Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення 1/3 депозитного вкладу в порядку спадкування. В обґрунтування позову, [PERSON] вказує на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON], який за час свого життя здійснив вклади до ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунки [NUMBER] та [NUMBER]. У жовтні 2012 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким він має право на розпорядження 1/3 частки вкладів батька. У 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про видачу спадкового майна (вкладів), проте відповідач відмовив у видачі коштів, посилаючись на те, що позивач має заборгованість за укладеними кредитними договорами і кошти підлягають зарахуванню за кредит. Вказане, на думку позивача, є грубим порушенням п. 10.11 Постанови Національного Банку України «Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах» № 492 від 12.11.2003 року та ст. 1060 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що відповідач утримує кошти незаконно, оскільки рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2017 року, відповідач не має правових підстав вимагати погашення заборгованості за кредитом, оскільки переуступив це право іншій фінансовій установі. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача утриманий депозитний вклад. У призначене судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без позивача та його представника. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки відповідача суду не відомі, відзив відповідач не подав. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує щодо такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.10.2012 року позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 спадкової маси, а саме: вкладу в розмір 1111,39 дол. США з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться в Малинському відділені Житомирського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку [NUMBER] та вкладу в розмірі 1043,99 Євро з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться Малинському відділені Житомирського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунку [NUMBER]. Листом від 21.01.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило позивачу у видачі 1/3 частини вкладів. Підставою відмови стало те, що у позивача наявна заборгованість за кредитним договором, і відповідно до п. 2.2.5 договору про надання кредиту, спадкові кошти перераховані на погашення заборгованості. Дана відмова стала підставою для звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Згідно зі ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його Поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Тобто сторонами правовідносин за договором банківського вкладу є банк (боржник) і вкладник (кредитор). Оскільки зобов'язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не пов'язане з особою вкладника, у з в'язку зі смертю вкладники (кредитора) таке зобов'язання не припиняється. До спадкоємців вкладника переходить право на вклад у банку Таким чином, у позивача наявне право на отримання спадкового майна. Посилання відповідача у своєму листі на те, що кошти не підлягають виплаті та зараховуються за виниклу заборгованість за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], спростовується наданими позивачем доказами у справі. Так, рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у зверненні стягнення на заставлене майно через відсутність у банку права такого звернення до суду. Вказані рішення мотивовані тим, що 24.12.2012 року банк ПАТ КБ «ПриватБанк» переуступив свої вимоги за кредитним договором № DNL0АЕ00006602 від 13.04.20017 року ПАТ «Акцент-Банк», а відтак не має права вимагати погашення заборгованості. За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, якими регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт порушення прав діями відповідача. Проте, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог, оскільки стягненню підлягають лише 1/3 частина спадкового майна з відповідними відсотками вкладів [NUMBER] та [NUMBER], що знаходяться у Малинському відділенні Житомирського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно ст. ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 450 грн. судового збору.

Outcome: partial