, видавник: [PERSON] , [PERSON] строком дії - 20 років; визнати недійсним правочин - договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 4823655100:29:000:0117, площею 1,3631 га та земельної ділянки, кадастровий номер № 4823655100:29:000:0116, площею 4,9162 га, від 01.11.2018 року, видавник: [PERSON] , [PERSON] , строком дії - 20 років, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексним номером 43927584 від 08.11.2018 року та індексним номером 43926923 від 08.11.2018 року. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 143646918 від 01.11.2018 року, за [PERSON] , на підставі рішення Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області №293-р від 22.10.2018 року, зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4823655100:29:000:0117, площею 1,3631 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 143650624 від 01.11.2018 року, за [PERSON] , на підставі рішення Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області №293-р від 22.10.2018 року, зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4823655100:29:000:0116, площею 4,9162 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01.11.2018 року, за сприянням [PERSON] , якому позивач повністю довіряла і який представляв її інтереси в суді з приводу спадкування за законом права на земельну ділянку (пай) від покійного батька [PERSON] , позивач [PERSON] уклала договір оренди зазначених земельних ділянок з відповідачем [PERSON] , терміном на 15 років, з усною домовленістю, що [PERSON] сплатить їй (позивачу) наперед за 10 років 270000 грн., у якості авансового платежу. При цьому, в присутності її сина - [PERSON] , позивач підписала зазначений договір оренди землі на останній сторінці, який був виготовлений на двох аркушах і надрукований на чотирьох сторінках. Відповідач не заплатив наперед обіцяну грошову суму, натомість, надав [PERSON] примірник договору у якому було зазначено, що договір укладено на 20 років. Позивач, зрозумівши, що відповідач [PERSON] , після підписання зазначеного договору оренди землі, перед державною реєстрацією замінив першу сторінку на іншу та зареєстрував підроблений договір, обманув з оплатою і не виплачує авансові гроші за оренду землі, була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав з зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 08.07.2019 року провадження у даній справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 25.07.2019 року від представника відповідача - адвоката Ляшенка М.Д. до суду надійшов відзив у якому він зазначив, що у позовній заяві не вказано, чим саме порушені права позивача відповідачами: [PERSON] , керівником Казанківської РДА Жоровою О.А. та державним реєстратором Слободянюком В.О., ніякого обґрунтування в змісті позовної заяви немає. Відсутні посилання на норми Закону, які могли порушити чи порушували відповідачі. Представник позивача назвав позовну заяву про визнання недійсним правочину договору оренди землі від 01.11.2018 року, але в обґрунтуваннях та змісті позовних вимог нічого не роз`ясняє та не описує про недійсність правочину в Українському праві, які регулюються § 2 глави 16 розділу IV (ст.ст. 215 -236 ЦК України, Земельним кодексом України, спеціальним Законом України «Про оренду землі». Умовами і підставами для визнання правочину правомірним є спеціальна норма, яку дотрималися сторони при укладенні та державній реєстрації договору оренди землі від 01.11.2018 року площею. 4,9162 га за кадастровим номером 4823655100:29:000:0116 та площею 1,3631 га за кадастровим номером 4823655100:29:000:0117 згідно вимог ст.ст. 3-7, 13-23 Закону України «Про оренду землі», а також типовий договір оренди землі, затверджений постановою за №220 Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року. В змісті позовної заяви позивач та її представник не навели належних доказів для визнання недійсним правочину (договору оренди землі) від 01.11.2018 року, тому, представник відповідача просив завершити підготовче засідання та призначити до розгляду по суті справу та відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , поклавши на неї судові витрати. Ухвалою суду від 07.10.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду зазначену цивільну справу. Ухвалою суду від 29.10.2019 року провадження у справі було зупинено та призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено Миколаївському науково - дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. 24.01.2020 року справа була повернута до суду з висновком експерта за №312 від 16.01.2020 року. Ухвалою суду від 27.01.2020 року провадження у справі було відновлено і призначене судове засідання. Ухвалою суду від 07.04.2020 року провадження у справі було зупинено та призначено судово-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського науково - дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 12.05.2020 року, ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 07.04.2020 року скасовано, в задоволені клопотання представника позивача [PERSON] про призначення судово-технічної експертизи відмовлено. Ухвалою суду від 19.05.2020 року провадження у справі було відновлено та призначене судове засідання. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача проти заявлених вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача - Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без участі представника. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що його мати - [PERSON] та відповідач (орендар) [PERSON] домовлялись що він сплатить наперед за 10 років 270000 грн., у якості авансового платежу, але останній, гроші не сплатив, зіславшись на їх відсутність, щодо терміну, на який було укладено договір, то домовлялись на 10 років, а підписували договір на 15 років. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом та роз`яснює у випадку необхідності їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч.1 ст.11 ЦК України. За змістом ст.792 ЦК України, майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду землі», - відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст.6 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 93 ЗК України та ст.1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною 2 статті 15 вказаного Закону визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4, 5, 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 143646918 від 01.11.2018 року, за [PERSON] , на підставі рішення Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області №293-р від 22.10.2018 року, зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4823655100:29:000:0117, площею 1,3631 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 143650624 від 01.11.2018 року, за [PERSON] , на підставі рішення Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області №293-р від 22.10.2018 року, зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 4823655100:29:000:0116, площею 4,9162 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 10.11.