Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача в якому просила розтлумачити зміст п. 1.3. та п. 2.1. кредитного договору №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року, укладеного між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», в аспекті визначення порядку виконання умов кредитного договору стосовно видачі кредитних коштів. Зокрема чи має Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в аспекті положення п. 1.3. кредитного договору №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року обов`язок видати [PERSON] кредитні кошти в розмірі 1 051 406,26 грн безпосередньо готівкою та в зазначеному сторонами розмірі. Чи передбачено сторонами в аспекті положення п. 1.3. кредитного договору №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року інший порядок видачі кредитних коштів. Чи мається на увазі в аспекті п. 2.1. кредитного договору №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року, що повне виконання зобов`язання Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» перед [PERSON] відбудеться в день видачі кредитних коштів готівкою в розмірі 1 051 406,26 грн. Вважає, що нею та відповідачем по різному тлумачаться умови та порядок видачі кредитних коштів, а тому зважаючи на те, що вони не досягли згоди з цього питання, воно повинно бути вирішено в судовому порядку. Ухвалою судді від 10.06.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву. Суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 13.12.2010 року між сторонами укладено кредитний договір №576/ПВ-06 на підставі якого позивач отримала від відповідача грошові кошти, на умовах повернення, платності, забезпеченості, в розмірі 1 051 406,26 грн на споживчі цілі, на строк до 11.12.2028 року. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору сторонами погоджено, що видача кредиту на споживчі цілі проводиться шляхом видачі готівки в сумі 1 051 406,26 грн в касі кредитора. Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що моментом (днем) надання кредиту вважається отримання позичальником коштів в сумі кредиту на умовах визначених цим договором. Встановлено, що станом на час розгляду даної справи, в проваджені Печерського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про розірвання кредитного договору. Статтею 55 Основного Закону України проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 Цивільного кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до положень частини другої 213 та 637 Цивільного кодексу України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину або умов договору. За приписами частини третьої, четвертої статті 213 Цивільного кодексу України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Потреба у тлумаченні правочину виникає у зв`язку з неповнотою або недостатньою ясністю окремих його умов, оспорюванням його наявності, а також змісту понять, які в ньому використані, або його правової природи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України, у частинах третій та четвертій якої визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Позивач зазначає у позові, що відповідач, як кредитор вважає, що ПАТ «Дельта Банк» придбано у ТОВ «Український промисловий банк» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №576/ПВ-06 від 12.12.2006 року, тому кредитні кошти вже було видано позивачу ТОВ «Український промисловий банк», тому після підписання спірного кредитного договору відповідач не має обов`язку видавати позивачу кредитні кошти. Проте, як встановлено судом банком з метою зміни умов кредитування та полегшення дотримання платіжної дисципліни, було здійснено реструктуризацію заборгованості позивача (переведення заборгованості за кредитним договором №756/ПВ-06 від 12.12.2006 р. з доларів США в національну валюту - гривню), шляхом укладення кредитного договору №756/ПВ-06 від 13.12.2010 р. Ці обставини вже були предметом дослідження і встановлення Печерським районним судом м. Києва у справі №757/33577/14-ц за позовом [PERSON] до АТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору №756/ПВ-06 від 13.12.2010 р. неукладеним. Цим же рішенням також встановлено, що між сторонами фактично відбулось перекредитування шляхом підписання нового договору № 576/ПВ-06 від 13.12.2010 р., за яким і відбувається виконання зобов`язань його сторонами, в тому числі [PERSON] щодо погашення заборгованості та сплати належних платежів. Крім того, позивач у разі незгоди з умовами кредитного договору №756/ПВ-06 від 13.12.2010 р. та на підставі ст.15 Закону України «Про споживчий кредит» не була позбавлена права протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Аналіз змісту кредитного договору свідчить, що правила встановленні статтею 213 ЦК України дозволяють визначити зміст відповідних пунктів договору. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Outcome: dismissed