Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що 20 серпня 1994 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського управління юстиції у Київській області за актовим записом № 301 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Від цього шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на життя, із-за чого виникали непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Тому позивач вважає, що одруження виявилося невдалим, оскільки вони не змогли створити нормальних сімейних стосунків, які ґрунтувалися би на взаємоповазі один до одного, що і призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З січня 2014 року шлюб існують лише юридично, не ведеться спільне господарство, не підтримуються шлюбні стосунки. Спору про розділ майна на даний час не має. При таких обставин позивач вважає, що збереження сімї з відповідачкою та примирення неможливе, оскільки подальше спільне життя з нею суперечить його інтересам, а тому просить суд розірвати шлюб. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що20 серпня 1994 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського управління юстиції у Київській області за актовим записом № 301 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Від цього шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні характери та погляди на життя, із-за чого виникали непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Тому позивач вважає, що одруження виявилося невдалим, оскільки вони не змогли створити нормальних сімейних стосунків, які ґрунтувалися би на взаємоповазі один до одного, що і призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З січня 2014 року шлюб існують лише юридично, не ведеться спільне господарство, не підтримуються шлюбні стосунки. Спору про розділ майна на даний час не має. При таких обставина позивач вважає, що збереження сімї з відповідачкою та примирення неможливе, оскільки подальше спільне життя з нею суперечить його інтересам. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення позивач не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved