Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У травні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив припинити частину 1 пункту 2 договору іпотеки квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 26.09.2007р. за № 1437, укладеного між ним та відповідачем у забезпечення зобовязання за кредитним договором № 320-kis-2007 від 26.09.2007 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26 вересня 2007 року між ним та ПАТ „Фінанси та Кредит був укладений кредитний договір № 320-kis-2007, за яким банк надав йому споживчий кредит у сумі 26000 доларів США зі строком повернення до 25.09.2022 року з оплатою за користування 14,00 відсотків річних. В той же день був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 26.09.2007р. за № 1437, за яким він передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Згідно з ч.1 п.2 вказаного іпотечного договору зазначена квартира передається в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором 320-kis-2007 від 26.09.2007 року (основне зобовязання) на суму 26000,0 доларів США строком до 25 вересня 2022 року, а також процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 14% річних, а також комісійної винагороди за Основним зобовязанням, неустойки за цим договором або за Основним зобовязанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих простроченням платежів за Основним зобовязанням, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі ( в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог. 17 липня 2012 року між ним та банком було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору 320-kis-2007 від 26.09.2007 року, за якою сторони домовилися змінити порядок погашення заборгованості ануїтентними платежами у сумі 330,0 доларів США за графіком згідно з Додатком 1 до додаткової угоди №1. Крім того, згідно з п.8 додаткової угоди №1 він зобовязався за графіком Додатку 1 цієї угоди вносити суму у розмірі 71,79 грн. у рахунок погашення заборгованості у сумі 6181,99 грн., що виникла за кредитним договором станом на 17 липня 2012 року. У відповідності до внесених змін та нового графіку платежів Додатку 1 додаткової угоди №1 розмір загальної суми платежу за кредитним договором становить 62402,79 доларів США, тоді як за первісним графіком ця сума становить 53689,67 доларів США. Отже на його думку, відбулося збільшення зобовязання за кредитним договором на 8713,12 доларів США. Крім того змінено порядок погашення кредиту за новим графіком, що призвело до збільшення фактичної процентної ставки з 14% до 24,89 %. Вважає, що зміна порядку повернення кредиту та його розміру є зміною істотних умов кредитного договору і є новацією певної частини кредитного договору у випадках, коли така зміна прямо не передбачена умовами Основного або забезпечувального зобовязання. Пославшись на ч.2 ст.604 ЦК України, ч.2 с.19 Закону України «Про іпотеку», позивач просив припинити частину 1 пункту 2 Іпотечного договору від 26.09.2007 року. В судове засідання позивач не зявився, направив для участі у справі свого представника, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в заяві, та просив позов задовольнити. Представник відповідача: ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит позовні вимоги не визнав, вважає, що зазначені в позові підстави для припинення окремих умов договору іпотеки, Законом України «Про іпотеку» та Цивільним кодексом України не передбачені. Укладення додаткової угоди до кредитного договору про внесення змін до умов кредитування не може вважатися новацією, а тому іпотечний договір не може бути припиненим. Вважає, що такого способу захисту як визнання в судовому порядку припиненими окремих умов договору іпотеки у разі зміни графіку погашення за згодою іпотекодавця, законодавством України не передбачено. Позов про визнання іпотечного договору частково припиненим не входить до переліку способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст..16 ЦК України. Просив в задоволенні позову відмовити. Надав до суду заперечення проти позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між ВАТ „Фінанси та Кредит, правонаступником якого є ПАТ „Фінанси та Кредит, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 320-kis-2007, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит у сумі 26000 доларів США зі строком повернення до 25.09.2022 року з оплатою за користування 14,00 відсотків річних. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 26.09.2007 р. позивач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності на підставі договору дарування квартири від 20.07.1999р. нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], загальною площею 57,50 кв.м, житловою площею 36,90 кв.м. Іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 26.09.2007р. за № 1437. Відповідно до п.2 Іпотечного договору сторони були ознайомлені з усіма умовами основного договору, що обумовлюють основне зобовязання, в т.ч. стосовно можливості зміни сторонами умов Основного зобовязання, строку і порядку його виконання. У випадку зміни сторонами порядку виконання Основного зобовязання іпотекодавець зобовязався невідкладно укласти з іпотекодержателем відповідну додаткову угоду до цього договору. 17 липня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору 320-kis-2007 від 26.09.2007 року, за якою сторони домовилися про реструктуризацію кредитної заборгованості [PERSON] на наступних умовах: - перенести прострочену заборгованість за тілом кредиту з рахунку простроченої заборгованості кредиту на рахунок строкової заборгованості; - змінити схему погашення кредиту: відсотки в повному обсязі щомісячно, кредит та відсотки щомісячно за ануїтентною схемою, починаючи з липня 2013 року; - зафіксувати суму нарахованих відсотків у розмірі 3450,0 дол.США та погашення цих відсотків рівними частинами протягом 36 місяців, починаючи з січня 2013 року; - інші умови були залишені без змін. Зазначені умови кредитного, іпотечного договорів та додаткової угоди №1 до кредитного договору є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України визначені види забезпечення виконання зобов'язання, серед яких як самостійні види вказані такі види забезпечення, як порука та застава. За умовами ч.ч.1, 3 ст.575 ЦК України іпотека є окремим видом застави нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правило про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Окремим законом, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із заставою нерухомого майна є Закон України «Про іпотеку» Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Водночас, припинення іпотеки передбачено ст.17 Закону України «Про іпотеку». Вказаною нормою права визначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем право власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її, а також з інших підстав передбаченим цим законом. Аналогічні випадки припинення застави визначені в ст.593 ЦК України. Таким, чином, дослідивши умови додаткової угоди про реструктуризацію кредитної заборгованості [PERSON], суд вважає, що строк дії кредитного договору не змінився, період виплати кредиту також не змінився, тобто відбулася лише зміна розміру щомісячного погашення кредиту з урахуванням простроченої заборгованості. А тому суд не погоджується з думкою позивача про зміну істотних умов кредитного договору. Посилання позивача про збільшення зобовязання за кредитним договором на 8713,12 гривень суд не бере до уваги, оскільки таки розрахунки зроблені позивачем за власними графіками заборгованості, які не відповідають графікам, що додані до укладених угод. Крім того, суд зазначає, що припинення іпотечного договору з підстав збільшення обсягу відповідальності іпотекодержателя за основним зобов'язанням Законом України «Про іпотеку» не встановлено. А припинення правовідносин (зобовязань) здійснюється лише у спосіб, визначений договором чи законом, а не на підставі рішення суду. Посилання позивача на те, що основне зобов'язання, яке забезпечене іпотекою, було припинено на підставі ст.604 ЦК України, оскільки за домовленістю сторін була прийнята додаткова угода №1 від 17.07.2012 року, згідно з якою, на думку позивача, відбулася зміна порядку погашення кредиту, що призвело до збільшення фактичної процентної ставки з 14% до 24,89 % річних, тобто відбулась новація, судом до уваги також не приймаються. Дійсно, відповідно до ч.2 ст.604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Між тим, укладення сторонами кредитного договору додаткової угоди не має необхідних ознак новації боргу, встановлених вказаною нормою права, і свідчить виключно про зміну умов кредитного договору згідно з ч. 1 ст.651 ЦК України, а не про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням. Вказаною додатковою угодою було змінено виключно одну із умов основного зобов'язання кредитного договору лише схему погашення кредитної заборгованості, що не є заміною первісного зобов'язання. Головним критерієм новації є домовленість сторін про припинення первісного зобовязання. Укладена між сторонами додаткова угода не містить домовленості про припинення первісного зобовязання та виникнення нового. Укладена додаткова угода не замінила основне зобовязання за первинно укладеним кредитним договором, а тому іпотечний договір не є припиненим. До припинення іпотеки призводить не зміна, а саме припинення основного зобовязання, про що зазначають ст.593 ЦК України та ст.17 ЗУ «Про іпотеку». За такого, доводи позивача про те, що при укладанні іпотечного договору позивач, як майновий поручитель, погодив конкретний зміст та розмір основного зобовязання, який припинив свою дію з моменту внесення до нього змін додатковою угодою, не заслуговують на увагу. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову, а тому відмовляє в повному обсязі.

Outcome: dismissed