Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, по якому просила: -стягнути з відповідача [PERSON] науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на користь позивача грошове відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди в сумі 6606,00 гривень, які сплачені за проведення відповідачем судової будівельно-технічної експертизи; -стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в сумі 100\~000,00 гривень. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у цивільній справі № 522/17687/15-ц на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01.02.2016 року, було задоволено клопотання та [PERSON] науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за яку позивачем сплачено 6606,00 гривень. Проте, позивач вважає, що обґрунтованої фахової відповіді на жодне із поставлених питань експерт не надав. Переважну частину первинно запланованих фахових досліджень експерт не здійснив, у звязку із значним проміжком часу між залиттям та експертизою та проведеним у квартирі № 20 ремонтом. А тому, на думку позивача, висновок фактично було обґрунтовано, замість експертного дослідження, механічно перенесеними до дослідної частини документу витягами із [PERSON] про залиття від 22.12.14, 03.01.15, 08.07.15 та Звіту № 1507-31 про незалежну оцінку від 31.07.15 року. Позивач зазначила, що наслідок безвідповідального проведення дорученої експертизи відповідачем [PERSON] науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України в особі судового експерта [PERSON], її було безпідставно визнано винною у залитті іншої квартири та присуджено відшкодувати шкоду, яка була спричинена не з її вини. Окрім присуджених до відшкодування грошових коштів у загальній сумі 21\~785, 78 гривень, позивачу завдано й матеріальних збитків у сумі вартості експертизи в розмірі 6\~606,00 гривень. Також, було завдано моральної шкоди, що виразилась у глибоких душевних стражданнях та психологічних переживаннях, а також стражданнях та переживаннях інших членів сімї позивача. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 100\~000,00 гривень. З огляду на вищенаведені обставини позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Бойчука А.Ю. від 16.05.2018 року позов прийнято до провадження та призначено розгляд справи в загальному порядку. 02.07.2018 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов письмовий відзив до позову, у якому останній посилався на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог та просив у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. 10.07.2018 року представником позивача подано заяву про відвід головуючого по справі судді Бойчука А.Ю. Ухвалою судді Бойчука А.Ю. від 11 липня 2018 року вказаний відвід визнано необґрунтованим та зупинено провадження у справі, заяву про відвід передано до канцелярії суду для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід. За результатами автоматичного розподілу заява про відвід передана судді Приморського районного суду міста Одеси Абухіну Р.Д. У своїй ухвалі від 12.07.2018 року суддя Абухін Р.Д. прийшов до висновку про відсутність підстав для відводу та необґрунтованість заяви. Ухвалою суду від 18.07.2018 року було відновлено провадження по справі. 15.08.2018 року на адресу суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ухвалою суду від 01.02.2016 року в цивільній справі № 522/17687/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, заданої внаслідок залиття квартири було призначено судову будівельно-технічну експертизу. 15.03.2016 р. на адресу суду було направлено клопотання експерта від 11.03.2016 р. про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи. 07.04.2016 р. до ОНДІСЕ надійшов лист від Приморського районного суду м. Одеси щодо задоволення клопотання експерта від 11.03.2016 року. 14.04.2016 р. на адресу суду було направлено рахунок за проведення судової будівельно-технічної експертизи. Позивач, у своїй заяві зазначає, що вартість судової експертизи було визначено ще до початку її проведення. Так, згідно з п. 1.13 «Інструкції призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 531 затв. наказом Міністерства Юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року (далі Інструкція № 53/5) «У випадку невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченої чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодної доступу до об'єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об'єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення». Тобто, експертом після попереднього вивчення матеріалів було виставлено рахунок за проведення експертизи та направлено клопотання про здійснення оплати, у якому також зазначалось що у разі незадоволення клопотання експерта протягом 45 днів, на адресу суду буде направлено повідомлення про неможливість проведення експертизи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем була оплачена вартість експертизи, шляхом перерахування на відповідний рахунок 6\~606,00 гривень. Факт надходження грошей на рахунок ОНДІСЕ підтверджується [PERSON] № 792/24 попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта та [PERSON] № 792/24 здачі-приймання висновку судового експерта, копії яких наявні в матеріалах справи. 13.05.2016 р. на адресу суду направлено лист про забезпечення безперешкодного доступу до обєктів дослідження, а саме квартир №№20,21 розташованих за адресою: пл. Катерининська, 5 у м. Одесі. Дане обстеження планувалося 30.06.2016 р. о 15 год 00 хв. 12.07.2016 р. листом ОНДІСЕ було узгоджено строки проведення експертизи, а саме більше трьох місяців. 05.08.2016 р. експертом було складено висновок судової будівельно- технічної експертизи, який було направлено на адресу суду. Згідно з висновком експерта під час обстеження кв. 20 за адресою пл. Катерининська, 5 у м. Одесі експертом було виявлено що ознак та пошкоджень приміщень квартири внаслідок залиття відсутні. Наслідки залиття квартири було усунено шляхом проведення ремонтно-відновлювальних робіт. Однак в матеріалах справи були наявні [PERSON] про залиття квартири [ADDRESS] від 22.12.2014, 03.01.2015, 08.01.2015, 07.07.2015 скаладені КП ЖКС «Портофранківський», які були використані експертом як докази залиття квартири №20. Судом встановлено, що експертиза була призначена ухвалою суду від 01.02.2016 р., обстеження якої відбулося 30.06.2016 р., а залиття відповідно квартири відбувалося 22.12.2014, 03.01.2015, 08.01.2015, 07.07.2015 року. Тобто, з моменту останнього залиття та обстеження квартири минув майже рік. За цей час власники квартири №20 усунули наслідки залиття шляхом проведення ремонтно-відновлювальних робіт, про що свідчать кошторисні розрахунки вартості ремонтно-відновлювальних робіт, які містяться у матеріалах справи. Після обстеження квартири №21 експертом було виявлено що технічний стан приміщень квартири є вкрай занедбаний. У приміщенні «З» - житлова пл. 16,1 кв.м. частково відсутнє скління у деревяному віконному блоці. У приміщеннях «З» - житлова пл. 16,1 кв.м., «5» - житлова пл. 20,8 кв.м., «13» пл. 13,5 кв.м. відключені (відрізані) обігрівальні прилади (металеві радіатори центрального теплопостачання), а в приміщення «13» пл. 13,5 кв.м. проведений новий обігрівальний прилад (алюмінієвий радіатор теплопостачання). Сантехнічні прилади у приміщеннях кухні та ванни знаходяться також у занедбаному стані, (водорозподільні труби та шланги встановлені без жорсткого закріплення та фіксування, знаходяться у вільному доступі). Злив води у ванній кімнаті здійснюється у зливний люк вбудований у облицьованій керамічною плиткою підлозі. Відповідно враховуючи технічний стан квартири №21 та [PERSON] про залиття квартири №20 експертом було зроблено висновок що причинами залиття квартири №20 являється саме технічний стан квартири №21, яка належить позивачу. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що піддає сумніву [PERSON] про залиття квартири, на які у своєму висновку посилається експерт. Проте складення висновку експерта щодо достовірності чи підроблення даних актів не відноситься до компетенції експерта будівельника. Також, позивач зазначає, що саме висновок експерта суд визнав як один із основних доказів у справі Так, згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Позивач у своєму позові зазначає, що дійсною причиною залиття квартири №20 була несправність труби водопостачання від бойлера до змішувача, яка належить власникам квартири №13, згідно [PERSON] обстеження від 02.12.2017 року проте, як встановлено, акт був складений після проведення експертизи, і з моменту складення висновку до складення [PERSON] минуло більше одного року. Крім того, в даному [PERSON] не вказано коли саме відбулося залиття квартири, внаслідок несправності труби водопостачання від бойлера до змішувача, яка належить власникам квартири №13. Також, у своїй позовній заяві позивач зазначає про те, що експерт не мав права оформляти Висновок експерта, оскільки у нього не було для цього обєктивного матеріалу у достатньому обємі. Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 53/5 експерт може відмовитися від проведення експертизи, якщо наданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов'язків, а витребувані додаткові матеріали не надані, або якщо поставлені питання виходять за межі його спеціальних знань. Повідомлення про відмову повинно бути вмотивованим. Як вже зазначалося, експерту було надано матеріали справи №522/17687/15-ц, було задоволено клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи від 11.03.2016 р. та здійснено огляд обєктів дослідження, після чого експертом було складено відповідний Висновок. Крім того, позивач зазначає, що експерт не надав відповіді на питання поставлені в ухвалі суду. Відповідач пояснив, що згідно з п. 2.3 Інструкції № 53/5, експерту забороняється вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта, тому експертом було надано відповіді на питання які належать до його компетенції. Надати відповіді на питання №№ 6,7 не надалося можливим, оскільки дані питання виходять за межі спеціальних знань експерта. Позивач у своїй позовній заяві також зазначає, що їй було завдано матеріальних збитків у сумі 6\~606,00 грн., які були нею сплачені за проведення експертизи. Експертом було визначено, що ступенем складності експертиза відноситься до середньої і було затрачено (пятдесят) експертогодин для попереднього вивчення матеріалів, заявлення клопотань та здійснено огляд обєкта дослідження. Розмір витрати проведення судової експертизи у 2016 році визначався Наказом Міністерства юстиції України № 417/5 від 16.02.2016 року «Про встановлення нормативної вартості однієї експертогодини у 2016 році», згідно якого вартість однієї експертогодини у 2016 році становить: експертиза середньої складності 110,1 грн. Отже, сума 6\~606,00 грн. за проведення експертизи була встановлена відповідно до затраченого часу експерта при проведені експертизи відповідно до чинного законодавства. Жодних доказів на спростування вищенаведеного позивачем не надано. Також, позивач зазначає, що їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях позивача та членів її сімї, що зокрема призвело до погіршення її здоровя та смерті її сина, який від цих страждань і переживань помер. Як доказ позивач надала Довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, консультативний висновок спеціаліста та копію свідоцтва про смерть [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про смерть [PERSON] видане 28.12.2015 р. свідчить про те, що [PERSON] помер 24.12.2015 р., а експертиза по справі №522/17687/15-ц була призначена ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 01.02.2016 р., через два місяці після смерті [PERSON] Також висновок експерта складений 05.08.2016 р., тобто майже через сім місяців після смерті [PERSON] Разом з тим, у Довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.11.2016 р. зазначається що позивач є інвалідом 1А групи згідно повторного огляду. Згідно з п.22 Постанови КМУ № 1317 від 03.12.209 р. «Питання медико-соціальної експертизи» повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров'я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки. Повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров'я і працездатності або за рішенням суду. Тобто, до 15.11.2016 р. позичу уже була присвоєна група інвалідності, проте яка саме позивач не зазначає і відповідних документів не надано. Крім того, у консультативному висновку спеціаліста від 14.05.2018 р. на який посилається позивач вказано, що хвороба на яку вказує позивач була розвинена на фоні церебрального склерозу, проте коли саме позивачці було поставлено діагноз церебрального склерозу не зазначає та відповідних документів не надано. Також у документах які надає позивач не зазначено, які саме причини слугували розвиненням даних хвороб у позивача. Частинами першою та другою\~статті 1167 ЦК України\~закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Статтями\~12\~і\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.ст.76-80 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти [PERSON]» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, суду не надала, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні у зв'язку з його недоведеністю. Аналогічна правова позиція щодо відшодування моральної шкоди викладена Верховним Судом у постанові по справі №757/8002/17-ц від 31.05.2018 року. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed