Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

у суд із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням звернулася [PERSON] , у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Вимоги позивачка мотивує тим, що є власником вищевказаної квартири. Відповідач [PERSON] , який зареєстрований у даній квартирі, фактично з 2002 року у ній не проживає. [PERSON] [PERSON] відмовляється знятися з реєстрації. Тому вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивач не з`явилася, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності не подавав. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: згідно договору купівлі-продажу від 28 січня 1992 року [PERSON] є власником житлового приміщення квартири [ADDRESS] ; відповідно до акту, складеного комісією у складі депутата Козелецької ОТГ Дубінець М.І., сусідів [PERSON] та [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , але не проживає з 2002 року; відповідно до довідки №611 від 05.03.2019 року, виданої виконкомом Козелецької селищної ради, [PERSON] дійсно зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою з 2002 року; Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованим і підлягає задоволенню із наступних підстав: Конституція України\~у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 ЦК України\~встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3\~ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до ч. 1 ст.29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено приписами ст.ст.\~386,\~391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16,\~319,\~321,\~391 ЦК України\~має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, який не є власником квартири [ADDRESS] , згідно акту обстеження не проживає з 2002 року, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом визнання відповідачем таким, що втратив право користування житлом, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в розмірі 768, 40 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи викладене,

Outcome: approved