Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04 серпня 2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON], [INFO], проте відповідач, проживаючи окремо від неї з дитиною, не бере належної участі в утриманні та вихованні сина, хоча має такий обов'язок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, а також залишити [PERSON] проживати з матір'ю - [PERSON] Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю залишені без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду 20 червня 2014 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримуючи свої вимоги у щодо стягнення аліментів. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, направивши письмові заперечення, в яких визнав позов в частині свого обов'язку з матеріального утримання сина та розміру аліментів в твердій грошовій сумі - 800,00 грн. на місяць, заперечуючи проти визначення в судовому порядку питання місця проживання дитини з матір'ю, оскільки таке питання може бути вирішено батьками за згодою, що донині з позивачем не узгоджувалось. Одночасно відповідач клопотав про розгляд справи у його відсутності. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 04 серпня 2007 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №537, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копі (а. с. 7). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], про що Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ в Книзі реєстрації народжень 06 лютого 2008 року вчинений актовий запис №146 та видано свідоцтво серії [NUMBER], копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 8). Дитина проживає та зареєстрована разом із матір'ю, що підтверджується довідкою ТОВ «СК Комфорт» від 18 жовтня 2013 року №2850 про склад сім'ї позивача з її місця проживання та довідкою КП «Північне» від 20 червня 2014 року №110 про склад сім'ї відповідача (а. с. 20). За даними трудової книжки відповідача, останній з 31 липня 2012 року за трудовим договором не працює (а.с.19), не є приватним підприємцем, стабільних доходів не має, є працездатною особою та інших осіб на утриманні не має. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було та оскільки відповідач з дитиною не проживає, хоч і приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні сина, проте таке утримання носить не регулярний і не стабільний характер, то належить визнати, що ним не в повному обсязі виконується покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням наведеного, враховуючи заяву відповідача, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги рівний обов'язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, матеріальний стан та стан здоров'я дитини, яка є малолітньою, мешкає з матір'ю, перебуває на її утриманні, потребує піклування, утримання, стан здоров'я платника аліментів, який є працездатним, відсутність документального підтвердження доходів відповідача та джерел їх отримання, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальний стан одержувача аліментів, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з 01січня 2014 року складає на дитину віком від 6 до 18 років - 1286,00 грн., з 01 липня 2014 року - 1320,00 грн., суд вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних на утримання сина [PERSON] аліментів в сумі 800,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 04 червня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Доводи відповідача про те, що він дитину забезпечує усім необхідним, оскільки витрачає кошти на сина на свій розсуд за необхідності, оплачує дитячий садок, судом до уваги не приймаються, оскільки аліменти є тим утриманням, суть якого має саме регулярний характер, з тим, щоб за рахунок стабільності таких виплат мало місце планування бюджету з цільовим використанням за для забезпечення життєдіяльності, здоров'я та розвитку дитини, зважаючи також на визнання відповідачем обставин відсутності домовленості з позивачем про розмір матеріального утримання сина. Крім того, доказів розміру понесених витрат та їх регулярності на утримання сина відповідачем у відповідності зі своїм обов'язком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved