Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 07 листопада 2014 року позивачка уклала із відповідачем попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., та зареєстрований в реєстрі за № 3212. Згідно з умовами зазначеного договору відповідач зобов'язувався продати позивачу квартиру [ADDRESS] за 420 000,00 грн. не пізніше 31 січня 2015 року. В якості авансу відповідачу було передано кошти в розмірі 20000,00 грн., що засвідчується в п. 2.2 попереднього договору). Відповідач, в порушення п. 3.1. попереднього договору в односторонньому порядку від укладення основного договору відмовився, до 11.00 години 31 січня 2015 року до нотаріуса не з'явився. Таким чином, основний договір не було укладено з вини відповідача, який навмисно ухиляється від укладання цього договору. Тому позивач просила стягнути з відповідача аванс в сумі 20000,00 грн., штраф в сумі 2500000,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково - у частині сплати авансу в розмірі 20000,00 грн., штраф в розмірі 2500000,00 грн. не визнав, оскільки дуже велика сума, яку просив зменшити. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., та зареєстрований в реєстрі за № 3212, відповідно до якого сторони домовилися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] за 420000,00 грн. не пізніше 31 січня 2015 року (а.с. 3). Відповідно п. 2.2. позивач сплатила відповідачу в якості авансу грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. Відповідно до п. 3.1. попереднього договору відповідач зобов'язувався надати документи, що підтверджують право власності та документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, передати квартиру протягом 3 (трьох) днів з моменту укладення цього договору. Відповідно до п. 4.1. попереднього договору у разі відмови продавця від укладення основних договорів, неподання документів, необхідних для нотаріального посвідчення основного договору, зазначених в п. 3.1. попереднього договору, неприбуття до нотаріуса до 31 січня 2015 р. включно для укладення основного договору, продавець зобов'язаний повернути покупцеві авансовий платіж в розмірі 20000,00 грн. та відшкодувати матеріальні збитки в розмірі 2500000,00 грн. у десятиденний строк з моменту припинення цього договору. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, за якими відповідач набув безпідставно грошові кошти позивача, а останній мав їх повернути, проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по поверненню коштів відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно із ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами не укладено, передана відповідачу сума у розмірі 20000,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню у цьому ж розмірі, а так як, позивач зазнав матеріальних збитків у зв'язку з неукладенням основного договору, сума яких зазначена в попередньому договорі, то відповідачем також має бути сплачено 2500000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами не укладено, передана відповідачу сума у розмірі 20000,00 грн. є авансом, який підлягає поверненню у цьому ж розмірі, а так як, позивач зазнав матеріальних збитків у зв'язку з не укладенням основного договору, сума яких зазначена в попередньому договорі, то відповідачем також має бути сплачено 2500000,00 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved