Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 25.07.2017 року відповідач є членом КС «Азовська кредитна компанія» та відповідно до кредитного договору № 1161/18-Ф2 від 25.04.2018 року отримав кредит у розмірі 3500 грн., строком користування на 12 місяців. Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитом відповідач повинен щомісячно сплачувати 0,17 % від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За час користування кредитом відповідачем було здійснено наступні платежі - 04.06.2018 року - 450,00 грн., 03.09.2018 року - 1550,00 грн., 24.10.2018 року - 450,00 грн., 04.01.2019 року - 800,00 грн., 23.07.2019 року - 500,00 грн., 23.10.2019 року - 200,00 грн., 08.11.2019 року - 500,00 грн. Залишок за кредитом складає 984,45 грн. Станом на 24.01.2020 року заборгованість за кредитним договором склала 1113,30 грн., яку просив стягнути з відповідача. Під час судового розгляду позивач збільшив позовні вимоги, зазначивши, що станом на 14.08.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 1453,10 грн., яка складається із залишку по кредиту у розмірі 984,45 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом за період часу з 09.11.2019 року по 14.08.2020 року у розмірі 468,65 грн. Просили стягнути з відповідача на користь КС «Азовська кредитна компанія» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1453,10 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Також в ходу судового розгляду представником позивача було подано відповідь на відзив, в якій висловлювалась незгода із позицією відповідача щодо припинення нарахування відсотків після спливу визначеного договором строку кредитування. Позивач наголошував, що Велика палата ВС в постанові №444/9519/12 від 28.03.2018 року доходила висновку про можливість нарахування кредитодавцем відсотків за статтею 625 ЦК України в розмірі 3% річних, якщо інший розмір відсотків не передбачений договором. В нашому випадку кредитна спілка не застосовувала інфляційні втрати або 3 річних, а нарахувала відсотки за користування кредитними коштами поза строком дії кредитного договору, оскільки це передбачене пунктом 8.4. кредитного договору та 4.1.1 та дозволяє нараховувати відсотки після кінцевого строку кредитування до моменту повернення кредиту. Також вказував про намагання кредитної спілки в досудовому порядку вирішити спір та направлення на адресу відповідача дві претензії. Крім того, вказує на помилкову позицію відповідача щодо розміру заборгованості за договором в 302 грн.37. коп.., оскільки в дійсності внаслідок недотримання встановленого договором графіку планових платежів та допущених прострочень були нараховані відсотки, на погашення яких в першу чергу зараховувались наступні платежі відповідача у відповідності до пункту 2.4. кредитного договору. У зв`язку із цим залишок заборгованості за кредитним договором становить 984 грн.45 коп., а не 302,37 грн., як хибно вважає відповідач. Представник позивача Святодух С.В., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач та її адвокат Лінник В.В. позовні вимоги не визнали, у надісланому відзиві зазначили, що відповідно до кредитного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 3500, строком користування 12 місяців. Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитом відповідач щомісячно сплачує 0,17% відсотків від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За час користування кредитом відповідачем було здійснено наступні платежі: 04.06.2018 року 450,00 грн., 03.09.2018 року 1550,00 грн.,\~ 24.10.2018 року 450,00 грн., 04.01.2019 року 800,00 грн., 23.07.2019 р. 500,00 грн., 23.10.2019 року 200,00 грн., 08.11.2019р. 500,00 грн. Згідно з графіком повернення основної суми кредиту та погашення процентів\~ розмір виплат складає 4752,37 грн, а [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом сплачено 4550,00 грн., залишок заборгованості складає 302,37 грн. Посилаючись на положення статей 1048, 1054, 1050 ЦК України, а також на постанову Великої палати ВС від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 вказує, що кредитна компанія може нараховувати проценти за користування кредитом виключно на період дії договору з 25.04.2018 року по 25.04.2019 року.\~ Також вказує, що відповідачу не була запропонована реструктуризація існуючої суми заборгованості. [PERSON] є інвалідом 3 групи та перебуває на диспансерному обліку, має важкі захворювання. Заявлена позивачем сума судового збору значно перевищує наявну суму боргу. Відповідач [PERSON] та його адвокат у судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяву про розгляд справи без їх присутності. Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Встановлено, що 25.04.2018 року між КС «Азовська кредитна компанія» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту № 1161/18-Ф2, за яким він отримав кредит у розмірі 3500,00 грн. строком користування на 12 місяців (пункту 1.1., 1.3). Відповідно до п. 2.1 договору споживчого кредиту плата за користування кредитом здійснюється щомісячно у визначені цим договором строки із розрахунку 0,17% від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Нарахування відсотків починається з дня, наступного за днем отримання кредиту, а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Згідно з пунктом 2.2. сторони погодили наступний графік повернення основної суми кредиту та погашення відсотків за ним: - планові платежі вносяться позичальником щомісячно, не пізніше 22 числа поточного місяця; - розмір платежу не може бути менше ніж, ніж визначено Додатком №1 до цього договору. Згідно з пунктом 2.4. договору кошти, отримані від позичальника (планові платежі), спрямовуються в першу чергу на погашення відсотків за користування кредитом. Частину суми, яка залишилася після погашення відсотків, спрямовуються на погашення суми кредиту. Сторонами окремим додатком до договору також оформлено графік повернення суми кредиту та відсотків, згідно з яким зафіксовано обов`язок щомісячних платежів до 22 числа кожного місяця, починаючи з травня 2018 року по 400,00 гривень. За час користування кредитом відповідачем були здійснені наступні платежі: 04.06.2018 року 450,00 грн., 03.09.2018 року 1550,00 грн.,\~ 24.10.2018 року 450,00 грн., 04.01.2019 року 800,00 грн., 23.07.2019 р. 500,00 грн., 23.10.2019 року 200,00 грн., 08.11.2019р. 500,00 грн. Всього відповідачем сплачено 4450,00 гривень. Вказані суми платежів та дати їх проведення визнаються обома сторонами у своїх заявах по суті справи та не є спірною обставиною. Згідно з пунктом 1.5. договору загальна вартість кредиту за умови виконання графіку повернення основної суми кредиту та погашення відсотків за ним (пункт 2.2.) складає 35,78% (у відсотковому вираженні) або 1252,37 грн. (в грошовому вираженні). Тобто у випадку дотримання відповідачем визначеного договором графіку повернення кредиту та відсотків загальна сума грошового обов`язку відповідача становить: 3000 грн - тіло кредиту та 1252,37 грн. -відсотки за користування кредитними коштами. Проте як вбачається із періодів внесення платежів та їх розмірів, відповідачем не був дотриманий встановлений договором графік платежів та було допущено неодноразове порушення строків та сум оплат. У зв`язку із несплатою відповідачем суми кредиту та відсотків за користування ним, станом на 14 серпня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 1453,10 грн., яка складається із залишку по кредиту у розмірі 984,45 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом за період часу з 09.11.2019 року по 14.08.2020 року у розмірі 468,65 грн. У зв`язку із цим суд відхиляє твердження відповідача про залишок заборгованості за кредитом в 302,37 грн., оскільки внаслідок недотримання графіку платежів та порушення строків повернення кредиту розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, погашення яких за умовами договору відбувається в першу чергу, збільшився, та загальна сума заборгованості становить 1453,10 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Відповідно до ст. 1046 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Щодо спірної обставини про порядок та строк нарахування відсотків поза межами строку дії договору суд дійшов наступних висновків. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суду відомі правові позиції та висновки Верховного суду у справах № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц (14-318цс18), 28.03.2018 № 444/9519/12 (14-10 цс 18), в яких зазначено, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Разом з тим обставини справи, зазначені у вказаних постановах ВС є відмінними, від обставин нашої справи. Як зазначив Верховний суд у своїх висновках в постанові від 28.03.2018 №444/9519/12 поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони визначили строк дії договору 12 місяців, при цьому окремо визначили строк виконання зобов`язання відповідача по сплаті відсотків за користування кредитними коштами. В даній справі, яка перебуває на розгляді Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області, наявні інші обставини спору, ніж зазначені в постановах ВС, оскільки сторонами відповідно до пунктів 2.1., 4.1.1. та 8.4. кредитного договору спеціально обумовлено порядок повернення позики та нарахування відсотків поза межами строку дії договору. Так, згідно з пунктом 4.1.1. кредитного договору Позичальник зобов`язаний своєчасно на умовах, визначених розділом 2 цього договору, сплачувати кредитору кредит і відсотки за користування кредитом із розрахунку 62,05% річних. Пунктом 2.1. договору також спеціально визначено, що нарахування відсотків починається з дня, наступного за днем отримання кредиту, а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Пунктом 8.4. кредитного договору передбачено спеціальні умови повернення кредиту та нарахування відсотків поза межами строку договору, відповідно до якого закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору та не припиняє нарахування кредитором відсотків згідно з пунктом 4.1.1 цього договору. З огляду на це в даному випадку можуть бути застосовані положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, оскільки між сторонами чітко закріплена договором домовленість про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Отже аналіз судової практики та положень статей 1048, 1050 ЦК України в контексті наявних умов кредитного договору, укладеного між сторонами, дозволяє суду дійти висновку про можливість нарахування відсотків після визначеного договором строку дії договору, оскільки термін виконання зобов`язання відповідача по сплаті відсотків встановлений окремо - до моменту остаточного розрахунку за кредитом та не припиняється після закінчення загального строку дії договору. На підставі цього позивачем правомірно нараховані відсотки за користування кредитними коштами до 14.08.2020 року, згідно наявного у справі розрахунку заборгованості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів\~ і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем було доведено належними доказами заявлений розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Проте, зі свого боку відповідач [PERSON] не надав суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ним грошових обов`язків у повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. Суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки відповідач неналежно виконав своє зобов`язання за договором № 1161/18-Ф2 від 25.04.2018 року та з нього підлягає стягненню заборгованість за договором споживчого кредиту у розмірі 1453,10 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому положеннями статті 136 ЦПК України, на яку посилається відповідач у своєму відзиві в якості зменшення суми стягуваних судових витрат, не передбачено можливість їх зменшення або звільнення для відповідача у випадку сплати позивачем судового збору в повному обсязі та необхідності їх компенсації при задоволенні позову. З огляду на це відсутні законні підставі звільнення відповідача від сплати судового збору на користь позивача.

Outcome: approved