Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Ухвалою судді від 06 серпня 2021 року у справі № 607/13820/21 заяву [PERSON] про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволено частково. Зупинено стягнення за виконавчим написом № 6922 від 07 червня 2021 року, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь AT «Альфа-Банк» заборгованості та за вчинення виконавчого напису в сумі 146 747,3 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. 10 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих А. І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування доводів позовних вимог зазначено, що в 2019 року між позивачем та АТ «Альфа-Банк» укладено договір про надання двох кредитних ліній за рахунком: [NUMBER] та [NUMBER] . На його адресу почали приходити численні вимоги від різних фінансових компаній про заборгованість перед АТ «Альфа-Банк» у значному розмірі, де суми заборгованості є необґрунтованими та нічим не підтвердженими. 15 січня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» з проханням надати йому належним чином завірені копії кредитних договорів та детальну інформацію про суму його заборгованості перед АТ «Альфа-Банк» з випискою всіх складових боргу та реквізити для його погашення, детальну виписку по руху коштів на кредитних рахунках. Однак жодної відповіді від банку він не отримав. В подальшому на його телефон надійшло смс-повідомлення про наявність постанови про відкриття виконавчого провадження № 66377378 від 04 серпня 2021 року, за якою він є боржником та на його банківський рахунок, куди зараховується заробітна плата, накладено арешт. При цьому позивачу було рекомендовано звернутися в центральне відділення ТАСКОБАНК. Однак будь-яких правовідносин із цією юридичною особою у нього ніколи не було. Після того, як з мережі Інтернет [PERSON] дізнався про те, що знаходиться в списку боржників, 04 серпня 2021 року він звернувся до приватного виконавця Мелиха А. І. про надання копії постанови про відкриття виконавчого провадження та виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В. О. для їх оскарження. При цьому, приватний виконавець в постанові зазначив, що йому подано на виконання виконавчий документ - виконавчий напис № 6922 від 07 червня 2021 року, який виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. Повна сума, яка стягується виконавцем, разом з витратами виконавчого провадження складає 146747,3 грн. У зв`язку з невиконанням зобов`язання за кредитним договором № 631286636 від 28 жовтня 2019 року 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. був вчинений виконавчий напис № 6922 про стягнення заборгованості, в якому стягувачем було зазначено АТ «Альфа-Банк». Від АТ «Альфа-Банк» жодного повідомлення-письмової вимоги позивач не отримував. Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В. О. № 6922 від 07 червня 2021 року про стягнення з позивача на користь стягувача АТ «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 133 406,64 та виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 13 340,66 грн. [PERSON] вважає незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи свої доводи позивач посилається на те, що на момент звернення з заявою про вчинення виконавчого напису сума заборгованість не була безспірною. Жодні розрахунки суми боргу [PERSON] не отримував і з чого він складається, йому не відомо. При цьому позивачу жодним чином не було повідомлено про те, що при вчиненні виконавчого напису сума заборгованості може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, що свідчить про спірність суми боргу та інших стягнень. Більше того повідомлення-письмової вимоги про сплату заборгованості [PERSON] жодного разу не отримував. Відтак позивач вважає, що вказані обставини підтверджують те, що виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Бригіди В. О. № 6922 від 07 червня 2021 року вчинений з порушенням вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», так як вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірив безспірність вимог, а також не перевірив дотримання строку, встановленого законом для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. За вказаних обставин, [PERSON] просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 6922, вчинений 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. про стягнення з позивача заборгованості в сумі 132 756,64 грн за кредитним договором № 631286636 від 28 жовтня 2019 року, укладеним із акціонерним товариством «Альфа-Банк», а також стягнути 7 000,00 грн. на правничу допомогу. Ухвалою судді від 13 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих А. І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 13 вересня 2021 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву представника відповідача АТ «Альфа-Банк», у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з [PERSON] заборгованість за період з 28 жовтня 2020 року по 15 березня 2021 року на загальну суму 132 756,64 гривень. Покликаючись на ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України 3 березня 2004 року № 20/5, представник відповідача зазначив, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Проте, 24 березня 2021 року на адресу боржника було направлено вимогу про усунення порушень за вих. № L31АВ-20210319-515 від 15 березня 2021 року зі строком погашення зазначеної заборгованості протягом тридцятиденного терміну з моменту відправлення повідомлення в добровільному порядку. У надісланій вимозі зазначено, що якщо протягом тридцятиденного терміну з моменту направлення цього повідомлення або з моменту отримання, [PERSON] не направить свої письмові заперечення щодо суми заборгованості, вказана сума вважається погодженою до стягнення у примусовому порядку (безспірною). Зазначено, що Банк вимагає добровільно виплатити заборгованість у розмірі 132 756,64 грн на користь АТ «Альфа-Банк». Також зазначено, що Банк має право за захистом своїх прав звернутись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Щодо посилання позивача, що він жодних повідомлень від стягувача та нотаріуса не отримував, то слід зазначити, що таке спростовується тим, що повідомлення Банком було направлено на адресу реєстрації позивача та відповідний лист перебував на точці отримання 31 березня 2021 року протягом місяця. Отже, представник відповідача вважає, що AT «Альфа-Банк» у повному обсязі виконано приписи щодо порядку направлення вимоги про усунення порушень рекомендованим листом на адресу позивача. Окрім цього, вважає, що посилання позивача на те, що письмова вимога має бути направлена та отримана ним не відповідають вимогам чинного законодавства та матеріалам справи. Оскільки виконавчий напис було вчинено 07 червня 2021 року в межах 3 років за період з 28 жовтня 2020 року по 15 березня 2021 року з дати виникнення права вимоги, вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» як стягувачем так і нотаріусом дотримано в повному обсязі. 22 вересня 2021 року судом зареєстровано відповідь на відзив, у якій позивач покликається на обґрунтування, зазначене у позовній заяві. Протокольною ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 05 листопада 2021 року суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Мовчан А. О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у заявах по суті. Додатково пояснювали, що спірність боргу підтверджена і тим, що відповідач звернувся до позивача з позовом про його стягнення в позовному провадженні. Представник відповідача АТ «Альфа Банк», адвокат Панченко Д. В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву. Підтвердив, що банк звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення боргу через невиконання ним договірних зобов`язань за наданим кредитом. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та винести рішення згідно чинного законодавства України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих А. І. в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, у якому просив справу розглянути за його відсутності, при розгляді справи покладається на думку суду. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 15 березня 2021 року представник АТ «Альфа-Банк» надіслав на адресу [PERSON] - [ADDRESS] - повідомлення про порушення основного зобов`язання № L31AB-20210319-515, у якому зазначив вимогу про виплату заборгованості у розмірі 132 756,64 грн. Із списку № 1 за формою № 103-1 вбачається під № 515 одержувач [PERSON] із номером касового чека 0231724562304. Як слідує з витягу із сайту https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA відправлення № 0231724562304 31 березня 2021 року надійшло на точку видачі у смт В. Березовиця, а 23 квітня 2021 року було повернуте за зворотною адресою. 04 червня 2021 року представник АТ «Альфа-банк» звернувся до приватного нотаріуса із заявою № 121/2 у якій просив вчинити виконавчий напис на кредитному договорі № 631286636 від 28 жовтня 2019 року, де боржником є [PERSON] , станом на 15 березня 2021 року заборгованість перед АТ «Альфа-Банк» становить 132 756,64 грн. Вказана заборгованість підтверджена випискою з рахунку [PERSON] станом на 04 червня 2021 року. 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6922, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який народився [INFO] , місце народження: смт Велика Березовиця, місце роботи: відомості відсутні, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , Тернопільським РВ УМВС України в Тернопільській обл. 20 листопада 2002 року, який є Боржником за Кредитним договором № 631286636 від 28 жовтня 2019 року, укладеним ним із АТ «Альфа-Банк», ідентифікаційний код юридичної особи 23494714, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. В. Васильківська. 100, п/р [NUMBER] . МФО 300346, далі іменований - Стягувач, заборгованість за Кредитним договором № 631286636 від 28 жовтня 2019 року. Строк платежу за Кредитним договором № 631286636 від 28 жовтня 2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28 жовтня 2020 року по 15 березня 2021 року. Сума заборгованості складає 132 756, 64 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 31336,87 гривень; прострочена заборгованість за комісією та процентами - 0,00 гривень; строкова заборгованість за сумою кредиту 100 882,92 гривень; строкова заборгованість за комісією та процентами - 536,85 гривень. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача АТ «Альфа-Банк» в розмірі 650 грн, які піддягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк», складає 133 406,64 гривень. 04 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 6922, виданого 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. про стягнення з [PERSON] в користь АТ «Альфа Банк» заборгованості в розмірі 133 406,64 грн та основну винагороду приватного виконавця - 13 340,66 грн Згідно довідки № 10, виданої 05 серпня 2021 року ТОВ «Епіцентр К» [PERSON] прийнятий на роботу з 15 квітня 2011 року згідно наказу від 15 квітня 2011 року №26-п та працює виконуючим обов`язки аудитора служби безпеки гіпермаркету «Епіцентр К» м. Тернопіль TOB «Епіцентр К» з 01 грудня 2019 року згідно наказу від 29 листопада 2019 року №171-к. З врахування встановлених обставин суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20 травня 2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Кредитний договір № 631286636 від 28 жовтня 2019 року, укладений між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] не був нотаріально посвідчений, що позивач, його представник та представник відповідача підтвердили у судовому засіданні, а тому поданий стягувачем для вчинення виконавчого напису договір не відповідав вимогам Переліку. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 та постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 172/1652/18. З приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така ж позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц. Крім того, слід брати до уваги постанову Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі №6-27цс15, в якій викладено наступний правовий висновок: відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У постанові від 17 травня 2018 року у справі №307/1580/17 щодо застосування положень ч. 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.3 п.3 гл.16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій Верховний Суд дійшов висновку про те, що нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до ст. 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Тож позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17 відступила від цього висновку, зазначивши у постанові від 02 липня 2019 року, що такий строк не може бути змінений договором. Так, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 п.3 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом і не може бути змінений домовленістю сторін. Відповідно до висновків Великої Палати, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справ № 361/1488/19 зазначено про те, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Суд встановив, що вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося на підставі звернення АТ «Альфа-Банк» до приватного нотаріуса з недотриманням вимог щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Позивач заперечує факт підписання кредитного договору з АТ «Альфа Банк», посвідченого нотаріусом. В матеріалах справи наявне повідомлення про порушення основного зобов`язання № L31AB-20210319-51, у якому [PERSON] повідомлено вимогу про виплату заборгованості у розмірі 132 756,64 грн. Разом з тим суду не надано доказів про отримання [PERSON] вказаного повідомлення. Так, представником відповідача приєднано до відзиву список № 1 за формою № 103-1 згрупованих поштових відправлень, а також скріншот витягу із сайту https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA відправлення № 0231724562304. Із вказаного витягу вбачається, що [PERSON] не отримував повідомлення, оскільки 31 березня 2021 року воно надійшло на точку видачі у смт В. Березовиця, а 23 квітня 2021 року було повернуте за зворотною адресою. Тобто має місце порушення підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, де зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Відтак, суд має переконання, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними, оскільки боржник у строк, не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису, не був обізнаний про борг, його розмір, а тому не міг виставити заперечення кредитору щодо невідповідності заявленої до стягнення суми його кредитним зобов`язанням. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. У виниклому спорі заборгованість [PERSON] є спірною, оскільки позивач її не визнає шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, наявність іншого судового спору за позовом АТ «Альфа Банк» до [PERSON] про стягнення боргу також свідчить про спірність виниклої заборгованості позивача за кредитними зобов`язаннями. Водночас суд відхиляє доводи позивача про вчинення виконавчого напису нотаріусом без дотримання строку, встановленого законом. Правовідносини між сторонами виникли у 2019 році, спірний виконавчий напис було вчинено 07 червня 2021 року, стягнення заборгованості проводиться за період з 28 жовтня 2020 року по 15 березня 2021 року, а відтак нотаріусом виконано вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 3.1, 3.3 п.3 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, суд звертає увагу на наступне. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Враховуючи усі вищевикладені обставини, норми матеріального права та висновки Верховного Суду, суд зробив висновок про те, що позовні вимоги є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису, який зареєстровано в реєстрі за № 6922, вчинений 07 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 132 756,64 грн за кредитним договором № 631286636 від 28 жовтня 2019 року, укладеним із акціонерним товариством «Альфа-Банк» таким, що не підлягає виконанню. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача АТ «Альфа Банк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн. Щодо вимоги про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь позивача 7 000,00 грн. витрат на правничу допомогу, то суд відхиляє таку вимогу з огляду на її недоведеність. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. Як вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2021 року між адвокатом Мовчоном А. О. і [PERSON] укладено договір предметом якого є надання правничої допомоги у цивільній справі (п.1.1.). Адвокат приймає на себе представляти права і законні інтереси Клієнта в усіх без виключення правоохоронних органах та судах та здійснювати професійну діяльність Адвоката згідно з умовами цього договору з усіма правами захисника, представника, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України,, Цивільним процесуальним кодексом України, КАС України без обмеження повноважень (п.1.2.). клієнт несе обов`язок сплатити гонорар Адвокату чи його заступнику в розмірі та в строк згідно цього Договору (п.2.3.). Всього гонорар адвоката складає 7000 грн. (п.4.2.). Окрім наведеного вище Договору та копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 369, яке видано Мовчану А. О. 17 березня 2009 року, матеріли не містять даних про обґрунтування розміру витрат позивача на правничу допомогу та реальність їх понесення [PERSON] . Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 9 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник особи - адвокат надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 2 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 2 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Проаналізувавши надані суду документи в обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу, норми процесуального закону та позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту понесення ним витрат на правничу допомогу, а тому вимога [PERSON] про стягнення 7 000,00 грн. на правничу допомогу залишається судом без розгляду.

Outcome: approved