Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

у червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 12 лютого 1990 року. Від шлюбу мають двох синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які вже повнолітні. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки він зловживає алкоголем. З 30.05.2017 року шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач відмовляється шлюб розірвати в органах РАЦСу, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила шлюб розірвати та строк на примирення не надавати, у зв'язку з тим, що відповідач зловживає алкогольними напоями і вчиняє в сім'ї скандали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України. З'ясувавши думки сторін, викладені у письмових заявах, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 12.02.1990 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №65. Прізвище після укладення шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданим 12.02.1990 року Шепетівським міським відділом запису актів громадянського стану. Від шлюбу у сторін є двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які вже повнолітні. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сім'я не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сім'єю та відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. З огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved