Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просила: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 13 159 грн. 21 коп., судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 28.07.2018 року о 14 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, пр-т Лобановського, 38, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Opel Meriva», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням та належного на праві приватної власності [PERSON] . При цьому, невідкладно після настання вказаної ДТП водії обох транспортних засобів, маючи згоду щодо обставин скоєння ДТП, прийняли рішення здійснити передбачене п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, з якої вбачається, що винним у ДТП є [PERSON] . Разом з тим, оскільки на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Opel Meriva», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу № АМ/4482086, вказаною страховою компанією було виплачено страхове відшкодування у сукупному розмірі 31228 грн. 23 коп. У той же час, як зазначає позивач, відповідно до Актів виконаних робіт фактично завдана позивачу з вини відповідача шкода складає 44 387 грн. 44 коп. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 1194 ЦК України, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, та страховою виплатою у розмірі 13 159 грн. 21 коп. Ухвалою суду від 07.06.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 23.12.2019 року вирішено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.02.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи листа від ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про прийняте рішення від 10.07.2020 року. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, 20.07.2021 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій він не заперечив щодо розгляду справи у заочному порядку та просив розгляд справи проводити за відсутністю сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при причини неявки в судове засідання суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 28.07.2018 року о 14 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, пр-т Лобановського, 38, трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Opel Meriva», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням та належного на праві приватної власності [PERSON] . При цьому, після настання вказаної ДТП водії обох транспортних засобів, маючи згоду щодо обставин скоєння ДТП, прийняли рішення здійснити передбачене п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, з якої вбачається, що винним у ДТП є [PERSON] . Разом з тим, оскільки на час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Opel Meriva», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу № АМ/4482086, вказаною страховою компанією було виплачено страхове відшкодування у сукупному розмірі 31228 грн. 23 коп. У той же час, як вбачається з наявних у матеріалах справи Актів виконаних робіт, фактично завдана позивачу з вини відповідача шкода складає 44 387 грн. 44 коп. При цьому, будь-яких заперечень із сторони відповідача щодо розміру відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля суду надано не було. У свою чергу, відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законом. Як передбачено п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Opel Meriva», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Згідно з листом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 10.07.2020 року та страховими актами і розрахунками позивачу було виплачено у сукупному розмірі 31228 грн. 23 коп. Водночас, як встановлено у судовому засіданні, пошкоджений транспортний засіб марки «Volkswagen Tiguan», державний реєстраційний номер [NUMBER] , було відремонтовано, та відповідно до Актів виконаних робіт сума відновлювального ремонту КТЗ становить 44 387 грн. 44 коп. У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Разом з тим, згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При цьому, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Тобто, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19. Таким чином, оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, а сама різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля викликана, у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, суд приходить до висновку, що з відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, що становить 13 159 грн. 21 коп. Крім того, в порядку, визначеному ст.ст. 137, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп., понесення яких підтверджується належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved