Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі - [PERSON]) звернулася до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із вищенаведеним позовом до [PERSON] (далі - [PERSON]) про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В поданому позові [PERSON]просить стягнути на її корить з [PERSON]аліменти на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування доводів позову [PERSON] посилається на те, що відповідач є батьком її малолітнього сина, який потребує додаткової фінансової допомоги від свого батька - відповідача у справі. Позивач надала суду заяву, в якій позовні вимогі підтримала, просила їх задовольнити; просила справу розглянути за її відсутності. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без її участі. В заяві також зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує проти щомісячного стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/6 частини від його заробітку, оскільки відповідач є також платником аліментів на іншу його дитину, а також має батьків похилого віку, які є пенсіонерами та також перебувають на утриманні відповідача. Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 8). З наданих стороною відповідача копій документів вбачається, що [PERSON] також є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 22). Також судом встановлено, що [PERSON] працює у ПрАТ «Компанія «Бастіон» з 22 січня 2004 року на посаді фінансового директора та має оклад у розмірі 3 400,00 грн. Викладене підтверджується довідкою № 303 від 31 липня 2017 року (а.с. 21). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка доходу батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначені розміру аліментів, який відповідач має сплачувати позивачу на утримання їхньої малолітньої дитини, суд враховує положення ч. 2 ст. 182 та ст. 183 Сімейного кодексу України, а також те, що відповідно до даних автоматизованої системи документообігу в суді «Д3» до стягнення з [PERSON] присуджено аліменти на утримання іншої його дитини (а.с. 25-27), у зв'язку із чим суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, частково задовольнивши таким чином позовні вимоги. Крім того, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог в частині визначення нижньої межі розміру аліментів, оскільки позивач просить стягувати аліменти не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як згідно із змінами до Сімейного кодексу України розмір аліментів не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). При цьому суд виходить з того, що законодавством розмір аліментів на двох дітей встановлено у розмірі 1/3 частини, та оскільки в даному випадку відповідач також стає платником аліментів на утримання двох дітей від різних жінок, то розмір аліментів, які він має сплачувати на утримання сина визначається з такого розрахунку: 1/3 : 2 = 1/6. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача з 01 червня 2017 року. Пунктом 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial