Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її чоловіка [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [INFO] у м. Донецьку помер її чоловік [PERSON], про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть, видане Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Донецька» № 714 від [INFO] та свідоцтво про смерть від [INFO], видане у ДНР. У зв'язку з тим, що видане лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть є такими, що не створюють правових наслідків, оскільки видані на території не підконтрольній Україні після 01.12.2014 року, заявнику необхідно встановити факт смерті чоловіка у судовому порядку. Заявник в судове засідання не з'явилася, її інтереси за довіреністю представляв [PERSON], який в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень не надав. Представник Управління Пенсійного фонду України у м. Дзержинську Донецької області в судове засідання не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, виходячи з наступного. Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть, виданого Комунальною установою «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Донецька» № 714 від [INFO] [PERSON] помер [INFO] у Калінінському районі м. Донецька. Підставою звернення заявниці до суду стала неможливість внесення відомостей про смерть чоловіка до Державного реєстру, оскільки лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть [PERSON] видане у місті, яке розташоване на непідконтрольній українській владі території - м. Донецьк, а тому не сприймається, як достовірний доказ, а інші документи, в розумінні п.1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України, від 18.10.2000р. №52/5, у заявниці відсутні. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заявниця та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.06.1964 року. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, яка розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №1154/5 від 22.11.2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. 07 листопада 2014 року своїм Розпорядженням № 1085-р зі змінами та доповненнями Кабінет Міністрів України затвердив переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Відповідно до даного Переліку до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відноситься і м. Донецьк Донецької області, на території якої помер чоловік заявниці [PERSON] Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 9 Закону України № 1207-VII від 15.04.2014року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом РАЦС зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи. Датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. За ч. 2 ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення фактів, які підлягають реєстрації в органах реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. З огляду на викладене, зважаючи на те, що заявниця просить про встановлення факту, що має юридичне значення, вказаний факт у позасудовому порядку встановити не можливо, відповідний факт доводиться матеріалами справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved