Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

У червні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Свій позов мотивує тим, що з 27.01.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05.10.2015. В шлюбі в них народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 2014 року відповідач не приймає участі у утриманні доньок, не бере участь у їх вихованні, тому позивач уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги просить стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця: Київська область, м. Біла Церква, громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], місце роботи ТОВ «Дитячий Медичний Центр «Добробут» на користь [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], ТОВ «Медичний Центр «Добробут» аліменти на утримання неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі ? з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 13.06.2016. В судовому засіданні позивач підтримала,уточнені позовні вимоги, які просила задовольнити в повному обсязі, провести заочний розгляд справи без участі відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вважає за можливим задовольнити уточнені позовні вимоги та провести заочний розгляд справи без участі відповідача. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 27.01.2007 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05.10.2015. В шлюбі в них народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Звертаючись до суду з позовом, позивачка , посилалась на такі обставини, що сторони тривалий час проживають окремо, доньки проживають разом з позивачкою, усі обов'язки щодо утримання та їх виховання несе заявниця самостійно. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. З огляду на викладене, позивачка уточнивши позовні вимоги, просила задовольнити позовні вимоги, якими стягнути з відповідача аліменти на утримання дітейв розмірі ? з усіх видів доходів відповідача, з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач в судове засідання не зявився, заперечень на позов не надав, доказів проти задоволення позовних вимог суду не представив. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи на підставі наявних в ній доказів. Разом з тим, виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітніх дітей, що перебува на її утриманні. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи вищевикладені обставини, аліменти у розмірі 1/2 з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 13.06.2016 будуть достатніми для матеріального забезпечення [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved