Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про стягнення грошових коштів за невиконанні зобов'язання за договором надання послуг, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача заборгованість за невиконаним договором на передачу консультативно - інформаційних матеріалів у сумі 101 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений договір про надання послуг № 250 від 28.10.2015 р., відповідно до якого [PERSON] оплатив та передав відповідачу 5 000 доларів США за надання послуг рекламно інформаційного характеру по e-mail маркетингу за допомогою системи «Mail Dog - лояльний е - mail маркетинг», зокрема збір бази підписників в кількості 6 000 чоловік. Проте, відповідач у порушення умов договору не належно виконав умови договору, а саме п. 2.3.1. На чисельні прохання повернути сплачені кошти [PERSON] не реагує. Вважає, що відповідно до п. 5.3. договору відповідач повинен повернути йому сплачені кошти у тій самій сумі, у зв'язку з чим він змушений був звернутися з даним позовом до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених підстав у позові та просив їх задовольнити У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, пояснивши, що вони безпідставні та недоведені в розумінні вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України та просив відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 250 про надання послуг (далі по тексту - договір). Відповідно до п. 1.1. договору виконавець [PERSON] зобов'язується виконувати замовнику [PERSON] рекламні та інформаційні послуги по e-mail маркетингу за допомогою системи «Mail Dog - лояльний е - mail маркетинг» з метою просування товарів та послуг замовника, а замовник зобов'язується приймати надані послуги та оплачувати їх. Сторони погодили вартість послуг, яка становить 5 000 доларів США (п. 4.1. договору). Оплата послуг проводиться шляхом перерахунку авансу у розмірі 100 відсотків вартості послуг у відповідності з обраним пакетом обслуговування. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Позивач при зверненні до суду посилався на оплату ним послуг на виконання умов договору про надання послуг. Проте, твердження позивача, що він сплатив відповідачу згідно пунктів 4.1., 4.2. договору в сумі 5 000 доларів США суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки суду не надано доказів та в позовній заяві не міститься посилання на такий доказ про сплату вказаної суми відповідачу (квитанція, грошовий переказ, тощо). Таких обставин також не підтверджує укладений та підписаний сторонами договір про надання послуг від 28 жовтня 2015 року. Згідно зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження зазначених обставин. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Приписами статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачу судом були роз'яснені її права та обов'язки в ході судового розгляду. Позивач на власний розсуд визначив предмет спору та розмір позовних вимог, будь-яких заяв щодо зміну предмету або підстав позову в ході судового розгляду у визначений законом спосіб не подавав. Також позивач на власний розсуд визначив обсяг доказів, якими він підтверджує обґрунтованість заявлених вимог і вважав за можливе завершити розгляд справи на підставі наданих і досліджених судом доказів. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за фактично ненадані послуги є недоведеними у в зв'язку з чим у задоволені позову слід відмовити. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України і в зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed