Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення спадкоємця від спадщини, визнання права власності на спадкове майно. Посилалася на те, що [INFO] року помер її двоюрідний брат [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Вона своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою приватного нотаріуса Олійник І.М. від 27 липня 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки на успадкування всього майна претендує відповідач [PERSON] Вважає, що вона має право на спадкування за правом представлення відповідно до ч.4 ст.1266 ЦК України, оскільки її батько був дядьком померлого [PERSON] і якщо би він був живий, то мав право на спадкування за законом відповідно до ст..1263 ЦК України. Також посилалася на те, що померлий [PERSON] рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 5 листопада 2012 року був визнаний недієздатним, через тяжку хворобу знаходився у безпорадному стані і потребував постійного догляду. Відповідач [PERSON] рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 31 січня 2013 року була призначена опікуном над недієздатним [PERSON] Вважає, що [PERSON] повинна бути усунута від спадкування, оскільки вона, як опікун, не здійснювала належного догляду за [PERSON], не вживала заходів для його лікування. Він постійно залишався без нагляду опікуна, сам блукав по місту, зупиняв транспорт на проїзній частині дороги, що в послідуючому призвело до трагічних наслідків, зокрема того, що [PERSON] попав в автокатастрофу. Коли трапилася трагедія, відповідача не було поруч з [PERSON] Швидку допомогу та міліцію викликали очевидці трагедії. Просила усунути [PERSON] від спадкування після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на все спадкове майно. У липні 2017 року [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення спадкоємця від спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Посилалася на те, що вона є рідною тіткою [PERSON] і відповідно до ст..1263 ЦК України є спадкоємцем третьої черги за законом. Вона своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім цього, вона фактично вступила у володіння та користування спадковим майном, оскільки була опікуном для померлого, він проживав разом з нею і вона постійно здійснювала за ним догляд. Вважає, що [PERSON] повинна бути усунута від спадкування, оскільки вона знала про те, що померлий страждав на тяжку хворобу і перебував у безпорадному стані. Разом з тим, вона жодного разу не надавала [PERSON] матеріальної допомоги та не приймала будь-якої участі в утриманні майна спадкодавця та забезпечення його життєдіяльності. Відповідач [PERSON] є громадянкою іншої держави - Росії, зареєстрована і постійно проживає в Росії. Подаючи до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, відповідач навіть не знала точного прізвища та по батькові двоюрідного брата. Оскільки [PERSON] будь-якої участі у житті спадкодавця не брала, усунулася від надання допомоги особі, яка страждала на важку хворобу і у зв'язку з цим потребувала допомоги, вважає, що [PERSON] відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України слід усунути від права на спадкування. Також просила визнати за нею право власності на все спадкове майно. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] був розумово відсталим, проживав разом з [PERSON] Одяг на ньому був чистим. [PERSON] за ним доглядала, опікувалася. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] постійно був грязним. Від людей їй відомо, що останній часто ходить по дорозі один. [PERSON] просила пробачення, що не догледіла [PERSON], що він вийшов на дорогу, внаслідок чого збила його машина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] був неохайно одягнутим, міг самий виходити з дому, без стороннього догляду. [PERSON] не належним чином про нього піклувалася. Свідок [PERSON] пояснив, що знав [PERSON] з дитинства. В 2011-2013 роках бачив його в магазині одного, без опікувана. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та оцінивши всі письмові докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом слід задовольнити частково, а в частині усунення від права на спадкуванні - відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть (т.1 а.с.12). Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку літ.А загальною площею 100,90 к.м., в тому числі три житлові кімнати площею 54,20 кв.м., з прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, зокрема, сарай літ Б, вбиральню літ В, сарай літ Г, вбиральню літ Д, колодязь літ К, огорожу №1, розташованих по [ADDRESS]. Дане майно належало спадкодавцю на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 23 грудня 1986 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 2013 року (т.1 а.с.23-24, 25, 211, т.2 а.с.207-209). При житті [PERSON] не робив ніякого розпорядження (заповіту) щодо права на належне йому майно після його смерті. Останній не був одружений, не мав сім'ї та дітей. Спадкоємцями за законом третьої черги відповідно до ст..1263 ЦК України є рідна тітка [PERSON] - [PERSON] та за правом представлення відповідно до ч.4 ст.1266 ЦК України двоюрідна сестра - [PERSON] Відповідно до ст..1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2015 року встановлений факт, що [PERSON], [INFO], є рідною тіткою померлого [INFO] року [PERSON] (т.1 а.с.93-94). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи №11/2015, що 07 липня 2015 року [PERSON] звернулася із заявою до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. про прийняття спадщини після смерті племінника [PERSON] (т.1 а.с.161). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом третьої черги після смерті [PERSON] і вона вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Судом також встановлено, що [PERSON] є двоюрідною сестрою померлого [PERSON] на підставі наступних доказів. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 30 серпня 1992 року [PERSON] 30 серпня 1992 року уклав шлюб з [PERSON] (т.1 а.с.29). Отже, позивач за первісним позовом [PERSON] мала дошлюбне прізвище [PERSON]. Із свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що її батьками були [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.30). Із свідоцтва про народження батька позивачки [PERSON] вбачається, що його батьками були [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.31). Із свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його батьками були [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.35). Із витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу та запису акту про заключення шлюбу вбачається, що мати [PERSON] мала дівоче прізвище «[PERSON]», 26 листопада 1967 року уклала шлюб з [PERSON], а 31 липня 1986 року уклала шлюб з [PERSON] і у зв»язку з укладенням шлюбу відповідно змінювала прізвища (т.1 а.с.37, 38-39, 40, 4-42, 43). Отже, батько позивачки [PERSON] - [PERSON] та мати померлого [PERSON] - [PERSON] були рідними братом і сестрою. Дану обставину в судовому засіданні не заперечували сторони. [INFO] батько позивачки [PERSON] - [PERSON] помер (т.1 а.с.32, 33). [INFO] року мати [PERSON] - [PERSON] померла (т.1 а.с.36, 178). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, шо батько позивача за первісним позовом [PERSON] був рідним дядьком померлому [PERSON] і мав би право на спадкування у третю чергу за законом відповідно до ст.1263 ЦК України якби був живий на час смерті [PERSON] Частина 4 статті 1266 ЦК України визначає, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач [PERSON] відноситься до осіб, які мають право на спадкування за законом у третю чергу за правом представлення. Встановлено, що 24 вересня 2015 року [PERSON], тобто в шестимісячний строк, подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т.1 а.с.185, 186). Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. від 27 липня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с.28). Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Олійник І.М. від 21 липня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1 а.с.216). Таким чином, судом встановлено, що як [PERSON], так і [PERSON] є спадкоємцями одної черги після смерті [PERSON] Вони своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з наявністю між ними спору, а тому суд вважає, що за ними слід визнати право власності на спадкове майно, а саме по Ѕ частці за кожним. З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що гараж літ. Е побудовано без дозволу, тобто є самочинним будівництвом, а тому він не входить в спадкову масу і не може бути успадкований. Що стосується позовних вимог про усунення кожної із сторін від права на спадкування, то суд вважає, що в задоволенні позовів сторін в цій частині слід відмовити з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] був інвалідом ІІ групи з дитинства, страждав на психічне захворювання у формі помірної розумової відсталості, був обмежений в самообслуговуванні, обмежений в здатності контролювати свою поведінку, потребував постійного стороннього догляду (т.1 а.с.95, 103). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 листопада 2012 року [PERSON] був визнаний недієздатним (т.1 а.с.34). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 січня 2013 року [PERSON] призначена опікуном над недієздатним [PERSON] (т.1 а.с.45). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Кримінальне провадження відносно водія [PERSON], який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] було закрито у зв'язку з відсутністю у діях водія складу кримінального правопорушення, передбачного ст.286 КК України (т.1 а.с.47). Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що вона, як опікун, здійснювала неналежний догляд за [PERSON] В зустрічному позові [PERSON] просила усунути [PERSON] від права на спадкування у зв'язку з тим, що [PERSON] страждав на тяжку хворобу, знаходився в безпорадному стані, вона ним постійно опікувалася, а [PERSON] не цікавилася його здоров'ям та не надавала будь-яку допомогу. Частиною п'ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз'яснень викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Суд вважає доведеним факт, що спадкодавець страждав на тяжку хворобу та перебував в безпорадному стані. Однак, для задоволення позову про усунення від права на спадкування необхідним є доведення також ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання та потреба спадкодавця в допомозі цієї особи. Судом встановлено, що після смерті матері [PERSON], останній до дня смерті проживав в господарстві [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та вів разом з нею спільне господарство. Дана обставина підтверджується довідкою КЖРЕП №6 від 25.07.2016 року (т.1 а.с.99), висновком лікарської комісії (т.1 а.с.103) та показами свідків. З листа Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 09.06.2017 року вбачається, що в період з 17.01.2013 року по день смерті [PERSON] дільничним лікарем-психіатром та медичною сестрою регулярно здійснювалися активні патронажі за адресою: вул. Заставнянська, 51/2. Під час патронажних оглядів даних щодо неналежного здійснення покладених обов'язків опікуна [PERSON] встановлено не було. Побутові умови та догляд задовільний. Призначалось амбулаторне лікування. Скарг з приводу неналежного здійснення покладених обов'язків опікуна [PERSON] не надходило (т.1 а.с.100). З листа Департаменту праці та соціального захисту населення від 07.06.2017 року вбачається, що за період з 11.02.2013 року по 26.03.2015 рік опікун [PERSON] належним чином виконувала обов'язки опікуна. Будь-яких скарг на опікуна до управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у місті Чернівці ради не надходило (т.1 а.с.112). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] останні роки проживав в господарстві [PERSON] Остання здійснювала за ним догляд та опікувалася. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] належними та допустимими доказами не довела, що [PERSON] неналежним чином здійснювала опіку над підопічним [PERSON] Суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], оскільки вони не доводять факт неналежного догляду [PERSON] над підопічним [PERSON] Сам факт загибелі [PERSON] суд вважає нещасним випадком і він не може свідчити про неналежне виконання обов'язків опікуна над підопічним. З огляду на викладене, у задоволенні позову [PERSON] про усунення від права на спадкування [PERSON] слід відмовити. Також суд вважає, що позов [PERSON] в частині усунення [PERSON] від права на спадкування не підлягає до задоволення, оскільки у померлого був призначений опікун, який отримував пенсію, і повинен був в силу покладених на неї обов'язків здійснювати догляд та утримання [PERSON] Позивач [PERSON] також не надала доказів на підтвердження того, що вона, як опікун, безпосередньо зверталася до [PERSON] з проханням надати допомогу [PERSON] і що [PERSON] ухилилася від такої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial