Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.03.2021 року визначено Печерський районний суд м. Києва для розгляду вказаної позовної заяви. Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначив, що з 07.06.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . В період перебування у шлюбі, відповідач заволоділа його особистими коштами та розмістила їх в якості депозитних вкладів в декількох банківських установах, зокрема в АТ «Перший український банк» розміщено 6 000 Євро, в АТ «ПриватБанк» 6 000 доларів США, в АТ «Державний ощадний банк України» 10 000 доларів США, в АТ «Банк Січ» 8 000 доларів США, в АТ «Державний експортно-імпортний банк» 6 000 доларів США. Крім того, за усним повідомленням відповідача, нею також відкрито рахунки в АТ «Акцент-Банк» та АТ «Альфа-Банк» на загальну суму 200 000 грн. Посилаючись на ст. ст. 57, 61, 64, 70 СК України просить визнати кошти, що розміщені на вкладних рахунках відповідача, його (позивача) особистою приватною власністю. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.05.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач своїм правом надати відзив на позов не скористалась. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово своївимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі з 07.06.2019 року. У вересні-жовтні 2019 року [PERSON] розмістила декілька вкладів в: - АТ «Пумб», в сумі 6 000 Євро (15.10.2019 року); - АТ «ПриватБанк», в сумі 6 000 доларів США (18.09.2019 року); - АТ «Державний ощадний банк України», в сумі 10 000 доларів США (15.10.2019 року); - АТ «Банк Січ», в сумі 7 000 доларів США (19.09.2019 року); - АТ «Державний експортно-імпортний банк», в сумі 6 000 доларів (19.09.2019 року). За ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно п. 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Матеріали справи містять інформацію про розміщення відповідачем грошових коштів в декількох банківських установах у період перебування у шлюбі з позивачем. Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Таким чином, належність майна (коштів) до такого, що є особистою приватною власністю має бути доведено зацікавленою стороною. Якщо майно придбано в період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власність того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. В даному випадку позивачу належить довести, що розміщені відповідачем грошові кошти на вкладних рахунках в банківських установах належали (належать) йому особисто, з зазначенням походження цих коштів. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Разом з тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами належність йому коштів, що розміщені відповідачем в банківських установах на вкладних рахунках. При цьому суд критично оцінює поданий позивачем доказ - копію розписки [PERSON] від 16.08.2020 року, зміст якої зводиться до зобов`язання останньої перед [PERSON] передати права власності на квартири, які придбані в період їх шлюбу, на нього самого та його сина (після досягнення останнім повноліття), а також повернути позивачу грошові вклади, що оформлені на її ім`я та розміщені нею в банківських установах України, оскільки існують об`єктивні сумніви щодо походження цієї розписки, особливо з урахуванням відсутності відзиву на позов (позиції відповідача на позовні вимоги). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Інших доказів, крім копії розписки відповідача, позивач суду не надав. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про витребування (забезпечення) доказів, відповідно до ст. 116 ЦПК України, зокрема шляхом розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю, з підстав необґрунтованості заяви та порушення порядку подання такої заяви. Крім того інформація, яку просив витребувати позивач, не доводить походження коштів та належність їх позивачу. Отже в зв`язку з відсутністю належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, суд відмовляє у їх задоволенні. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed