Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У січні 2021 року з Хортицького районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування, визнання права власності. В обґрунтування позову, з урахуванням уточнень від 27.01.2021, [PERSON] зазначила, що з січня 1994 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , яка частково належала померлому. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувались одне про одного, планували та здійснювали спільний відпочинок, облаштовували спільний побут. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, 28.05.2010 подружжя придбало земельну ділянку площею 0,06 га за адресою: Розумівська сільська рада, Садово-городницький обслуговуючий кооператив «Сталь-5», Запорізький район Запорізької області, кадастровий номер 2322188400:05:001:0439 згідно договору купівлі-продажу від 28.05.2010. Земельна ділянка була зареєстрована на ім`я [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилась спадщина, а саме: 7/20 частин двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,06 га, розташована за адресою: Розумівська сільська рада, Садово-городницький обслуговуючий кооператив «Сталь-5», Запорізький район Запорізької області, кадастровий номер 2322188400:05:001:0439. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що вона не відноситься до жодної черги спадкоємців за законом. Крім позивачки спадкоємцем першої черги є мати померлого, [PERSON] , за заявою якої і відкрито спадкову справу. Позивач зазначає, що вона та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 1994 року по [INFO] , а тому спірна земельна ділянка є їх спільною сумісною власністю. З січня 1994 року по листопад 2020 року позивач та [PERSON] проживали спільно в квартирі за адресою: [ADDRESS] частин якої належали померлому. [PERSON] не мав іншого місця проживання. За таких обставин позивачці має належати 1/2 спільно нажитого майна подружжя, що складається з земельної ділянки. Крім того, у 2013 році [PERSON] було діагностовано онкологічне захворювання злоякісна меланома шкіри лівої стопи та присвоєно третю групу інвалідності. 10.04.2013 було проведено операцію по видаленню злоякісного утворення, проте у результаті лікування та хірургічного втручання [PERSON] не видужав. Позивач зазначає, що весь час дбала про [PERSON] , підтримувала його психологічно, здійснювала нагляд, оскільки перебіг хвороби супроводжувався погіршенням як фізичного, так і психоемоційного стану хворого. Позивач вела домашнє господарство, готувала їжу, здійснювала інші побутові роботи, працювала та забезпечувала матеріально себе та [PERSON] , оскільки останній у зв`язку з хворобою не працював, отримував незначну пенсію по інвалідності, якої не вистачало для задоволення найменших побутових потреб. [INFO] [PERSON] помер. Похованням займалась позивач разом із сином [PERSON] , який довгий час проживав разом з нею та [PERSON] . Позивач зазначає, що оскільки вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу померлому, то наявні підстави для надання їй права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. В обґрунтування позову зазначила, що з [PERSON] вони проживали з 1994 року. У них були сімейні стосунки. Вони проживали по [ADDRESS] . [PERSON] виховував її сина. З 1994 року ні вона ні [PERSON] у шлюбі не перебували. Земельна ділянка була придбана за кошти сімейного бюджету. Вони збирали кошти із заробітної плати. На час придбання земельної ділянки вона працювала у Січовому колегіумі, а [PERSON] був приватним підприємцем. Вважає, що [PERSON] перебував у безпорадному стані. Він пересувався самостійно, але йому було тяжко. Працював він до липня 2013 року. Він не був прикутий до ліжка. 03.11.2020 його паралізувало. Представник позивача, адвокат Діордієв О.С., у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що у ньому викладені. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. Зазначила, що [PERSON] та [PERSON] проживали у квартирі по [ADDRESS] з 1994 року. Вони вели спільне господарство, робили ремонт. Вони допомагали один одному і їй, адже вона є інвалідом другої групи. Земельна ділянка була придбана за кошти, які вони разом збирали, що відомо їй зі слів сина [PERSON] . Він ходив з милицями, був у безпорадному стані. 23.02.2021 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи треті особи до суду не з`явились. 04.03.2021 від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Гури М.Г. надійшла заява про розгляд справи без його участі. 18.03.2021 до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши позивача та його представника, відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно договору купівлі-продажу від 28.05.2010 [PERSON] придбав у власність земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер: 2322188400:05:001:0439, площею 0,06 га, яка розташована за адресою: Запорізький район Запорізької області, Розумівська сільська рада, Садово-городницький обслуговуючий кооператив «Сталь-5». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.11.2020 Хортицьким районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис № 1039. Заповіту [PERSON] за життя не складав. За змістом спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (матір спадкодавця відповідач у справі). Як видно з відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-07/3/331 від 13.01.2021, [PERSON] у період з 13.04.2000 по 17.12.2020 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У паспорті громадянина України на ім`я [PERSON] зазначено, що вона має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.1966, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Також у матеріалах спадкової справи наявний договір дарування частини квартири від 26.01.2011. За вказаним договором [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] кімнату № [NUMBER] , а саме 7/20 частин квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 453/02-31 від 08.12.2020, виданої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гурою М.Г., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що не минув строк у шість місяців з дня відкриття спадщини померлого [INFO] [PERSON] та [PERSON] не було надано документів, які є доказом родинних та інших відносин спадкоємця зі спадкодавцем. Згідно відомостей, які містяться у листі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 53/05.2-38 від 28.12.2020, [PERSON] з часу досягнення шлюбного віку у шлюбі не перебувала. Згідно відомостей, які містяться у листі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 2374/05.2-37 від 23.04.2021, [PERSON] з 01.07.1994 по 09.11.2020 у шлюбі не перебував. Відповідно до статей 16-18 Закону України «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 01.01.2004, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалася частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності в разі придбання майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення судом таких обставин положення ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» будуть правильно застосовуватися. Таким чином, спеціальне правило, що належить застосувати суду для оцінки правових наслідків набуття майна членами однієї сім`ї, міститься в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», що втратив чинність згідно із Законом України від 27.04.2007. Відповідно до ч. 1 ст.\~58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004. На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після [INFO] , поширюється дія СК України. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За приписами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] на підтвердження факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу надала довідку № 98 від 15.12.2020, видану Житлово-будівельним кооперативом «Медик-9». За змістом вказаної довідки [PERSON] проживала сумісно з [PERSON] з 1994 року по день його смерті [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, піклувалися один про одного як подружжя. Згідно складеного комісійно акту від 15.12.2020, [PERSON] проживала сумісно з [PERSON] з 1994 року по день його смерті [INFO] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, піклувалися один про одного як подружжя. Даний акт складений комісією у складі голови правління ЖБК «Медик-9» та членів комісії мешканців будинку. Згідно довідки-характеристики від 11.12.2020, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Медик-9», [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] з 1994 року у цивільному шлюбі з [PERSON] , виховував прийомного сина, [PERSON] , вів з нею спільне господарство. [PERSON] та її син не були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Усі 26 років сім`я перебувала у цивільному шлюбі, проживала у двох кімнатах [ADDRESS] та [ADDRESS] , підтримувала квартиру в чистоті, замінювала вікна, придбавала необхідні меблі, речі і т.д. Дана довідка-характеристика підписана головою правління, бухгалтером, членами правління і ревізійної комісії та сусідами. Оцінюючи дані докази суд враховує те, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] з 1994 року по 09.11.2020 засвідчили у тому числі мешканці будинку, які проживали у ньому з 1998 та 2008 року. Крім того, суд зауважує, що за приписами ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Статутна діяльність кооперативу жодним чином не пов`язана із збором інформації про осіб, зокрема, щодо ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету, спільного побуту, піклування одне про одного як подружжя. Є очевидним, що юридичній особі (кооперативу) такі відомості апріорі не можуть бути відомі, крім випадку, коли особи самостійно повідомили кооператив про це. У даному випадку для оцінки цих доказів суду має бути відомо про джерело обізнаності кооперативу про ці дані. Як вказав у судовому засіданні представник позивача, ці дані відомі кооперативу, адже кооператив складають особи, які є сусідами позивача та проживають у цьому ж будинку. Прийняти такі докази як належні, допустимі, достовірні та достатні для встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу суд не може, оскільки фактично ці докази підміняють собою показання свідків, які мають повідомлятись безпосередньо у судовому засіданні із складанням присяги. У випадку допиту свідків у судовому засіданні суд зміг би з`ясувати джерело обізнаності свідків про відомі їм обставини та надати оцінку цим показанням у сукупності з іншими доказами. При оцінці поданих позивачем письмових доказів суд позбавлений можливості з`ясувати джерело обізнаності підписантів довідки від 15.12.2020, акту від 15.12.2020 та довідки-характеристики від 11.12.2020 про вказані факти та обставини. Суд не може не врахувати, що подані позивачем разом із позовом докази (довідка від 15.12.2020, акт від 15.12.2020 та довідка-характеристика від 11.12.2020) містять лише узагальнені посилання на спільний побут, спільне господарство, спільний бюджет, піклування одне про одного, проте не містять жодних конкретних життєвих фактів та обставин, які б переконали суд у тому, що [PERSON] та [PERSON] дійсно перебували у фактичних шлюбних відносинах. Інших доказів на підтвердження цієї позовної вимоги позивачем не подано, жодного свідка для допиту не заявлено. За вказаних обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині. Оскільки вимога про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки є похідною від вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, немає підстав її задовольняти. Крім того, суд не може не врахувати, що у п. 3.7 договору купівлі-продажу від 28.05.2010 зазначено наступне: «Покупець свідчить, що в шлюбі не перебуває,однією сім`єю з особами, з якими він має право укласти шлюб не проживає. Гроші, за які він купує вказану земельну ділянку є його особистою власністю». Жодних доказів, які б спростували вищезазначене твердження [PERSON] , що міститься у п. 3.7 договору купівлі-продажу від 28.05.2010, у матеріалах справи немає. Приймати до уваги бездоказові пояснення позивача та відповідача суд не може, оскільки згідно диспозиції ч. 2 ст. 76 ЦПК України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Намірів бути допитаними згідно ст. 92 ЦПК України як свідки сторони не висловили, клопотань про це не заявили. Відповідно до\~ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно довідки до Акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 483997, [PERSON] встановлена третя група інвалідності до 01.06.2015. За змістом довідки Хортицького управління Пенсійного фонду України м.\~Запоріжжя, [PERSON] перебував на обліку у Хортицькому управлінні Пенсійного фонду України і отримував пенсію по інвалідності. Самі по собі наявність у [PERSON] третьої групи інвалідності чи онкологічне захворювання жодним чином не вказують на те, що він був безпомічним, неспроможним своїми силами через тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Наразі у матеріалах справи немає доказів, які б поза розумним сумнівом вказували б на те, що [PERSON] за життя перебував у безпорадному стані. Крім того, суд враховує, що у позові [PERSON] зазначила, що вона є спадкоємцем четвертої черги. Стаття 1264 ЦК України визначає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Приналежність [PERSON] до спадкоємців четвертої черги не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідний аналіз зроблений судом при оцінці доказів встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. За вказаних обставин немає підстав визнавати за [PERSON] право на спадкування за померлим [PERSON] за законом у першу чергу разом із матір`ю померлого [PERSON] . Відповідно до наявних у справі договорів № 45153, № 45154 від 11.11.2020, власником місць поховання на підставі свідоцтв про поховання № [NUMBER] від 11.11.2020 та № [NUMBER] від 11.11.2020 є [PERSON] . Разом із тим, дані договори не підписані самим [PERSON] , а тому немає підстав вважати їх укладеними. За договорами № 267 на організацію та проведення поховання [PERSON] замовником послуг виступав [PERSON] . Ці договори також не підписані [PERSON] , а тому немає підстав вважати їх укладеними. Відповідно до долученого до позовної заяви фіскального чеку від 11.11.2020, [PERSON] сплачено ТОВ «Інтек» суму у розмірі 9820,00 грн. в рахунок послуг з поховання [PERSON] . Суд враховує, що не можна вважати належними доказами щодо усіх позовних вимог ті, які стосуються організації поховання [PERSON] , оскільки фактично вони не містять відомостей про факти і обставини, які підлягають доказуванню у справі. Не підтверджують позовних вимог й наявні у справі копії чеків та накладної про придбання лікарських засобів та товарів медичного призначення. Вказані документи не містять відомостей, що відповідні витрати були понесені саме [PERSON] . Як зазначила у заяві від 23.02.2021 відповідач [PERSON] , позовні вимоги вона визнає у повному обсязі, з обставинами справи, викладеними в позовній заяві, вона погоджується. Оскільки встановлені у судовому засіданні обставини вказують на те, що відсутні підстави для задоволення позову, суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить закону, тож відмовляє у прийнятті визнання позову відповідачем. У цьому зв`язку суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Подання відповідачем [PERSON] заяви від 23.02.2021 хоча і зумовило виникнення певні юридичних наслідків, проте не позбавило суд процесуальної можливості оцінити докази, подані позивачем на підтвердження наведених у позові фактів та обставин, та прийти до остаточного рішення про відмову у задоволенні позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed