Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2012 року, з [PERSON] було стягнуто на його користь борг у розмірі 63944,00 грн., що еквівалентно 8000,00 доларів США та судові витрати в розмірі 1658,62 грн. Дане рішення набрало законної сили 15 жовтня 2012 року, на його підставі було видано виконавчий лист. Позивач зазначає, що [INFO] року боржник [PERSON] помер, у зв'язку з чим ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року, за заявою державного виконавця ВДВС Фастівського МРУЮ було замінено сторону виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/1027/1476/12 від 15 жовтня 2012 року, а саме боржника [PERSON] на [PERSON], як законного представника малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями майна померлого [PERSON]. Позивач зазначає, що з дня набрання законної сили виконавчого листа № 2/1027/1476/12 суму боргу у розмірі 63944,00 грн., так і не отримав. Окрім того, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка виявилася у душевних стражданнях, які довелося йому перенести у зв'язку з неповерненням боргу протягом п'яти років. Тому, змушений звернутися до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 158563,48 грн., які складається з інфляційного збільшення боргу, суми пені, 3% річних, а також моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала. Суду пояснила, що твердження позивача про невиплачений борг є оманливими, оскільки нею 18 квітня 2017 року було виплачено борг позивачу та судові витрати на суму 72262,88 грн., а 15 травня 2017 року державним виконавцем було закрите виконавче провадження у зв'язку з виконанням. Окрім того, зазначила, що позивач мав право заявити вимогу про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних тільки до [PERSON], а оскільки рішення суду про стягнення таких нарахувань не було, то він не має права заявляти такі вимоги до спадкоємців. Тому, просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно дослідивши всі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2012 року, у справі № 2/1027/1476/12, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за позикою в розмірі 63944 грн., що еквівалентно сумі 8000 доларів США та судові витрати в розмірі 1658,62 грн.. На підставі вказаного рішення, 15 жовтня 2012 року, Фастівським міськрайонним судом було видано виконавчий лист № 2/1027/1476/12. 08 березня 2013 року, державним виконавцем відділу ДВС Фастівського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 36921687. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2017 року, за заявою державного виконавця ВДВС Фастівського МРУЮ було замінено сторону виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2/1027/1476/12 від 15.10.2012 року, а саме боржника [PERSON], який помер [INFO] року, на [PERSON], як законного представника малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями майна померлого. Вказана ухвала набрала законної сили 13 лютого 2017 року. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, судом встановлено та не спростовувалося сторонами в судовому засіданні, що малолітні діти відповідачки [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна померлого [PERSON], а відповідачка є їх законним представником. Звертаючись до суду з позовом, останній просить суд стягнути з відповідача [PERSON], яка є законним представником малолітніх спадкоємців майна боржника, грошові кошти в розмірі 158563,48 грн., з яких 68129,16 грн. - інфляційне збільшення боргу, суму пені в розмірі 82761,04 грн., 7673,28 грн. - 3% річних та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., які нараховані внаслідок неповернення грошового зобов'язанням за рішенням суду від 18 вересня 2012 року, за період з 15 жовтня 2012 року по 17 березня 2017 рік, відповідно до вимог ст.625 ЦК України. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор маг право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В той же час грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК, передбачають насамперед договірні правовідносини. Так, статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Окрім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Між тим, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2017 року головним державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на адресу відповідача [PERSON] було направлено Вимогу про сплату боргу у сумі 65602,62 грн. на користь [PERSON]. З даної Вимоги вбачається, що відповідач в строк до 21 квітня 2017 року до 09.00 год. повинна з'явитися до відділу ДВС та надати підтверджуючі документи про сплату вказаного боргу. Між тим, із Квитанції № 36 та Платіжного доручення № 2058516SB від 18 квітня 2017 року, вбачається, що [PERSON] перерахувала на рахунок Відділу державної виконавчої служби 72262,88 гривень. Вказані кошти перераховані у повному обсязі 19 квітня 2017 року, про що керуючим ТВБВ [PERSON] зроблено відповідну відмітку. Разом з тим, відповідно до Платіжного доручення № 2424 від 27 квітня 2017 року, вбачається, що Фастівським міськрайонним відділом ВДВС ГТУЮ було перераховано на п/к [NUMBER] [PERSON], борг з [PERSON] на користь [PERSON] за в/л № 2/1027/1476/12 від 15 жовтня 2012 року. У зв'язку з виконанням виконавчого листа № 2/10271476/12 від 15 жовтня 2012 року, 15 травня 2017 року, головним державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Костецьким М.М. було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження № 36921687, про що повідомлено сторони, згідно супровідного листа № 15.28-24/5376 від 15 травня 2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, за життя спадкодавця судових рішень про стягнення інфляції, 3% річних, пені та моральної шкоди винесено не було. Боржника у цій справі на відповідача [PERSON] у вказаному виконавчому провадженні № 36921687, було замінено 08 лютого 2017 року. Вимога державного виконавця про погашення боргу направлена, на адресу [PERSON], була виконана останньою, відповідно у встановлений в ній строк. Тому, враховуючи викладене, та те, що у цій справі між сторонами не було жодних договірних правовідносин, зобов'язання, яке виникло у відповідача відповідно до ухвали суду, виконано, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed