Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON]\~(далі\~ позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування. Зазначила, що 22 лютого 2014 року помер її батько [PERSON], який по день смерті проживала і була зареєстрована у [INFO] (провулок Вінницький), 39. Ще до того, 05 жовтня 1994 року померла бабуся позивача [PERSON], а 12 червня 2008 року матір [PERSON]. Після смерті батька залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39. Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову. Посилаючись на те, що житловий будинок належав [PERSON], а вона бажає успадкувати його, позивач просить визнати за собоюправо власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані у Вінницькій області, Шаргородському районі, с. Хоменки, вул. Івана Франка, 39 в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON], яка настала 22 лютого 2014 року. Позивач у судове засідання не зявився, однак від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника, на задоволенні позову наполягає (а.с. 93). Представник відповідача Хоменківської сільської\~радиШаргородського\~району Вінницької\~області у\~судове засідання\~не зявився,\~проте від\~сільського голови\~[PERSON]\~до суду\~надійшла заява,\~у якій\~сільська рада\~позовні вимоги\~визнає,\~справу просить\~розглянути за\~відсутності представника\~(а.с.\~76). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 22 лютого 2014 року помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] І-АМ № 284817 (а.с. 11). 04 жовтня 1994 року померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 293803 (а.с. 9). 12 червня 2008 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 113530 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із житлового будинку, розташованого в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39. Позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом першої черги, так як є донькою спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії VII-УР № 0176595 (а.с. 8), копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АМ № 334589 (а.с. 7). З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 лютого 2018 року (а.с. 6). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог, суд вважає, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Водночас, оформити у спадщину житловий будинок, розташований у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39, позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності [PERSON] Так, згідно із даними погосподарських книг за 1983-1985, 1986-1989, 1990-1993, 2011-2015 роки [PERSON]\~зазначенийголовою двору. Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільського МБТІ» від 30 січня 2018 року № 36, на імя [PERSON] житловий будинок у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39 не зареєстрований (а.с. 20). Із технічного паспорта, виготовленого 25 січня 2018 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39, складається з житлового будинку літера «А», загальною площею 75,8 м кв, житловою площею 53,8 м кв, підсобною площею 22 м кв, веранди літера «а», літньої кухні літера «Б», сараю літера «б», прибудови літера «б1», погреба літера «В», прибудови літньої кухні літери «В1», гаража літера «Г», сараю літера «Д», огорожі «1-3» (а.с. 25-27). Із довідки виконавчого комітету Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 1006 від 24 листопада 2017 року вбачається, що житловий будинок, розташований в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39 належав [PERSON] (а.с. 19). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку, розташованого у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22 жовтня 1987 року № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра\~комунального господарства\~Української УРСР 31 січня 1966 року, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Отже, в період забудови домоволодіння, розташованого у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39 та належного [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд доходить висновку, що на день смерті [PERSON] його право власності на житловий будинок, розташований у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39 посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами\~ч.\~1,\~2\~ст.\~10\~ЦПК України\~суд при\~розгляді справи\~керується принципом\~верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до\~ч.\~1-3\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає,\~що позивачем\~доведено належними\~та допустимими\~доказами визнання\~її права\~отримати у\~спадщину житловий\~будинок,\~розташований у\~с.\~Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Івана Франка, 39, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved