Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в розмірі 2 000,00 грн та судові витрати в розмірі 840,80 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 січня 2020 року о 22 год. 45 хв в м. Києві на вул. Антоновича, 176 сталася ДТП за участі автомобіля «MAN М 2000 М», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Форд Транзит», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу. 25 березня 2020 року Голосіївським районним судом міста Києва було винесено постанову, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Автомобіль, що належить позивачу, отримав значні механічні пошкодження. На момент ДТП автомобіль «MAN» М 2000 М, був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/4041824, укладений з ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна». Строк дії полісу АО/4041824 - з 22 серпня 2019 року по 21 серпня 2020 року, ліміт за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн, франшиза - 2000,00 грн. З метою одержання страхового відшкодування у визначений Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) строк позивач звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування у розмірі, який у повному обсязі не відшкодовує завдану шкоду. Відповідно до розрахунку розміру збитку, проведеної страховиком в системі AUDATEX у справі № 28347, визначено вартість ремонту завданих пошкоджень у загальній сумі 7 939,76 грн, із якої вираховано суму зношення запчастин (70%) у розмірі 5 338,37 грн. Таким чином, розмір страхового відшкодування встановлено у загальному розмірі 2 601,39 грн, однак страховиком було прийнято рішення про задоволення вимог [PERSON] в розмірі 601,39 грн, оскільки розмір страхового відшкодування було зменшено на передбачений полісом АО/4041824 розмір франшизи, що складає 2 000,00 грн, про що страховик повідомив позивач листом вих. № 889/ДВЗ від 18 лютого 2020 року. Позивач наголошує, що відповідач у добровільному порядку не бажає відшкодувати передбачену полісом АО/4041824 суму франшизи в розмірі 2 000,00 грн з метою покриття завданої позивачу шкоди у повному обсязі, у зв`язку з чим останній був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача завдані матеріальні збитки в розмірі 2 000,00 грн, які не відшкодовані страховою компанією, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач 26 квітня 2021 року отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками. Отже зважаючи на те, що відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, та враховуючи неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 21 січня 2020 року о 22 год. 45 хв в м. Києві на вул. Антоновича, 176 сталася ДТП за участі автомобіля «MAN М 2000 М», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Форд Транзит», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу. 25 березня 2020 року Голосіївським районним судом міста Києва було винесено постанову, відповідно до якої відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В силу вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні ДТП, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу «Форд Транзит», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до встановлених судом обставин на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MAN М 2000 М» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна». Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом установлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 2601,39 грн. Предметом спору є відшкодування недостатність суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна, оскільки розмір страхового відшкодування був зменшений на розмір франшизи - 2000,00 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Так, відповідно до статті 12 зазначеного Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до розрахунку розміру збитку, проведеної страховиком в системі AUDATEX по справі № 28347 визначено вартість ремонту завданих пошкоджень у загальній сумі 7939,76 грн., з якої вираховано суму зношення запчастин (70%) у розмірі 5338,37 грн. Таким чином, розмір страхового відшкодування встановлено у загальному розмірі 2 601,39 грн., однак розмір страхового відшкодування було зменшено на передбачений полісом АО/4041824 розмір франшизи, що складає 2 000,00 грн., та по факту виплачено [PERSON] 601,39 грн. Згідно статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза - це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Згідно зі статтею 36 Закону № 1961-IV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Установлено, що страховою компанією на користь [PERSON] була перерахована сума страхового відшкодування в розмірі 601,39 грн, що становить вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу та враховуючи зменшення страхового відшкодування на передбачений полісом АО/4041824 розмір франшизи. Тобто невідшкодованою залишилась сума завданих позивачу збитків, які він реально поніс на відновлення транспортного засобу в сумі 2 000,00 грн. За встановлених обставин, з відповідача, як особи, яка винна у настанні ДТП, підлягає стягненню різниця між сумою сплаченого страхового відшкодування (з врахування фізичного зносу) та дійсною вартістю робіт з відновлення транспортного засобу. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] матеріальних збитків в розмірі 2 000,00 грн. Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: approved