Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON]\~(далі\~ позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку в порядку спадкування за заповітом. Зазначила, що 26 січня 2016 року померла її тітка [PERSON], яка по день смерті проживала і була зареєстрована у [INFO]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Жовтнева, 13. Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за заповітом. Спадкоємцем за законом є син померлої [PERSON] [PERSON]. Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частини житлового будинку, про що винесено постанову. Посилаючись на те, що житловий будинок належав [PERSON], а вона бажає успадкувати 1/2 його частини, позивач просить визнати за собоюправо власності за заповітом на спадкове майно, померлої 26 січня 2016 року [PERSON], яке складається із 1/2 частини житлового будинку «А», загальною площею 74 м кв, в тому числі житловою площею 58,2 м кв, ганку «а», які знаходяться по вул. Жовтневій, 13 в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON]. Позивач у судове засідання не зявилася, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с. 78). Представник відповідача Мурафської сільської\~радиШаргородського\~району Вінницької\~області у\~судове засідання\~не зявився,\~проте від\~сільського голови\~[PERSON]\~до суду\~надійшла заява,\~у якій\~сільська рада\~позовні вимоги\~визнає,\~справу просить\~розглянути за\~відсутності представника\~(а.с.\~75). Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 73). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 26 січня 2016 року померла [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] І-АМ № 348271 (а.с. 7). 24 листопада 2015 року [PERSON] вчинила заповіт, яким заповіла усе своє майно [PERSON], що вбачається із копії заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого за № 58 (а.с. 8). З метою оформлення своїх спадкових прав на 1/2 частину житлового будинку, розташованого у с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Жовтнева, 16, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 квітня 2018 року (а.с. 13). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок. Відповідно до довідки виконкому Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 1126 від 07 травня 2018 року вбачається, що на день смерті [PERSON] разом із нею проживав її син - [PERSON] (а.с. 10). Із довідки виконавчого комітету Мурафської сільської ради Шаргороського району Вінницької області № 1127 від 07 травня 2018 року вбачається, що будинок, який знаходиться в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Жовтнева, 13 належить (а.с. 11). Позивач уже оформила частину спадкового майна померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 листопада 2016 року (а.с. 9). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхній матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог, суд вважає, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] Водночас, оформити у спадщину 1/2 частину житлового будинку, розташованого у с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Жовтнева, 13, позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності [PERSON] Так, згідно із даними погосподарських книг за 1971-1973, 1974-1976, 1977-1979, 1980-1982, 1983-1985, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 роки [PERSON]зазначена головою двору (а.с. 43-62). Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільського МБТІ» від 19 квітня 2018 року № 168, на імя [PERSON] житловий будинок у с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Жовтневій, 13 не зареєстрований (а.с. 12). Із технічного паспорта, виготовленого 10 травня 2018 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване у с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Жовтнева, 13, складається з житлового будинку «А», загальною площею 74 м кв, в тому числі житловою площею 58,2 м кв, ганку «а», які знаходяться по вул. Жовтневій, 13 в с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області (а.с. 16-19). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку, розташованого у с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Жовтнева, 13. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22 жовтня 1987 року № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра\~комунального господарства\~Української УРСР 31 січня 1966 року, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Отже, в період забудови домоволодіння, розташованого у с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Жовтнева, 13 та належного [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд доходить висновку, що на день смерті [PERSON] її право власності на житловий будинок, розташований у с. Мурафа Шаргородського району Вінницької області, вул. Жовтнева, 13 посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статей 12,\~76-81\~ЦПК України\~кожна сторона\~зобовязана за\~допомогою належних\~та допустимих\~доказів довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається,\~як на\~підставу своїх\~вимог та\~заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог, відтак, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Тому,

Outcome: approved