Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

У січні місяці 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNDZGA0000867 на суму 44 500.00 дол. США., поручителем за даним договором є [PERSON]. На забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором позивач та поручитель [PERSON] уклали договір іпотеки № DNDZGA0000867 від 13.03.2007 року нерухомого майна домоволодіння № [ADDRESS]. 08.11.2013 року держаним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Посадською О.В. на виконання виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки було накладено арешт на вказане вище нерухоме майно, який є предметом іпотеки. Оскільки заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, позивач просить звільнити з-під арешту нерухоме майно домоволодіння № 32 по вул. Прянишникова в м.Дніпропетровську. У судове засідання представник позивача не з'явився, направленим листом просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі до суду не з'явилися, про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки судові не повідомили. Представник Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засіданні не з'явився, направленим листом просив розглядати справу у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 13.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNDZGA0000867 на суму 44 500.00 дол. США., поручителем за даним договором є [PERSON]. На забезпечення виконання зобов'язання за даним кредитним договором позивач та поручитель [PERSON] уклали договір іпотеки № DNDZGA0000867 від 13.03.2007 року нерухомого майна домоволодіння № [ADDRESS]. 08.11.2013 року держаним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Посадською О.В. на виконання виконавчого листа Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки було накладено арешт на вказане вище нерухоме майно, який є предметом іпотеки. Відповідно до ст..3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухомого майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Згідно ч.6 ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувана - заставодержателя. Зважаючи на те, що заставодержатель, яким є ПАТ КБ «ПриватБанк» має переважне право на задоволення своїх вимог перед наступними стягувачами за рахунок заставленого майна, суд вважає, що накладення арешту на спірне майно порушує та унеможливлює виконання позивачем умов кредитного договору та позбавляє позивача права на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за договором, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved