Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Бориспільської міської ради виконавчого комітету, про повернення дитини за місцем її постійного проживання Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 серпня 1997 року між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу є двоє дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] 12 листопада 2014 року шлюб розірвано. Відповідач після розлучення систематично чинила перешкоди у спілкуванні з донькою та до виконання батьківських обов'язків позивача, а з серпня 2015 року відповідач змінила місце проживання дитини, не повідомляючи про місце її знаходження та не надає можливості спілкуватися з дитиною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В своїх позовним вимогах просить суд повернути дитину [PERSON], [INFO], за місцем її постійного проживання у [ADDRESS]. У жовтні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Бориспільської міської ради виконавчого комітету, про визнання місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що саме протиправна поведінка позивача щодо неї та малолітньої дитини стала причиною тимчасового виїзду 20 вересня 2015 року до міста Маріуполя за місцем служби її нового чоловіка, позивач достеменно обізнаний про місце проживання малолітньої дитини протягом останнього року. Позивач жодних заперечень щодо тимчасового переїзду доньки разом з її матір'ю не мав до моменту звернення останньої до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, проте нехтував своїми батьківськими обов'язками щодо утримання доньки, не надавав їй жодної матеріальної допомоги, не цікавився її життям, ухилявся від будь-якого спілкування з дитиною, з огляду на що дочка натепер категорично відмовляється від проживання разом з батьком. Протягом останнього року вихованням та утриманням малолітньої дитини опікується виключно відповідач. Та просила суд прийняти зустрічний позов разом з первісним позовом [PERSON], визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON], у задоволені первісного позову - відмовити. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, у задоволені зустрічного позову - відмовити. У судовому засіданні представник відповідача проти первісного позову заперечував, просив у його задоволені відмовити, зустрічний позов - задовольнити. У судове засідання служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації не з'явилась, надіслала лист про розгляд справи у її відсутність, просила розгляд справи проводити без участі представника служби винести рішення відповідно до вимог діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини (т. І а.с. 187). У судове засідання служба у справах дітей Бориспільської міської ради виконавчого комітету не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у відсутність представника служби, надала до суду висновок про доцільнсть проживання дитини з матір'ю та просила винести рішення з врахуванням інтересів дитини (т. І а.с. 229, 235). Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08 серпня 1997 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 233 (т. І а.с. 100). Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] (т. І а.с. 102) та дочку [PERSON], [INFO] т. І а.с. 103). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (т. І а.с. 104-106). 14 серпня 2015 року відповідач уклала шлюб, внаслідок чого прізвище змінено на - [PERSON] (т. І а.с. 101). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] - у твердій грошовій сумі - по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 17.05.2016 року і до повноліття дітей, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону; в решті позову - відмовлено (т. І а.с. 107). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу малолітня [PERSON], згідно з домовленістю з батьком, проживала разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Під час розгляду справи відповідач пояснила, що внаслідок протиправних дій позивача щодо відповідача, а також з переїздом нового чоловіка до проходження військової служби у ЗСУ - м. Маріуполь, відповідач разом з дитиною тимчасово виїхала до м. Маріуполь. Позивач створив несприятливі умови для проживання малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS]. На кімнату дитини встановив замок, що унеможливлює користування дитиною особистими речами. Отже, проживання дитини за вказаною позивачем адресою суперечить її інтересам та порушує права дитини, що захищається законом. За таких обставин, оскільки повернення відповідача з донькою та новим чоловіком у м. Київ стало неможливим, родина оселилася у м. Бориспіль. Статтею 7 Сімейного кодексу України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добровільності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України, місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою сторін. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування та його письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що висновок має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, зазначені у ч. 3 ст. 253 ЦПК України. Згідно висновку органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області № 365 від 10.07.2017 року, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] (т. І а.с. 244а). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов малолітньої [PERSON], [INFO], № 26 від 06.04.2017 року за адресою: [ADDRESS]. Житло утримується в доброму санітарно-гігієнічному стані. [PERSON], [INFO], проживає за даною адресою. Матір'ю створені всі необхідні умови для проживання, навчання та виховання дитини (т. І а.с. 217-218). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини, який складений членами комісії служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації віл 30.03.2017 року, умови проживання за адресою: [ADDRESS], в квартирі для дитини створені умови для проживання, відпочинку, розвитку, навчання. На даний момент дитина, [PERSON] за адресою місця реєстрації не проживає (т. І а.с. 188). Згідно довідки Бориспільського НВК «Гімназія «Перспектива» № 57 від 13.03.2017 року [PERSON], навчається в 4-А класі Бориспільського НВК «Гімназія «Перспектива»-загальноосвітня школа І-ІІ ступенів» імені Володимира Мономаха (т. І а.с. 198). Відповідно до характеристики [PERSON], [INFO], яка навчається в Бориспільському НВК «Гімназія «Перспектива» з жовтня 2016 року. За цей час показала себе активною, цілеспрямованою ученицею, що має високий ступінь мотивації навчальної діяльності. Дівчинка вміє креативно мислити, має добре розвинене образне мислення та багатий словниковий запас, добре володіє художнім словом для передачі власних емоцій та почуттів… У вільний від занять час займається музичним мистецтвом, хореографією, іноземними мовами. Мати приділяє велику увагу навчанню та вихованню доньки (т. І а.с. 202). Так, відповідач працює на посаді помічника юриста на ФОП «[PERSON]» з 11 квітня 2017 року, з окладом згідно штатного розкладу (т. І а.с. 243б). Відповідно до характеристики з місця роботи, [PERSON], характеризується позитивно (т. І а.с. 243в). Під час розгляду справи було допитано свідка, [PERSON], яки повідомив суду, що з [PERSON] почав спілкуватися з квітня 2015 року, зараз свідка називає папою. Влітку 2015 року [PERSON] з [PERSON] приїздили до мене в м. Маріуполь, в серпні свідок з [PERSON] зареєстрували шлюб, в вересні приїхали в м. Київ. Коли вони перебували в м. Києві приходив біологічний батько влаштував сварку. Свідок приїхав в відпуску і [PERSON] сказала, що вони бояться за своє здоров'я, в інтересах дитини ми переїхали в м. Маріуполь, написали заяву в поліцію про те, що дружина переїздить за місцем служби чоловіка. В м. Маріуполі [PERSON] влаштували в приватну школу. Через деякий час [PERSON] зламав двері на [ADDRESS], ми залишили квартиру і зняли у м. Бориспіль, оскільки там проживає мама [PERSON], вона допомагає дивитися за [PERSON] дитина ходить в гімназію, гармонічно розвивається. За цей час [PERSON] жодного разу не телефонував, ніякого інтересу не проявляє до дітей. Свідок, [PERSON], повідомила суду, що до розлучення [PERSON] принижував не тільки її але й дітей. Зі сторони [PERSON] було рукоприкладство, після чергового побиття був струс мозку, свідок попала в лікарню, донька була налякана. Батько не брав участі у вихованні дітей, з його сторони була агресія, після розлучення не спілкувалися, але [PERSON] інколи приходив і контролював чи все так в квартирі. [PERSON] прикипіла душею до [PERSON]. Коли ми приїхали до Києва, почав з'являтися [PERSON], знов були сварки з його сторони. [PERSON] була злякана. Свідок вирішила, що деякий час поживемо за місцем служби чоловіка, переїхавши в м. Маріуполь [PERSON] пішла в приватну шкоду, все було добре. Через деякий час ми повернулися проживати в м. Київ, але на [ADDRESS] умов проживання не має і тому зняли квартиру у м. Бориспіль. У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно до приписів статті 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ (798-12) від 27.02.91. Дата підписання Україною: 21 лютого 1990 року, набуття чинності для України: 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Приписами статті 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд, при вирішенні питання місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], виходив із фактичних обставин справи з максимальним врахуванням інтересів дитини, повноцінного та гармонійного розвитку у відповідній атмосфері для дитини відповідного віку. Судом встановлено та підтверджується відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України, що [PERSON], має постійне місце роботи та заробіток, окреме житло у належному стані для проживання малолітньої дитини. Під час розгляду справи було встановлено, що і мати і батько малолітньої [PERSON] мають належні умови поживання для дитини, однак встановленні обставини щодо прихильності дитини проживати разом з матір'ю, відсутність постійного (тривалого) місця роботи у позивача вказує на можливі труднощі в утриманні дитини. Натомість мати має постійну роботу та заробіток, проблем зі здоров'ям, які могли б утруднити обов'язок виховання дитини відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволені позову [PERSON] про повернення дитини за місцем її постійного проживання слід відмовити, позовні вимоги [PERSON] під час розгляду справи знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню, мати під час розгляду справи було доведено та надано належні та допустимі докази того, що дитина проживаючи з нею буде забезпечена необхідними умовами проживання та розвитку, увагою та належним рівнем виховання, формувати її особистість, впливати на гармонійний розвиток її здібностей та талантів. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved