Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся з позовом до Вишневої міської ради про визнання права власності. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS] . За життя останній склав заповіт, яким все своє майно заповідав йому. Він у встановленому порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Вказав, що даний житловий будинок належав бабі померлого [PERSON] - [PERSON] , яка все своє майно заповідала онуку - [PERSON] та дітям - [PERSON] , [PERSON] . Останні відмовились від своєї частки на користь [PERSON] . Тобто спадкодавець [PERSON] спадщину прийняв, але не встиг оформити своїх прав. Дана обставина унеможливлює отримання ним свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі, чи порушуються його права. Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 111,3 кв.м, житловою 56,1 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у якості співвідповідачів та виключено Вишневу міську раду Києво-Святошинського району Київської області з числа відповідачів. 07 жовтня 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності (з урахуванням зміненого суб`єктного складу). 10 березня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] 10 березня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федоренко Олена Ігорівна, [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним. За клопотанням представника зустрічну позовну заяву було відкликано до її прийняття. У лютому 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федоренко Олена Ігорівна, [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті її рідного брата [PERSON] відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок в м.Вишневе. Оскільки спадкоємців першої черги немає у померлого, тому вона та [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємці другої черги (рідні сестри), у встановлений строк звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Там їй було повідомлено, що 03 червня 2017 року її брат [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав [PERSON] . Даний заповіт не відповідає волі померлого, а тому має бути визнаний недійсним в судовому порядку. Вказала, що підпис в оспорюваному заповіті значно відрізняється від підпису [PERSON] , його прізвище неправильно вказано, а саме як « [PERSON] ». Також у заповіті вказано, що брат позбавив спадщини своїх дітей, але в нього ніколи не було дітей. За життя брат нічого не повідомляв про намір посвідчити заповіт. За її зверненням розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню, в рамках якого проведено експертизу. У висновку експерт вказав, що підпис у заповіти виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Просила суд визнати недійсним заповіт, складений 03 червня 2017 року від імені [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федоренко Оленою Ігорівною; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 травня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності об`єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федоренко Олена Ігорівна, [PERSON] , [PERSON] про визнання заповіту недійсним. 28 травня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] . Не погоджуючись з позовом [PERSON] вказав, що волевиявлення померлого [PERSON] було вільним, відповідало його волі, він мав повну цивільну дієздатність. При складенні заповіту було повністю дотримано всі вимоги чинного законодавства. Доказів на підтвердження підписання заповіту іншою особою [PERSON] до свого позову не надала. У рамках кримінального провадження було проведено дві експертизи. Так, за висновками однієї підпис на заповіті вчинений не [PERSON] , а іншою особою. За висновками іншої - не можливо визначити через простоту виконання підпису. Разом з тим, жодна експертиза не визначила чи рукописний текст на заповіті складений [PERSON] . Просив відмовити в задоволенні позову. 24 липня 2020 року надійшов відзив на позов. Відповідач [PERSON] подав додатковий відзив. Вказав, що [PERSON] не є спадкоємцем, оскільки не є родичкою, а лише матір`ю відповідачок. Він та померлий [PERSON] знали одне одного тривалий час, а коли в березні 2017 році побачив його в лікарні у безпорадному стані, то надавав йому й матеріальну допомогу. Натомість своїх родичів (відповідачок) померлий побоювався і вважав, що вони бажають його смерті. Знаючи про свій стан здоров`я, [PERSON] повідомив йому, що бажає залишити заповіт на його ім`я. Тому був складений заповіт, зміст якого померлий мав право не розголошувати. Зазначення в заповіті про дітей не є підставою для визнання його недійсним. Оскільки померлий певний час проживав з жінкою, яка мала дітей, то можливо він і мав на увазі цих дітей. Вважає, що позивачка не довела своїх позовних вимог та не надала доказів, а оспорюваний заповіт складений та посвідчений відповідно до вимог діючого законодавства. Просив відмовити в задоволенні позову. 22 грудня 2020 року до суду надійшли пояснення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренко Олени Ігорівни. Вказала, що 03 липня 2017 року до неї звернувся [PERSON] з проханням скласти заповіт на ім`я [PERSON] , оскільки він надав і надає матеріальну допомогу, підтримує морально. Розповів, що коли його сильно побили, то підтримав лише [PERSON] , а зі своїми рідними сестрами він не спілкується, бо вони хочуть лиш його смерті. Перед складанням заповіту, нею було перевірено та встановлено особу. При складенні заповіту нотаріус не перевіряє наявність чи відсутність дітей за документами (свідоцтво про народження). Також на прохання [PERSON] була посвідчена довіреність на імя [PERSON] на права управління, користування та розпорядження всім майном [PERSON] . Просила врахувати дані пояснення при вирішенні спору. 16 березня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про збільшення позовних вимог. Свою заяву обґрунтовував тим, що [PERSON] успадкував житловий будинок по [ADDRESS] , але не встиг оформити свої права у нотаріальній конторі. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, яким все майно заповідав йому - [PERSON] . Останній спадщину прийняв, оскільки у встановлений строк подав заяву про прийняття спадщини. Без наявності оригіналів правовстановлюючих документів, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, тому єдиним способом захисту свого порушеного права є визнання права власності в судовому порядку. Твердження відповідачів, що заповіт підписаний не [PERSON] , а іншою особою, є голослівним та не підтверджено жодним доказом, по суті є припущенням. Приватний нотаріус підтвердив, що саме [PERSON] висловив своє бажання на складання заповіту на ім`я [PERSON] , сам ставив підпис на заповіті. Просив суд: визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 111,3 кв.м, житловою 56,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на господарські будівлі та споруди: сарай площею 24,2 кв.м, вбиральня 1,4 кв.м, гараж площею 19,9 кв.м, гараж площею 26,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2021 року залучено у якості третьої особи державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білинець Ольгу Павлівну. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 травня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 12.07.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та заперечував проти позову [PERSON] . Просив суд задоволити подану заяву [PERSON] та відмовити в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним. У судовому засіданні 12.07.2021 представник відповідача проти позову [PERSON] заперечував з врахуванням поданого відзиву, підтримав позовні вимоги [PERSON] .. Просив позов задоволити та відмовити в задоволенні первісного позову. У судове засідання 12.07.2021 треті особи державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білинець Ольга Павлівна та приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федоренко Олена Ігорівна не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В судовому засіданні 12.07.2021 було оголошено перерву до 17 год. 30 хв., фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області). Ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 28 вересня 1964 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №2055 від 29 вересня 2017 року та будинкової книги, вулиця Радянська була перейменована на вулицю Чорновола, нумерація змінена з 22 на 30. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення На підставі наданих документів, оскільки будівництво житлового будинку було завершено у 1964 році з подальшим введенням об`єкту в експлуатацію та видачею свідоцтва про власності, суд вважає доведеним, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS] належав на праві власності померлій [PERSON] . У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя померла [PERSON] склала заповіт, посвідчений 23 вересня 1998 року державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори Київської області, яким все своє майно заповідала: дітям - [PERSON] та [PERSON] , та онуку - [PERSON] . З огляду на ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. За ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №122/2015 до майна померлої [PERSON] встановлено, що до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області звернулись: 30 квітня 2015 року із заявою про прийняття спадщини - [PERSON] ; із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] - 16 травня 2015 року [PERSON] та 30 квітня 2015 року [PERSON] . За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті бабусі [PERSON] , але не отримав свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] ). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 03 червня 2017 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федоренко О. І., та яким він все своє майно заповідав [PERSON] . З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] №240/2017 встановлено, що до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись: 23 лютого 2018 року - [PERSON] (як особа, яка проживала по [ADDRESS] ), [INFO] - рідна сестра [PERSON] , [INFO] - рідна сестра [PERSON] ; та із заявою про прийняття спадщини за заповітом - 22 листопада 2017 року - [PERSON] . Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. За змістом статей 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). Відповідно до ст.1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що відсутні спадкоємці до майна померлого [PERSON] першої черги та відсутні спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, рідні сестри [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями другої черги, а [PERSON] у разі доведеності даної обставини може бути спадкоємцем четвертої черги. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті. Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При розгляді справи за клопотанням сторони, судом були дослідженні матеріали кримінального провадження №12018110200001901. З даних матеріалів судом встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2018 року (справа 369/4046/18) було призначено судово-почеркознавчу експертизу. На виконання ухвали суду, було складено висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №8-4/1162 від 03 липня 2018 року. Згідно даного висновку: 1)підписи в досліджуваних документах, а саме Кредитному договорі № 85640 від 24.02.2016 та Додатковій угоді до кредитного договору № 85 640 від 24.02.2016 виконано однією особою; 2)вирішити питання однією чи різними особами виконано підписи від імені [PERSON] в документах, а саме Кредитному договорі № 85640 від 24.02.2016, Додатковій угоді до кредитного договору № 85 640 від 24.02.2016, заповіті зареєстрованого у реєстрі за № 688, який посвідчено 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області, Договору коммерческого найма жилого помещения від 20.07.2017 - не виявилось можливим через простоту досліджуваних підписів та виконання їх в штриховій транскрипції; 3)вирішити питання, ким саме, [PERSON] чи іншою особою, виконано підпис в заповіті зареєстрованого у реєстрі за № 688, який посвідчено 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області, не виявилось можливим, у зв`язку з простотою досліджуваних підписів та відсутністю в розпорядженні експерта достатньої кількості та якості порівняльного матеріалу. Також у рамках даного кримінального провадження ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 липня 2018 року (справа 369/4046/18) було призначено судово-почеркознавчу експертизу. На виконання ухвали суду, було складено висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 18225/18226/18-32/16601/19-32 від 10 червня 2019 року. Згідно даного висновку: 1)Підписи від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» у заповіті, зареєстрованому у реєстрі № 688, який посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І., у рядках «Підписи» та у графі «Позичальник» у кредитному договорі № 85640 від 24.02.2016, який укладений між ТОВ «ММК- Україна» та [PERSON] , у графі «Позичальник» у додатковій угоді до кредитного договору № 5640 від 24.02.2016, який укладений між ТОВ «ММК-Україна» та [PERSON] , на першій сторінці після рукописного тексту « [PERSON] » та у графі «Наймодатель», та після рукописного тексту «Всего уплачено 7000 (семь тисяч) грн. … за последний месяц [PERSON] » у договорі «коммерческого найма жилого помещения» від 20.07.2017 виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів; 2)Підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» у заповіті, зареєстрованому у реєстрі № 688, який посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І. виконаний не тією особою, що виконала підписи у рядках «Підписи» та у графі «Позичальник» у кредитному договорі № 85640 від 24.02.2016, який укладений між ТОВ «ММК-Україна» та [PERSON] , у графі «Позичальник» у додатковій угоді до кредитного договору № 5640 від 24.02.2016, який укладений між ТОВ «ММК-Україна» та [PERSON] , на першій сторінці після рукописного запису « [PERSON] » та у графі «Наймодатель», та після рукописного тексту «Всего уплачено 7000 (семь тьісяч) грн. ... за последний месяц [PERSON] » у договорі «коммерческого найма жилого помещения» від 20.07.2017, у рядках «Підпис особи» у заяві-анкеті № 477193 від 06.04.2017; 3)Підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» у заповіті, зареєстрованому у реєстрі № 688, який посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І., виконаний не [PERSON] , а іншою особою; 4)Встановити, чи виконаний рукописний текст від імені [PERSON] у заповіті, який зареєстрований у реєстрі № 688 та посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І. під впливом збиваючих факторів, не виявилось можливим; 5)Встановити, чи виконаний підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» у заповіті, зареєстрованому у реєстрі № 688, який посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І. під впливом якихось збиваючих факторів, не виявилось можливим; 6)Встановити, чи виконаний рукописний текст від імені [PERSON] у заповіті, який зареєстрований у реєстрі № 688 та посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І. у незвичайному стані не виявилось можливим; 7)Питання ухвали щодо, виконання рукописного тексту від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» у заповіті, зареєстрованому у реєстрі № 688, який посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І. навмисно зміненим почерком експертами не вирішувалось; 8)Питання ухвали щодо статі виконавця рукописного тексту від імені [PERSON] у заповіті, зареєстрованому у реєстрі № 688, який посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І., експертами не вирішувалось; 9)Питання ухвали щодо статі виконавця підпису від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» у заповіті, зареєстрованому у реєстрі № 688, який посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І., експертами не вирішувалось; 10)Питання ухвали, до якої групи за віком належить рукописний текст від імені [PERSON] у заповіті, зареєстрованому у реєстрі № 688, який посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І., експертами не вирішувалось; 11)Питання ухвали, до якої групи за віком належить підпис від імені [PERSON] у графі «ПІДПИС» у зареєстрованому у реєстрі № 688, який посвідчений 03.06.2017 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округа Київської області Федоренко О.І., експертами не вирішувалось. При вирішенні спору суд приймає до уваги висновок експертів від 10 червня 2019 року з наступних підстав. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Так, у частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Одним із засобів доказування є висновок експерта. При цьому, за приписами статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Висновок експертів від 10 червня 2019 року складений трьома експертами, після висновку експерта від 03 липня 2018 року, містить обґрунтування можливості зробити висновки щодо підпису особи на всіх документах, надано категоричний висновок щодо особи, яка підписала, не містить жодних припущень, перелік питань є більш повним, проведена на підставі ухвали слідчого судді, експерти попереджені про кримінальну відповідальність. Натомість висновок експерта віл 03 липня 2018 року складений лише одним експертом, є першим і містить два питання. При розгляді справи представниками як позивача, так і відповідача, подавались клопотання про призначення експертизи, але в подальшому ці клопотання не були підтримані. Суд враховує, що при розгляді даної цивільної справи, судом було досліджено оригінал матеріалів кримінального провадження, в тому числі висновки експертів, сторонами не подані будь-яких нових доказів, які б спростовували висновок експертів від 10 червня 2019 року або ставили їх під сумнів, не заявлено клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні, не повідомили про причини неможливості подати такі докази. Посилання позивача на те, що відсутній висновок експерта щодо напису на заповіті «заповіт прочитаний та підписаний мною, заповідачем» чи [PERSON] чи іншою особою, суд не враховує, оскільки для правомочності правочину головним є підпис особи, а не будь-які написи на ньому. У разі неможливості особи підписати правочин, є спеціально встановлена процедура їх посвідчення. Також не можуть підтверджувати підпис особи і письмові пояснення нотаріуса, який не є фахівцем зі спеціальними знаннями, але є заінтересованою особою при розгляді справи, а дані обставини можуть підтверджуватись лише допустимими доказами. Щодо видачі [PERSON] довіреності на представлення інтересів, як доказ підпису ним заповіту, то питання видачі довіреності не було предметом судового дослідження, жодних доказів сторони щодо неї не подавали. Суд враховує, що підпис на одному правочині не може автоматично ототожнюватись з підписом на іншому правочині. Враховуючі подані сторонами докази, пояснення, у даному випадку, за відсутності проведеної експертизи в межах даної цивільної справи, суд вважає, що висновок експертів від 10 червня 2019 року може бути допустимим доказом у даній справі на підтвердження обставин, викладених позивачем [PERSON] у позові щодо виконання підпису від імені [PERSON] у заповіті - виконано не [PERSON] , а іншою особою. Отже, заповітом, підписаним не [PERSON] порушено право та законний інтерес позивача [PERSON] (вона позбавлена права на спадщину на належний її брату будинок). Такий заповіт не укладався, [PERSON] не мав волевиявлення на складення заповіту на користь [PERSON] , що повністю підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Неможна визнавати недійсним договір, якого не існує та який є підробленим. Судом встановлено, що підпис, який міститься у рядку «Підпис» у заповіті від 03 червня 2017 року, зареєстрованому в реєстрі за №688, посвідченому приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федоренко Оленою Ігорівною, яким [PERSON] заповідав [PERSON] належне йому майно, виконаний не [PERSON] . Таким чином, враховуючи те, що заповіт підписаний не заповідачем, а іншою особою, за відсутністю підстав, передбачених у частині другій статті 1247 ЦК України та без додержання частини четвертої статті 207 ЦК України, суд приходить до обґрунтованого висновку, що оспорюваний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми, а тому вимоги [PERSON] щодо визнання заповіту недійсним задоволенню не підлягають, оскільки такий є нікчемним в силу вимог закону. Посилання позивача [PERSON] у позові на те, що оспорюваний заповіт складено не [PERSON] і підписано також не ним, а отже якщо судом встановлено, що даний заповіт підписано не спадкодавцем, то він повинен визнаватися недійсним, не можуть бути прийняті судом. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року в справі № 335/5977/17 (провадження № 61-13350св20) вказано, що відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оспорюваний заповіт не відповідає загальним вимогам закону щодо його форми, а тому в силу частини першої статті 1257 ЦК України є нікчемним, отже визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається, оскільки такий не породжує будь-яких правових наслідків. Тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Оскільки при розгляді справи судом встановлено, що заповіт не був підписаний спадкодавцем [PERSON] , а [PERSON] є спадкоємцем лише за заповітом, тому вимоги його позову про визнання за ним права власності на спадкове майно померлого [PERSON] в порядку спадкування за заповітом задоволенню не підлягають. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed