Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначивши, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2003 року, який було розірвано 28 вересня 2016 року. За час перебування у шлюбі, сторони придбали автомобіль FAW CA 1041 K, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 травня 2006 року. Вищезазначений автомобіль зареєстровано на відповідача. В серпні 2018 року [PERSON] самовільно забрала автомобіль з двору будинку та з того часу одноособово користується ним, сплачувати позивачу половину вартості автомобіля не бажає. Відповідно до звіту про оцінку майна, вартість спільно нажитого майна, а саме автомобіля, станом на 08 травня 2019 року, складає 92 200 грн. 00 коп. За таких обставин позивач вважає, що автомобіль є спільним сумісним майном подружжя, а тому просив суд стягнути з [PERSON] грошову компенсацію у сумі 46 100 грн. 00 коп., що становить Ѕ частину від вартості автомобіля FAW CA 1041 K, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , та судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24 жовтня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання представник позивача - адвокат Полтавець Т.О. не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у ньому. Проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов та доказів, якими вона обґрунтовує свої заперечення проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2003 року, який було розірвано 28 вересня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. (а. с. 8). За час перебування у шлюбі, а саме 26.05.2006 за договором купівлі-продажу було придбано автомобіль FAW CA 1041 K, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.05.2006, кредитним договором №DNI0AK00330145 від 30.05.2006 та договором застави рухомого майна №DNI0AK00330145 від 14.06.2006. (а. с. 10-11, 12, 20-21, 22-23). 23.05.2008 заборгованість за кредитом було погашено, що підтверджується довідкою, виданою директором Індустріального відділення ПриватБанку за № 08.00-04.01.02/4907. (а. с.16). Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом дійсно встановлено, що автомобіль FAW CA 1041 K, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , придбано у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а відтак зазначений автомобіль є спільним майном подружжя і належить кожному з них по Ѕ частці. Що стосується розміру компенсації, яка присуджуватиметься до стягнення з відповідача на користь позивача, то суд бере до уваги звіт про оцінку майна транспортного засобу FAW CA 1041 K, державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER] , станом на 08.05.2019, яка складає 92 200 грн. 00 коп. З огляду на вищенаведене, розмір грошової компенсації, яку повинен сплатити відповідач на користь позивача, складає 46 100 грн. 00 коп. грн. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved