Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON], від імені якої діє [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - [PERSON] про захист прав споживача банківських послуг, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 26.03.2007року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № Ф070204П за умовами, якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 567 997,85грн. зі сплатою 9,9% річних із кінцевим строком повернення кредиту до 25.03.2022року. Для забезпечення умов виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором №Ф070204П між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» 26.03.2007 року укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 02-23-Ф070203П/Ф070204П-503, предметом якого є належні їй на праві приватної власності житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0605га, розташовані за адресою: [ADDRESS] У зв'язку зі скрутним матеріальним становищем, викликаним світовою фінансовою кризою [PERSON] не мала можливості здійснювати погашення кредиту з 10.09.2013 року. Враховуючи невиконання позичальником умов кредитного договору банк звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки(цивільна справа №66/9484/16 від 29.08.2016року). 25.03.2018року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав на її адресу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов'язанням. Вважає, що відповідач зловживає своїми правами іпотекодержателя, яке передбачене ч.3 ст.13 ЦК України та порушує вимоги ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», п.4.5 Іпотечного договору щодо альтернативного звернення стягнення на предмет іпотеки (на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), оскільки банк обрав здійснення звернення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, що в свою чергу порушує права та інтереси третьої особи та її, як споживачів банківських послуг за договором кредиту. На підставі Закону України «Про захист прав споживачів», ст.15 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» просила визнати порушення її прав та [PERSON], як споживачів банківських послуг, зловживанням та неправомірними дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо звернення на предмет іпотеки в позасудовому(безспірному) порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» за іпотечним договором №№ 02-23-Ф070203П/Ф070204П-503 від 26.03.2007року з урахуванням перебування на розгляді суду цивільного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у цивільній справі № 766/9484/16. Ухвалою суду від 04.05.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження. У відзиві представник ПАТ «Укрсоцбанк» за дорученням [PERSON] заперечує проти позову, зазначаючи, що відповідно до усталеної правової практики, позивач як поручитель, не може розглядатися у договорі поруки, як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на неї не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, посилаючись на зловживання з боку банку позивач не наводить доказів на підтвердження цих обставин. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» та п.4.5 укладеного іпотечного договору банк має право на свій розсуд звернути стягнення на предмет іпотеки в одних з наступних способів: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, в порядку встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Отже, звернення до суду за захистом порушених прав, порушення яких було вчинено неналежним виконанням взятих на себе позичальником зобов'язань, не є зловживання правом або правом осіб звертатися до суду, особливо щодо позову банку до боржника та поручителя про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідь на відзив до суду не надходила. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Суд, дослідивши матеріалами справи, установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Із матеріалів справи вбачається, що 26.03.2007року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Ф070204П та договір про внесення змін №1 до договору кредиту, за умовами, якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 567 997,85грн. зі сплатою 9,9% річних з кінцевим строком повернення кредиту до 25.03.2022року. На забезпечення виконання умов зазначеного договору між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 02-23-Ф070203П/Ф070204П-503, предметом якого є належні іпотекодавцю на праві приватної власності житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0605га., розташовані за адресою: [ADDRESS] [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконувала у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 16.06.2016 року становила 686 870,23грн., з яких: 517 283,75грн. - заборгованість за кредитом; 120 350,81 грн. - заборгованості за відсотками; 21 298,64грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 17 636,16грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 5 643, 37грн.- інфляційні втрати за кредитом; 4 657, 50грн.- інфляційні втрати за відсотками. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.08.2016року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та призначено розгляд справи на 07.09.2016року. Конституцією України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюються в порядку конституційного, цивільного, кримінального, адміністративного та господарського судочинства. Виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання держави у сферу особистого життя людини, її цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність - в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільно - процесуальним кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів або прав свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Звертаючись з позовом до суду позивач посилалася на порушення її, як споживача прав неправомірними діями ПАТ «Укрсоцбанк», які виразилися у зверненні відповідача в серпні 2018року до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором та направленні письмового повідомлення іпотекодавцю в березні 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому, позивач доказів на підтвердження звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду не надала та не зазначила, яким чином позасудове звернення на предмет іпотеки шляхом укладення між сторонами відповідного договору на умовах запропонованих іпотекодержателем може порушити її права. Суд, зазначає, що позивач є майновим поручителем тобто особою, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача. Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії. Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає, як спосіб захисту визнання дій неправомірними та зловживанням ними, вчиненими на виконання умов укладеного сторонами кредитного договору, оскільки такий обов'язок позикодавця передбачений самим договором. А тому, права позивача не підлягають захисту у обраний нею спосіб, а саме: визнання порушення права споживача банківських послуг, неправомірними діями банку, вчиненими на виконання умов укладеного кредитного договору, оскільки він не є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Окрім того, позивач також просить визнати порушення права споживача банківських послуг [PERSON] за відсутності повноважень на представлення її інтересів Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., з урахуванням того, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного, ст. ст. 1, 4, 16, 553 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed