Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У червні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що у період з травня 2010 року по січень 2012 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем. Від даних стосунків у них народилася донька [PERSON], [INFO] Після припинення фактичних шлюбних відносин із відповідачем донька залишалася проживати спільно із нею в [ADDRESS]. Відповідач участі у вихованні доньки та у її утриманні не приймає, матеріальної допомоги не надає. На сьогодення існує реальна загроза життю та здоров'ю дитини, оскільки відповідач веде аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями, його психічний стан не стійкий та непередбачуваний, а тому перебування дитини поряд із ним негативно відобразиться на психічному стані здоров'я дитини. Просить визначити місце проживання доньки спільно із нею за місцем її проживання, а також стягнути з відповідача на свою користь на утримання доньки аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, якою позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши нотаріально посвідчену заяву про визнання пред'явленого позову у повному обсязі, якою просив вирішувати справу у його відсутність. Представник третьої особи також у судове засідання не прибув, просив розглянути справу у його відсутність з урахуванням наданого висновку по суті пред'явленого позову. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану у порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, при цьому беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, судовим розглядом встановлено, що у період з травня 2010 року по січень 2012 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 25.06.2011 року, громадянка України [PERSON] народилася [INFO], про що вчинено актовий запис № 511. Батьками зазначені: батьком - громадянин Італії [PERSON], матір'ю - громадянка України [PERSON]. Згідно із висновком органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 17.03.2014 року № 04-11-202, проведеною перевіркою було встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], в той час як фактично спільно із донькою Аріелль мешкають в [ADDRESS]. Помешкання складається з трьох кімнат, де дитині створені всі необхідні умови для відпочинку і розвитку. Прихильність у більшій мірі схиляється у бік матері, але за ініціативою матері дівчинка спілкується з батьком за допомогою інформаційних технологій. [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно. У зв'язку із наведеними обставинами орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини спільно із матір'ю. Разом із тим, суд вважає неспроможними доводи позивача [PERSON] щодо наявності реальної загрози життю та здоров'ю дитини, аморального образу життя відповідача, зловживання ним спиртними напоями тощо, оскільки доказів на їх підтвердження нею не надано і посилань на їх наявність не наведено взагалі. Втім, з урахуванням наведених обставин, зважаючи, зокрема, і на визнання пред'явленого позову відповідачем, суд вважає за можливе визначити місцем проживання малолітньої [PERSON] спільно із матір'ю - позивачем [PERSON] за місцем її проживання у [ADDRESS], що на думку суду насамперед відповідатиме інтересам дитини, тим самим по суті задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Дослідивши обставини, визначені ст. 182 СК України, зважаючи на визнання відповідачем пред'явленого позову і в цій частині, суд вважає за можливе стягнути з нього аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства і моральним засадам суспільства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідач на користь позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 114,70 гривень, а також на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі ст.ст. 121, 161, 182-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved