Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ОМР у якому просила: -встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 01.01.2009 року по 12.05.2017 року; -визнати за [PERSON] право на спадщину четвертої черги за законом на усе майно (рухоме та нерухоме) [PERSON] ; -визнати за [PERSON] право власності на 136/1000 часток квартири спільного заселення під № [NUMBER] , [ADDRESS] , 223а, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , яка в цілому складається з восьми житлових кімнат, житловою площею 129,00 кв. м. та загальною площею 189,4 кв. санвузел загального користування площею 10,5 кв. м., балкон загального користування 1,0 кв. м., підсобна загального користування 7,1 кв.м. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з вересня 2009 року вона проживала спільно однією сім`єю з [PERSON] як дружина та чоловік до його смерті [INFO] , шлюб не зареєстрували, але вели спільно господарство, мали спільний сімейний бюджет, виконували обов`язки та здійснювали свої права як подружжя, мали спільних друзів, разом проводили відпустки. 02 грудня 2016 року, під час спільного проживання [PERSON] прийнято дар 136/1000 часток квартири спільного заселення під №№ 222, 223, 225а, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . У вказаній квартирі позивач з [PERSON] проживали разом, мали спільний бюджет, спільно вели господарство, спільно несли витрати по утримуванню квартири, були об`єднані побутом, спільно оплачували комунальні та інші платежі за обслуговування даної квартири. За життя [PERSON] заповіт складено не було. Як відомо позивачу, її чоловік окрім неї, не має більше спадкоємців. Він не підтримував ні з ким родинних відносин, на похованні [PERSON] також ніяких його родичів не було. Позивач та [PERSON] в інших шлюбах з 2009 року по 12.05.2017 не перебували. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказане нерухоме майно. Всі оригінали документів на вказану квартиру: договір дарування від 02.12.2016 року, технічний паспорт на квартиру, що розташована у [ADDRESS] , витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.12.2016 р., знаходяться у позивача, а також оригінали квитанцій про сплату комунальних послуг за обслуговування даної квартири. Окрім того, станом на сьогоднішній день позивач проживає у квартирі, несе витрати по її утриманню, сплачує у встановлені строки та у повному обсязі відповідні комунальні платежі, несе інші витрати по утриманню даної квартири. Постановою нотаріуса Четвертої Одеської держнотконтори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на все рухоме та нерухоме майно, яке належало померлому 12.07.2017р. [PERSON] , оскільки не надано документів, що підтверджують факт родинних, або інших відносин зі спадкодавцем. 09.06.2017 року вказану позовну заяву залишено без руху через відсутність доказів сплати позивачем судового збору. 23.06.2017р. відкрито провадження по справі. 24.10.2017 р. та 06.03.2018р. судом витребувано докази за клопотанням представника відповідача. 15.05.2018р. на адресу суду надійшов відзив ОМР, в якому зазначено, що відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на наступне. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Як вважає відповідач, доказів на підтвердження проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства зі спадкодавцем, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, позивачем не надано. У фотокопії довідки, виданої КП ЖКС «Суворовський» від 10.12.2016 року № 72, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , ніхто не зареєстрований; в копії паспорту громадянина України [PERSON] є відмітка про реєстрацію її місця проживання за адресою: [ADDRESS] , а не за місцем проживання спадкодавця [PERSON] . Оплата позивачем витрат на поховання спадкодавця також не є доказом спільного з ним проживання протягом 5 років до його смерті, як і фотокопія договору дарування від 02.12.2016 року, технічна документація на спірну квартиру та квитанції по оплаті комунальних послуг. Крім того, звернення позивача до суду з вимогою про визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є передчасним, оскільки оформлення спадкових прав здійснюється виключно у нотаріальному порядку у разі підтвердження права на спадкування, у даному випадку після встановлення факту проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 14.09.2018р., позивач зазначала, що її доводи підтверджуються свідками, крім того, за життя [PERSON] та після смерті останнього за зобов`язаннями [PERSON] позивач регулярно виконувала договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] та щомісячно перераховувала грошові кошти від імені [PERSON] . Також доказом проживання позивача з [PERSON] як дружини та чоловіка позивач вважає фотознімки, додані до матеріалів справи. До матеріалів справи також долучено копія договору оренди житлового приміщення укладеного між [PERSON] та [PERSON] на оренду квартири [ADDRESS] та надано копію акцепту пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту №592041137 від 31.01.2016 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» де зазначено, що позивач проживає за адресою квартира [ADDRESS] . У зв`язку з перебуванням судді Суворовського районного суду м. Одеси Виноградової Н.В., у провадженні якої знаходилася вищевказана справа, на лікарняному, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи автоматизованою системою документообігу 26.11.2018 р., відповідно до ст.ст.11-1, 21 ЦПК України 28.11.2018р. цивільну справу прийнято до провадження судді Середи І.В., призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 09.11.2020р. закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засідання позивач та її представник позовну заяву підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив та письмових поясненнях, які є в матеріалах справи. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених вимог в повному обсязі, посилаючись на правову позицію, викладену у відзиві. Вислухавши учасників процесу, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, матеріали спадкової справи, дослідивши докази в їх сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 16.03.2010 року та 22.11.2012р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.17, 18). Згідно договору дарування від 02.12.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., який зареєстровано в реєстрі за №5-2320, [PERSON] в особі представника передала у власність безоплатно, а [PERSON] прийняв у власність безоплатно 136/1000 часток квартири спільного заселення під №№ 222, 223, 225а, 224, 225, 226, [ADDRESS] [ADDRESS] , яка в цілому складається з восьми житлових кімнат, житловою площею 129,00 кв. м. та загальною площею 189,4 кв. м. (а.с.8). [INFO] помер [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис за №5160, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 136/1000 часток квартири спільного заселення під №№ 222, 223, 225а, [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . З копії паспорту громадянки України [PERSON] , [INFO] вбачається, що вона з 20.12.2007р. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). Як зазначено у відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 05.12.2017р. вих.№4292/08.1-27, за період перевірки з 10.01.2009р. по 12.05.2017р. відсутні актові записи про укладення та розірвання шлюбу відносно [PERSON] , [PERSON] (а.с.77) Згідно постанови державного нотаріуса Четвертої одеської держнотконтори Кулакової Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.11.2017р., вих.№4970/02-31, до Четвертої одеської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] , зареєстр. в [ADDRESS] , для одержання свідоцтв про право на спадщину на усе рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, яке належало [PERSON] , померлому [INFO] , який був зареєстрований на момент смерті в [ADDRESS] , спадкова справа №955/2017. Однак, оскільки відповідно п. 4.4. гл.10 Порядку факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, а рішення суду про встановлення такого факту [PERSON] нотаріусу не було надано, зв`язок не встановлено, тобто не доказаний факт постійного проживання спадкодавця із [PERSON] , тому у видачі свідоцтва про право на спадщину відповідачу відмовлено. Встановлення зазначеного факту позивачу необхідно з метою оформлення спадкових прав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. За загальними положеннями про спадкування, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1216-1217 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1,3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] підтвердили допитані в суді свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які знали [PERSON] , як військового пілота, засвідчили, що вони сприймали [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та дружину, які проживали разом близько 9 років, спочатку в орендованому житлі, потім квартирі [PERSON] , були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, відзначали сімейні свята зі спільними друзями. [PERSON] , яка була попереднім власником квартири, та [PERSON] , який за договором дарування виступав представником власника 13/1000 квартири, в письмових поясненнях, завірених приватним нотаріусом Київського міського нотаруального округу Шкодою О.М., вказували на те, що перемовини по оформленню та передачі коштів за угодою вела [PERSON] , знав їх як сімейну пару, які проживали в квартирі та позивач проживає до теперішнього часу. Окрім того, повідомив, що між ним та [PERSON] 02.12.2016 р. укладено договір позики, зобовязання за яким виконувала після смерті [PERSON] .. Також суд звертає увагу на те, що в кредитному договорі (акцепт пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту №592041137 від 31.01.2016 р. , позивач вказувала адресу проживання: квартира [ADDRESS] , де також проживав [PERSON] за вказаним вище договором оренди. Крім того,в підтвердження спільного проживання позивачем надано фотограції різних періодів, на яких зображено спільні з [PERSON] фото. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Судом враховано правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду від 10.04.2020р. по справі № 729/879/17. Відповідно до частини четвертої статті 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини мають право на спадкування за законом у четверту чергу. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (частина перша статті 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (частина друга\~\~статті 1259 ЦК України). Доводи відповідача про те, що позивач з померлим були зареєстровані за різними адресами, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 2009 року до дня смерті останнього \~\~ [INFO] , оскільки у цей період вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов`язки та здійснювали свої права як подружжя,\~у будь-якому іншому шлюбі в цей період жоден із них не перебував тому, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення факту проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Щодо вимоги про визнання права власності суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позову з огляду на наступне. Відповідно до статті 1216\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як видно з матеріалів справи позивач вчинила дії щодо прийняття спадщини, подавши заяву у встановлений законом шестимісячний строк. Згідно п. 4.1 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України /2012р./ при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємці надають нотаріусу документи, що підтверджують факт родинних, або інших відносин зі спадкодавцем. Відповідно п. 4.4. гл.10 Порядку, факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Із вказаних\~вище письмових\~доказів судом\~встановлено,\~що спадкодаємець\~ отримала відмову оформленні\~спадкового майна\~через відсутність\~рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та відсутністю доказів на підтвердження факту родинних відносин зі спадкодавцем. Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» п. 23 , роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу ст.\~392\~ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, приймаючи до уваги те, що не існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимога позивача про визнання права власності на спадкове майно є не обгрунтованою, тому не підлягає задоволенню, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно є в наявності, що в подальшому надає можливість оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Outcome: partial