overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання безвісно відсутнім [PERSON] Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], та вони проживали разом однією сім'єю в м. Кам'янське Дніпропетровської області до травня 2016 року. [PERSON] 12 травня 2016 року прибув до реабілітаційного центру, що в с. Туровичі Турійського району Волинської області, для лікування від алкогольної залежності, проте 13 травня 2016 року пішов із центру та не повернувся, і його місцезнаходження по даний час невідоме. Для реалізації своїх прав щодо оформлення субсидії заявник просить визнати [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], безвісно відсутнім. Заявник та заінтересована особа в судове засідання не з'явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з таких підстав. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] слідує, що заявник [PERSON] є батьком [PERSON] (а. с. 8). Місце проживання останнього зареєстровано за адресою: [ADDRESS], де він і проживав разом з батьками, що стверджується довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» від 25 травня 2017 року №1/6493 (а. с. 10). Згідно довідки Турійського відділення поліції Володимир - Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 29 травня 2017 року №1981/57/2017 [PERSON] знаходиться в розшуку з 25 травня 2016 року, та в ході проведення оперативно - розшукових заходів місце його перебування не встановлено (а. с. 12-13). Довідкою Відділу реєстрації Кам'янської міської ради Дніпропетровської області від 25 травня 2017 року №1040 підтверджено факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації з травня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що з часу одержання останніх відомостей про [PERSON] минуло більше року, а тому зібрані у справі докази вказують на наявність підстав для визнання його безвісно відсутнім. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім буде відповідати інтересам заявника, який матиме можливість реалізувати свої законні права та інтереси у сфері соціального захисту населення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності державного акта, а саме, що йому належить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ №068834 виданий 01 грудня 2003 року на підставі розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації №269 від 16 вересня 2003 року. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що у вказаному державному акті було допущено помилку у написанні його прізвища, а саме «Петриченко», замість вірного «Петреченко». Внаслідок даної помилки він не має можливості належним чином користуватись своїм майном, та передати його в оренду. Представник заявника звернувся до суду із заявою, у якій заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник заінтересованої особи до суду не зявився та подав заяву, що не заперечує проти задоволення заяви та просить справу слухати у його відстуності. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно паспортних даних заявником є [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] належить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ №0688334 виданий 01 грудня 2003 року на підставі розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації №269 від 16 вересня 2003 року. Вказані обставини підтверджуються: даними паспорта заявника, даними державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХМ №068834, свідоцтвом про народження заявника серія V-УР 1112656 виданного 24 серпня 1962 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу його з [PERSON], [INFO], починаючи з 15.11.1990 р. і до смерті останньої, - [INFO]. Вказав, що встановлення вказаного факту необхідно для визнання права спільної сумісної власності на майно, набутого за час спільного проживання з померлою дружиною [PERSON] Заявник у судовому засіданні заяву підтримав. Заінтересована особа [PERSON] до судового засідання не з'явився з невідомих причин. Ухвалою суду від 29 травня 2017 року заяву про встановлення факту залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - правильного визначення заінтересованих осіб. Після усунення недоліків ухвалою суду від 24 травня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 22 вересня 2017 року. У зв'язку з неявкою учасників справи до судового засідання розгляд справи відкладався на 9 листопада 2017 року, 6 грудня 2017 року. У зв'язку з перебуванням судді на лікарняному розгляд справи знімався зі складу 6 грудня 2017 року та 7 лютого 2018 року та призначено на 19 березня 2018 року. Суд розглянув справу за відсутності заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявника та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом РАЦС Залізничного району м. Києва, [NUMBER] (а.с. 10). Від шлюбу у сім'ї [PERSON] є син - [PERSON], [INFO] У зареєстрованому шлюбі заявник та [PERSON] прожили до 15.11.1990 р., після чого шлюбу був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 15.11.1990 р. відділом РАЦС Шевченківського РУЮ на бланку [NUMBER] (а.с. 11). Разом з тим, після розірвання шлюбу заявник та [PERSON] продовжували проживати разом та вести спільне господарство, піклуючись одне про одного, за адресами: [ADDRESS] (зареєстроване місце проживання [PERSON].); [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві 28.01.2016 р. на бланку [NUMBER] дружина заявника [PERSON] померла [INFO]. (а.с. 12). Факт проживання заявника з померлою стверджується, зокрема, довідкою голови правління садівницького товариства «Весна» та показаннями сусідів. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON], [INFO], починаючи з 15.11.1990 р. і до смерті останньої, - [INFO]., оскільки встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно для визнання права спільної сумісної власності в порядку ст. 74 Сімейного кодексу України на майно, набуте за час спільного проживання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON], та [PERSON] є його батьками, які в період часу з 20.08.1009 року по 08.07.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказує, що в свідоцтві про його народження прізвище батька зазначене на українській мові як «Медведєв», так само як і прізвище заявника в даному свідоцтві про народження та паспорті громадянина України. Однак, як зясувалося пізніше, прізвище батька заявника в паспорті зазначене як «Медведев», що різниться від прізвища відповідача та прізвища його матері, які в паспортах та інших документах зазначені як «Медведєв» та «Медведєва» відповідно. Оскільки іншим шляхом усунути зазначені вище розбіжності не надається можливим, то заявник вимушений звернутися до суду із вказаною вище заявою, в якій ставить питання про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а саме, що : [PERSON], [INFO], є матірю [PERSON], [INFO], а [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]. В судове засідання заявник не прибув, його інтереси згідно договору про надання правової допомоги представляє [PERSON], який в свою чергу надав до суду заяву з проханням справу слухати без його участі, наполягав на задоволенні вимог. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, надали заяви в яких просили справу розглянути без їх участі, не заперечували проти задоволення вимог. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України, суд встановлює факт родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України прізвище заявника зазначене як [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії І-НО № 626594, виданого 11.12.2014 року батьками заявника по справі є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з копій паспортів громадян України, прізвище матері заявника зазначене як [PERSON], [INFO] (а.с. 9), а батька - [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Таким чином судом зясовано, що прізвище батька заявника в паспорті зазначене як «Медведев», що суттєво різниться від прізвища заявника по справі, яке зазначене в паспорті громадянина України та свідоцтві про народження як «Медведєв». Як зясовано в судовому засіданні, [PERSON] не заперечує той факт, що заявник по справі є його сином, тому суд приходить до висновку про те, що наявність родинних відносин між та заявником по справі [PERSON] та його батьком, прізвище якого в паспорті громадянина України зазначене як «Медведев Ігор Анатолійович», знайшло своє підтвердження в зібраних по справі доказах.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення 1 519 545 грн. 21 коп. заборгованості за договором позики. Після відкриття провадження у даній справі позивачем на адресу суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно належне [PERSON] При цьому, позивач просив накласти арешт на житловий будинок [ADDRESS] та автомобіль Ford Focus, 2010 року випуску кузов [NUMBER], д/н [NUMBER], заборонити зняття з обліку та перереєстрацію вказаного автомобіля, заборонити власнику користуватися транспортним засобом та передати автомобіль на зберігання [PERSON] Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява позивача підлягає задоволенню частково. Згідно з ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. Одним з видів забезпечення позову у відповідності до ч.1 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Накладення судом арешту на майно виключає будь-яку можливість його відчуження на користь третіх осіб до завершення провадження у справі. Таким чином немає необхідності забезпечувати позов шляхом заборонити зняття з обліку та перереєстрації майна. З долучених до матеріалів заяви копій реєстру речових прав на нерухоме майно та довідки Регіонального сервісного центру в м. Києві вбачається, що будинок [ADDRESS] та автомобіль Ford Focus, 2010 року випуску кузов [NUMBER], д/н [NUMBER] належать на праві власності [PERSON] За твердженням позивача після відкриття провадження у справі [PERSON] може бути реалізоване належне їй майно, тим самим утруднивши чи зробивши неможливим виконання майбутнього рішення суду у даній справі. За таких обставин суд вважає можливим і достатнім забезпечити позов шляхом накладення арешту на будинок [ADDRESS] та автомобіль Ford Focus, 2010 року випуску кузов [NUMBER], д/н [NUMBER], які належать на праві власності [PERSON] Відповідно до п. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Заява позивача про забезпечення позову в частині заборони [PERSON] користуватися автомобілем Ford Focus, 2010 року випуску кузов [NUMBER], д/н [NUMBER] та передачі автомобіля на зберігання [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки ініційований позивачем вид забезпечення позову в цій частині суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], яким просив суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12.01.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб № 8 від 12.01.2016 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання втретє не зявилась, сповіщена належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення (6750004091273, 6750004186592, 6750004929358). Розглянувши доводи позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. При цьому суд приймає також до уваги, що спору відносно майна між сторонами не має. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу грунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. при поданні позовної заяви до суду, що підтверджується відповідною квитанцією від 03.05.2017 року. За правилом ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що з 24.02.2009 року він перебуває з відповідачкою у шлюбі. Вони є батьками - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб і сім'ю. З вересня 2016 року вони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, та суперечить його інтересам. У судове засідання сторони не з'явилися. Позивач направив заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позов підтримав. Відповідачка в заяві просила розглянути справу в її відсутності, позов визнала. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 24.02.2009 року виконавчим комітетом Трудівської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с. 6). Сторони є батьками сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження(а.с. 11, 12). Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного Кодексу України(далі СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з сторін, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що подружнє життя у сторін розладналося, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, позивач не бажає зберігати з відповідачкою шлюбні відносини, а відповідачка проти того не заперечила, про що свідчить її заява про визнання позову, суд вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя з відповідачем у неї не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. Вони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Подальше сумісне життя вважає недоцільним. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Представник відповідача позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 серпня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представник позивача та представник відповідача зазначили, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Зазначили, що примирення між ними неможливе. Крім того, сторони вирішили, що діти залишаться проживати з матір'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. При розгляді справи судом не порушувалось питання про зміну прізвища у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, змінювати прізвище позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось. Проживають окремо, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 16). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9). З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач прізвище не змінювала. За таких обставин, вирішення питання про зміну прізвища позивача не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] Ігнасіо, третьої особи без самостійних вимог Хамдулаха Сайдама в якому просить постановити рішення про розірвання шлюбу, що був зареєстрований між нею та відповідачем 16 червня 2005 року у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають сина [PERSON] Діостадо-Богдана, [INFO], та подружнє життя між ними не склалося. Протягом останніх чотирьох років вони не підтримають подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Вона фактично вже проживає з іншим чоловіком, а саме. з Хамдулах Сайдамом, від якого є вагітною, а відповідач також проживає з іншою жінкою. Спору про поділ майна та місця проживання сина в них з відповідачем немає, їх шлюб носить формальний характер, примирення вважає неможливим, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судовому засіданні позивач, її представник та третя особа позов підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та просить його задовольнити. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Сторони приблизно чотири роки не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, шлюб між ними носить формальний характер, а тому суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення.

Outcome: approved