Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

У червні 2018 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначили, що [INFO] року помер [PERSON] та після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] - дружина померлого та його сини: [PERSON], [PERSON]. У встановлений законом термін позивачка, а також відповідач по справі [PERSON] звернулись до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з приводу оформлення свідоцтва на спадкове майно. Відповідно до п. 4.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з'ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на - 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності. Оскільки домоволодіння [ADDRESS] було побудовано у період шлюбу між позивачкою [PERSON] та нині померлим [PERSON], воно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка у зв'язку із зазначеним також звернулась до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва на право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя після смерті чоловіка, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності вищевказаного житлового будинку спадкодавцеві та не надано усіх документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, яке підлягає державній реєстрації. На момент смерті [PERSON], позивачі були зареєстровані та проживали в спірному домоволодінні, отже фактично прийняли спадщину. На підставі викладеного, позивачі просили визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності подружжя, визнати за [PERSON] право власності на спадщину по закону в вигляді: 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на спадщину по закону у вигляді: 1/6 частини домоволодіння [ADDRESS], після померлого [INFO] року [PERSON]. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позвоні вимоги та просили задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, відповідно до якої підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], 11 червня 1968 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER] від 06 лютого 1989 року, [PERSON] має у власності домоволодіння [ADDRESS] Право власності на зазначене домоволодіння [PERSON] підтверджується також наданою довідкою МВ КГ «Міське БТІ» від 22 лютого 2018 року та технічним паспортом на житловий будинок. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], [PERSON] народився [INFO] року та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], [PERSON] народився [INFO] року та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON]. З наданої суду копії спадкової справи №592/2013, що була відкрита після смерті [PERSON], вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися його син [PERSON] та дружина [PERSON] Крім того, спадкоємцем першої черги також є син померлого [PERSON] Постановою державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право власності після смерті [PERSON], оскільки зокрема відсутні оригінали правовстановлюючих документів щодо належності спірного будинку спадкодавцеві та не надано всіх документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, що підлягає реєстрації. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України. Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємицями першої черги після смерті [PERSON] є сторони по справі. Крім того, відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, з огляду на наведене, суд встановивши коло обставин, оцінивши представлені сторонами докази, приходить до висновку що на теперішній час у позивачки [PERSON] відсутня можливість отримани право власності на 1/2 частину домоволодіння на праві спільної сумісної власності подружжя, а також обидва позивача не мають можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а також у зв'язку з чим їх права підлягають захисту в судовому порядку. На підставі викладеного позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у передбачений законодавством шести-місячний строк.

Outcome: approved