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди землі на земельні ділянки: кадастровий номер 4823655100:29:000:0116, площею 4,9162 га та кадастровий номер 4823655100:29:000:0117, площею 1,3631 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані в межах Казанківської селищної ради, на строк - 20 років. Зазначений вище договір оренди землі зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за індексними номерами 43926923 та 43927584 від 08.11.2018 року. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно умов укладеного договору, орендар набув право на особисте використання об`єкта оренди для сільськогосподарських потреб та зобов`язався сплачувати орендну плату в розмірі та строки, що визначено умовами договору, в договорі узгоджені й інші умови (врахування індексу інфляції, розміру пені при порушенні зобов`язання). Вказаний договір містить всі істотні умови договору оренди земельної ділянки, [PERSON] є власником земельних ділянок, договір укладений в письмовій формі, здійснено його державну реєстрацію, тобто він є укладеним. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд у постанові від 03.06.2020 року по справі № 704/242/17, провадження № 61-36949св18 дійшов висновку, що у справі про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності в ньому істотної умови, передбаченої пунктом першим частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі», об`єкта оренди суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі таких умов, передбачених статтею 15 указаного Закону, визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України в справі № 6-849цс15 від 09.12.2015 року, що у справах про визнання недійсним договору оренди землі з підстав відсутності істотних умов договору оренди визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі» суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір оренди земельної ділянки, який підписано сторонами правочину. До договору було додано викопіювання з номером земельної ділянки (рілля) яка передається в оренду із зазначення сусідніх землекористувачів. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріпили його своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Земельна ділянка, згідно з договором оренди, передана у фактичне користування відповідача та використовується ним за цільовим призначенням. Будь-яких зауважень стосовно форми договору, інформації, зазначеної у ньому, а також, щодо неналежного чи несвоєчасного виконання відповідачем умов договору, зокрема, щодо об`єкту оренди від [PERSON] до [PERSON] протягом періоду користування земельною ділянкою, не надходило. Питань, пов`язаних з відсутністю у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених законом [PERSON] не ініціювала. Спірний договір оренди був укладений та підписаний [PERSON] та [PERSON] , належним чином виконувався сторонами. Наявність підпису в договорі підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Щодо сплати наперед орендної плати, а саме грошей у сумі 270000 грн. відповідачем позивачу, - зазначеним договором оренди земельної ділянки, це не передбачено. Згідно п.п.9 - 16 договору оренди землі від 01.11.2020 року, орендна плата вноситься орендарем в розмірі 4% від грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що становить 7809,13 грн., з урахуванням індексації, один раз на рік до 30.12 кожного календарного року, розмір орендної плати може переглядатись один раз у рік, у разі невнесення орендної плати у договірні строки справляється пеня у розмірі 120% ставки НБУ несплаченої суми за кожний день прострочення, орендна плата може вноситись орендарем наперед (авансовим платежем), відповідно п.9 Договору, і повинна бути узгодженою сторонами. У випадку визнання недійсним даного договору оренди землі,орендодавець зобов`язується повернути орендарю грошові кошти в розмірі подвійної суми виплаченої (внесеної) орендарем орендної плати (в т. ч. й авансових платежів). Щодо заяви відповідача щодо заміни 1-го аркуша оспорюваного договору з зазначенням іншої дати на який строк укладено договір, суд не бере до уваги за відсутності належних та допустимих доказів. Згідно висновку експерта за №312 від 16.01.2020 року: вирішити питання «З урахуванням змісту «Договору оренди землі» між [PERSON] та [PERSON] , датованого 01.11.2018 року чи можливо встановити (визначити) факт заміни першого аркуша «Договору оренди землі» між [PERSON] та [PERSON] , датованого 01.11.2018 року?» - не виявилось можливим; вирішити питання «З урахуванням змісту «Договору оренди землі» між [PERSON] та [PERSON] , датованого 01.11.2018 року, - чи можливо встановити факт виготовлення «Договору оренди землі» між [PERSON] та [PERSON] , датованого 01.11.2018 року на підставі якого було проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки [PERSON] , шляхом монтажу окремих сторінок даного документу?» - не виявилось можливим. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 року у справі №390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За частиною 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Належних та допустимих доказів відсутності волевиявлення учасника правочину від 01.11.2018 року орендодавця [PERSON] на його укладення, позивачем суду не надано. В судовому засіданні не встановлено будь-яких факторів, що стверджують про не укладання спірного договору, доказів наведеному не надано. Щодо сплати орендної плати, - договір виконувався в межах договірних відносин (згідно умов договору оренди землі від 01.11.2018 року). Щодо вимог [PERSON] щодо скасування реєстрації договору оренди землі суд дійшов такого. Згідно з ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст.20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частинами 1 та 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Ураховуючи те, що позовні вимоги в частині визнання недійсним договору оренди землі від 01.11.2018 року задоволенню не підлягають, а вимога щодо скасування реєстрації є похідною від вимоги позивача про визнання недійсним договору, оскільки підставою реєстрації був оспорюваний договір оренди землі, тому, вимоги в частині скасування державної реєстрації договору, також задоволенню не підлягають. Виходячи з того, що права та інтереси [PERSON] не порушені, в задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити з підстав необґрунтованості. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають відшкодуванню витрати позивача, пов`язані з розглядом справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed