Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

У червні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] (далі по тексту - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту - відповідач), третя особа: приватний нотаріус Ірпінського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, в якому позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича за реєстровим № 640 від 11 квітня 2019 року про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт -Капітал» за Кредитним Договором №600141536 від 10.02.2012 року у сумі 72 778,75 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 квітня 2019 року за заявою ТОВ «Вердикт Капітал» приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк B.C. був вчинений виконавчий напис за реєстровим № 640 про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним Договором №600141536 від 10.02.2012 року у сумі 72 778,75 грн. На момент вчинення виконавчого напису діюче законодавство України взагалі не передбачало можливості вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Відповідні зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів були скасовані та визнані судом не чинними. Нотаріус помилково не перевірив чинність відповідних положень діючого законодавства України та помилково вчинив виконавчий напис, до того ж не на належному документі. Виконавчий напис вчинений нотаріусом з пропуском встановленого законом 3 річного строку, а відтак кредитор вочевидь пропустив встановлений законом строк позовної давності та в силу про це прямого припису закону вже втратив право вимоги. Відомості про звернення стягнення на предмет обтяження не були до початку звернення, зареєстровані в Державному реєстрі, тому оспорюваний виконавчий напис було вчинено без наявності достатніх для цього правових підстав для його вчинення і з порушенням норм чинного законодавства України. Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» 22.02.2017 року була визнання судом незаконною та нечинною. Відповідачем не було повідомлено позивачу про прострочену суму заборгованості, не направлено в порядку, передбаченому законом попередження про намір звернутися до нотаріуса за вчинення виконавчого напису для звернення стягнення та про те, що кредитор має намір достроково повернути усю суму заборгованості із визначенням такої усієї суми та її складових частин. Розмір заборгованості не є безспірним, оскільки вбачається відсутність документів, які можуть підтверджувати таку безспірність заборгованості боржника і встановлювати прострочення виконання зобов`язання позичальником, у тому числі щодо втрати кредитором права вимоги та по пропуску строку ним щодо стягнення платежів по кожному платежу окремо, що фактично нівелює зміст безспірності заборгованості. Вчинення виконавчого напису можливо лише на документах, що встановлюють заборгованість. Так кредитний договір, сам по собі, таким документом не є, а лише підтверджує видачу кредиту банком та умови його повернення позичальником. Кредитним договором, на якому був вчинений виконавчий напис, не передбачено права кредитора стягувати заборгованість в іншій, ніж у судовому порядку спосіб, зокрема шляхом вчинення виконавчого напису. Позивач вважає, що зазначені вище порушення у їх сукупності свідчать та підтверджують незаконність, неправомірність дій відповідача та приватного нотаріуса, порушення ними вимог закону та норм діючого законодавства, а також моїх охоронюваних законом прав та інтересів. У відзиві на позовну заяву від 30.07.2019 року відповідачем зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, однак безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна і це право існує, поки суд не встановить зворотного. Договір на якому вчинено виконавчий напис - не містить заборон, або будь-яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу звернення стягнення: вчинення виконавчого напису, що цілком підтверджує правомірність вчинених дій ТОВ «Вердикт Капітал» та Нотаріусом. У письмових поясненнях позивача від 26.11.2019 року зазначено, що з документів, які були надані відповідачем нотаріусу для вчинення останнім виконавчого напису, доказами на які посилається ТОВ «Вердикт Капітал» як на підставу наявності у нього права вимоги до [PERSON] є договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/1 від 29.01.2019 року, який укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», якому передував Договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року, який укладений між є ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та АТ «Альфа-Банк». Проте, зазначені договори надані нотаріусу не в повному обсязі, а відтак, не підтверджують факт переходу права вимоги до [PERSON] ані від АТ «Альфа- Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА, ані від ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» до ТОВ «Вердикт Капітал». Як вбачається зі змісту оскаржуваного Виконавчого напису, нотаріусом встановлено, що [PERSON] нібито є боржником за Кредитним договором № 600141536 від 10.02.2012 року, укладеним нею із ПАТ «Альфа-Банк», сума заборгованості за яким лише по тілу кредиту нібито складає 47 079, 05 грн., але пакет документів, на підставі якого нотаріусом вчинено виконавчий напис взагалі не містить Кредитного договору № 600141 від 10.02.2012 року. Відповідачем в порушення вимог закону не було надано нотаріусу, а нотаріусом не досліджено ані виписки по рахунку позивача, ані розрахунку заборгованості, ані будь-якого іншого документа на підставі якого можливо встановити розмір виданого кредиту, розмір погашеної частини кредиту, розмір відсотків та пені. Зі змісту довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Internet АЛЬФА-ПОКУПКА VISA CLASSIC» від 10.02.2012 року вбачається, що строк дії кредитної лінії становить 1 рік. Таким чином, право нарахування відсотків за кредитом у кредитора минуло 10.02.2013 року, тобто через рік після укладення Договору та закінчення строку кредитування. В цей самий час, відповідачем нараховано, а нотаріусом стягнуто відсотки за період з 16.01.2019 року по 25.03.2019 року, тобто після закінчення строку кредитування. Також слід звернути увагу на ту обставину, що відповідач не мав права на нарахування відсотків та пені з відповідача, оскільки таке право не передбачене Договором відступлення права вимоги. Також слід відзначити ту обставину, що згідно Додатку 1-2 до Договору факторингу № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року розмір заборгованості позивача за тілом кредиту становить суму в розмірі 46 470 гривень 58 копійок. В цей самий час, з нотаріусом неправомірно стягнуто з позивача заборгованість за тілом кредиту, в розмірі 47 079 гривень 05 копійок. Такі дії нотаріуса та відповідача є неправомірними та свідчать про те, що заборгованість яка стягнута нотаріусом не є безспірною. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та просив її задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач в судове засіданні свого представника не направив, про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності. За приписами ч. 1, 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою суду від 14.06.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 27.08.2019 року, до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 26.11.2019 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 11 квітня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком B.C. був вчинений виконавчий напис за реєстровим № 640 про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним Договором №600141536 від 10.02.2012 року у сумі 72 778,75 грн. (а.с.140), на підставі якого Приватним виконавцем Виконавчого округу м. Києва Варавою P.C. було відкрито виконавче провадження № 59136539. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Проте вказана Постанова № 1172 не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими можливе стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана судом незаконною та нечинною, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Сторонами не було надано доказів про надання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії оригіналу кредитного договору, виписки по рахунку боржника чи розрахунку заборгованості, також відсутні відомості про нотаріальне посвідчення цього договору. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є Кредитний Договір №600141536 від 10.02.2012 року та Договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/1 від 29.01.2019 року, який укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», якому передував Договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та АТ «Альфа-Банк». Згідно з додатком до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення Договору про комплексне обслуговування фізичних осіб, на підставі анкети-заяви про Акцепт Публічної пропозиції «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб Клієнта Банк відкрив картковий рахунок № [NUMBER] у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку Visa Classic строком 2 роки з моменту її випуску, з лімітом відновлювальної кредитної лінії 8 000 грн. (а.с.26). Відповідно до п. 2.1. Договору факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року, що укладений між АТ «Альфа-Банк» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Фактор), Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту іменуються «Боржники», або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори», або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів. В свою чергу, відповідно до п. 2.1. Договору відступлення прав вимоги № 29-01/19/1 від 29.01.2019 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (Первісний кредитор) та ТОВ «Вердикт Капітал» (Новий кредитор), Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне йому право вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту іменуються «Боржники», або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори», або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії та сплатити за нього Ціну Права Вимоги. Сторони погодили, що до Нового кредитора переходять всі права, які належать Первісному кредитору за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів. Крім того, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно умов якого (п.1.) строк дії договору та відповідної йому міжнародної кредитної картки був визначений сторонами протягом 2 років, тобто до 10.02.2014 року. А виконавчий напис був вчинений 11 квітня 2019 року, після спливу більш ніж 5 років, як кредитна карта після цього не поновлювалася та припинила свою дію. Отже, суд приходить до висновку про недоведеність розміру боргу за кредитним договором та неправомірність вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за тілом кредиту - 47 079,05 грн., заборгованості за відсотками 4 002,23 грн., пені - 21 697,47 грн., оскільки тіло кредиту за кредитним договором становить 8 000 грн., а новий кредитор, відповідно до Договору факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року та Договору відступлення прав вимоги № 29-01/19/1 від 29.01.2019 року, позбавлений можливості нараховувати відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів. З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а свою нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість на користь особи, яка не підтвердила свої повноваження належними доказами. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 11.04.2019 року з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved