Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У червні 2014 р. позивач звернувся до суду із зі зніченим позовом, після уточнення позовних вимог просить суд визнати правочин недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, відшкодувати витрати на правову допомогу та моральну шкоду з урахуванням змін наведених у заяві; визнати заяву на продаж іноземної валюти від 21.03.2014 р. недійсною, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення відповідачем позивачу коштів у сумі 115000 доларів США, які банк одержав на виконання зазначеного правочину; визнати діючим договір банківського (депозиту) №3320/047/586782 у строк з 06.03.2014 р. по 06.06.2014 р. та зобов'язати відповідача донарахувати відсотки за даним договором у період з 21.03.2014 р. по 06.06.2014 р. включно; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 50000 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп., посилаючись на ті підстави, що 06.03.2014 р. між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №3320/047/586782 з видачею безкупоного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника в рамках договору щодо банківського обслуговування. Через сім днів, позивачем було подано заяву до відповідача про дострокове погашення без купонного ощадного (депозитного) сертифікату. В подальшому ним була підписана заява про продаж іноземної валюти або банківських металів №1 від 21.03.2014 р. проте, 24.03.2014 р. співробітником відповідача було повідомлено що валюта реалізована за значно нижчим курсом ніж був на день подачі заяви. Після відповіді Нацбанку України від 12.05.2014 р. зробив висновки, що подана заява від 21.03.2014 р. була оформлена без дотримання вимог, які визначені законом, а отже повинна була повернута банком без виконання, тому є підстави для визнання такого правочину недійним та застосування наслідків недійсного правочину у вигляді зобов'язання повернути позивачу в натурі кошти, в тій валюті, в якій вони були надані банку на виконання даного правочину. Моральна шкода виразилася в незаконному виконанні заявки на продаж іноземної валюти, поданої позивачем, завдали йому ушкодження здоров'я, а також душевні страждання і переживання, яких він зазнав у зв'язку з протиправною дією відповідача. У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали, пояснивши, що незаконні дії які порушують його права як споживача послуг та людини-громадянина відповідача та третіх осіб повинні керуватися ЗУ «Про захист прав споживачів». Представники відповідача за довіреністю Ковриженко С.О., Давидова О.В., в судовому засіданні позов не визнали, підтримали письмові заперечення та просила відмовити в позові. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 06.03.2014 р. між [PERSON] та АТ «Сбербанк Росії» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №3320/047/586782 з видачею безкупоного ощадного (депозитного) сертифіката на пред'явника в рамках договору щодо банківського обслуговування, сума вкладу становить 115000,00 доларів США, строк отримання (розміщення) вкладу становить три місяці, тобто до 06.06.2014 р. з процентною ставкою - 7,2 % річних (а.с.8). У відповідності до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно до п. 2.3. договору банківського вкладу (депозиту) в разі пред'явлення Сертифікату для дострокового погашення банку, в строк зазначений в заяві на дострокове погашення, при умові, що він (строк) складає не менше ніж 2 робочі дні від дня подання такої заяви, перераховує суму номінальної вартості Сертифіката (з урахуванням положень п. 3.3. цього договору) та проценти за ним, які виплачуються в розмірі базової (мінімальної) процентної ставки за вкладом (депозитом) на вимогу для фізичних осіб, яка діє в банку на день такої сплати, на поточний рахунок пред'явника Сертифіката, відкритий в банку, якщо пред'явником Сертифікату є резидент України. 13.03.2014 р. позивачем було подано заяву до відповідача про дострокове погашення безкупонного ощадного (депозитного) сертифікату (а.с.13). В подальшому позивачем була підписана заява про продаж іноземної валюти або банківських металів №1 від 21.03.2014 р., згідно якої сума продажу іноземної валюти становить 115000,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 1184500,00 грн. (а.с.14). Відповідно до п. 5.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами Затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 3.12.2003 р. №516, погашення ощадних (депозитних) сертифікатів, які номіновані в іноземній валюті, та виплата процентів за ними здійснюються банками в іноземній валюті, а за письмовою заявою вкладника або особи, уповноваженої на здійснення цієї операції, - у національній валюті за курсом Національного Банку України на дату закінчення строку, що зазначений в ощадному (депозитному) сертифікаті, або на дату дострокового викупу сертифіката. Пункт 7 п. 1 постанови Правління Нацбанку України від 29.04.2014 р. №245 «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій» уповноважені банки мають право достроково погашати ощадні (депозитні) сертифікати, номіновані в іноземній валюті, у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції. З метою виконання вищевказаної норми уповноважений банк має здійснити продаж іноземної валюти, яка надійшла на поточний рахунок клієнта в іноземній валюті після погашення ощадного (депозитного) сертифіката, номінованого в іноземній валюті на умовах та порядку установленому Положенням про порядок та умови торгівлі іноземною валютою затвердженого Постановою НБУ від 10.08.2005 р. №281. З п. 32 розділу І зазначеного положення уповноважений банк зобов'язаний здійснювати за дорученням клієнта продаж іноземної валюти з використанням засобів системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Нацбанку України у сумі та за курсом, які визначені клієнтом у його заяві або дорученні. 24.03.2014 р. [PERSON] на адресу банку направлений лист із претензією щодо реалізованої валюти за курсом 9,9 грн. за дол. США (а.с. 16), хоча згідно відповіді Національного Банку України від 02.07.2014 за №19-008/34584 офіційний курс гривні до іноземних валют на 21.03.2014 р. становить 10,6-10,8 грн. за дол. США станом на 00 год. 00 хв. (а.с.51,52). 30.04.2014 р. від відповідача позивач отримав відповідь в якій вказано, що в діях працівників Київського відділення №7 відсутні порушення чинного законодавства, заявка на продаж валюти від клієнтів обслуговуючому банку не передбачена, банк продає валюту на власний розсуд і що заявка позивача на продаж іноземної валюти від 21.03.2014 р. не була виконана (а.с. 63) але, це спростовується випискою по особовим рахункам де валюта була реалізована за курсом 9,9 грн. 00 коп. за долар США (а.с.15) та заявою про продаж іноземної валюти або банківських металів №1 з відміткою працівника [PERSON] із зазначенням дати та часу продажу валюти (а.с. 14). Суд вважає підпис працівника банку зробленим власноручно, оскільки від сторін не надходило клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. На підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставина, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. 12.05.2014 р. за №29-208/22472 Національним Банком України було надано відповідь, згідно якої зазначено, в заяві про продаж іноземної валюти на продаж іноземної валюти або банківських металів від 21.03.2014 р. не зазначено курс продажу в гривнях. Враховуючи вимоги Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 10.08.2005 р. №281, уповноважений банк зобов'язаний був повернути таку заяву без виконання (а.с.54,55). Відповідно до ст. 1065 ЦК України ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав. У разі дострокового пред'явлення ощадного (депозитного) сертифіката до оплати банком виплачується сума вкладу та процентів, які виплачуються за вкладами на вимогу, якщо умовами сертифіката не встановлений інший розмір процентів. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), зобов'язується повернути суму вкладу і виплатити відсотки на неї на умовах і в порядку передбачених договором. Як зазначено у ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст. 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного Кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ст. 216 Цивільного Кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] до АТ «Сбербанк Росії» в частині захисту прав споживачів, виконання зобов'язань належним чином оскільки під час їх укладення були порушені вимоги ч. 2 ст. 369 Цивільного кодексу України, була оформлена без дотримання вимог, які визначені законом, а отже повинна була повернута банком без виконання, тому є підстави визнання такого правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину у вигляді зобов'язання повернути позивачу в натурі кошти в тій валюті, в якій вони були надані банку на виконання даного правочину. Відповідно до ч. 5 ст. 216 Цивільного Кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а саме купонних ощадних (депозитних) сертифікатів у сумі 115000,00 (сто п'ятнадцять тисяч доларів США). Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивачки у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 50000 грн. 00 коп. належить відмовити. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно ч. 2 цієї ж статті, вказано перелік порушення яких прав може викликати стягнення моральної шкоди. Позивач просить за завдану йому моральну шкоду стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 00 коп. Давши оцінку доказам які було надано позивачем, суд приходить до висновку, що оцінка позивачем моральної шкоди в 50000 грн. 00 коп. не відповідає моральним стражданням позивача, а тому суд у задоволенні позовних вимог в цій часті відмовляє. На підставі викладеного та

Outcome: partial