Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма Автолізинг» (далі ТОВ «Сігма Автолізинг») про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 02361 від 18 січня 2018 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг»; стягнення з ТОВ «Сігма Автолізинг» на користь [PERSON] суми авансового платежу в розмірі 21\~300 грн. та судового збору в розмірі 704,80 грн., що у загальній сумі складає 22 004,80 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 січня 2018 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» був укладений договір фінансового лізингу № 02361, відповідно до якого відповідач зобов'язався передати протягом трьох днів позивачеві автомобіль марки Lada 219010-011-50, вартістю 7359,55 доларів США, що еквівалентно на дату підписання договору 212900 грн. За користування автомобілем він зобов'язався сплачувати щомісячні періодичні лізингові платежі. Так, відповідачем було видано квитанцію на суму 21300 гривень, у якій вказано призначення платежу: авансовий платіж. В день укладення договору фінансового лізингу позивач сплатив вказану суму на рахунок відповідача, призначення платежу: авансовий платіж (оплата за автомобіль). Проте автомобіль так і не отримав. Від представника відповідача телефоном дізнався, що сплачені ним гроші це одноразовий платіж комісія за організацію по договору фінансового лізингу, який становить 10 % вартості автомобіля, про що під час укладення договору його повідомлено не було, та що позивачу необхідно сплатити сам авансовий платіж та виконувати умови договору, щоб отримати автомобіль. Станом на день звернення позивача до суду з позовом кошти відповідачем йому не були повернуті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю представника позивача [PERSON] Представник позивача у судове засідання не з'явився, проте, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Сігма Автолізинг» в судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Із заявою про розгляд справи у відсутність представника відповідача та з повідомленням причин неявки до суду не звертався, відзиву на позовну заяву до суду не надавав. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до вимог ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. 18 січня 2018 року між [PERSON] та ТОВ «Сігма Автолізинг» було укладено договір фінансового лізингу № 02361 (а.с.9-16) строком на 60 місяців, за умовами якого відповідач повинен був передати [PERSON] в лізинг транспортний засіб автомобіль марки Lada 219010-011-50, обємом двигуна 1,6 л, 5 НТ, 2 wd, вартістю 7359,55 доларів США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату укладання даного договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 212 900 гривень з ПДВ. (а.с.9, 12) За користування автомобілем лізингоодержувач зобовязався сплачувати щомісячні періодичні лізингові платежі, відповідно ст. 10 Договору № 02361 фінансового лізингу. Крім того, договір фінансового лізингу передбачав право [PERSON] отримати автомобіль: - у користування не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу, у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору, з урахуванням умов, викладених у п. 1.7 ст. 1 Договору (п. 4.1. ст. 4 Договору) (а.с.10-11); - у власність за умови повної сплати його вартості та інших витрат (п. 11.3 ст. 11 Договору) (а.с.14). Згідно квитанції № 14918968 від 18 січня 2018 року [PERSON] прерахував ТОВ «Сігма-автолізинг» суму 21 300 гривень, у якій вказано призначення платежу: авансовий платіж згідно Договору Фінансового Лізингу № 02361 від 18 січня 2018 року. (а.с.17) Станом на день звернення до суду предмет лізингу, а саме автомобіль позивач так і не отримав. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 Цивільного кодексу України договір підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, договір фінансового лізингу № 02361, укладений 18 січня 2018 року між сторонами, є змішаним договором, містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, і згідно зі статтею 799 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки однією зі сторін договору є фізична особа. Оскільки оспорюваний договір нотаріально не посвідчений, суд приходить до висновку, що він є нікчемним. Крім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Такої позиції додержується Верховний Суд України, і її викладено у правовому висновку у справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року та підтверджено правовим висновком у справі № 6-648цс16 від 18 січня 2017 року. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. ТОВ «Сігма Автолізинг» не надало суду доказів, щодо отримання ними ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. За таких умов договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, може бути визнаний судом недійним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені ст. 216 ЦК України. Згідно положень вказаної статті недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Приймаючи рішення про визнання договору фінансового лізингу № 02361 від 18 січня 2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем недійсним, суд вважає за потрібне задовольнити і позовні вимоги про повернення позивачу сплачених коштів за даним договором в сумі 21 300 гривень. В силу вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, в користь позивача із відповідача слід стягнути понесені судові витрати по справі, зокрема, 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved