Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про усунення перешкоду у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення. Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 05 травня 2015 року. З відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року (справа № 754/9368/18-ц) шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 24 липня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 859, розірвано. Зазначає, що відповідач не є членом її сім`ї, його проживання та реєстрація у спірній квартирі порушує її право на вільне розпорядження і користування своїм майном, позбавлена можливості реєструвати будь-які правочини щодо зазначеної квартири. Вказує, що ніякої участі у витратах на утримання квартири не приймає, добровільно залишити квартиру не бажає. Крім того, йому на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] , яку вони разом із іншим співвласником здають в оренду. Ураховуючи викладене, [PERSON] , просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права на користування та розпорядження своїм майном, а саме квартири [ADDRESS] , шляхом позбавлення відповідача права користування вказаним житловим приміщенням та його виселення. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 07 травня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 14 серпня 2019 року від Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшла заява, у якій просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства України. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І. В. від 21 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду по суті. 12 жовтня 2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та його представника судом встановлено наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 05 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф. І., зареєстрованого в реєстрі за №1335. Вказаний договір укладено між дарувальником [PERSON] та обдаровуваною [PERSON] (а. с. 16). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2018 року (справа №754/9368/18-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 липня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 859, розірвано (а. с. 15). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особа від 03 травня 2019 року [PERSON] з 26 березня 2015 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 20). Відповідно до положень статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною другою статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що вселився відповідач в спірне жиле приміщення, як чоловік позивача, а позивач як власник, цього майна, яке належить їй на праві приватної власності згідно з договором дарування, надала право відповідачеві користуватись ним саме у зв`язку із існуванням шлюбних відносин між ними. Між тим шлюб між сторонами припинено, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач проживає однією сім`єю із власницею спірної квартири, веде з нею спільне господарство та пов`язаний спільним побутом, а, отже, є членом її сім`ї. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц, постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 320/6081/16, від 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17, від 06 березня 2019 року у справі № 319/1589/17, від 16 жовтня 2019 року у справі № 243/9627/16-ц. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач користувався спірним жилим приміщенням зі згоди позивача під час дії сервітуту, та такі обставини, які були підставою для встановлення сервітуту припинились у відповідача на праві користування, власник квартири має намір користуватись й розпоряджатись ним, суд дійшов висновку про те, що право користування [PERSON] чужим майном припинилось, а тому існують підстави для задоволення позову. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн 40 коп. На підставі статей 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 64, 150, 156, 161 ЖК України, статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд-

Outcome: approved