Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

У червні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь 69622,29 грн.у відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя; судовий збір у розмірі 704,8 грн. та витрати на оплату вартості правничої допомоги - 7000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно з умовами кредитного договору, укладеного 18 квітня 2012р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Лев», а саме згідно з додатковою угодою № 6 від 29 серпня 2014р. до кредитного договору, банк надав позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з граничним лімітом заборгованості в розмірі 370000,0 грн., зі сплатою процентів, виходячи із розміру процентної ставки 26 % річних, строком користування кредитом до 14 серпня 2015р. включно, при умові, що повернення кредиту здійснюється частинами в розмірі та в строк згідно графіку повернення кредиту. ПАТ «Укргазпромбанк» свої зобов`язання по видачі кредиту виконав. 18 квітня 2012р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. за реєстровим № 1100, в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Лев» щодо повернення кредиту, сплати процентів за користуванням кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюється договором банківського кредиту № 1-КЛ/12-У від 18 квітня 2012р. та будь-якими додатковими угодами до нього (в т.ч., що збільшують основне зобов`язання). У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором, в нього виникла заборгованість перед банком, яка станом на 22 червня 2015р. становила 502398,81 грн. 25 березня 2016р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було винесено рішення по цивільній справі №308/7850/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 26 травня 2016р., яким було частково задоволено позов ПАТ «Укргазпромбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ЛЕВ» за договором банківського кредиту №1-КЛ/12-У від 17 вересня 2012р. шляхом визнання права власності на частину іпотечного майна, а саме: підвальне приміщення поз. №ІІ, загальною площею 68,4 кв.м., у [ADDRESS] ; підвальне приміщення поз. №Х, загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] , загальною вартістю 635579,0 грн. Позивач вважає, що з моменту винесення вищевказаного судового рішення, у [PERSON] виникло право вимоги до банку щодо стягнення з останнього перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, а саме - суми коштів у розмірі 69622,29 грн. 18 липня 2016р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д. В. за реєстр. № 1556, згідно якого право вимоги [PERSON] до ПАТ «Укргазпромбанк» було передано [PERSON] , як новому кредитору з грошового зобов`язання по відшкодуванню 69622,29 грн. перевищення вартості частини іпотечного майна над фактичним розміром боргу за кредитним договором. 27 липня 2017р. між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було відступлено право вимоги за кредитним договором від 18 квітня 2012р., а також укладено та нотаріально посвідчено договір, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відійшло право іпотекодержателя згідно іпотечного договору від 18 квітня 2012р., посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. за реєстровим № 1100. Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 січня 2018р. було замінено сторону стягувача у справі №308/7850/15-ц з ПАТ «Укргазпромбанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 18 квітня 2018р. ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було зареєстровано право власності на частину іпотечного майна, а саме: підвальне приміщення поз. №ІІ, загальною площею 68,4 кв.м., у [ADDRESS] ; підвальне приміщення поз. №Х, загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] . Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється сплатити заманену суму коштів, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2018р. відкрито провадження по справі. 25 вересня 2019р. відповідачем було подано на адресу суду відзив на позов (а.с. 50-112), в якому сторона відповідача проти позову заперечила, зазначаючи, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а правочин на підставі якого позивач просить суд задовольнити вимоги, як новий кредитор є нікчемним. Крім того, сторона відповідача наголошувала, що згідно оцінки від 23 квітня 2018р., вартість іпотечного майна значно нижча, ніж вказана у рішенні суду та складає в загальному 202000,0 грн. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 15 квітня, 06 червня 2019р. відповідачем було подано до суду письмові пояснення. До судового засідання сторонами були подані на адресу суду заяви про розгляд справи у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. За змістом ст. ст. 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч. 5 ст. 37 Закону Україну «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Аналогічне положення закріплене в ч. 4 ст. 334 ЦК України, згідно з яким права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог. Отже, предметом доказування в даній справі є момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою вимог. Ці висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 14 квітня 2019р. у справі № 200/14524/16-ц. Судом встановлено, що 18 квітня 2018р. відповідачем було зареєстровано право власності частину іпотечного майна, а саме: підвальне приміщення поз. №ІІ, загальною площею 68,4 кв.м., у [ADDRESS] ; підвальне приміщення поз. №Х, загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] . Отже, грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя в даному випадку пов`язане з обов`язковою наявністю двох обставин - в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки вартість предмета іпотеки повинна перевищувати вартість забезпечених іпотекою вимог. Заперечуючи проти позову, стороною відповідача було подано, в якості письмового доказу Звіт про незалежну оцінку підвального приміщення ІІ, заг. площею 68,40 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно якого 11 квітня 2018р. суб`єктом оціночної діяльності Домбровським В.Л. було встановлено, що ринкова вартість вищевказаного нерухомого майна, складає 144700,0 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України складає 5571,00 дол. США. Також, відповідно до цього Звіту про незалежну оцінку підвального приміщення Х, заг. площею 27,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суб`єктом оціночної діяльності було встановлено, що ринкова вартість вищевказаного нерухомого майна, складає 57300,0 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України складає 2207,0 дол. США. Таким чином, загальна вартість нерухомого майна, а саме приміщення п. ІІ та приміщення п. Х, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] складає 202000,0 грн. Отже, загальна сума боргу за договором банківського кредиту № 1-КЛ/12-У від 17 вересня 2012р. становить 502398,81 грн., була встановлена рішенням по цивільній справі № 308/7850/15-ц Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 25 березня 2016р., а загальна вартість предмета іпотеки складає 202000,0 грн. Таким чином, у ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відсутні будь-які підставі для відшкодування [PERSON] перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, оскільки сума заборгованості значно більше, ніж вартість нерухомого майна право власності якого належить відповідачу. При цьому, суд приходить до висновку, що посилання позивача на вартість майна, зазначеного у рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2016р. по цивільній справі №308/7850/15-ц, не може бути підставою для встановлення факту перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, оскільки, як вже було зазначено, така вартість повинна визначатись саме на момент набуття предмета іпотеки у власність. Крім того, судом враховано, що зазначена у рішенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2016р. по цивільній справі №308/7850/15-ц визначена на підставі судової будівельно-технічної експертизи № 0001/2016 від 19 січня 2016р. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до ст. 9 цього Закону, методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна (1440-2003-п,1442-2004-п,1655-2006-п,1185-2007-п), що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003р. «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», вбачається, що оцінка майна повинна ґрунтуватися перш за все на ринкової вартості об`єкта оцінки на результатах аналізу цін продажу на подібне майно, також повинен бути врахований вплив ринкових умов на функціонування об`єкта оцінки на момент проведення суб`єктом оціночної діяльності оцінку майна. Строк дії звіту про оцінку, що становить не більш як шість місяців з дати проведення оцінки, зазначається у такому звіті. Таким чином, факт наявності перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя повинен встановлюватись на підставі оцінки, вчиненої у період протягом пів року до або після набуття предмета іпотеки у власність іпотекодержателем. Судом встановлено, що предмет іпотеки було набуто у власність лише 18 квітня 2018р., тоді як право вимоги, на думку позивача, виникло 18 липня 2016р. на підставі договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Суд приходить до висновку, що на момент укладення вищевказаного договору про відступлення права вимоги між [PERSON] та [PERSON] , у вищевказаних осіб не було жодних правових підстав для відступлення грошової вимоги, яка у відповідності до положень чинного законодавства на момент укладення такого договору ще не виникла.

Outcome: dismissed