Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обгрунтування позову зазначено, що користувачем житлового будинку з надвірними будівлями, розташованому в [ADDRESS], значиться [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради №217/3 від 23.10.1990 року про відвід земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво було виділено [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. 20 листопада 1990 року було складено представником Головного управління архітектури м. Харкова на ім'я [PERSON] Акт відводу земельної ділянки по [ADDRESS] в постійне користування для будівництва індивідуального житлового будинку та План земельної ділянки за зазначеною адресою. 3 грудня 1990 року між [PERSON] та Житлово-експлуатаційним об'єднанням Ленінського району м. Харкова було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, відповідно до п.1 якого ЖЕО Ленінського району м. Харкова надає забудовнику для будівництва в безстрокове користування земельну ділянку [ADDRESS] площею 600 кв.м у відповідності з планом відводу земельної ділянки. Вказаний договір 07 грудня 1990 року було посвідчено державним нотаріусом Другої ХДНК та зареєстровано в реєстрі за № 1-3713. [PERSON] в 1991 році було побудовано на відведеній земельній ділянці по [ADDRESS] житловий будинок літ. А-2 житловою площею 152,5 кв.м, загальною площею 214,9 кв.м, що підтверджується технічним паспортом КП ХМБТІ від 03.10.2016 року. Також на вказаній земельній ділянці знаходяться огорожа № 1-3, колонка № 4, зливна яма № 5. [INFO] року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з зазначеного вище житлового будинку з надвірними будівлями. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем майна є мати [PERSON], позивачка по справі, яка спадщину після смерті сина прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, бо мешкала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується копією будинкової книги. Оформити своє право в нотаріальній конторі та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначений вище житловий будинок позивачка не має можливості, оскільки її син [PERSON] за час життя не отримав правовстановлюючий документ на житловий будинок та не зареєстрував своє право власності на нього в Харківському міському бюро технічної інвентаризації, у зв'язку з чим нотаріусом було відмовлено позивачці в оформленні належних їй спадкових прав. Представник позивача у судове засідання з'явилася, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Харківської міської ради заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити [PERSON] у їх задоволенні, оскільки документи на підтвердження введення в експлуатацію житлового будинку та правовстановлюючі документи на будинок в матеріалах справи відсутні. Окрім того, визнання права власності в порядку спадкування на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями не можливе, бо спадкодавець за своє життя не набув права власності на зазначене в позові нерухоме майно (а.с. 45-47). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради № 217/3 від 23.10.1990 року про відвід земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво було виділено [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 14). 20 листопада 1990 року було складено представником Головного управління архітектури м.Харкова Акт відводу земельної ділянки по [ADDRESS] в постійне користування для будівництва індивідуального житлового будинку та План земельної ділянки за зазначеною адресою на ім'я [PERSON] (а.с. 15-17). 3 грудня 1990 року між [PERSON] та Житлово-експлуатаційним об'єднанням Ленінського району м. Харкова було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, відповідно до п.1 якого ЖЕО Ленінського району м.Харкова надає забудовнику для будівництва в безстрокове користування земельну ділянку [ADDRESS] площею 600 кв.м у відповідності з планом відводу земельної ділянки. Вказаний договір 07 грудня 1990 року було посвідчено державним нотаріусом Другої ХДНК та зареєстровано в реєстрі за №1-3713 (а.с. 8-13). Відповідно до відповіді КП ХМБТІ від 28.07.2017 року № 1460/3 реєстрація права власності житлового будинку по [ADDRESS] в КП ХМБТІ станом на 31.12.2012 року відсутня (а.с. 57-58). Як вбачається з технічного паспорту КП ХМБТІ від 03.10.2016 року [PERSON] в 1991 році було побудовано на відведеній земельній ділянці по [ADDRESS] житловий будинок літ.А-2 житловою площею 152,5 кв.м, загальною площею 214,9 кв.м., а також огорожу № 1-3, колонку № 4, зливну яму № 5 (а.с. 18-24). Відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (на теперішній час втратила чинність). Тобто до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Таким чином, житловий будинок по [ADDRESS] збудовано до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка була виділена в передбаченому законом порядку, але не були отримані [PERSON] правовстановлюючі документи на нього. [INFO] року [PERSON] помер (а.с. 25), після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємцем майна є мати [PERSON], яка спадщину після смерті сина прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, бо мешкала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується копією наданої позивачем будинкової книги. Згідно відповіді Другої ХДНК № 529/02-14 від 29.03.2016 року нотаріусом було відмовлено в оформленні належних позивачу спадкових прав, бо [PERSON] за час життя не отримав правовстановлюючий документ на житловий будинок та не зареєстрував своє право власності на нього в у передбаченому законом порядку (а.с. 28). Відповідно до статей 1261, 1262 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається зі ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з відповіді Другою Харківською державною нотаріальною конторою № 02-14/1174 від 27 липня 2017 року після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, було заведено спадкову справу № 134/2016 за заявою матері померлого [PERSON], поданої 22 березня 2016 року, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом; 29 березня 2016 року Другою Харківською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину на автомобіль; інших заяв до нотаріальної контори від інших спадкоємців не надходило, інші свідоцтва про право на спадщину також не видавалися. Також Другою Харківською державною нотаріальною конторою надана до суду Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру №48568087 від 27.07.2017 року про наявність спадкової справи № 134/2016, заведеної після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (а.с. 65-66). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачка довела ті обставини, на які вона посилається у позовних вимогах, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 256, 259, 294 ЦПК України, ст.ст. 1258, 1261, 1268, 1269 ЦК України, суд -

Outcome: approved