Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

у суд із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням звернувся [PERSON], у якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він являється власником вищевказаного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 1 квітня 1993 року. У вказаному житловому будинку крім нього зареєстрована дружина [PERSON] та син [PERSON]. Останній не проживає у будинку з 2008 року. При цьому участі в утриманні будинку не приймає, комунальні послуги не сплачує. Весь тягар утримання будинку лежить на позивачу та його дружині. Тому, вважає доцільним позбавити [PERSON] права користування належним йому житловим будинком. У судове засідання позивач не з'явилася, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності не подавав. Треті особи у судове засідання не з'явилися. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: згідно свідоцтва по право власності від 01 квітня 1993 року, зареєстрованого у Ніжинському МБТІ № 1680, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]; згідно домової книги на житловий будинок [ADDRESS], у ньому зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; згідно акту обстеження житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] не з'являється у ньому з жовтня 2008 року; відповідно до довідки Остерської міської ради № 244008.06.2018 року [PERSON] зареєстрований, але не проживає у житловому будинку [ADDRESS]. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], Остерська міська рада про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є обґрунтованим і підлягає задоволенню із наступних підстав: Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до ч. 1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім'ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цій квартирі. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, який не є власниками будинку за адресою [ADDRESS] не проживає з жовтня 2008 року, тобто майже десять років, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] у цій справі поніс судові витрати, що складаються із судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи викладене,

Outcome: approved