Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У травні 2015р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] (Позивач) до [PERSON] (Відповідач-1), [PERSON] (Відповідач-2) про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, в якій він просив визначити за ним частку у праві спільної часткової власності у розмірі 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с.2-4, 38-40). Позовні вимоги Позивач обґрунтовував тим, що 21 липня 1984 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. В період шлюбу, 26 січня 1995 року, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі під № 7385/453, ними була придбана квартира [ADDRESS]. Придбане житло представляє собою ізольовану квартиру, яка складається з п'яти кімнат, загальною площею 94,8 кв. м, в тому числі житлової площі 71,2 кв. м. Відповідно до зазначеного договору, власниками квартири стали позивач, а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] 30 січня 1995 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації за позивачем, а також за відповідачами [PERSON] та [PERSON] на зазначену вище спірну квартиру було зареєстровано право спільної власності. З часом спільне життя у позивача з [PERSON] не склалося, тому 13 січня 2005 року шлюб між ними був розірваний. Між позивачем та відповідачами склалися конфліктні стосунки, в результаті яких подальше проживання, одному приміщенні стало нестерпним, тож з метою запобігання конфліктів в подальшому та до вирішення житлової проблеми, позивач вимушений був тимчасово проживати у матері. На пропозицію продати цю спільну квартиру та купити окремі квартири відповідачі не погоджуються, користуючись фактично всією площею лише удвох. Таким чином, право власності позивача на частку квартири носить фактично декларативний характер, так як він практично позбавлений права володіння та користування нею, зокрема, у зв'язку з тим, що його частка у спільній сумісній власності не визначена. За вказаною позовною заявою Шевченківським районним судом м.Києва 27.11.2015р. було постановлено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Разом з тим, за заявою Відповідача1- [PERSON] про скасування заочного рішення, ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 01.03.2016р. вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. (а.с.66-67, 95-96). Після призначення справи до розгляду у загальному порядку представник Позивача подав до суду заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій просив: - визнати за позивачем - [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; - визнати за Відповідачем1 -[PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; - визнати за Відповідачем2 -[PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 107-108). У судовому засіданні Позивач [PERSON] та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Відповідач1 - [PERSON] щодо задоволення позову заперечувала, вказувала, що частки співвласників і так є рівними, у Позивача відсутні будь-які перешкоди у реалізації його права власності, а для визначення часток кожного співвласника окремо не вбачає необхідності. Відповідач-2, будучи повідомленим про дату та час судового засідання у встановленому законом порядку, до суду не з'явився, представника не направив, заперечень чи пояснень щодо позовних вимог до суду не надходило. Вислухавши осіб, які з'явились до розгляду справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази кожен окремо, а також в сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. В судовому засіданні встановлено, що 21.07.1984р. між Позивачем - [PERSON], [INFO]., та Відповідачем-1 [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб (а.с.5). Від шлюбу у сторін народився син - Відповідач-2 [PERSON], [INFO] (а.с.6). 20.03.1990р. шлюб між Позивачем - [PERSON], [INFO]., та Відповідач-1 - [PERSON], [INFO], було розірвано (а.с.43). 14.01.1995р. між Позивачем - [PERSON], [INFO]., та Відповідачем-1 [PERSON], [INFO], знову було зареєстровано шлюб (а.с.5). 26.01.1995р. на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі за реєстраційним № 7385/453, сторонами була придбана квартира [ADDRESS] (а.с.7). Спірна квартира представляє собою ізольовану квартиру, яка складається з п'яти кімнат, загальною площею 94,8 кв.м, в тому числі житлової площі 71,2 кв.м. Згідно реєстраційної посвідки Київського міського БТІ від 30.01.1995р. зазначена квартира зареєстрована на праві власності за громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.а.8). За довідкою Ф-3, виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» №108 від 08.04.2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с.9). 13.01.2005р. шлюб між Позивачем -[PERSON] та Відповідачем-1 - [PERSON] знову було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.01.2005 року (а.с.10). З копії Інформаційної довідки від 04.09.2015 року, виданої Київським міським БТІ, вбачається, що згідно з даними Бюро, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 26.01.1995р., зареєстрованого на Київській Універсальній біржі (а.с.41). Згідно із ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що позивачу та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира №3, що знаходиться за адресою: в будинку № 60 по проспекту Перемоги в м. Києві, відповідно до договору купівлі продажу від 26 січня 1995р. (а.с.7). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). За ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 2 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.ч.2, 3 ст.358 ЦК України). За змістом ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст. 372 цього Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд визначити його частку та частку кожного інших співвласників у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, з метою щоб в подальшому він мав можливість розпоряджатися своєю часткою. Враховуючи те, що співвласниками спірної квартири, відповідно до договору купівлі - продажу нерухомості від 26.01.1995р., є позивач та відповідачі і при цьому вони володіють вказаним об'єктом нерухомості в рівних долях на праві спільної сумісної власності, а доказів зворотного суду не надано, то суд приходить до висновку, що частка кожного із співвласників, в тому числі і позивача, у праві власності на вказану спірну квартиру складає по 1/3, що в сумі становить 3/3 квартири, тобто одну цілу квартиру. З огляду на все наведене вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, в якій він просив визначити за кожним із співвласників квартири відповідну частку квартири, тобто право власності на 1/3частини квартири за кожним, підлягає задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до ст.88ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст. 317, 319, 355, 357, 358, 368, 372 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22 грудня 1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд -

Outcome: approved