Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01 листопада 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 4991, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № DN1RR140260104 від 09 січня 2009 року та розрахунку заборгованості за цим договором станом на 08 вересня 2016 року, грошових коштів у сумі 160647 гривень 29 копійок з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6313 гривень 05 копійок; заборгованості за відсотками у розмірі 337 гривень 78 копійок; заборгованості з комісії у розмірі 837 гривень 90 копійок; заборгованості по пені у розмірі 145032 гривні 50 копійок; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 гривень 00 копійок; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 7626 гривень 06 копійок. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] не погоджується з розміром заборгованості, стверджуючи, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не взяв до уваги кредитні документи та у порушення вимог закону не застосував позовну давність. Рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 08 червня 2017 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та не враховують усталену судову практику з аналогічних питань. Апелянт вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], є таким, що не підлягає виконанню, оскільки визначена банком сума заборгованості не є безспірною. Усупереч затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису банком не додані: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. [PERSON] стверджує, що письмового повідомлення про наявність заборгованості від ПАТ КБ «ПриватБанк» вона не отримувала і докази на підтвердження отримання такого повідомлення про наявність та розмір заборгованості у справі відсутні. Про вчинення виконавчого напису вона також не повідомлялась. Апелянт стверджує, що письмовий кредитний договір від 09.01.2009 року у неї відсутній. Апелянт заперечує заборгованість за кредитним договором та наголошує, що виконавчий напис нотаріуса суперечить приписам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, та суперечить Закону України «Про нотаріат», оскільки за оспорюваним виконавчим написом заборгованість за кредитним договором була стягнута поза межами трирічного строку позовної давності для вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, пенею, штрафом. Стверджує, що кредитний договір не є документом, який підтверджує безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий банком, не є документом, який підтверджує безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, а є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум. Разом з тим виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості - в матеріалах справи відсутня. Відтак, апелянт вважає, що судом першої інстанції не перевірені обставини справи і при ухваленні рішення судом не враховані норми матеріального та процесуального права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено таке. 09 січня 2009 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (нині ПАТ КБ «ПриватБанк») укладений кредитний договір № DN1RR140260104, за умовами якого позивач отримала кредит в сумі 6982,28 грн. зі сплатою за користування кредитом 1% на місяць, а також інших платежів, передбачених умовами договору. За заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 01 листопада 2016 року вчинив виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № DN1RR140260104 від 09 січня 2009 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 08.09.2016 року, грошових коштів у сумі 160647 гривень 29 копійок з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6313 грн. 05 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 337 грн. 78 коп.; заборгованості з комісії у розмірі 837 грн. 90 коп.; заборгованості з пені у розмірі 145032 грн. 50 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 7626 грн. 06 коп., за період з 09 січня 2009 року по 08 вересня 2016 року (а.с. 154). Як встановлено апеляційним судом, оригінал кредитного договору № DN1RR140260104 від 09 січня 2009 року банк не надав у суді першої інстанції і не представив апеляційному суду та не доведено надання оригіналу кредитного договору нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Наявна на а.с.158 копія кредитного договору належним чином не завірена, а відтак не є належним і допустимим доказом у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України при вирішенні цієї справи. Постановою старшого державного виконавця Семенівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 4 травня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 4991, виданого 01.11.2016 року (а.с. 11). Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий напис нотаріусом вчинено відповідно до вимог закону і підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню не вбачається. Проте, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Здійснення виконавчого напису нотаріусом на час виникнення спірних правовідносин регулювалося ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та розділ 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріальних дій нотаріусами України. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з п. 283 Інструкції, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень. Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобовязання. За змістом п. 284 Інструкції та ст. 87 Закону України «Про нотаріат» заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, яка така, що визначена імперативною нормою закону - стаття 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15). Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 05 липня 2017 року в справі № 6- 887 цс17). Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що належних і допустимих документальних доказів на підтвердження факту направлення вимоги або повідомлення про наявність заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачу [PERSON] рекомендованим листом у встановленому порядку, банком не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду. Вимогу про дострокове повернення всієї суми боргу із зазначенням всіх складових суми заборгованості Банк додатково боржнику не предявляв. На письмовий запит Апеляційного суду Чернігівської області приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] надав всі наявні матеріали щодо вчинення оспорюваного виконавчого напису. Зокрема, надана копія письмової вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про усунення порушень за кредитним договором (а.с. 157), проте в матеріалах справи відсутні докази про отримання [PERSON] зазначеної вимоги банку. Апеляційним судом досліджений наданий банком нотаріусу розрахунок заборгованості, з якого убачається, що заборгованість визначена, зокрема, за період з 09.01.2009 р. по 31.12.2009 р. Далі заборгованість визначається станом на 25.06.2012 р.; станом на 27.09.2013 р., станом на 08.09.2016 р. Розрахунок заборгованості за 2010, 2011 відсутній. Повний розрахунок за 2012, 2013, 2014, 2015 та 2016 роки відсутній, що унеможливлює при вчиненні виконавчого напису дотримання приписів ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо застосування позовної давності (а.с.156). Викладене свідчить про те, що зазначені ПАТ КБ «ПриватБанк» у розрахунку заборгованості суми не були безспірними. На спростування зазначених обставин відповідачем належних і допустимих доказів апеляційному суду не надано. Зазначені обставини не були зясовані та не досліджені судом першої інстанції, що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що спірний виконавчий напис вчинений з дотриманням діючого законодавства не відповідають фактичним обставинам справи. Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] з визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 01 листопада 2016 року, про стягнення за період з 09 січня 2009 року по 08 вересня 2016 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № DN1RR140260104 від 09 січня 2009 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 08.09.2016 року, грошових коштів у сумі 160647 гривень 29 копійок з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6313 грн. 05 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 337 грн. 78 коп.; заборгованості з комісії у розмірі 837 грн. 90 коп.; заборгованості з пені у розмірі 145032 грн. 50 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 7626 грн. 06 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] необхідно стягнути 704 грн. за апеляційний розгляд справи.

Outcome: approved