Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

У травні 2014р. [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку, площею 0,0800га, кадастровий номер: 4810136600:07:098:0071, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтовування заявленого позову позивач вказує, що 18.12.1998 р. його мати [PERSON] подарувала йому земельну ділянку, площею 0,0800 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого 16.12.1998р. державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, р.№1-2071, а 21.12.1998р. земельна ділянка зареєстрована в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 3288. Раніше земельна ділянка належала матері позивача [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Жовтневою районною Радою народних депутатів Миколаївської області, відповідно до рішення 20 сесії 21 скликання від 26.11.1993 року, зареєстрованого 19.04.1994р. у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 240. Незважаючи, що при укладанні договору дарування йому було роз'яснено зміст статті 22 ЗК України, в редакції що діяла на той момент, він фактично прийняв в дар земельну ділянку, однак не виготовив на своє ім'я Державного акту на право приватної власності на землю і [INFO] [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем після смерті матері є його батько [PERSON]. Він звернувся до реєстраційної служби з заявою про реєстрацію спірної земельної ділянки. Однак рішенням про відмову у державній реєстрації прав та обтяжень № 12271119 від 08.04.2014р. йому було відмовлено у державній реєстрацій права власності на земельну ділянку на підставі того, що ним не надано службі державного акту на право власності на земельну ділянку. На теперішній час ним у встановленому законом порядку оформлена технічна документація для виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. Згідно з висновком експерта про вартість земельної ділянки від 02.06.2014 року нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складає 38810грн. У відповідності до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельна ділянка площею 0,0800 га для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON], кадастровий № 4810136600:07:098:0071. Згідно з витягом із Державного земельного кадастру спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, її цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, форма власності- приватна. 08.04.2014р., рішенням реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції за №12271119, йому відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Оскільки на теперішній час йому відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки, він вимушений звернутися до суду. Посилаючись на викладене, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, однак звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник позивача позов підтримала на підставах, викладених у заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, однак направив заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п.2 розділу 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011р. земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. А пунктом 10 вказаного Закону визначено, що документи, якими було засвідчено право власності або право користування земельною ділянкою, і які видані до вступу в силу цього Закону, є дійсними. У відповідності до Закону України «Про державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року за № 1051, на підставі якого 01.01.2013 року втратила силу Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення Поземельної книги та Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки і на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди» від 09.09.2009 року за № 1021, здійснення державної реєстрації майнових та інших прав, внесення записів про відмову державної реєстрації прав не відноситься до кола повноважень територіальних органів Дежземагенства, а можливо у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» на органи державної реєстрації прав, а саме Державну реєстраційну службу України та їх територіальні органи. З положень ст. 126 ЗК України вбачається, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється на підставі вимог, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяження». У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» державна реєстрація майнових прав на земельну ділянку здійснюється після реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Із п.10 ст. 79-1 ЗК України вбачається, що після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі здійснюється державна реєстрація майнових прав на земельну ділянку. Згідно з ч.5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» державна реєстрація майнових прав є публічною та здійснюється органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав (Державна реєстраційна служба України). Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11.10.2013 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Миколаївського міського управляння юстиції Миколаївської області позивачу було відмовлено в державній реєстрації прав власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 4810136600:07:098:0071. у зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на земельну ділянку- Державного акту на право приватної власності на землю, при цьому йому було рекомендовано вирішити це питання у судовому порядку. Тому позивач звернувся до суду з таким позовом. Відповідно до приписів ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно і їх обтяження» вбачається, що державна реєстрація здійснюється на підставі таких документів, а саме: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданих на підставі вимог цього Закону; свідоцтва про право власності , виданого органами приватизації наймачам жилих приміщень у державному і комунальному жилому фонді; державних актів про право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, які набули законної сили; інших документів, які підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно , пред'явлених органу державної реєстрації прав сумісно з заявою. Судом встановлено, що згідно з договором дарування, посвідченого 18.12.1998р. державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, р.№ 1-2071, та 21.12.1998р. зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 3288, [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0800 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий № 4810136600:07:098:0071. На день укладання угоди від 18.12.1998р. спірна земельна ділянка, належала [PERSON], на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Жовтневою районною Радою народних депутатів Миколаївської області, згідно рішення 20 сесії 21 скликання від 26.11.1993 року, зареєстрованого 19.04.1994р. у Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 240. Незважаючи, що при укладанні договору дарування сторонам було роз'яснено зміст статті 22 ЗК України, в редакції що діяла на той момент, позивач фактично прийняв в дар земельну ділянку, однак не виготовив на своє ім'я Державного акту на право приватної власності на землю. Як встановлено судом, позивачем не було отримано правовстановлюючого документу на земельну ділянку- Державного акту на право приватної власності на землю, однак на теперішній час, ним у встановленому законом порядку оформлена технічна документація для виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. У відповідності до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4800721632014 від 13.02.2014р. земельна ділянка, площею 0,0800га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON], кадастровий № 4810136600:07:098:0071. Згідно з витягом із Державного земельного кадастру від 13.02.2014р. спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, її цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, форма власності- приватна. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved