Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зазначивши, що [PERSON], є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних прибудов, на підставі договору дарування від 23.04.1975 року. Співвласниками інших частин будинку є [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] - відповідачі по справі. Між співвласниками будинку фактично склався порядок користування та володіння житловим будинком, згідно з яким у користуванні позивача знаходиться ізольоване приміщення загальною площею 31,1 кв. м, у технічному паспорті позначене як квартира № 2, [PERSON] та [PERSON] ізольоване приміщення, позначене у технічному паспорті як квартира № 1, а [PERSON] та [PERSON] ізольоване приміщення, позначене у технічному паспорті як квартира № 3. Дані квартири у житловому будинку відокремлені один від одного, квартири обладнані окремими виходами. Однак, протягом певного часу між співвласниками йдуть постійні сварки з приводу будівництва відповідачами самовільних будівель на відведеній земельній ділянці позивача. Так, [PERSON] здійснив самовільну прибудову літ.А-2 загальною площею 30, 6м , переніс паркан. Родиною [PERSON] був знесений паркан, а замість нього на проході позивача була зведена будівля за літ. Г загальною площею 27, 5 м , стіна яка розташована майже біля дверей позивача. Дані споруди не дають можливості позивачу провести до свого будинку воду, опалення та інші комунікації. А у 2013-2014 роках на земельній ділянці відповідачі перекрили доступ до неї позивачці та насадили під вікнами позивачки виноград, зрубали дерева позивача, чим порушили права позивача. Крім того, [PERSON] в позові зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.1987р. справа № 2-2598/87 було встановлено порядок користування земельною ділянкою у [ADDRESS], між [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], та в примусовому порядку було виконано це рішення та визначено межі земельних ділянок. Позивачка вважає, що до спадкоємців частини житлового будинку, а це є діти [PERSON] - [PERSON], [PERSON], діти [PERSON] - [PERSON], [PERSON] перейшло право власності або право користування земельною ділянкою, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попередніх землекористувачів. Проте, відповідачі не виконують рішення суду від 10.12.1987 року, та чинять перешкоди у встановленні судом меж земельної ділянки, у зв'язку з чим, позивачка змушена була звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка уточнила свої вимоги до відповідачів та просила суд зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS], виділеної [PERSON] відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 22590 від 10.12.1987 року. Зобов'язати відповідачів [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод у встановленні меж земельної ділянки, відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 22590 від 10.12.3987 року та зобов'язати відповідачів звільнити від насаджень земельні ділянки по [ADDRESS], які були рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 22590 від 10.12.1987 року залишені у загальному користуванні співвласників, а також стягнути з відповідачів на користь позивача понесенні судові витрати. Представник позивачки [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON], яка є також представником [PERSON], та її представник [PERSON] заперечували проти позову, просили відмовити у позові, оскільки є рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.121987р., відповідно до якого встановлено порядок користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою між співвласниками будинку на той час [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Наданий час відповідачі [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями після померлої [PERSON]. Зазначене рішення суду виконане у повному обсязі. Ніяких інших забудов відповідачі не будували у зв'язку з чим, не може бути ніяких перешкод для позивача. Усі забудови були зроблені за життя спадкодавців і [PERSON] не зверталася до суду з відповідними позовами. На теперішній час взагалі сплинув строк позовної давності для пред'явлення такого позову. Представник [PERSON] - [PERSON] заперечувала позову, просила відмовити у позові, оскільки є рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.121987р., відповідно до якого встановлено порядок користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою між співвласниками будинку на той час [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На даний час відповідачі [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями після померлого [PERSON]. До того ж, надала документи, що підтверджують виконання даного рішення. [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, просить суд розглядати справу без його участі, проти позову заперечує, оскільки вважає його безпідставним та не обґрунтованим. Представник третьої особи - управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, але надав суду письмові пояснення, з яких вбачається, що відповідні спори не входять до компетенції управління. Просять суд розглядати справу без їх участі та винести на власний розсуд. Розглянувши матеріали справи вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: 3гідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування [PERSON] прийняла дар 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних прибудов, який розташований у [ADDRESS], житлова площа всього будинку 59.39 :в.м., договір дарування від 23.04.1975 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3412. 19.05.1975 р. зареєстровано право власності в ЗМБТІ за [PERSON] на 1/3 частини житлового будинку у [ADDRESS], в реєстрову книгу №2/22, запис №336. У відповідності до рішення Ленінського районного народного суду м. Запоріжжя від 10.121987р. справа №2-2598/87 за позовом [PERSON] встановлено порядок користування земельною ділянкою у [ADDRESS], виділено [PERSON] ділянка С-3, площею-210,6 м2; [PERSON] - ділянка С-1. площею -236,2 м ; [PERSON] і [PERSON] - ділянка С-2. площею -119.7 м ; ділянку С-4. площею -16,8 м2 залишено у загальному користуванні між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON]; ділянку С-5, площею -17,5м? залишено у загальному користуванні між [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Рішення набрало законної сили 20.12.1987 р. Згідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок№1127 від 14.11.1998 р. [PERSON] належить 13/100 частини житлового будинку у [ADDRESS], зареєстровано в ЗМБТІ в реєстрову книгу №2/22, запис №336 від 14.11.1988 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.1991 р. спадкоємцями [PERSON], померлої [INFO] є син [PERSON] та донька [PERSON], які в рівних частинах кожний прийняли спадщину, що складається із 9/50 частини житлового будинку у [ADDRESS], що находиться на земельній ділянці розміром 600 кв.м, та належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданим 14.11.1988 р. №1126. Зареєстровано в ЗМБТІ в реєстрову книгу №2/22, запис №336/5240 від 16.01.1992 р.(а. с.98-99) Рішенням Ленінського районної Ради народних депутатів №319/17 від 14.11:1991 р. було оформлено право власності на житловий будинок літ.А та житлову прибудову 12 за [PERSON]. Рішенням Ленінського районної Ради народних депутатів від 09.04.1992 р. змінено ідеальні частки у житловому будинку у [ADDRESS], та встановлено такі ідеальні частки за [PERSON] - 17/50 частини, [PERSON] - 6/25 частини, [PERSON] - 13/100 частини, [PERSON] - 2/25 частини, [PERSON] - 21/100 частини. Таким чином, встановлено, що правовідносини із змінами ідеальних часток на житловий будинок у [ADDRESS] виникли 09 квітня 2002 року, тому до них мають застосовуватися правила Цивільного кодексу УРСР в ред. 1963р. Згідно ст. 71 ЦК УРСР в ред. 1963р. загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 75 ЦК УРСР в ред. 1963р. позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно ст. 80 ЦК УРСР в ред. 1963р. закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Так само, передбачено і нормами чинного ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України (чинного) позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ч. 4 ЦК України (чинного), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Протягом майже десяти років позивач з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до суду не звертався, незважаючи на той факт, що весь час вважав, що його права порушуються з боку відповідачів з приводу перешкод у користуванні земельною ділянкою. Той факт, що [PERSON] не знала про зміну ідеальних часток у житловому будинку у [ADDRESS] та її на необізнаність щодо захисту своїх прав, спростовуються як матеріалами справи, так й показами сторін. На підставі вищевикладеного, у зв'язку із тим, що загальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого цивільного права та інтересу сплив, доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Отже висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать

Outcome: dismissed