Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У травні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Дніпропетровської міської ради, [PERSON], треті особи Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON], за життя заповіту не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS], яке належало померлій на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради депутатів трудящихся м. Дніпропетровська Дніпропетровської області «Про переоформлення документів на індивідуальне жилбудівництво по [ADDRESS]» № 48/4 від 21.01.1976. На підставі зазначеного рішення [PERSON] було відведено земельну ділянку, що підтверджується актом відведення земельної ділянки від 09.04.1976 та довідкою про землекористування виданою Управлінням головного архітектора м.Дніпропетровська. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] разом з нею постійно проживали та були зареєстровані її донька [PERSON], зять [PERSON] та онуки: [PERSON] та [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після померлої [PERSON] є її донька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживала з нею, однак не оформила своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] померла. На час відкриття спадщини з [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані позивачка, як донька померлої, чоловік померлої - [PERSON] та онука [PERSON] Тобто [PERSON] та позивачка [PERSON] є спадкоємцями першої черги. 14.03.2015 позивачка звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримала відмову у зв'язку з відсутністю відомостей про реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS]. Таким чином позивач просить визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: житлового будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А1-1, тамбуром літ. а-1 та ґанком літ а, загальною площею 102, 4 кв.м., житловою площею 54,0 кв.м.; літня кухня літ. Ж та літня кухня літ. Б з тамбуром літ. б, вбиральня літ. В, літній дух літ. Г, сараї літ. Д,Е,Л, навіси під літ. З та літ. К, погріб літ. И та літ. ПГ, гаражу літ. М, споруд №1-6,І, після смерті [PERSON], померлої [INFO], яку остання прийняла як спадщину в порядку спадкування за законом після своєї матері [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, просили винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровського районної Ради депутатів трудящихся від 21.06.1976 за № 48/4 м. Дніпропетровська Дніпропетровської області «Про переоформлення документів на індивідуальне жилбудівництво по [ADDRESS]» [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. також на підставі зазначеного рішення [PERSON] було відведено земельну ділянку 600 кв.м. під індивідуальне житлове будівництво по [ADDRESS], що підтверджується [PERSON] відводу земельної ділянки від 09 квітня 1976 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 29 травня 1991 року, актовий запис №769. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO], тобто до 1 січня 2004 року, до правовідносин зі спадкування майна [PERSON] застосовується Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. У відповідності до вимог ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є її донька [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, а саме вона постійно проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою від 20.07.2014, виданою Головою квартального комітету №26. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є її донька [PERSON] та чоловік [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини на корить доньки [PERSON], що підтверджується заявою [PERSON] про відмову від спадщини від 28.03.2014 року. Після смерті матері у встановлений законом шестимісячний термін [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. від 14.03.2015 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з тим, що не подано правовстановлюючий документи на зазначене спадкове майно, а саме на домоволодіння [ADDRESS]. Згідно довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №8388 від 31.07.2014 реєстрацію права власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] не проведено. Відсутність відомостей щодо реєстрації права власності на зазначене домоволодіння в інвентаризаційній справі КП «ДМБТІ» обумовлена тим, що спадкодавиця [PERSON] померла до набрання чинності Наказу «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» №7/5 від 07.02.2002, а [PERSON] за видачею свідоцтва про право на спадщину не зверталася. Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрацію прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало реєстрацію таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення право власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність. За таких обставин, суд приходить до висновку, що інший шлях ніж судовий щодо отримання спадщини у позивача відсутній, тому її позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку розподілу судових витрат згідно зі ст.88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved