Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, вказуючи, що вона разом з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від спільного життя у них 01 лютого 2014 року народився син [PERSON]. На теперішній час їх сімейні стосунки припинились та вона разом з малолітнім сином стали проживати окремо з відповідачем [PERSON]. Посилаючись на те, що [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, сина та її не утримує, просила стягнути з нього на її користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 27 липня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволені: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1000 гривень до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 01 лютого 2017 року. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, стягнувши з нього на її утримання аліменти в розмірі 150 гривень щомісячно, починаючи з часу постановлення рішення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не вручив йому копію позовної заяви, при розгляді справи не було залучено в якості третьої особи [PERSON], на користь якої, на підставі рішення Марїнського районного суду Донецької області від 14 липня 2008 року, стягуються аліменти на утримання його доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно. Крім цього, визначаючи розмір аліментів, суд не врахував, що з січня 2015 року він втратив роботу, іноді виконує разові роботи, проживає разом із матірю, яка не працює, та батьком, який отримує пенсію. Також вказує, що суд не врахував, матеріальний стан позивача, яка отримує від держави грошові кошти на себе та дитину. Також зазначає, що йому невчасно було видано копію оскаржуваного рішення. В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), яка мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення в частині визначення розміру аліментів на утримання дружини не відповідає за наступних підстав. Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з матірю позивачем по справі та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає. Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір аліментів в розмірі 1000 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON], з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З такими висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів повністю погодитись неможливо, за наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вбачається, що відповідач [PERSON] з 2015 року не працює. На підставі рішення Марїнського районного суду Донецької області від 14 липня 2008 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його заробітку щомісяця, починаючи з 01 червня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, суд першої інстанції, вірно визначивши норми матеріального права, які підлягали застосуванню до виниклих правовідносин, не повністю встановив обставини справи, не врахував матеріальної можливості відповідача надавати допомогу та помилково визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню, в розмірі 1000 гривень. З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів зміні.

Outcome: partial