Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

У травні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори, треті особи: 1) [PERSON], 2) [PERSON] про визнання незаконною постанови державного нотаріуса щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину. Вказувала, що 18.06.2009 року помер її батько [PERSON] після чого відкрилась спадщина на 52/100 частки житлового будинку № 14 по вул. Тімірязєва в м. Біла Церква, співвласниками якого також є [PERSON] 31/10 частки та [PERSON] 17/100 частки будинку. 13.01.2000 року її батько [PERSON] склав заповіт, яким заповів належну йому частину житлового будинку онуку [PERSON]. При цьому зазначила, що на час відкриття спадщини в квартирі № 1 вищевказаного будинку разом з батьком були також зареєстровані її сини [PERSON] та [PERSON], але разом з спадкодавцем вони ніколи не проживали. Оскільки її син [PERSON] не звертався до нотаріальної контори для оформлення спадщини за заповітом вона звернулась до [PERSON] Білоцерківської міської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого батька за законом, але постановою нотаріуса від 25.04.2015 року їй було відмовлено в оформленні спадкових прав на майно та у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на безпідставну відмову нотаріуса в оформленні права власності на спадкове майно за законом, позивач просила визнати незаконною постанову від 25.04.2015 року державного нотаріуса [PERSON] білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобовязати державного нотаріуса оформити спадкові права на майно, яке залишилось після її батька [PERSON] та видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 52/100 частки житлового будинку № 14 по вул. Тімірязєва в м. Біла Церква Київської області. Ухвалою суду від 06.07.2015 року до участі у даній справі в якості відповідачів були залучені [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області надіслала до суду лист з проханням розглянути справу без участі їхнього представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також звернулись до суду із заявами в яких просили справу розглядати без їхньої участі та позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання в газеті, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їхню відсутність. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 18.06.2009 року помер [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть (а.с. 32). Після його смерті відкрилася спадщина на частину житлового будинку по вул. Тімірязєва, 14 в м. Біла Церква, яку [PERSON] заповів [PERSON], що підтверджується даними копії заповіту, посвідченого державним нотаріусам [PERSON] білоцерківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 13.01.2000 року № 1-213 (а.с. 33). Позивач по справі [PERSON] являється донькою померлого [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про народження останньої (а.с. 9). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.03.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено, визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 18.06.2009 року, протягом трьох місяців з дня вступу рішення суду в законну силу (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що після смерті батька позивач 21.03.2015 року звернулась до [PERSON] білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], де була заведена спадкова справа № 165/2015. 25.04.2015 року постановою № 1006/02-31 державного нотаріуса [PERSON] білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] відмовлено [PERSON] в оформленні спадкових прав на майно та у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова нотаріуса мотивована посиланнями на ту обставину, що у спадковій справі міститься заповіт померлого [PERSON] на частину житлового будинку під № 14 по вул. Тімірязєва в м. Біла Церква. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами 1 та 2 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до розяснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця (п. 3 Постанови). Згідно п. 19 вказаних розяснень постанови Пленуму, той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З аналізу вищевказаних правових норм та розяснень постанови Пленуму вбачається, що спадкоємець за заповітом, який проживав разом із спадкодавцем на час його смерті та який не подав до нотаріальної контори у встановлений строк заяву про відмову у прийнятті спадщини, вважається таким, що прийняв її. Відповідно до п.п. 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 295/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємець за заповітом [PERSON] на час відкриття спадщини був зареєстрований в [INFO], що підтверджується даними копій будинкової книги та довідки КП ЖЕК № 6 від 20.03.2015 року № 425, а також отриманою на запит суду відповіддю з Відділу адресно-довідкового бюро УДМС України в Київській області від 17.07.2015 року. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Таким чином, судом не встановлено та не доведено позивачем в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] не прийняв спадщину в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що спадкоємцем першої черги за законом, крім позивача та її сестри [PERSON], є також їх брат [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова нотаріуса від 25.04.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії прийнята з дотриманням норм Цивільного кодексу України, що регулюють відносини за спадковим правом, тому вимоги про її скасування з одночасним зобовязанням нотаріуса оформити спадкові права на нерухоме майно та видати свідоцтво про право на спадщину за законом не підлягають задоволенню. Посилання в позовній заяві на договір від 17.01.1995 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] як на доказ тієї обставини, що відповідач [PERSON] не проживав на час відкриття спадщини за місцем її відкриття не заслуговує на увагу суду, оскільки з цього договору вбачається наявність права власності на цю квартиру у [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed