Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-14 00:00:00

У червні 2013 року позивачка звернула до суду із зазначеним позовом до відповідача. Посилалася на те, що між ними 01.10.2008 року було укладено трудовий договір, який зареєстровано у Горлівському міському центрі зайнятості. За договором вона була прийнята на посаду контролера-касира автостоянки за адресою [ADDRESS]. 31.12.2012 року її було звільнено з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України, трудовій договір розірвано та знято з реєстрації 10.01.2013 року. В день звільнення в порушення вимог законодавства вона не отримала письмового повідомлення про нараховані суми належної їй при звільненні заробітної плати та будь-які суми не були виплачені. Невиплачені суми складаються з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з липня 2012 року по грудень 2012 року в розмірі 5869,03 грн., нарахованої, але недоплаченої заробітної плати за період з січня 2011 року по червень 2012 року в розмірі 7413,02 грн. Загальна заборгованість по заробітній платі складає 13282,05 грн. Просила стягнути зазначену суму (а.с 14). В подальшому позивачка неодноразово збільшувала позовні вимоги та просила стягнути крім вищезазначеної суми невиплаченої заробітної плати середній заробіток за час затримки розрахунку за період з січня 2013 року по день розгляду спору в розмірі 14147,72 грн., суму грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки з січня 2011 року по день звільнення в розмірі 1651,00 грн. (а.с. 70-74. 98-100). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 03 лютого 2014 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 2422,86 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1651,00 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1250,00 грн., роз'яснивши, що всі вказані суми підлягають виплаті з відрахуванням обов'язкових платежів. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць піддано негайному виконанню. Вирішено питання про судові витрати (а.с. 113-115). В апеляційній скарзі представник позивачки ставить питання про зміну рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнувши з відповідача на її користь відповідно 13282,05 грн. заробітної плати та 15852,20 грн. середнього заробітку. Посилається на те, що рішення суду не відповідає обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом надана невірна оцінки доказам по справі стосовно періоду невиплати заробітної плати з січня 2011 року по вересень 2012 року, а за період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року судом допущена арифметична помилка при проведенні розрахунків (а.с. 118-120). В іншій частині рішення суду не оскаржено. Позивачка та її представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи скарги, просили її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлений належним чином. Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити з наступних підстав. Встановивши, що сторони перебували між собою у трудових відносинах з 01.10.2008 року по 21.12.2012 року та задовольняючи позов про стягнення невиплаченої заробітної плати частково, суд першої інстанції виходив з того, що платіжні відомості не містять підпису позивачки про отримання заробітної плати за період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року включно в загальному розмірі 2422,86 грн. Задовольняючи частково позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд, посилаючись на вимоги ст.ст.116, 117 КЗпП України прийшов до висновку про те, що належні позивачці суми в день звільнення виплачені не були. Враховуючи, що позов про стягнення заробітної плати задоволено частково, суд частково задовольнив позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення недоплаченої заробітної плати за період з січня 2011 року по червень 2012 року в сумі 7413,02 грн., суд зазначив в рішенні, що в платіжних відомостях за вказаний період в графі «підпис про отримання» наявний підпис, несправжність якого позивачкою не доведений. Проте з висновками суду щодо сум, що підлягають стягненню, повністю погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає спір в межах заявлених вимог з урахуванням наданих сторонами доказів. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Звертаючись до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, позивачка зазначала, що її розмір, зокрема, за жовтень, листопад та грудень 2012 року становить 1006,40 грн., 1735,60 грн. та 157,00 грн. відповідно. В подальшому позивачка вимог в зазначеній частині не змінювала. Вказані суми заробітної плати відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за жовтень-грудень 2012 року нараховані позивачці до видачі, але підпис про їх отримання відсутній (а.с. 41-46). Відповідачем нарахування до видачі зазначених сум не оспорювалось, тому стягненню підлягає заробітна плата за три зазначені місяці в загальній сумі 2899,00 грн. (1006,40 грн. + 1735,60 грн. + 157,00 грн.) З урахуванням наведеного, рішення суду в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за вказаний період слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивачки 2899,00 грн. Також слід змінити рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням роз'яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначивши його розмір з урахуванням спірної суми та частки, що підлягає задоволенню, в сумі 1500 грн., задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу. З доводами апеляційної скарги щодо відмови в задоволенні позову про стягнення заробітної плати за період з січня 2011 року по вересень 2012 року погодитись не можна, оскільки судом першої інстанції при розгляді спору в зазначеній частині вірно оцінені надані докази, а саме - наявність підпису при отримання заробітної плати в платіжних відомостях за вказаний період (а.с. 19-40). Позивачкою не спростована та обставина, що підпис їй не належить. З урахуванням наведеного, відповідно до приписів п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід змінити, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Outcome: partial