Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що він знаходився у шлюбі з відповідачкою з 25.06.2013 року по жовтень 2016 року. Від шлюбу є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Відповідачка [PERSON] систематично проявляла і проявляє неналежне відношення до здоровя дитини. В період з 09 травня 2013 року по 28 червня 2013 року відповідачка організувала неправильне харчування дитини, не забезпечила санітарно-гігієнічні умови проживання дитини (знаходився з інфіковано-хворою бабусею), у звязку з чим дитина перенесла захворювання. У звязку з тим, що дитина потребує реабілітації після перенесеної хвороби, а відповідачка не могла забезпечити належні умови, дитина до 02.04.2017 року мешкала з ним. З 02.04.2017 року відповідачка перешкоджала у спілкуванні з дитиною. 10.04.2017 року дитина захворіла. В цей час відповідачка перевозила хвору дитину в громадському транспорті до себе на роботу, а потім 12.04.2017 року направила дитину до його батьків, оскільки він є військовослужбовцем. Відповідачка не приймала участі у лікуванні дитини. Після 17 травня 2017 року відповідачка чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною, та здійсненні прав та обовязків батька по забезпеченню здоровя дитини. Відповідачка не проводить належного обстеження дитини та перешкоджає йому в проведенні такого обстеження та приховує стан здоровя дитини. Під час проживання з ним дитина була здорова, виконувалися поради лікаря відносно дієти дитини. Вважає, що для виконання його батьківських прав по вихованню дитини, контролю за станом здоровя, забезпечення належного контролю та можливості надання медичної допомоги, санаторно- курортного лікування , необхідні систематичні зустрічі з дитиною. Просив визначити спосіб його участі у вихованні дитини [PERSON], [INFO] у вигляді систематичних зустрічей з дитиною за місцем його проживання в дні його відпочинку, тобто у вихідні і святкові дні, находження дитини і спільний відпочинок в дні його відпустки з можливим спільним виїздом на санаторно-курортне лікування за межі міста, за необхідності надання дитини в робочі дні для проходження медичного обстеження у звязку з тяжким небезпечним захворюванням органів травлення. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 вересня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково: встановлено [PERSON] час спілкування зі своїм малолітнім сином - [PERSON], [INFO], наступним чином: - у вихідні дні місяця (субота та неділя) через тиждень та у святкові дні (Новий рік, Різдво, Міжнародний жіночий день, Пасха (Великдень), [PERSON] міжнародної солідарності трудящих, [PERSON] перемоги над нацизмом у Другій світовій війні ([PERSON] перемоги), Трійця, [PERSON] України, [PERSON] незалежності України, [PERSON] захисника України) по черзі з 10.00 години до 17.00 години за повідомленням з матір'ю, з урахуванням стану здоров'я дитини за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, причому половина спілкування відбувається в присутності матері, інша без її участі; - для оздоровлення кожного року на 15 діб влітку та 10 діб взимку в період відпустки [PERSON] за попереднім повідомленням матері дитини, при наявності відповідної путівки з урахуванням бажання та стану здоровя дитини разом з матірю - [PERSON] до досягнення дитиною десяти років. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням від 25 вересня 2017 року стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. В апеляційній скарзі [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], посилається на порушення норм процесуального та матеріального права; вважає порушеним права [PERSON] та його малолітнього сина на особисте спілкування; апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 14 ЦПК України та вийшов за межі заявлених позовних вимог; встановивши, що зустрічі проводяться за повідомленням матері, але не встановив механізм та спосіб цього повідомлення та не надав оцінку пояснень відповідачки, що вона не відповідає на телефонні дзвінки, не йде на контакт та взагалі не бажає бачити позивача; при зустрічі позивача та відповідачки між ними постійно настає конфліктна ситуація, сварки, які в присутності малолітньої дитини негативно вплинуть на її психічний та психологічний стан; крім того, порушується принцип особистості спілкування батька з малолітнім сином; встановивши час спілкування з дитиною у вихідні та святкові дні по черзі з 10.00 години до 17.00 години за повідомленням з матір'ю, з урахуванням стану здоров'я дитини за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, причому половина спілкування відбувається в присутності матері, інша без її участі, не встановив, яку половину