Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

У травні 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому, з врахуванням поданих у жовтні 2017 року доповнень просять визнати, що домоволодіння, розташоване в [ADDRESS], нежиле приміщення магазину, розташоване в [ADDRESS], та земельна ділянка загальною площею 0,2065 га за кадастровим номером [NUMBER] для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташована на території с.Кудринці Борщівського району Тернопільської області, належить позивачам та відповідачці, як членам однієї сім'ї на праві спільної сумісної власності. Також в порядку поділу спільного сумісного майна членів однієї сім'ї позивачі просять визнати право особистої приватної власності за кожним з них на: 2/5 ідеальних частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]); 2/5 ідеальних частини нежилого приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на 2/5 ідеальних частин земельної ділянки загальною площею 0,2065 га, за кадастровим, номером [NUMBER], для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області. Просять залишити за [PERSON] на праві особистої приватної власності 1/5 ідеальну частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]); 1/5 ідеальну частину нежилого приміщення магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 1/5 ідеальну частину земельної ділянки, загальною площею 0,2065 га, за кадастровим, номером. [NUMBER], для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що спірне майно набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, а 11 червня 2016 року відповідачка вперше повідомила їх про те, що вона вважає себе єдиним власником всього спірного майна і заперечує будь-які їхні права на це майно. Відповідачка [PERSON] відзиву на позов не подавала. В заяві, поданій через канцелярію суду 14.06.2017 року (а.с.63) відповідачка просила до спірних правовідносин застосувати строки позовної давності, оскільки рішенням Борщівського районного суду від 26 січня 2017 року в справі № 594/586/16-ц , яке набрало чинності, встановлено, що позивачі самі добровільно, діючи в інтересах дочки [PERSON] зверталися і реєстрували за нею право власності на різні об'єкти з 2001 по 2010 рік, а вимога відповідача про звільнення належних їй приміщень не свідчить, що вони дізнались про порушення їх прав, як власників, оскільки вимога є закономірним наслідком реєстрації за [PERSON] права власності . Представник відповідачки адвокат [PERSON] 31.01.2018 року надала заперечення проти позову, в яких просила в задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності (а.с. 125-126). 07.05.2018 року відповідачка направила суду заяву, в якій вказала, що розірвала з представником [PERSON] договір-доручення (а.с…164-165). Ухвалою суду від 26 травня 2017 року за заявою [PERSON] вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 0,2065 га, за кадастровим номером [NUMBER], для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області, що належить на праві особистої приватної власності [PERSON] (жит. [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]). Ухвалою суду від 29 травня 2017 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 14 червня 2017 року (а.с.65) відмовлено у задоволенні заяви відповідачки [PERSON] про закриття провадження у справі. Ухвалою суду від 31 січня 2018 року постановлено продовжувати розгляд справи в порядку загального позовного провадження у відповідності до норм ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, розпочато підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року підготовче провадження в справі закрито та справу призначено до судового розгляду на 14 березня 2018 року. Належно повідомлена відповідачка [PERSON] неодноразово не з'являлася на судовий розгляд справи, у зв'язку з чим судові засідання відкладалися. У судове засідання, призначене на 08 червня 2018 року, відповідачка знову не з'явилася, направивши суду заяву про відкладення судового розгляду у зв'язку з хворобою, доказів поважності причин неявки не надала, тому суд ухвалив розглядати справу за її відсутності. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що тривалий час займаються підприємницькою діяльністю і за власні кошти побудували спірне домоволодіння, в цокольному поверсі якого знаходиться спірне приміщення магазину. Вони мали намір проживати в будинку, а приміщення магазину та господарські будівлі використовувати для підприємницької діяльності. На час будівництва їхня дочка, відповідачка по справі [PERSON], навчалася, своїх коштів на будівництво не давала, навпаки, вони їй допомагала коштами та продуктами. Після завершення будівництва в житловому будинку ніхто не проживає, спірне приміщення магазину використовує [PERSON], як підприємець, для торгівлі продуктовими та промисловими товарами. В господарських приміщеннях зберігаються автобуси, оскільки [PERSON], як підприємець, займається перевезеннями. Всі документи на спірне майно оформляв позивач [PERSON] і вони в нього знаходяться по даний час. Спочатку відповідачка погоджувалася, що вона має тільки частку в спірному майні, а в 2016 році виник конфлікт і відповідачка сказала, щоб вони звільнили приміщення, оскільки вона має намір їх продати. Дослідивши та оцінивши докази, судом встановлені наступні обставини справи та спірні правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 червня 1983 року, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9). Відповідачка [PERSON], [INFO], являється дочкою позивачів. [PERSON] 28 квітня 2008 року зареєструвала шлюб із [PERSON], після реєстрації якого змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON]. Зазначене підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження та про шлюб (а.с.10-11). 19 лютого 2001 року між [PERSON], як продавцем з однієї сторони, та неповнолітньою [PERSON], яка діяла за згодою батька [PERSON], як покупцем з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, серія [NUMBER], за умовами якого продавець продала, а покупець купила незакінчений будівництвом житловий будинок, процент готовності якого становив 20 %, що знаходиться в [ADDRESS]. Договором було передбачено, що всі права та обов'язки по добудові незакінченого будівництвом житлового будинку бере на себе законний представник неповнолітньої [PERSON] (а.с.12). Згідно Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 18 грудня 2007 року (а.с.14-18), затвердженого розпорядженням голови РДА 26.12.2007 року №770, зареєстрованого районною інспекцією ДАБК 26 грудня 2007 року, пред'явлений державній приймальній комісії реконструйований цокольний поверх житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] під магазин продпромтоварів прийнято в експлуатацію. 21 липня 2010 року [PERSON] видано Кудринецькою сільською радою Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], на нежиле приміщення, магазину, розташоване в [ADDRESS], яке зареєстровано Борщівським районним БТІ (реєстраційний номер 31017800) в реєстрову книгу №26, номер запису 928 (а.с.19-20). 03 вересня 2010 року [PERSON] видано Кудринецькою сільською радою Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER], на домоволодіння, розташоване в [ADDRESS], яке зареєстровано Борщівським районним БТІ (реєстраційний номер 5874100) в реєстрову книгу №37, номер запису №1464 (а.с.21-22). За даними технічного паспорта, виготовленого станом на 15 березня 2016 року СПД ФОП [PERSON], нежиле приміщення магазину, розташоване в [ADDRESS], побудовано в 2001 році (а.с.29-32). Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 22 жовтня 2015 року СПД ФОП [PERSON], садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований у [ADDRESS], побудовано в 2001 році (а.с.23-28). [PERSON] видано Кудринецькою сільською радою Державний акт серія [NUMBER] від 13.08.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2065 га, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану на території с.Кудринці Борщівського району Тернопільської області, на підставі рішення Кудринецької сільської ради від 22.03.2007 року за №56 (а.с.13). Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26.01.2017 року в справі №594/586/16-ц (а.с.41-44), в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON]про визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Кудринецької сільської ради 03 вересня 2010 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Кудринецької сільської ради 21 липня 2010 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Кудринецькою сільською радою 13 серпня 2007 року, визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, нежиле приміщення магазину та земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,2065 га. на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області відмовлено. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 03.05.2017 року (а.с.45-48) апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Рішення Борщівського районного суду від 26.01.2017 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання про те, що суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку позовної давності як на підставу відмови в позові. В решті рішення Борщівського районного суду від 26.01.2017 року залишено без змін. У мотивувальні частині рішення апеляційного суду, зокрема, зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному суді представники [PERSON] та [PERSON] вказали, що спірне майно створено в результаті спільної праці усіх членів сім'ї, в т.ч. за їх кошти і за кошти відповідачки, тому є спільним майном, що не було враховано судом при ухваленні рішення. Однак, з матеріалів справи видно, що [PERSON] та [PERSON], хоч і цитували у позовній заяві ч.4 ст.368 ЦК України, однак, з позовом про визнання спірного майна спільною сумісною власністю, набутого в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї не звертались, не подавали відповідних доказів, тому вказані вимоги не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції. Згідно довідки №575 від 12.12.2016 року (а.с.37) Мельнице-Подільської селищної ради [PERSON] та [PERSON] з часу придбання та реєстрації у 2001 році на ім'я їхньої неповнолітньої доньки [PERSON] незакінченого будівництва житлового будинку, фактично фундаментні блоки, за адресою [ADDRESS], за власні кошти та власними силами та за допомогою залучених ними будівельників завершили будівництво, ввели в експлуатацію будинок та господарські будівлі, здійснили подальшу реконструкцію цокольного поверху під магазин. [PERSON] під час будівництва та реконструкції будинку участі не приймала, в сільську раду, або виконавчий комітет із заявами, пов'язаними із будівництвом, приватизацією чи введенням в експлуатацію не зверталася, правовстановлюючі та дозвільні документи ні особисто, ні через уповноваженого представника не отримувала. Усі документи для отримання дозволу на будівництво, дозволу на реконструкцію та приватизацію земельної ділянки подавалися особисто [PERSON], який діяв без довіреності, так само, як і ним же збиралися відповідні дозвільні та правовстановлюючі документи на будинок, земельну ділянку та магазини. Весь час плату за землю вносив [PERSON] особисто. З часу закінчення будівництва будинком, господарськими будівлями та прилеглою земельною ділянкою користувалося подружжя [PERSON], як своїм власним, а з часу реконструкції, магазин використовує у своїх підприємницькій діяльності [PERSON] [PERSON] у будинку ніколи не проживала, не була в ньому зареєстрована, ним не користувалася. На підтвердження користування спірним приміщенням магазину та господарськими будівлями позивачі надали копію договору на постачання електричної енергії від 14 травня 2001 року (а.с.33-35), укладеного між ВАТ «Тернопільобленерго» в особі Борщівського РЕМ та [PERSON] на постачання електричної енергії до пилорами, розташованої в [ADDRESS], копію рішення виконавчого комітету Кудринецької сільської ради №46 від 28.10.2009 року (а.с.36) про згоду на відкриття торгової точки [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він із бригадою будівельників з самого початку проводив будівництво домоволодіння в [ADDRESS] на замовлення позивача [PERSON] Він вів усі записи по будівництву, які звіряв з позивачем. [PERSON] забезпечував їх будівельними матеріалами, проводив розрахунок за виконані роботи, а також сам працював разом з ними на будівництві, а його дружина, позивачка [PERSON] готувала їм обіди. Відповідачка [PERSON] участі в будівництві не брала, була на той час ще зовсім юною дитиною. [PERSON] йому пояснював, що будинок будує для дітей і має намір у ньому сам проживати. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони перебували в бригаді будівельників та приймали участь у будівництві домоволодіння по [ADDRESS]. Ними були проведені будівельні роботи по будівництву житлового будинку та господарських будівель і споруд. Будівництво тривало біля трьох років. Замовником будівництва був [PERSON], який їх забезпечував будівельними матеріалами та від якого отримували гроші за виконані роботи. Від [PERSON] ніколи не отримували ніяких грошей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 1999 році її батьки, позивачі [PERSON] і [PERSON], купили в м.Камянець-Подільський квартиру, яку зареєстрували за нею. У 2009 році вона цю квартиру подарувала своїй сестрі, відповідачці [PERSON] Крім того батьки в с.Кудринці за свої кошти побудували будинок для себе та для сестри. В цьому будинку також знаходиться магазин, власником якого являється її мати, а вона працює продавцем. У них із сестрою завжди були добрі відносини, однак, у 2016 році почалися сварки, сестра заявила, щоб батьки звільнили будинок і магазин. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є її рідним братом. Спірне домоволодіння брат будував за власні кошти в 2001-2004 р.р, мав намір там проживати разом із сім'єю. В даний час там знаходиться магазин, який використовує позивачка [PERSON], а також господарські будівлі, де зберігається зерно, транспорт. Відповідачка ніколи не користувалася цим домоволодінням і в будівництві участі не приймала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що перебуває в дружніх стосунках із сім'єю позивачів і коли вони будували спірне домоволодіння, вона допомагала їм готувати їжу працівникам, складати цеглу. Будівництво тривало біля трьох років. Будівельні матеріали купляв позивач, він же розраховувався з майстрами. Відповідачка [PERSON] участі в будівництві не приймала. В даний час там є магазин, гаражі, які використовують позивачі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 2002-го по 2010-ий рік обіймав посаду сільського голови Кудринецької сільської ради. Тоді [PERSON] звертався в сільську раду з приводу оформлення будівництва спірного домоволодіння, пояснював, що діє за згодою дочки. Відповідачка з приводу спірного домоволодіння в сільську раду ніколи не зверталася. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про власність», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин (втратив чинність з 20 червня 2007 року ), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім 'ї, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно ч. 4 статті 368 Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім, багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового використання в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] в неповнолітньому віці 19.02.2001 року набула право власності на спірне домоволодіння, яке на той час являлося незавершеним будівництвом, процент готовності 20 %. Всі права та обов'язки по добудові незакінченого будівництвом житлового будинку взяв на себе законний представник, батько неповнолітньої, позивач по справі [PERSON] В подальшому позивачі по справі, які являються подружжям, спільною працею та за рахунок спільних коштів добудували спірне домоволодіння та приміщення магазину, що в судовому засіданні підтвердили свідки, а також доведено довідкою Мельнице-Подільської селищної ради №575 від 12.12.2016. З огляду на наведене суд вважає підставними вимоги позивачів про визнання спірного домоволодіння, нежилого приміщення магазину та земельної ділянки, на якій вони розташовані, спільною сумісною власністю позивачів та відповідачки, як членів однієї сім'ї. Відповідачка подала заяву про застосування позовної давності і з цих підстав просила відмовити у позові. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 09 червня 2016 року відповідачка [PERSON] звернулася із заявою до позивача [PERSON], в якій зазначила, що в її приватній власності знаходиться земельна ділянка, будинковолодіння по [ADDRESS] та інші господарські споруди по [ADDRESS]. Просила негайно звільнити земельну ділянку від транспортних засобів (тракторів, автобусів та іншого інвентаря), звільнити приміщення в будинковолодінні від продуктів харчування та інших товарів, про що її повідомити (а.с.38). Суд погоджується з доводами позивачів про те, що про порушення свого права на користування спірним майном вони дізналися, отримавши вимогу відповідачки від 09.06.2016 року про звільнення спірних приміщень, а тому не пропустили строк звернення до суду з даним позовом, оскільки в судовому засіданні встановлено, що після завершення будівництва позивачі використовують спірне приміщення магазину, а також господарські приміщення для зайняття підприємницькою діяльністю, відносини з відповідачкою були добрі, вона до червня 2016 року ніяких претензій до них не мала. З огляду на зазначене суд вважає, що заява [PERSON] про застосування позовної давності до вимог позивачів не підлягає до задоволення. Частинами 1, 2 ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. А тому, враховуючи наведене, суд вважає, що при поділі спірного домоволодіння, нежилого приміщення магазину між сторонами, з врахуванням ступеня трудової участі кожного з них у створенні спільної сумісної власності, частку відповідачки [PERSON] слід зменшити з 1/3 до 1/5 частини, враховуючи, що згідно договору купівлі-продажу відповідачка набула право власності на незавершене будівництво спірного домоволодіння, ступінь готовності якого була 20 % і в подальшому вона участі в будівництві не приймала, а решту 4/5 частин слід поділити між позивачами в рівних частках. Пропорційно до часток сторін у праві власності спірного домоволодіння, нежилого приміщення магазину за кожним з них слід також визначити право на спірну земельну ділянку. У відповідності до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2017 року у виді накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 0,2065 га, за кадастровим номером [NUMBER], для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану на території села Кудринці Борщівського району Тернопільської області, що належить на праві особистої приватної власності [PERSON] (жительці [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]), продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ст.141 ЦПК України понесені позивачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] судові витрати на сплату судового збору в сумі по 2362,00 грн. слід стягнути з відповідачки. На підставі ч.4 ст.368, ч.ч.1-3 ст..372, ч.1 ст.377, ст.392 Цивільного кодексу України, ч.ч.1, 4 Земельного кодексу України, ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність»,

Outcome: approved