Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 12 листопада 2019 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року позовні вимоги про стягнення аліментів та про оспорення батьків роз`єднано в самостійні провадження. Позовні вимоги про стягнення аліментів виділено в самостійне провадження. У червні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що вона проживала разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року по листопад 2018 року. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При реєстрації дитини спільної заяви про визначення походження дитини не подавали. Тому відомості про батька дитини записали на підставі ст.135 СК України. На даний час вони фактично припинили спільне проживання та виникла необхідність у проведення реєстрації народження та внесення відповідних змін щодо батька дитини. Тому просила суд визнати [PERSON] батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актового запису про народження №14 від 21 грудня 2015 року [PERSON] , складеного виконавчим комітетом Кременецької сільської ради Рожищенського району Волинської області, а саме записати батьком дитини - [PERSON] . 09 липня 2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву. Вказав, що дійсно він є батьком малолітнього [PERSON] , 2015 року народження. Після народження дитини він неодноразово намагався визнати своє батьківство шляхом написання відповідної заяви, але позивачка на це не погоджувалась, бажаючи залишатись в статусі матері-одиначки. За час спільного проживання він завжди піклувався про сина, приймав участь в його вихованні, матеріально забезпечував, хоч і з позивачем не проживали однією сім`єю. Дитина росла і знає його батька. На даний час у них з позивачем склались напружені відносини, вважає, що позивач для досягнення своїх цілей щодо поділу квартири маніпулює дитиною, фабрикує докази проти нього, чинить перешкоди в його участі у вихованні дитини. Просив суд визнати його батьком дитини [PERSON] ; внести зміни до актового запису про народження дитини, записавши його батьком дитини, прізвище дитини змінити на « [PERSON] », по-батькові дитини змінити на « [PERSON] ». При розгляді справи позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Просив задоволити позов у повному обсязі, вказавши, що заперечують щодо зміни прізвища дитини. При розгляді справи відповідач позовні вимоги підтримав та просив суд задоволити позов щодо визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, змінивши прізвище дитини на « [PERSON] ». У судове засідання представник виконавчого комітету Кременецької сільської ради Рожищенського району Волинської області не з`явився. Направив суду листа про розгляд справи в його відсутність. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 21 грудня 2015 року видане виконавчим комітетом Кременецької сільської ради Рожищенського району Волинської області - свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №14. Батько вказаний [PERSON] , мати [PERSON] . За ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. З пояснень позивача та відповідача встановлено, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Відомості про батька вказані на підставі заяви матері дитини відповідно до ст.135 СК України. Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. За ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Європейський суд з прав людини в рішенні в справі «Калачова проти Російської Федерації» від 07 травня 2009 року зауважив, що на сьогоднішній день ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту оспорювання батьківства. Сторонами заяви про призначення експертизи не заявлялось. Натомість з позову вбачається, що [PERSON] стверджує, що вона та відповідач по справі проживали однією сімєю, а з поданого відзиву вбачається, що [PERSON] стверджує, що сторони проживали в одному помешканні без створення сімї, без розподілу прав та обов`язків. Натомість жодна із сторін не заперечувала батьківства [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , внесення зміни до актового запису про народження №14 від 21 грудня 2015 року [PERSON] , складеного виконавчим комітетом Кременецької сільської ради Рожищенського району Волинської області, а саме запису батьком дитини - [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що визнання позову не порушує права сторін, сприятиме захисту прав малолітньої особи, тому суд приймає визнання позову та задовольняє позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини в частині запису про батька. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 145 СК України установлено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні питання щодо прізвища дитини, неможливість та небажання батьків дитини узгодити дане питання мирним шляхом, суд враховує, що дитині вже майже чотири роки, дитина впевнено ідентифікує себе з прізвищем [PERSON] , зміна якого можливо негативно вплине на емоційний стан дитини та стан її психічного здоров`я, крім того залишення прізвища дитині жодним чином не вплине на обсяг прав відповідача щодо його сина. За таких обставин, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів суд дійшов висновку про задоволення позову, що відповідатиме обставинам справи та положенням матеріального закону, інтересам дитини. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved