Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

У червні 2019 року позивач вернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 14 лютого 2017 року по справі №2/756/1686/17 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення грошових коштів було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача грошові кошти у розмірі 37 855 грн. 47 коп та судовий збір у сумі 429 грн 94 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Враховуючи той факт, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 14 лютого 2017 року по справі №2/756/1686/17 три проценти річних та інфляційні втрати були розраховані за період з 13 січня 2016 року по 25 листопада 2016 року позивач має право також на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 26 листопада 2016 року. В процесі примусового виконання вищевказаного рішення суду на користь позивача з відповідача було стягнуто частину боргу, а саме: 30.11.2017 року - 1906,07 грн; 21.02.2018 року -4 811,76 грн; 26.03.2018 року - 1 547,00 грн; 26.07.2018 року - 3 569,00 грн; 26.10.2019 року -6 230,00 грн; 20.12.2018 року - 3 272,00 грн; 11.02.2019 року -1760,00 грн; 26.03.2019 року - 3 228,00 грн; 27.05.2019 року -3 749,00 грн. Загальний розмір інфляційних втрат за період з 26.11.2016 року по 03.06.2019 року складає - 8 672 грн 51 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2016 року по 03.06.2019 року складає 1 929 грн.00 коп. Враховуючи вищевикладене просить стягнути з відповідача на свою користь 8 672 грн 51 коп -інфляційних втрат, 1 929,00 грн - три відсотки річних, судового збору в розмірі - 768 грн 40 коп. витрати на правову допомогу в розмірі 5300,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 14 лютого 2017 року по справі №2/756/1686/17 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про стягнення грошових коштів було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача грошові кошти у розмірі 37 855 гривень 47 копійок та судовий збір у сумі 429 гривень 94 копійок.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с.4-5) Дане рішення набрало законної сили 25 лютого 2017 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його вини конання (договір чи діалект) Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) Разом з тим, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З урахуванням вищевикладеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Враховуючи той факт, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 14 лютого 2017 року по справі №2/756/1686/17 три проценти річних та інфляційні втрати були розраховані за період з 13 січня 2016 року по 25 листопада 2016 року позивач має право також на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за період з 26 листопада 2016 року. В процесі примусового виконання вищевказаного рішення суду на користь позивача з відповідача було стягнуто частину боргу, а саме: 30.11.2017 року - 1906,07 грн; 21.02.2018 року -4 811,76 грн; 26.03.2018 року - 1 547,00 грн; 26.07.2018 року - 3 569,00 грн; 26.10.2019 року -6 230,00 грн; 20.12.2018 року - 3 272,00 грн; 11.02.2019 року -1760,00 грн; 26.03.2019 року - 3 228,00 грн; 27.05.2019 року -3 749,00 грн. Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, загальний розмір інфляційних втрат за період з 26.11.2016 року по 03.06.2019 року складає - 8 672 грн 51 коп., загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2016 року по 03.06.2019 року складає 1 929 грн.00 коп (а.с.6-7). З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 768,40 гривень. У відповідності до ст.137 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5 300,00 гривень На підставі викладеного,

Outcome: approved