Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, який в подальшому був неодноразово уточнений. Так, 30.11.2018 року [PERSON] звернулась до суду із черговою уточненою позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, в якій просила суд встановити факт родинних відносин, визнавши, що [PERSON] , яка померла [INFO] та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є донькою [PERSON] , померлої [INFO] , встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та брата [PERSON] , померлого [INFO] , визнати за позивачкою право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті бабці [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] . До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який вона фактично прийняла у спадщину після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON] , але не зареєструвала на час смерті на своє ім`я правовстановлюючими документами. Єдиною спадкоємицею за законом, яка фактично прийняла спадщину є позивач - [PERSON] Але, у зв`язку із відсутністю у неї свідоцтва про народження спадкодавця [PERSON] та документів, що підтверджують право власності [PERSON] на спадкове майно, постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Китаєвої О.О. від 26.08.2016 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] . З цих підстав позивачка звернулася до суду. У вересні 2017 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до [PERSON] , [PERSON] із зустрічним позовом про встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтував тим, що в липні 2017 року йому стало відомо, що [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, але він вважає, що при постановленні питання про спадкування за законом, [PERSON] є спадкоємцем другої черги, в той час як [PERSON] є спадкоємицею п`ятої черги, що унеможливлює прийняття нею спадщини раніше. На час відкриття спадщини [PERSON] було відомо про наявність у [PERSON] рідної дочки - [PERSON] , яка є спадкоємцем за законом першої черги, саме тому він не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З цих підстав [PERSON] просив встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті його рідної сестри - [PERSON] , померлої [INFO] . Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника [PERSON] - адвоката Дьякової Т.В., надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі та без участі [PERSON] , просила суд задовольнити вимоги уточненої позовної заяви [PERSON] та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Від [PERSON] надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, визнав позовні вимоги [PERSON] й не заперечував проти їх задоволення, та просив відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] . Від представника [PERSON] - [PERSON] , надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі та без участі [PERSON] , позовні вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі, просив відмовити [PERSON] у задоволенні її позову в повному обсязі, та встановити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] . [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності та оцінивши зібрані у справі докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 07.04.2014 року, актовий запис № 123 (т.1 а.с.8). На підставі частини першої та другої ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Звертаючись із зазначеним позовом, [PERSON] просила суд встановити факт родинних відносин між своєю бабкою та прабабкою, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є донькою [PERSON] , померлої [INFO] та факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON] . У свою чергу, заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] у зустрічному позові зазначає, що звернення [PERSON] до суду із вимогою про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] є безпідставним, оскільки цей факт ніким не оспорюється, крім того [PERSON] є неналежним позивачем в провадженні за даним позовом. Із даними запереченнями суд не погоджується, оскільки підставами для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] були відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин, та необхідність встановлення факту прийняття спадщини (т.1 а.с.116 - зворотній бік), а отже [PERSON] є заінтересованою особою, адже від встановлення цих фактів залежить виникнення її майнових прав. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, відповідач [PERSON] не оспорює факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері - [PERSON] , зазначивши про це у зустрічній позовній заяві, відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] і зазначив, що обставини, викладені в уточненій позовній заяві від 23.11.2018 року, відповідають дійсності (т.2 а.с.157), а отже сторонами ці юридичні факти не оспорюються. Крім того, на підтвердження вказаних фактів суду була надана копія будинкової книги, з якої вбачається, що батьками [PERSON] були [PERSON] , [INFO]. та [PERSON] , [INFO]., а також те, що [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (т.1 а.с.97-101). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28.08.1981 року Ленінським відділом ЗАГС м. Запоріжжя, відбулася зміна прізвища спадкодавця з « [PERSON] » на « [PERSON] » (т.1 а.с.14). До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який вона фактично прийняла у спадщину, але не зареєструвала на час смерті на своє ім`я правовстановлюючими документами, що не заперечується сторонами. Крім того, цей факт підтверджується наступним. Будинок [ADDRESS] належав на праві особистої власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом № 153 від 26.02.1974 року, виданим Запорізьким міськкомунхозом (т.1 а.с.21) та рішенням № 85 виконавчого комітету Запорізької міської ради депутатів трудівників від 21.02.1974 року про оформлення права власності на будинок, який знаходиться в [ADDRESS], відповідно до якого було розглянуто заяву [PERSON] та встановлено, що житловий будинок дійсно належить [PERSON] з 1930 року, а тому було вирішено оформити право власності на цілий будинок на ім`я [PERSON] (т.1 а.с.20). [INFO] помер батько спадкодавця - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Центрально-Міським РАГС м. Кривий Ріг, актовий запис № 873 (т.1 а.с.19). На час смерті спадкодавця [PERSON] був відсутній заповіт, спадкування здійснювалося за законом. Єдиною із спадкоємців, хто успадкував спірний будинок на підставі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, була дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , яка за життя не переоформила на своє ім`я успадкований спірний житловий будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя 13.11.1983 року, актовий запис № 6633 (т.1 а.с.22). На підставі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року спадкоємцями після смерті [PERSON] , які за законом фактично прийняли спадщину, оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном, а саме спірним житловим будинком, були донька [PERSON] та син [PERSON] , і вони, так само, не вирішували питання про переоформлення документів на будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької міської ради 06.11.1998 року, актовий запис № 9321 (т.1 а.с.93). За життя [PERSON] заповіту не складав, спадкоємці першої черги були відсутні, а отже єдиною спадкоємицею на підставі ст.ст. 530, 549 Цивільного кодексу УРСР була [PERSON] , яка вступила в управління та володіння спадковим майном. За життя [PERSON] заповіту не залишила, а тому спадкування здійснюється за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частинами 1, 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця: донька [PERSON] та син [PERSON] , які відповідно до ст. 1270 ЦК України не звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується спадковою справою № 15/2016 померлої [INFO] [PERSON] (т.1 а.с.85-117). Крім того, зазначені особи не проживали постійно із спадкодавцем. Так, згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг від 28.07.2016 року за вих. № 04-1916-2249 [PERSON] була зареєстрована на час своєї смерті разом із [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.17). З урахуванням наведеного [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що не прийняли спадщину. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. До другої черги відноситься відповідач [PERSON] , який є рідним братом спадкодавця [PERSON] . У передбачений ст. 1270 ЦК України [PERSON] не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Так, звертаючись із зустрічним позовом [PERSON] просив встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини, зазначивши підставою те, що він вважав, що його племінниця своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і не мав сумнівів про те, що вона отримала всі правовстановлюючі документи на спадкове майно. Зазначені обставини [PERSON] вважає істотними, відповідно причину пропуску строку також вважає поважною. Але, з цими твердженнями позивача за зустрічним позовом [PERSON] не можна погодитись. Для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини потрібно довести поважність причин пропущення шестимісячного строку, встановленого Цивільним кодексом України. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд ухвалює рішення про призначення додаткового строку для прийняття спадщини, якщо буде встановлено, що причини його пропуску є поважними. Зокрема, поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, нездоланними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Наприклад, такими причинами, можуть бути стан здоров`я спадкоємця, його перебування за кордоном на навчанні, на роботі, у тривалому відрядженні, відбування покарання і неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо. Такі обставини мають бути підтверджені документально. Проте, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано доказів про поважність причин пропуску встановленого законом строку в шість місяців й не підтверджено жодними належними і допустимими доказами про виниклі обставини, які перешкоджали б йому звернутися із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори або надіслати поштою заяву протягом встановленого законодавством шестимісячного строку, у зв`язку із чим суд вважає, що зустрічний позов не знайшов свого підтвердження в суді, а отже не підлягає задоволенню. Як було зазначено вище, разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини проживала її онука - позивач [PERSON] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг від 28.07.2016 року за вих. № 04-1916-2249 щодо реєстрації [PERSON] на час смерті разом із [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідачі за первісним позовом не заперечували проти того, що [PERSON] є онукою [PERSON] , крім того це підтверджено наступними доказами: Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом РАГС Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Запоріжжя 26.12.2003 року, актовий запис №529, яким підтверджується зміна прізвища [PERSON] , [INFO] , на « [PERSON] » (т.1 а.с.9); Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом РАГС 16.06.1983 року, актовий запис № 1652, яким підтверджується факт народження [PERSON] , [INFO] , а також те, що її матір`ю є [PERSON] (т.1 а.с.9). В подальшому, [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом РАГС м. Запоріжжя 17.05.1988 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом РАГС м. Запоріжжя 02.07.1993 року (т. 1 а.с.10-11). Дошлюбним прізвищем [PERSON] було « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом РАГС м. Запоріжжя 19.11.1982 року, актовий запис № 878, в якому зазначено про зміну прізвища [PERSON] , [INFO] , на « [PERSON] » (т.1 а.с.10); Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським РАГС м.Запоріжжя 25.11.1964 року, актовий запис № 3135, вбачається, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , зазначена [PERSON] (т.1 а.с.12); Як раніше було встановлено дошлюбним прізвищем [PERSON] було « [PERSON] », а після укладення шлюбу прізвище [PERSON] змінилося на « [PERSON] » (т.1 а.с.14). З урахуванням наведеного, суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, позиції сторін, які не заперечували проти зазначених фактів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини законні та обґрунтовані, тому підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті бабці [PERSON] , померлої [INFO] , з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину може одержати спадкоємець, який прийняв спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається зі спадкової справи № 15/2016, 26.08.2016 року позивачка [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Китаєвої О.О. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2016 року за вих. № 277/02-31. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. За таких обставин, через відсутність документів, які підтверджують факт родинних відносин та факт прийняття спадщини, позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права на нерухоме майно. Реалізувати своє право у інший, крім судового порядку, спосіб позивач не може. На підставі вищенаведеного, суд приходить до вмотивованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, у зв`язку із чим підлягають задоволенню, натомість у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити через недоведеність.

Outcome: approved