Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У травні 2020 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між нею та відповідачами були укладені договори щодо придбання в майбутньому нерухомого майна. Але згодом вона звернулась до них з заявою про розірвання договорів, які відповідачі проігнорували. Вважає своє право порушеним, а відповідачі у добровільному порядку не розривають укладені договори. Умовами укладених договорів передбачено право сторони розірвати догорів та укласти додаткові угоди про розірвання. Але відповідач повністю ігнорує її права та не виконує умови договорів. Просила суд розірвати договір купівлі-продажу майнових прав №88/03-25, укладений 28 серпня 2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ»; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ» укласти додаткову угоду про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав №88/03-25, укладений 28 серпня 2019 року; розірвати договір купівлі-продажу деривату №87030-А/4, укладений 28 серпня 2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН»; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» укласти додаткову угоду про розірвання договору купівлі-продажу деривату №87030-А/4, укладений 28 серпня 2019 року. 04 серпня 2020 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з даним позовом ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» вказали, що між ними та [PERSON] укладено догорів купівлі-продажу деривативу. На виконання даного договору 11 березня 2020 року між ними підписано акт прийому-передачі деривативу, тобто усі зобов`язання за договором були виконані повністю, що виключає в свою чергу його розірвання. Вказали, що зобов`язання за даним договором припинені в силу ст. 598 ЦК України. Оскільки заява позивача про розірвання даного договору направлена вже після його виконання, тому відсутні правові підстави для його розірвання. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН». У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Суду пояснив, що через введений карантин, через затягування строків будівництва (фактично будівництво не ведеться) позивач хоче розірвати укладені договору щодо придбання у майбутньому нерухомого майна. З огляду на ці обставини, позивачка направила заяву на розірвання укладених договорів, які повністю проігноровані відповідачами. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представник ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» та ТОВ «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ» проти позову заперечував. Суду пояснив, що договір купівлі-продажу деривативу повністю виконаний сторонами та не може бути розірваний в судовому порядку. Також відсутні правові підстави для розірвання договору з ТОВ «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ», оскільки строки завершення будівництва ще не настали, та по даному договору жодних коштів від позивача не отримували. Заяви позивачки надходили, але до своїх заяв остання не долучила проекти договорів про розірвання. Просили відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. 655, 657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Встановлено, що 28 серпня 2019 року між ТОВ «Житловий комплекс «Нові теремки» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] . За даним договором [PERSON] зобов`язувався прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] . 28 серпня 2019 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу деривативу №87030-А/4 щодо квартири [ADDRESS] . 11 березня 2020 року між ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» та [PERSON] підписано акт прийому-передачі деривативу №87030-А/4 11 березня 2020 року між ТОВ «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ» та [PERSON] підписано акт 88/03-25 прийому-передачі (пред`явлення до виконання) форвардного контракту 87029-А/4. Відповідно до положень ст. ст. 626,628,629,638-640 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Так, п.8 договору купівлі-продажу деривативу передбачено, що відмова покупця від виконання цього договору, вчинена покупцем письмово та надіслана продавцеві у будь-який момент строку дії договору, реалізується через підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та зазначення суми, що підлягає поверненню. П4.4 договору купівлі-продажу майнових прав передбачено, що відмова покупця від виконання цього договору, вчинена покупцем письмово та надіслана продавцеві у будь-який момент строку дії договору, реалізується через підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та зазначення суми, що підлягає поверненню. 14 квітня 2020 року [PERSON] направила до ТОВ «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ» та ТОВ «Компанія з управління активами «АНДЕРЕ РІХТІНГЕН» заяву про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав та купівлі-продажу деривативу, повернення грошових коштів. Згідно умов укладених договорів для розірвання договорів є необхідним відмова покупця від виконання договорів, вчинена ним письмово та надіслана. Виконання будь-яких інших умов або вимог не вимагається. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували заперечення відповідача щодо неможливості розірвати укладені договори. Відповідач обмежився лише власними поясненнями без долучення належних та допустимих доказів. За ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З підписаного акту прийому-передачі деривативу вбачається, що усі зобов`язання кожної із сторін за договором є виконаними (п.3). Тому представник відповідача стверджував про неможливість розірвання договору, бо договір є виконаним та всі зобов`язання в силу закону припинені. Такі доводи суд не бере до уваги, з огляду на наступне. Дериватив - форвардний контракт, який визначено в п.2.1 цього договору (а саме форвардний контракт №87029-А/4 від 28.08.2019р.), який являє собою двосторонню угоду, що засвідчує зобов`язання ТОВ «Житловий комплекс «НОВІ ТЕРЕМКИ» продати майнові права на квартиру у визначений час та на визначених умовах у майбутньому, з фіксацією ціни такого продажу під час укладення форвардного контракту. У п.4 договору купівлі-продажу майнових прав визначено, що договір укладений з відкладальною обставиною, якою сторони визнають пред`явлений до виконання форвардного контракту №87029-А/4 покупцем за відповідним актом. Цей договір набирає чинності з моменту настання відкладальної обставини (а саме з дати підписання сторонами Акту пред`явлення) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Форвардний контракт №87029-А/4, укладений на товарній біржі від 28.08.2019р., вважається чинним до моменту повного виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав. У разі непред`явлення покупцем до виконання форвардного контракту з причин розірвання договору купівлі-продажу деривативу, даний договір вважається припиненим, в т.ч. щодо прав та зобов`язань сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Та в свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що укладені договори є взаємопов`язаними, укладені з метою купівлею-продажем в майбутньому нерухомого майна та діють до повного виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав. Тому позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу деривативу, купівлі-продажу майнових прав підлягають до задоволення. Разом з тим, вимоги про зобов`язання укласти договір не можуть бути задоволені з огляду на свободу укладення договору, тому в цій частині вимоги підлягають до задоволенню частково, а саме в частині зобов`язання відповідачів виконаними умови п.4.4 та п.8.3 відповідних договорів щодо реалізації права покупця відмови від виконання договору. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову

Outcome: dismissed