Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У травні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.12.2015 року між ПАТ «СК «Інгосстрах» та ТОВ «Автокредит Плюс» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №PLH0CPS-15ВВ408, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Опель Астра», д.н.з. [NUMBER] . 06.02.2016 року в с. Софіїівська Борщагівка на вул. Північна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Опель Астра», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу було завдано механічних ушкоджень. Позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 5135,61 грн. Враховуючи те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути з останнього на його користь виплачену суму страхового відшкодуванням в порядку ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» та витрати на проведення оцінки шкоди, що складає 450 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та здійснювати розгляд справи за наявними у ній доказами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань від нього не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.12.2015 року за договором добровільного страхування наземного транспорту №PLH0CPS-15ВВ408 ПАТ «СК «Інгосстрах» було застраховано автомобіль марки «Опель Астра», д.н.з. [NUMBER] , страхувальником та вигодонабувачем за яким є ТОВ «Автокредит Плюс». З довідки № 85819681 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 06.02.2016 р. у с.Софіївська Борщагівка на перехресті вул. Південна - Волошкова мала місце дорожньо-транспортна пригода, зіткнення за участю автомобіля «Опель», д.н.з. [NUMBER] , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.02.2016 року у справі №369/1258/16 (провадження №3/369/456/16) водія [PERSON] , який керував транспортним засобом «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Відповідно до Звіту №95135724/02/16 про оцінку КТЗ від 19.02.2016р., складеного суб`єктом оціночної діяльності, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Опель», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали, становить 5135,61 грн. За страховим випадком - дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 14.08.2016 року, за участю застрахованого автомобіля «Опель», д.н.з. [NUMBER] , згідно складеного страхового акту позивачем було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 5135,61 грн. Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пп. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Позивач, у свою чергу, виконав зобов`язання за Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів та здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом виплати коштів на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс», що підтверджується платіжним дорученням. Таким чином, саме до позивача перейшло в межах суми 5135,61 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Нормами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Стаття 991 ЦК України та ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перелічують підстави відмови від здійснення страхової виплати. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. По даній справі позивач не надав відмови про наявність чи відсутність страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні послалася на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 К України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed