Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У травні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 листопада 2007 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 08-038/572, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 200 251 доларів США на термін до 29 листопада 2032 року та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Вказує на те, що відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 28 березня 2017 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 403\~044,64 доларів США, що еквівалентно 10\~944\~091,85 гривень, яка складається із наступного: 208\~416,63 доларів США - заборгованість за кредитом, 194\~628,01 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Крім того, посилається на те, що для забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором між ним та відповідачем [PERSON] 30 листопада 2007 року було укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилася перед кредитором за виконання обовязків [PERSON] за кредитним договором № 08-038/572 від 30 листопада 2007 року. А тому, просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь вказану суму заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, проте, від нього до суду надійшла заява, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, підтверджує обставини викладені в позовній заяві, просить суд позов задовольнити та розглянути справу у відсутності представника позивача. Вiдповiдачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак, надали до суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, перебіг якого розпочався 10 березня 2009 року, а також виходячи із того, що порука припинилася, просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року між позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 08-038/572, відповідно до якого останньому надано кредит у розмірі 200 251 доларів США на термін до 29 листопада 2032 року зі сплатою 5,5% річних за перший рік дії договору та 13,2 % починаючи з другого року до кінця дії договору за користування кредитними коштами, згідно встановлено графіка. Згідно п. 1.1 цього договору сторони домовилися, що сплата процентів здійснюється не пізніше 10 числа місяця, починаючи з грудня 2007 року, а погашення суми основної заборгованості по кредиту здійснюється до 10 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2008 року, згідно графіку. Відповідно до підпунктів 3.3.9 та 4.5 цього договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному підпунктом 1.1 договору. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обов'язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи. Починаючи з 10 березня 2009 року відповідачем [PERSON] не сплачуються чергові платежі за договором, що підтверджується матеріалами справи. Виходячи із умов договору, моментом прострочення чергового платежу є 10 березня 2009 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 08-038/572від 30 листопада 2007 року станом на 28 березня 2017 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 403\~044,64 доларів США, що еквівалентно 10\~944\~091,85 гривень, яка складається із наступного: 208\~416,63 доларів США - заборгованість за кредитом, 194\~628,01 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Вказані розміри заборгованості виникли на підставі умов, передбачених кредитним договором та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з підпунктом 4.5 кредитного договору в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених підпунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів. Встановлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач [PERSON] здійснив 08 лютого 2010 року, а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 09 травня 2010 року. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 09 травня 2010 року, то з 10 травня 2010 року в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 18 травня 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Після зміни строку виконання зобов'язання до 09 травня 2010 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою підпункту 4.5 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком після вказаної дати не підлягали виконанню. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 756/17216/13-ц, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до абз.3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підставі, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Представниками позивача не надано належних і допустимих доказів, що підтверджували б підстави для зупинення та переривання перебігу строків позовної давності. Клопотань про поновлення строку позивач суду не заявляв. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи всі докази по справі, суд приходить до висновку, що позов по суті є обґрунтованим, але у зв'язку з тим, що позов пред'явлений\~\~18 травня 2017 року, тобто після спливу строків позовної давності, тому у його задоволенні слід відмовити. На пiдставi викладеного, ст.ст. 256, 257, 260, 261, 266, 267, 509, 526, 530, 610, 611, 1046, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed