Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, третя особа - слідчий слідчого відділу прокуратури Харківської області Маргарян Артур Анатолійович про компенсацію моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що 07 серпня 2018р. згідно ст. 214 КПК України, звернувся до відповідача з заявою про кримінальні правопорушення, передбачені ст.ст 364,365,367,382 КК України, вчинені керівником Харківської місцевої прокуратури №1 Шевцовою К.В. Але відповідач, в порушення ст.214 КПК України, навмисно протягом 24 годин після подання заяви, не вніс відомості до ЄРДР , що були викладені в заяві про кримінальні правопорушення від 07.08.2018р. Внаслідок зазначеної неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури позивач вимушений був звертатися до Червонозаводського районного суду м. Харкова за захистом своїх прав та витрачати свій час, у зв`язку з чим йому було завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, пов`язаних з тим, що він не міг реалізувати своє право на розгляд своєї заяви, поданої до прокуратури, і вимушений був докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на розгляд своєї заяви в порядку, встановленому КПК України. 23 жовтня 2018р. слідчий суддя Червонозаводського райсуду м.Харкова виніс ухвалу, якою зобов`язав уповноважених на те посадових осіб прокуратури Харківської області внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 07.08.2018р. 26 жовтня 2018р. відповідач вніс відомості до ЄРДР 42018220000001334 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст.365, ч. 1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України. 20 листопада 2018р. слідчий Маргарян А.А., зловживаючи службовим становищем та халатно ставлячись до своїх посадових обов`язків, порушивши вимоги ст.19 Конституції України, ст.ст.2,8, 9, 25, 40, 91-93 КПК України і навмисно не провівши ніяких слідчо-процесуальних дій, спрямованих на установлення істини, виніс немотивовану і незаконну постанову про закриття кримінального провадження 42018220000001334, копію якої, в порушення ч.5 ст.284 КПК України, навмисно не надіслав на мою адресу. 08 лютого 2019р. Червонозаводський райсуд м. Харкова скасував постанову від 20.11.2018р. про закриття кримінального провадження 42018220000001334, та зазначив, що слідчим вимоги закону про всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи не виконані, а рішення щодо закриття кримінального провадження прийнято слідчим передчасно і необґрунтовано. 20 лютого 2019р. слідчий Маргарян А.А., продовжуючи навмисно свою бездіяльність, не провівши необхідні слідчо-процесуальні дії, направлені на встановлення істини, так і не усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду від 08.02.2019р., знову винесла постанову про закриття кримінального провадження 42018220000001334, продублювала текст раніше винесеної постанови від 20.11.2018р., скасованої ухвалою суду від 08.02.2019р. 03 квітня 2019р. Червонозаводський райсуд м. Харкова виніс ухвалу, якою скасував постанову про закриття кримінального провадження 42018220000001334, винесену 20.02. 2019р. слідчим Маргарян А.А., та зазначив, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам закону, оскільки вона винесена без всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, рішення є невмотивованим та передчасним. Відповідач, незважаючи на ухвали суду, мої клопотання, докази в кримінальному провадженні, навмисно продовжує свою бездіяльність і не проводить досудове розслідування у розумні строки, що спричиняє позивачу моральне страждання. Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв позивачу, як потерпілому, моральну шкоду. Позивач просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України, компенсацію моральної шкоди в розмірі 1267548 грн., завдану тривалою бездіяльністю відповідача. У відзиві на позовну заяву Прокуратура Харківської області у задоволенні позовних вимог просила відмовити, зазначила, що твердження позивача про наявність моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст.82 ЦПК України та підлягають доведенню на загально визначених підставах згідно ст.81 ЦПК України. Процедура розгляду скарги та форма прийнятого слідчим суддею рішення не передбачає встановлення протиправної поведінки та вини органу досудового розслідування В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 серпня 2018р року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Прокуратури Харківської області із заявою про вчинення злочину в порядку ст.214 КПК України. З листа Прокуратури Харківської області від 28.05.2019 за вих. № 15/3-848-18 повідомлено, що відомості за вказаною заявою до ЄРДР не внесено. 23.10.2018 року Червонозаводським районним судом м. Харкова постановлено ухвалу, якою зобов`язано уповноважених осіб Прокуратури Харківської області внести до ЄРДР відомості за заявою [PERSON] , [PERSON] від 07.08.2018 року. 26 жовтня 2018р. за вказаною заявою внесено відомості до ЄРДР 42018220000001334 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст.365, ч. 1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України. Постановою слідчого прокуратури Харківської області Маргаряна А.А. від 20 листопада 2018р. закрито кримінальне провадження 42018220000001334. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2019 року скасовано постанову від 20.11.2018р. про закриття кримінального провадження 42018220000001334. Постановою слідчого прокуратури Харківської області Маргаряна А.А. від 20 лютого 2019 року кримінальне провадження 42018220000001334 закрито у зв`язку з відсутністю складу в діях злочину. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2019 року постанову від 20 лютого 2019 року про закриття кримінального провадження 42018220000001334 скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свобод чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що постановами слідчого прокуратури Харківської області Маргаряна А.А. від 20.11.2018 та від 20.02.2019 закрито кримінальне провадження №42018220000001334 Ухвалами слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08.02.2019 та 03.04.2019 року відповідно скасовано зазначені вище постанови. Скасовуючи постанову слідчого про закриття кримінального провадження слідчий суддя не встановлював протиправність дій слідчого. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Разом з тим, всупереч зазначеним вище вимогам позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди внаслідок винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим, а скасування судом постанови слідчого саме по собі не свідчить про заподіяння позивачу шкоди та наявності підстав для її відшкодування. Крім того, [PERSON] не надав доказів спричинення йому душевних страждань внаслідок ухвалення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим, наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення. При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, у тому числі про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначену позивачем ухвалу слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого прокуратури Харківської області і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19. До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 13 січня 2020 року у справі № 227/2572/19, від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18, від 04 березня 2020 року у справі № 639/1803/18, від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19; від 20 травня 2020 року у справі № 337/3375/17, від 08 вересня 2021 року у справі №638/164/18, від 07 жовтня 2021 року у справі №643/14453/19. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком, факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат

Outcome: dismissed