Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05.12.2014 р. просить в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ним право власності на: ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; ? частину нежитлового приміщення загальною площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; ? частину діючого перукарського бізнесу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; ? частину об»єкту незавершенного будівництва загальною площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] або стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за ? частину, що становить 113193,36 грн.; ? частину автомобіля ЗАЗ «Daewoo sens» або стягнути з [PERSON] грошову компенсацію ? його вартості; 42500,00 грн. грошової компенсації від продажу частини перукарського бізнесу. У вересні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, яка була прийнята судом до спільного розгляду із первісним позовом, у якій в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя просить визнати за нею право власності на: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; ? частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Сторони заявлені позовні вимоги щодо поділу наступного майна: квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; нежитлового приміщення загальною площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; діючого перукарського бізнесу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; об»єкту незавершенного будівництва загальною площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; автомобіля ЗАЗ «Daewoo sens»; земельна ділянка за адресою: [ADDRESS]. Оскільки сторонами не ставляться вимоги щодо автомобіля «ЗАЗ-110207», яке належить на праві приватної власності [PERSON], та щодо боргових зобов»язань [PERSON], та оскільки у межах даної цивільної справи судова товарознавча експертиза вартості майна не проводилась, отже суд визначає ідеальні частки саме того майна, яке було заявлене сторонами у їх позовних вимогах. Суд не бере до уваги уточнення вимог зустрічної позовної заяви представника [PERSON] у судовому засіданні 30.03.2015 р. під час його виступу у судових дебатах. У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали та просили його задовольнити, проти зустрічного заперечували в повному обсязі. Представники позивача в обгрунтування заявлених вимог посилаються на наступне. З 17.10.1990 р. сторони перебували у шлюбі, за час якого ними було придбано майно: нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Дане майно є спільною сумісною власністю, а отже має бути розділене між сторонами навпіл. Оскільки шлюб між сторонами було розірвано в серпні 2014 р., позивач вважає, що об»єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] (попередній договір купівлі-продажу квартирибув укладений 11.04.2014 р.); перукарський бізнес [PERSON], автомобіль ЗАЗ «Daewoo sens», що належить [PERSON], а також грошова компенсація від продажу частини перукарського бізнесу є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають розподілу між сторонами по ? частині. Представник [PERSON] - [PERSON] зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, проти основного позову заперечував в повному обсязі. Заперечення проти основного позову ґрунтуються на наступному. Наприкінці 2008 р. [PERSON] продала квартиру, подаровану їй батьком ([ADDRESS]) та 10.04.2009 р. купила трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. тобто фактично придбала квартиру за кошти, які були виручені від продажу подарованої їй квартири, а отже розподілу не підлягає. Нежитлове приміщення та перукарський бізнес за адресою: [ADDRESS], на думку представника відповідача не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу з огляду на те, що вказане майно є майном фізичної особи-підприємця, яким є [PERSON], та використовується в її підприємницькій діяльності. Для обладнання у вказаному приміщенні салону краси [PERSON] використала кошти від продажі подарованої їй батьком дачі, за які було здійснено капітальний ремонт приміщення та придбане обладнання для салону, отже твердження позивача щодо його участі в придбанні обладнання для салону є безпідставним, оскільки на той час сторони разом не проживали, спільного господарства та бюджету не вели, що підтверджується і тим фактом, що в лютому 2005 р. [PERSON] було подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Представник [PERSON] також заперечує проти задоволення вимоги позивача про отримання половини коштів від укладання договору купівлі-продажу частини устаткування перукарського бізнесу на суму 85000,00 грн., оскільки по-перше, такий договір так і не був укладений, а по-друге, це майно є власністю фізичної особи-підприємця [PERSON], а тому поділу не підлягає. В обгрунтування своїх заперечень стосовно вимог позивача про отримання частини коштів вкладених в об»єкт незавершенного будівництва за адресою: [ADDRESS], пердставник відповідача посилається на те, що оплата за попереднім договором так і не була проведена, а сам договір був розірваний. Оскільки кошти [PERSON] не сплачувались, тому і вимога про поділ цього майна є безпідставною. [PERSON] було також додано, що оскільки у 2008 р. [PERSON] придбав земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], а шлюб між сторонами було розірвано у 2014 р., то дана земельна ділянка є об»єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає розподілу між сторонами по ? частині. Вислухавши пояснення позивача та його представників, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що зустрічний та основний позови підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Судом встановлено, що 17.11.1990 р. сторони уклали шлюб, про що Ленінградським відділом реєстрації шлюбів м. Києва зроблено актовий запис № 1881, та видане відповідне свідоцтво (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що зроблено актові записи та видані відповідні свідоцтва (а.с.31, 32). У [PERSON] є також донька, яка народжена від попереднього шлюбу, [PERSON], [INFO] (а.с. 35). З пояснень наданих суду стало відомо, що за заявою [PERSON] їх шлюб було розірвано у серпні 2014 р. рішенням Святошинського районного суду м. Києва. Оскільки даний факт [PERSON] не заперечувався, суд приймає даний факт до уваги. В період шлюбу, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2009 року [PERSON] придбала трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]., право власності якої зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкт нерухомого майна 11.06.2009 р. на праві приватної власності, реєстраційний номер 522 (а.с. 26). Суд не погоджується з посиланнями представника відповідача не те, що трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], була фактично придбана [PERSON] за кошти, які були виручені нею від продажу квартири подарованої їй батьком ([ADDRESS]) 10.04.2009 р., оскільки суду не надані докази того, що саме за ці кошти, тобто кошти від реалізації особистої приватної власності, була придбана спірна квартира. Отже, суд в порядку поділу майна визнає, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є об»єктом спільної сумісної власністі подружжя, та визнає за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині цієї квартири. Суд відмовляє у позовній вимозі позивача про визнання за ним права власності на ? частину нежитлового приміщення загальною площею 49,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 42500,00 грн. грошової компенсації від продажу частини перукарського бізнесу [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно витягу з розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 1678 «Про надання в орендне користування нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва» від 25.09.2002 р. [PERSON], як приватний підприємець, отримала приміщення на першому поверсі в буд. [ADDRESS] в орендне користування під перукарню (а.с. 49). Факт орендного користування даний приміщенням підтверджується також: витягами з розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації «Про надання в орендне користування нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва» № 59 від 28.01.2003 р., № 299 від 18.02.2004 р. за яким ПП [PERSON] отримала приміщення на першому поверсі в буд. [ADDRESS] в орендне користування (а.с. 50, 51); ордером № 883 від 13.02.2003 р. від Управління комунального майна Шевченківської районної у м. києві державної адміністрації на право укладення договору оренди (а.с. 41); договором оренди нежитлового приміщення [NUMBER] від 20.03.2003 р., за яким ПП [PERSON] прийняла в орендне користування вказане приміщення(а.с. 42-43); заявами [PERSON] про надання дозволу на оренду та вчинення інших дій (а.с. 44, 45, 46, 47, 48); та іншими розпорядженнями і документами про надання дозволу [PERSON] на вчинення різних дій (а.с. 52-86). Згідно Витягу з рішення Шевченківської районної у м. Києві ради № 644 «Про приватизацію об»єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва» від 27.12.2005 р. до переліку об»єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом викупу було включено нежитлове приміщення загально площею 49,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яке орендувала СПД-ФО [PERSON] (а.с. 90). Саме на підставі цього рішення Шевченківської районної у м. Києві ради 24.05.2006 р. [PERSON] уклала договір купівлі-продажу вказаного приміщення за 120840,00 грн. (а.с. 92-94), право приватної власності якої зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкт нерухомого майна 24.05.2006 р., реєстраційне посвідчення № 022031 (а.с. 91). Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, відповідно до положень статей 57, 61 СК ( 2947-14 ), ст. 52 ЦК ( 435-15 ) майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, майно фізичної особи підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об»єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст. 60, 61 СК України, а тому нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. На цій же підставі, суд також відмовляє позивачу у його позовних вимогах про визнання за ним право власності на ? частину діючого перукарського бізнесу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також у його позовних вимогах про грошову компенсацію від недоведеного позивачем продажу частини перукарського бізнесу [PERSON].в розмірі 42500,00 грн. Суд також відмовляє [PERSON] у його позовній вимозі про визнання за ним права власності на ? частину об»єкту незавершенного будівництва загальною площею 30,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] або у стягненні з [PERSON] грошової компенсації у розмірі 113193,36 грн., оскільки згідно повідомлення про розірвання договору (а.с. 220), а також довідки (а.с. 221) [PERSON] не сплатила у встановлені строки кошти в сумі 226320,40 грн. і попередній договір був розірваний. Оскільки не доведено, що кошти [PERSON] не сплачувались, а тому вимога про їх поділ є безпідставною. Суд задовольняє вимогу позивача про визнання за ним права власності на ? частину автомобіля ЗАЗ «Daewoo sens», з огляду на наступне. За інформацією Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в м. Києв від 01.12.2015 р. вбачається, що автомобіль ЗАЗ «Daewoo sens», д.н.з. [NUMBER], № куз. [NUMBER] належить [PERSON] на праві приватної власності та придбаний нею у 2008 р. (а.с. 195), отже є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу. Предметом зустрічної позовної заяви є ? частина земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] Суд задовольняє позовну вимогу [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] з огляду на наступне. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.08.2008 р. [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського ноатріального округу Дучук О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3060 (а.с. 113). Оскільки дана земельна ділянка булла придбана [PERSON] за час його перебування в шлюбі з [PERSON], це майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу. Слід зазначити, що при ухваленні цього рішення суд виходить із принципу диспозитивності, тобто справу суд розглядає лише в межах заявлених позовних вимог. В цьому провадженні суд здійснив поділ спірного та заявленого до поділу майна у розумінні їх ідеальних часток. Під час розгляду справи судом було також встановлено наявність і іншого майна, зокрема автомобіль «ЗАЗ Комбі», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], а також зі слів представника [PERSON], наявність кредитних (боргових) зобов»язань [PERSON], що не враховується при вирішенні цієї справи за відсутності встановленої вартості всього спільного майна подружжя та за відсутності доказів всього об»єму боргових зобов»язань.

Outcome: partial