Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

У травні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 14.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконував належним чином зобов'язань за укладеним кредитним договором № б/н від 14.02.2008 р., у зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість. Тому, просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13393,15 грн., яка включає в себе 2497,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9077,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 942,81 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 625,86 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2018 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін cторони до суду не подавали. Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву у строк, встановлений судом. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що 14.02.2008 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що вона разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 9). В анкеті-заяві міститься інформація про те, що відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між ним та банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідно до умов вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг). Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором від 14.02.2008 року, внаслідок чого станом на 31.03.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 13393,15 грн., яка включає в себе 2497,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9077,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 942,81 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 625,86 грн. - штраф (процентна складова). Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань. Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відтак, суд вважає, що між сторонами правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту у сумі 2497,16 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як встановлено судом, відповідач ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг 14.02.2008 р., а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом. Таким чином, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентам, нарахована за період з 14.02.2008 року по 31.03.2018 року, що складає 9077,32 грн. Крім того, суд вважає, що стягненню підлягає, заборгованість по пені та комісії у сумі 942,81 грн. Разом з тим, суд вважає, що підстави для задоволення вимог позивача про стягнення штрафів - відсутні, з огляду на наступне. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Такі висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду України в Постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст.360-1 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Судова палата у цивільних та господарських справах Верховного Суду України висловила правову позицію у справі №6-1374цс17, виклавши її у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року, відповідно до якої зазначила, зокрема, наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню наступна заборгованість: -2497,16 грн. - заборгованість за кредитом; -9077,32 грн. - заборгованість по процентам; -942,81 грн. - заборгованість по пені та комісії, що у сукупному розмірі складає 12517,29 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial