Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його бабусі [PERSON], померлої 13 листопада 2002 року (а.с. 3-5). Позивач або його представник в судове засідання не зявився, надали заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує і просить суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, заперечень на позов не мають. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу статті 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 1 березня 2000 року, та свідоцтва про право власності від 1 березня 2000 року, посвідчених [PERSON] державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстрами № 3-417, № 3-419, та зареєстрована 7 березня 2000 року в [PERSON] БТІ в Книзі 20/31, номер запису 11728 (а.с. 13, 17, 19-20). 13 листопада 2000 року померла [PERSON], про що в книзі актів про смерть 14 листопада 2002 року зроблено запис за № 849, та видано свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 374427 від 14 листопада 2002 року (а.с. 12). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 205878 від 27 липня 1999 року [PERSON] помер 27 липня 1999 року в м. Ізюм Харківської області (а.с. 11). Згідно повторного свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 318229 від 11 квітня 20012 року [PERSON] помер 14 лютого 1997 року в м. Ізюм Харківської області (а.с. 10). Позивач [PERSON] є рідним внуком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження його батька [PERSON] та копією свідоцтва про його народження. [PERSON], син померлої [PERSON], прийняв спадщину у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно з нею проживав, у тому числі й на час відкриття спадщини. Таким чином судом встановлено, що спадкоємцем за законом, відповідно до ст. 1265 ЦК України, є внук померлої [PERSON] позивач [PERSON]. Судом установлено, що [PERSON] звертався до [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області із заявою щодо оформлення спадщини за законом та видачею свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала на праві власності померлій [PERSON]. У відповідності до відповіді [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області від 22.05.2015 року за № 1235/02-12 за заявою [PERSON] щодо прийняття спадщини за законом, вбачається, що на підставі п. 4.15, гл. 10, розділу ІІ Порядку (видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна) в зв'язку з тим, що заявником не наданий правовстановлюючий документ на житловий будинок, розташований в [ADDRESS], на ім'я [PERSON], померлої 13 листопада 2002 року, видати свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] державна нотаріальна контора не має можливості. Рекомендовано звернутися до суду (а.с. 21). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на майно. Як визначено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. № 296/5, а саме пунктами 4.14, 4.15 та 4.18, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Оскільки [PERSON] державною нотаріальною конторою позивачу було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності в порядку спадкування на вказану квартиру [ADDRESS] (лист [PERSON] державної нотаріальної контори), позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Таким чином, суд вважає, що позивач, як внук померлої баби [PERSON], померлої 13 листопада 2002 року, має право на спадкування за законом у пяту чергу спадкоємців на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У задоволенні позовних вимог відповідач не заперечував. Судові витрати, які позивач сплатив за судовий збір, не компенсуються йому у зв'язку із вимогами про це самого позивача (а.с. 2).

Outcome: approved