Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Краснодоні про стягнення компенсації витрат на проїзд до місця лікування та відшкодування моральної шкоди , в обґрунтування якого вказав, що він є потерпілим від професійного захворювання легенів на виробництві -хронічного бронхіту 2 стадії пилової етіології з асматичним компонентом. По факту професійного захворювання було проведене спеціальне розслідування та був складений за формою П-4 відповідний акт розслідування хронічного професійного захворювання за №42 від 27.11.2007 року .Згідно висновків МСЕК від 25.10.2012 року позивач визнаний інвалідом 2 групи професійного захворювання безстроково та йому було встановлено 80% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню безстроково. Відповідно до п.5 ст.34 Закону України « Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» потерпілому , який став інвалідом , періодично, але не рідше одного разу на три роки надається путівка для санаторно-курортного лікування. Згідно індивідуальної програми реабілітації потерпілого внаслідок професійного захворювання позивач потребує проведення реабілітаційних заходів, а саме санаторно- курортного лікування органів дихання. Так, відповідачем 28.08.2013 року позивачу було надано санаторно-курортну путівку «Прометей плюс ВВ» для санаторно-курортного лікування органів дихання відповідно до його індивідуальної програми реабілітації, як потерпілого внаслідок професійного захворювання у період з 10.09.2013 року по 03.10.2013 року. Позивач витратив свої особисті кошти для проїзду зі свого постійного місця проживання до місця лікування 558,27 гривень, а саме : на проїзд з м. Воронеж (Росія) до м. Сімферополь (Україна) -521,49 гривень; з м. Сімферополя до м. Євпаторії -22,65 гривень, та на зворотній шлях 03.10.2013 року з м. Сімферополь (Україна) до м.Луганська -75.10 гривень (які були відповідачем компенсовані), з м.Луганська до м.Краснодону -14,13 гривень, а з м.Краснодон до м.Воронежу їхав на попутному транспорті, тому не претендує на компенсацію за цій проїзд. Таким чином всього позивачем було витрачено на проїзд до місця лікування та не компенсовано відповідачем 558,27 гривень . Крім того , позивач звертався до відповідача з письмовою заявою про відшкодування витрат на проїзд до місця лікування , але 20.02.2014 року відповідачем було відмовлено у виплаті цих витрат, тому позивач вважає , що йому було спричинено і моральну шкоду , оскільки він був змушений звертатися до суду з цим позовом, нести додаткові витрати у зв»язку з цим, це завдало душевних страждань та переживань , у нього погіршилося самовідчуття, став нервовим , дратівливим, став погано спати , зневірився у здатності держави забезпечити соціальну справедливість та законність .Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі трьох встановлених законодавством розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб :1218 гривень х 3=3654 гривень .Позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію витрат на проїзд до місця санаторно- курортного лікування у сумі 558,27 гривень і у відшкодування моральної шкоди 3654 гривень. Позивач у судовому засіданні свій уточнений позов підтримав у повному обсязі, не заперечував що дійсно, отримав від відповідача витрати на проїзд в загальній сумі в розмірі 78,43 грн. Просив суд його вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Опанасюк О.В. у судовому засіданні з позовом не погодилася в повному обсязі, суду пояснила, що вони відшкодували за проїзд позивача до місця лікування згідно до наданих проїзних документів всього 78,43 гривень, а саме -квиток від 10.09.2013р. Сімферопіль-Євпаторія -22,65 грн., квиток від 03.10.2013р. Сімферопіль-Луганськ - 75 грн. з урахуванням пільг - 48,72грн., квиток від 04.10.2013р. Луганськ- Краснодон- 14,13грн., з урахуванням пільг - 7,06грн. Позивач є громадянином Росії, але користувався санаторно - курортною путівкою для лікування органів дихання на території України,оскільки ушкодження здоров'я трапилося на території України, але відшкодування витрат на проїзд до санаторно-курортних закладів згідно наявних проїзних документів, придбаних на території інших держав, за межами України не передбачено , тому представник позивача вважає позовні вимоги необґрунтованими. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Згідно вимог ч. ч. 3, 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, дійшов до наступного висновку. З ксерокопії паспорту позивача вбачається, що він є громадянином Російської Федерації та постійно проживає та зареєстрований на території Російської Федерації за адресою : Воронізька область, Хохольський район, [ADDRESS] (а.с.2,4). З довідки серії МСЕ-2012 № 1370621 та довідки МСЕ-2006 №0762972 від 29.10.2012 року видно, що позивач є інвалідом другої групи по професійному захворюванню , безстроково та йому встановлено 80% втрати професійної працездатності по професійному захворюванню (а.с.5,6). Так, встановлено, що позивачу дійсно 28.08.2013 року було надано відповідачем санаторно-курортну путівку «Прометей плюс ВВ» для санаторно-курортного лікування органів дихання відповідно до його індивідуальної програми реабілітації, як потерпілого внаслідок професійного захворювання у період з 10.09.2013 року по 03.10.2013 року та він знаходився на лікуванні , що вбачається з поворотного талону до путівки (а.с.13). Згідно ксерокопій проїзних документів вартість проїзду з місця постійного проживання позивача (м. Вороніж , Російської Федерації, Хохольський район, [ADDRESS] ) до м.Симферополь (Україна) у перерахунку на національну валюту 521,49 гривень та з м.Симферополь до санаторно-курортного закладу ( м.Евпаторія) -22,65 гривень та на зворотній шлях з м.Луганська до м.Краснодон - 14,13 гривень, а всього 558,27 гривень (а.с.10). Відповідно до п.5 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» потерпілому , який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд соціального страхування від нещасних випадків у розмірі , встановленому правлінням Фонду. Потерпілому , який став інвалідом , компенсується також витрати на проїзд до місця лікування і назад. Згідно до п.2.8 Постанови правління Фонду від 31.10.2007 року № 49 «Про затвердження Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням» санаторно-курортне лікування потерпілих здійснюється на території України в профільних санаторно-курортних закладах, де є відпорна лікувально -діагностична база, з урахуванням наявності природних лікувальних ресурсів, спеціального обладнання та приладів для лікування відповідних категорій хворих, за пред'явленням путівки на санаторно-курортне лікування та санаторно -курортної карти форми №0-72/о. Згідно до п.2.8.Постанови потерпілому ,який став інвалідом , компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування (санаторно - курортний або лікувально-профілактичний заклад) і назад. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду компенсують витрати на проїзд до санаторно -курортного або лікувально-профілактичного закладу і назад потерпілому та супроводжуючій його особі згідно з поданими проїзними документами. Таким чином, законодавством держави закріплено обов'язок відповідача періодично, але не рідше одного разу на три роки надати путівку для санаторно-курортного лікування потерпілому , який став інвалідом,, а також здійснення компенсації витрат на проїзд до місця лікування і назад. Згідно вимог ст.6 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності», Суб'єктами страхування від нещасного випадку є застраховані громадяни...Застрахованою є фізична особа, на користь якої здійснюється страхування (далі - працівник). Таким чином, законодавець, визначаючи суб'єкти страхування від нещасного випадку, не робить розмежувань за національністю, громадянством та інше. Згідно ст.26 Конституції України, Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Суд оцінює критично посилання відповідача на Лист управління ВД Фонду в Луганській області що до відсутності правової норми, яка б регулювала відшкодування витрат на проїзд до санаторно-курортних закладів згідно проїздних документів, придбаних на території інших держав, за межами України - оскільки даний Лист не є нормативно-правовим актом й носить рекомендаційний характер. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що положеннями ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» не визначено будь-яких дискримінаційних положень відносно громадян іншої держави, суд вважає заявлені вимоги позивача обгрунтованими та такими,що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд при винесенні рішення враховує положення Постанови правління Фонду від 31.10.2007 року № 49 «Про затвердження Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням», а саме - якщо потерпілий або супроводжуюча його осба має право на пільговий проїзд відповідно до чинного законодавства, то відшкодування витрат за проїзд проводиться з урахуванням пільг. Враховуючи, що позивач в судовому засіданні не заперечував, що йому загалом відповідачем за проїзд було виплачено суму 78,43грн., приймаючи до уваги наданий відповідачем розрахунок, а саме - відшкодування відповідачем за проїзд позивача до місця лікування згідно до наданих проїзних документів всього квитка від 10.09.2013р. Сімферопіль-Євпаторія -22,65 грн., квитка від 03.10.2013р. Сімферопіль-Луганськ - 75 грн. з урахуванням пільг - 48,72грн., квитка від 04.10.2013р. Луганськ- Краснодон- 14,13грн., з урахуванням пільг - 7,06грн.- суд вважає такою, що підлягає до стягнення суму в розмірі 521,49 грн. ( 558,27 - 22,65грн.- 14,13грн). В частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 3654грн. необхідно відмовити за необгрунтованістю, оскільки посилання позивача на положення ст.56 Конституції України є необгрунтованим, оскільки Відділення Фонду не належить до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, крім того, ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'зок відшкодування моральної шкоди відділенням. З огляду на вищевикладене, позов підлагає частковому задоволенню, а саме - в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації витрат на проїзд до місця лікування 521 гривня 49 копійок. В задоволенні позову в іншій частині - відмовити за необгрунтованістю. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України

Outcome: partial