Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У травні 2009 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом посилаючись на те, що 19.09.1964 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей - треті особи по даній справі [PERSON] та [PERSON] [PERSON] народився [INFO] в с. Єгорівка Покровського району Дніпропетровської області. Він був єдиною дитиною у своїх батьків [PERSON] і [PERSON] Батьками її чоловіка [PERSON] був побудований будинок в м. Підгородне, пров. 3-й Ульянівський, 40 Дніпропетровського району/області. Свідоцтво про право власності на даний будинок видано виконкомом Підгородненською міською радою від 07.06.1965 року і зареєстровано в Новомосковському БТІ 07.06.1965 року за реєстром 2905-21. 31.07.1971 року батько чоловіка [PERSON] помер. Після його смерті у встановлений законом строк дружина [PERSON] спадщину прийняла згідно свідоцтва про прийняття спадщини. 09.04.1975 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла чоловіку позивачки [PERSON] все своє майно, завірений нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори. 17.02.1985 року [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді будинку за адресою: м.Підгородне, пров.3-й Ульянівський, 40, Дніпропетровського району/області. [PERSON] був єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, однак не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки на момент смерті матері проживав і був зареєстрований в [INFO]. 22.07.2006 року [PERSON] помер. Заповіту він не залишив. Таким чином після смерті чоловіка відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння. Спадкоємцями першої черги є позивачка та діти-треті особи, які відмовилися від спадщини на користь позивачки. До державної нотаріальної контори ніхто не звертався. Однак спадщину позивачка прийняла, оскільки на момент смерті чоловіка вони проживали однією сімєю за адресою : м.Дніпропетровськ, вул.Осіння, 7/17. Позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальному порядку. Позивач просила суд встановити факт проживання спільно зі спадкодавцем та визнати за нею право власності на домоволодіння (а.с.6-9). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2009 року (а.с.57-58) позовні вимоги задоволено: -Встановлено факт постійного спільного проживання позивача [PERSON] однією сімєю з [PERSON] Ереніаном Дмитровичем, що помер 22.07.2006 року за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Осіння, 7/17; -визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Ереніаном Дмитровичем, що помер 22.07.2006 року, на домоволодіння № 40 по пров. 3-й Ульянівський в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2009 року рішення суду доповнено посиланням про право власності [PERSON] на складові домоволодіння: житловий будинок А, господарські споруди: прибудову а, сарай Е, вбиральную Ж, хвіртку № 1, ворота № 2, огорожу № 3-5, колодязь к, замощення 1 та самочинно побудовані: літню кузню Б, сарай В, навіс Г, Д (а.с.61-62). В апеляційній скарзі (а.с.84-87) [PERSON] просить судові рішення скасувати, як необґрунтовані і ухвалені з порушенням норм матеріального та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки: - суд не звернув уваги на невідповідність даних, внесених до заповіту, а саме зазначено імя спадкодавця [PERSON] замість вірного [PERSON], а також не встановлено наявність родинних відносин між померлою [PERSON] та [PERSON]; - судом не прийнято до уваги розбіжність у документах щодо підтвердження шлюбних відносин позивача та сином покійного спадкодавця, а саме розбіжність в імені Ереніад та Ереніан; - суд не витребував необхідних документів про наявність шлюбних відносин між позивачем та сином покійного спадкодавця та не звернув уваги на розбіжності місць реєстрації спадкодавця та [PERSON]; - матеріали справи не містять матеріалів спадкової справи, яка була заведена Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою в 1985 році після смерті [PERSON] за заявою апелянта. У звязку зі смертю 18.10.2015 року позивача [PERSON] (а.с.122) та прийняття спадщини після її смерті її дочкою [PERSON] (а.с.163) ухвалою апеляційного суду від 30.05.2016 року (а.с.172-173) [PERSON] залучено до участі у якості позивача. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що після смерті [PERSON] - матері чоловіка позивача відкрилась спадщина на домоволодіння, на яке покійна склала заповіт на користь чоловіка позивача [PERSON], який був єдиним спадкоємцем та з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, але на час смерті матері він проживав та був зареєстрований в спадковому будинку; а після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на цей будинок, з заявою про прийняття спадщини позивач до нотаріальної контори не зверталась, але фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті чоловіка вони проживали однією сімєю в квартирі позивача. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається зі справи, згідно свідоцтва про шлюб позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] знаходились у шлюбі з 1964 року (а.с.30,148). З матеріалів справи вбачається, що в різних документах наявні різні найменування імені спадкодавця [PERSON] та прізвища спадкодавця [PERSON], а також є різниця у прізвищах спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON], але вимоги про врегулювання цього питання в передбаченому законом порядку позивачем до суду не заявлені. Задовольняючи позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння після смерті її чоловіка [PERSON], суд першої інстанції встановив, що він після смерті 17.02.1985 року матері [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, але на час смерті матері він проживав та був зареєстрований в спадковому будинку. Як вбачається з мотивувальної частини судового рішення, такий висновок суду ніякими доказами не вмотивований. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на час смерті спадкодавця [PERSON], визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На підтвердження заяви позивача про те, що її чоловік на час смерті матері мешкав за адресою спірного домоволодіння, надано копію домової книги, в якій останній запис щодо реєстрації [PERSON] датований 20.03.1981 року (а.с.42 ). Тобто доказів про те, що [PERSON] відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК України в редакції 1963 року фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, позивачем суду не надано. Як вбачається зі справи, позивач після смерті чоловіка з заявою про прийняття спадщини позивач до нотаріальної контори не зверталась. [PERSON] про пожежу від 22.07.2006 року чоловік позивача [PERSON] отримав травму при пожежі в квартирі позивача по вул. Осіння, 7/17 в м. Дніпропетровську (а.с.32). [PERSON] свідоцтва про смерть [PERSON] помер 22.07.2006 року (а.с.13). Встановивши факт постійного спільного проживання позивача [PERSON] однією сімєю з [PERSON], що помер 22.07.2006 року за адресою м. Дніпропетровськ вул. Осіння, 7/17, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення встановив, що позивач фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті чоловіка вони проживали однією сімєю за за адресою м. Дніпропетровськ вул. Осіння, 7/17. Таким чином висновки суду, викладені в мотивувальній та резолютивній частинах судового рішення, є суперечливими. Відповідно до п.1,5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: - родинних відносин між фізичними особами; - проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Ні одна з цих вимог позивачем до суду не була заявлена. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. [PERSON] ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Отже позивач як спадкоємець після смерті її чоловіка мала довести, що вона постійно проживали разом з чоловіком на час його смерті, в той час як нею надано доказ лише про смерть чоловіка в її квартирі під час пожежі. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що в порушення положень ст.ст.214,215 ЦПК України під час ухвалення рішення суд не вирішив питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивча, та якими доказами вони підтверджуються, та не зазначив мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухваливши додаткове рішення в якому в переліку складових частин домоволодіння за позивачем визнане право власності і на самовільні будови, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, до складу якого самовільні будови не входять, а з позовними вимогами про визнання за нею права власності на самовільні будови, які мають інші правові підстави, позивач до суду не зверталась. Тому додаткове рішення суду також підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права. З матеріалів справи вбачається, що апелянт [PERSON] є донькою померлої 17.02.1985 року [PERSON] (а.с.79,95), після смерті якої [PERSON] 06.08.1085 року подала заяву до державної нотаріальної контори про прийнятті спадщини (а.с.175-176). Отже апелянт [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] і тому в залежності від результатів розгляду позову позивача [PERSON] має підстави претендувати на спадщину або її частину відповідно до вимог ст.535 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на час відкриття спадщини смерті [PERSON] Визнавши, що після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем є [PERSON], суд першої інстанції не залучив [PERSON] до участі у справі у якості відповідача, чим вирішив питання про їх права та обов'язки щодо спадкового майна та порушив її право на судовий захист. З огляду на це колегія суддів вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом слід відмовити. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed