Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідачів [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], неповнолітнього [PERSON], до [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування удаваним, визнання дійсним договору купівлі-продажу ? частини жилого будинку, визнання права власності на 1/12 частину жилого будинку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], який доводився батьком [PERSON], малолітньому [PERSON], неповнолітньому [PERSON] та чоловіком [PERSON] У встановленому законодавством порядку [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернувся до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить ? частка житлового будинку [ADDRESS], який було придбано померлим [PERSON] та його дружиною [PERSON] у 2005 році. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 липня 2013 року, виданою державним нотаріусом Києво-Святошинської державної нотаріальної контори М.Є. Яхно йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спір на майно не є спадковим з причин реєстрації права власності [PERSON] на вказану частку житлового будинку зареєстровано на підставі договору дарування. Таким чином [PERSON] стало відомо, що спірна нерухомість була придбана не за договором купівлі-продажу, а за договором дарування. [PERSON] відомо, що ? частку житлового будинку [ADDRESS] померлий [PERSON] та його дружина [PERSON] придбали за 150 000 гривень, сплативши вказану суму [PERSON] Оскільки померлий та [PERSON] не є близькими родичами чи друзями з [PERSON], то у останнього не було підстав безоплатно відчужувати належну йому частку житлового будинку на користь сторонньої особи. Факт передачі коштів у сумі 158 000 грн. в рахунок купівлі-продажу будинку підтверджується розпискою [PERSON] від 23 липня 2005 року. Оскільки спірна нерухомість була придбана померлим батьком [PERSON] за час шлюбу, то ця нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя. Тому [PERSON] вважає, що його батьку [PERSON] належала ? частка житлового будинку [ADDRESS] і після його смерті відкрилася спадщина на цю частку нерухомого майна. Крім [PERSON], спадкоємцями першої черги є малолітній [PERSON], [INFO], та неповнолітній [PERSON], [INFO], які на момент смерті [PERSON] постійно проживали з ним та були зареєстровані за місцем проживання, тому вважаються такими, що прийняли спадщину. [PERSON] також є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON], але вона не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, і на момент смерті спадкодавця не була зареєстрована за адресою спірної нерухомості. Таким чином, [PERSON] вважає, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є він, малолітній [PERSON] та [PERSON], і частки у спадщині є рівними - по 1/12 частині. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд визнати договір дарування ? частки житлового будинку від 23 липня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], удаваним, визнати дійсним договір купівлі-продажу ? частки житлового будинку [ADDRESS], та визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності третьої особи. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 липня 2005 року між [PERSON], як дарувальником, та [PERSON], як обдарованою, було укладено договір дарування ? частини житлового будинку, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар ? частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 вказаного договору сторони оцінили цей дар у 158 124 гривні. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ? частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування від 23 липня 2005 року за реєстровим номером № 704. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS] від 17 січня 2006 року, власником ? частини вказаного будинку є [PERSON], а власником решти будинку, тобто 1/3, 1/8 та 1/24 частин будинку, є [PERSON] Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст вчинюваного правочину не може суперечити вимогам Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вимогами ст. 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до правил ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Вимоги ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Правила ч. 1 ст. 692 ЦК України встановлюють обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інших строк оплати товару. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Так, з матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування ? частини житлового будинку. Вказаний договір посвідчений нотаріально, відповідно до вимог законодавства для даного виду договорів, тому підстав для його нікчемності не виявлено. Щодо посилання позивача у позовній заяві, його представника у судовому засіданні на те, що насправді було укладено договір дарування, під якими приховано договір купівлі-продажу, не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами. Посилання відповідача [PERSON] у судовому засіданні на розписку про передачу [PERSON] грошових коштів на підтвердження договору купівлі-продажу, не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи. Окрім того, відповідач [PERSON] зазначала, що передані грошові кошти належали їй, але яка саме сума коштів була передана точно вказати не змогла - чи то 30 000(тридцять тисяч), чи то 35 000 (тридцять п'ять тисяч) доларів США. Надати суду на огляд оригінал розписки про таку передачу коштів відповідач відмовилася надати, посилаючись на її втрату. Пояснити, чому дарування на її користь відбувалося відплатним способом шляхом передачі грошових коштів у сумі від 30 000 доларів США до 35 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на момент передачі складало близько 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень, тобто ту суму, у яку сторони оцінили предмет договору дарування, відповідач [PERSON] також не змогла. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження посилання позивача [PERSON] про укладення договору дарування з умисним виникненням прав та обов'язків, що передбачаються договором купівлі-продажу, крім того, матеріалами справи не підтверджується намір сторін укласти саме договір купівлі-продажу, а не договір дарування, відсутні будь-які фактичні дані, які дали б суду змогу встановити факт укладення договору купівлі-продажу та факт передачі коштів конкретної суми та конкретними особами в конкретних умовах, тому суд відмовляє позивачу [PERSON] у визнанні удаваним договору дарування, та визнанні дійсним договору купівлі-продажу. [INFO] у віці 64 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Померлий [PERSON] доводився чоловіком відповідачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], та батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 06 січня 2012 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що він як син померлого є спадкоємцем першої черги, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER]. 12 липня 2013 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON]. Із вказаної заяви [PERSON] вбачається, що окрім нього спадкоємцями першої черги є також діти померлого - малолітній [PERSON], [INFO], та неповнолітній [PERSON], [INFO], які прийняли спадщину в порядку вимог п. 4 ст. 1268 ЦК України. Дружина померлого, [PERSON], не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк, та на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, тому вважається такою, що спадщину не прийняла. 12 липня 2013 року державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Яхно М.Є. виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після померлого [INFO] [PERSON], оскільки у правовстановлюючому документі власником спірної частини житлового будинку є не померлий, а [PERSON] Відповідно до будинкової книги на будинок [ADDRESS], власником ? частини вказаного будинку є [PERSON] Відповідно до положень ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Відповідно до вимог ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Вимогами ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до правил п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року вбачається, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. З матеріалів справи встановлено, що власником спірної частини будинку, на частку якої просить визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за законом, є не [PERSON] як спадкодавець позивача, а [PERSON], і вказана частка житлового будинку належить їй на праві приватної власності, оскільки набута за договором дарування. Таким чином, [PERSON] за життя не набув права на вказану частину житлового будинку, в результаті чого таке право не може бути частиною спадщини та не може бути передане позивачу [PERSON] в порядку спадкування. Так, оскільки право власності на частину житлового будинку у [PERSON] не виникло, в результаті чого до складу спадщини не включено, тому суд дійшов висновку про відмову позивачу [PERSON] у визнанні права власності на 1/12 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] Окрім того слід зазначити, що під час розгляду справи неповнолітній [PERSON], [INFO], в інтересах якого діяла його законний представник [PERSON], досяг вісімнадцятирічного віку, тобто набув повної цивільної дієздатності. Тому, враховуючи приписи цивільного процесуального законодавства, [PERSON] набув права самостійно звертатися до суду за захистом свого права, брати участь у цивільному процесі як самостійний учасник та представляти свої інтереси у випадку їх порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Вимогами ст. 34 ЦК України встановлюється, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Так, із досягненням [PERSON] повноліття та набуттям повної цивільної дієздатності, його мати [PERSON] як законний представник втратила право діяти в його інтересах. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 154 ЦПК України у зв'язка із відмовою у задоволенні позову підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані відповідно до ухвали судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2014 року

Outcome: dismissed