Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

У січні 2021 року заявники звернулися до суду у порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу, який зареєстрований 17.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 526. В обґрунтування своєї заяви заявники зазначили, що 17.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між ними було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 526. Від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначають також, що фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. Через розбіжності у характерах нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені, а тому вони вирішили звернутись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей, участі у забезпеченні умов проживання дітей. Ці всі обставини передбачені Договором про розподіл прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей від 21.12.2020 року. Оскільки примирення між ними неможливе, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просять заяву задоволити. Ухвалою суду від 12 січня 2021 року було відкрито провадження у справі.. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. Подали до суду клопотання про проведення судового засідання без їх участі. Заяву підтримали. В силу положень ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав. Як вбачається із ч. 3 ст.\~293\~ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України та ч. 1 ст.24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст.\~56\~Сімейного кодексу\~України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст.\~104-105\~Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Ст.\~109\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Згідно з ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. При цьому, як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.8 Постанови від\~21\~грудня 2007\~року N\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.\~109\~СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, заявники зареєстрували шлюб 17.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 526, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.05.2014 /а.с. 4/. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1137 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 470 /а.с.10, 11/. 21.12.2020 року заявники уклали Договір про визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, умови їх утримання і виховання кожним із батьків. За умовами договору вони визначили місце проживання дітей після розірвання шлюбу, участь кожного з батьків в їхньому утриманні, вихованні, спілкуванні, зазначили відповідальність за невиконання умов даного договору /а.с. 12/. Таким чином, судом встановлено, що подружнє життя у заявників не склалося, шлюб існує лише формально, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2020 року, спільне господарство не ведеться, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, спорів щодо місця проживання дітей та їхнього утримання між ними немає. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви та ухвалення рішення про про розірвання шлюбу за заявою подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 8 ст.\~294\~ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Разом з тим, [PERSON] в заяві не зазначала про бажання змінити її прізвище при розірванні шлюбу.

Outcome: approved