цього часу позивач буде спілкуватися з сином без присутності матері; суд також не врахував, що позивач є військовослужбовцем, який проходить службу в зоні АТО, що не дає змоги планувати зустріч з дитиною; як військовослужбовець позивач має право на безоплатну санаторно-курортну путівку на себе та членів своєї сімї, членом сімї позивача є тільки його син, відповідачка не є членом його сімї , а тому на безоплатну путівку права не має та повинна її оплачувати у розмірі 100%, а при відсутності коштів у відповідачки остання не буде взмозі супроводжувати по рішенню суду дитину з його батьком, що порушує право малолітньої дитини на оздоровлення та лікування; також суд не врахував той факт, що відділ опіки та піклування є дорадчим органом та його висновки не мають форми індивідуальної дії, але суд, не зважаючи на те, що позивач згідно акту відділу опіки та піклування характеризується блискуче, має всі умови для виховання та утримання сина, дає висновок, що особисте спілкування позивача з сином без матері буде негативно впливати на останнього; крім того, враховуючи акт обстеження умов проживання сімї від 04.08.2017 року, суд не взяв до уваги, що умови проживання дитини за місцем мешкання матері зовсім не досліджувалися, а тому грубо порушив принципи змагальності сторін у судовому процесі, який декларований ст. 10 ЦПК України. У судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Представник відповідачки у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення законним і обґрунтованим. Представник відділу опіки та піклування Краматорської міської ради у судове засідання апеляційного суду не зявився; про час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до положень ст. 74 ЦПК України. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження і дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення норм матеріального та процесуального права. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що визначення часу та способу спілкування батька з сином у вихідні дні місяця (субота та неділя) через тиждень та у святкові дні (Новий рік, Різдво, Міжнародний жіночий день, Пасха (Великдень), [PERSON] міжнародної солідарності трудящих, [PERSON] перемоги над нацизмом у Другій світовій війні ([PERSON] перемоги), Трійця, [PERSON] України, [PERSON] незалежності України, [PERSON] захисника України) по черзі з 10.00 години до 17.00 години за повідомленням з матір'ю, з урахуванням стану здоров'я дитини за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, причому половина спілкування відбувається в присутності матері, інша без її участі та для оздоровлення кожного року на 15 діб влітку та 10 діб взимку в період відпустки [PERSON] за попереднім повідомленням матері дитини, при наявності відповідної путівки з урахуванням бажання та стану здоровя дитини разом з матірю - [PERSON] до досягнення дитиною десяти років узгоджується з вимогами чинного законодавства та 6 принципом Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідає інтересам дитини та не призведе до порушення прав останнього та прав відповідачки по справі. Оскільки позивач [PERSON] проживає окремо від сина і користується правом на його виховання в обмеженому вигляді, тобто у формі спілкування з ним, суд вважав, що встановлюючи порядок такого спілкування, воно повинно мати більш педагогічну суть, бути достатньо різнобарвним, регулярним та частково повязано з присутністю матері, що дозволить налагодити стосунки між батьками дитини та не призведе до того, що дитина може попасти під вплив емоцій обох батьків, відносини між якими є напруженими, що негативно вплине на дитину. Проте повністю погодитися з такими висновками суду неможливо. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2013 року, який 09 травня 2016 року розірвано. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 січня 2017 року визначено місце проживання малолітньої дитини з матірю. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] штучно чинить йому перешкоди із спілкуванням з дитиною, він позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини, нормально спілкуватися з ним та брати участь у медичному обстеженні дитини. Згідно до висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради [PERSON] спиртними напоями не зловживає, на будь яких видах обліку не перебуває, ніякої компрометуючої інформації стосовно неналежного виконання ним батьківських обовязків відносно дитини орган опіки та піклування Краматорської міської ради не отримував, до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обовязків не притягувався. Відповідно до акту обстеження фактичного проживання батька створені усі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, а саме: у дитини є окрема кімната, облаштована необхідними меблями, є окреме спальне місце, місця для занять, дуже багато іграшок та книжок, у наявності засоби гігієни, дитячі речі в достатній кількості за сезоном, достатньо місця для дозвілля дитини. Враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], [INFO], його вік, психологічні особливості, повсякденний життєвий уклад, стан здоровя, відсутність інформації, яка б негативно характеризувала [PERSON], або яка б свідчила про те, що спілкування батька з дитиною буде перешкоджати нормальному розвитку дитини, є доцільним визначити такі способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO]: з 10-00 до 17-00 суботи через тиждень, з 10-00 до 17-00 неділі через тиждень, за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, з урахуванням стану здоровя дитини; 15 календарних днів для оздоровлення під час тарифної відпустки батька в присутності матері, коли дитина не оздоровлюється з матірю. Судом також встановлено, що між сторонами наявний загострений конфлікт на грунті неможливості досягнення домовленостей щодо участі у вихованні та в спілкуванні батька з сином [PERSON], [INFO], що підтверджено зібраними доказами, в тому числі поясненнями свідка [PERSON] та не заперечувалось сторонами. Таким напруженим відносинам, як зазначив суд, також сприяла і сама поведінка позивача, який намагається досягти будь-якого спілкування з дитиною. Такий висновок суду будь-якими доказами не спростований. Апеляційний суд вважає, що за встановлених обставин та виходячи із положень зазначених норм Сімейного кодексу України щодо рівності прав та обовязків матері та батька щодо дитини суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спосіб участі батька у вихованні сина [PERSON], а саме: у вихідні дні місяця (субота та неділя) через тиждень та у святкові дні (Новий рік, Різдво, Міжнародний жіночий день, Пасха (Великдень), [PERSON] міжнародної солідарності трудящих, [PERSON] перемоги над нацизмом у Другій світовій війні ([PERSON] перемоги), Трійця, [PERSON] України, [PERSON] незалежності України, [PERSON] захисника України) по черзі з 10.00 години до 17.00 години та для оздоровлення кожного року на 15 діб влітку та 10 діб взимку в період відпустки [PERSON] є доцільним та буде відповідати інтересам дитини, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги [PERSON]. Апеляційна скарга [PERSON] не містить доводів незгоди саме з таким висновком суду першої інстанції. Разом з тим, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про встановлення спілкування [PERSON] з сином за бажанням дитини з урахуванням його стану здоровя, за повідомленням з матірю дитини за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, оскільки, по-перше, таке положення не передбачено частиною другою статті 159 СК України, а по-друге, не узгоджується з предметом предявленого позивачем позову, оскільки саме конфліктом і перешкодами відповідачки у спілкуванні позивача з сином зумовлено його звернення за судовим захистом, що виключає вирішення цього питання за бажанням дитини та згодою матері. Крім того, як встановлено судом першої інстанції і не заперечувалось відповідачкою матеріалів, компрометуючих особу позивача [PERSON], а також будь-яких інших доказів, які б підтверджували шкідливість особистого спілкування батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] у відсутність матері [PERSON] не надано. Також суду не надано рішень суду, які б прямо забороняли спілкування [PERSON] з сином. Твердження відповідачки про те, що спілкування батька з сином повинно відбуватися лише у її присутності, судом оцінено критично, як таке, що порушує рівність прав батьків на участь у вихованні дитини. Суд послався також на те, що відповідачкою [PERSON] не надано суду будь-яких доказів того, що спілкування дитини наодинці з батьком може негативно впливати на дитину. Тому апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, а саме: виключити з резолютивної частини рішення слова «за повідомленням з матір'ю, з урахуванням стану здоров'я дитини за місцем проживання дитини та в загальнодоступних громадських місцях, причому половина спілкування відбувається в присутності матері, інша без її участі» та «за попереднім повідомленням матері дитини, при наявності відповідної путівки з урахуванням бажання та стану здоровя дитини разом з матірю - [PERSON] до досягнення дитиною десяти років». Оскільки ні рішення суду від 13 вересня 2017 року ні додаткове рішення від 25 вересня 2017 року в частині судового збору сторонами не оскаржується апеляційним судом їх законність не перевіряється.

Outcome: partial