Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14.09.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого відповідно до статуту він є, та відповідачем було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 10025,43 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 13.04.2021 року за нею рахується заборгованість на загальну суму 28496,23 грн, яка складається з: 6419,56 грн - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 7241,20 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками; 14835,47 грн - заборгованість за пенею. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 13660,76 грн за кредитним договором № б/н від 14.09.2012 року, яка складається з: 6419,56 грн - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 7241,20 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками, та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Відповідач направила до суду відзив на позовну заяву, зазначивши про те, що під час підписання генеральної угоди банк ні з якими Умовами та Правилами її не ознайомлював, а також вона їх не підписувала. Дія кредитного договору закінчується при закінченні строку дії картки, а автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, визначеного в договорі. Просить відмовити в задоволенні позову та застосувати наслідки спливу строку позовної давності до заявлених до неї вимог. Від позивача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано. що банком надані всі документи на підтвердження правомірність укладення генеральної угоди та наявність невиконаних кредитних зобов`язань. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Строк випущеної картки до останнього дня 04.2016 року. Позов подано 05.05.2021 року - до спливу строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві вказав про розгляд справи в його відсутності. Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що 14.09.2012 року нею була підписана генеральна угода та частково вона не виконала умови договору, видана їй до договору банківська картка діяла до 2016 року, а з позовом позивач звернувся в 2021 році, через що просила застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.09.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого відповідно до статуту є позивач, та відповідачем було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої сторони домовилися про зменшення розміру заборгованості позичальника за кредитними договорами № SAMDN42000007539711 від 31.05.2006 року та № SAMDN44000028681373 від 29.07.2009 року, визначивши розмір заборгованості позичальника за цим кредитним договором на дату підписання генеральної угоди. Згідно пункту 1.6 генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. У пункті 2.1 генеральної угоди сторони визначили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 10020,10 грн на строк 24 місяців, з 14.09.2012 року по 30.09.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 10020,10 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості з кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 501,41 грн для погашення заборгованості з кредиту, яка складається із заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30.09.2014 року. Із наданого банком розрахунку заборгованості за договором від 14.09.2012 року вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору загальна сума заборгованості за кредитним договором станом на 13.04.2021 року становить 28496,23 грн, яка складається з: 6419,56 грн - загальний залишок заборгованості за кредитом (тілом кредиту), 7241,20 грн - загальний залишок заборгованості за відсотками; 14835,47 грн - заборгованість за пенею. Для надання послуг банк видає позичальнику платіжну карту згідно з пунктом 2.1 генеральної угоди (пункт 2.3 генеральної угоди). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (термін) відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Як убачається із змісту п. 2.2 генеральної угоди, згідно зі статями 212, 611, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених у графіку погашення кредиту, понад 31 день, датою погашення заборгованості є 32-й день. Заборгованість за кредитом, починаючи з цього дня, вважається простроченою. Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання та дострокового повернення коштів у разі прострочення виконання зобов`язання за кредитом, визначили умови такого повернення коштів. Водночас необхідно зауважити, що наявні в матеріалах справи Умови і Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, а тому згідно роз`яснень, викладених у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17, з огляду на їх мінливий характер, такі Умови та Правила не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін. Із довідки АТ КБ «ПриватБанк» без зазначення дати її видачі слідує, що відповідачу було видано одну кредитну картку № [NUMBER] , дата відкриття - 14.09.2012 року, з терміном її дії 04/2016. Згідно розрахунку заборгованості після закінчення обумовленого в генеральній угоді сторонами строку виконання зобов`язань (не пізніше 30.09.2014 року) відповідачем було здійснено останні платежі 09.07.2015 року на суму 1110,00 грн. та 13.12.2016 року в сумі 6,01 грн., після чого кошти на погашення кредитної заборгованості нею не сплачувалися взагалі. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони успорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). З огляду на викладене, допустивши невиконання позичальником умов кредитного договору більше ніж на 31 день, відповідно до п. 2.2 генеральної угоди на 32 день настав строк повернення кредиту у повному обсязі. Утім банк звернувся з позовом до суду 05.05.2021 року, за межами трирічного строку позовної давності. Посилання позивача у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення на те, що згідно п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, а тому позовну заяву подано до спливу строку позовної давності, суд вважає безпідставними, оскільки генеральна угода не містить умов щодо збільшення строку позовної давності та нею визначено строк повернення кредиту - не пізніше 30.09.2014 року, а також при цьому суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в рішенні від 03.07.2019 року в справі № 342/180/17 та в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) стосовно того, що Умови, якими установлено збільшення строку позовної давності, але які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. За наведених обставин суд за заявою відповідача застосовує до позовних вимог строк позовної давності та відмовляє в задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовом.

Outcome: dismissed