Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

У травні 2021 року представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 18 вересня 2012 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов зазначеного договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 13 квітня 2021 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 59782,41 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк», а також судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 травня 2021 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду від 03 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи на 22 липня 2021 року. За клопотанням представника позивача та надання відповіді на відзив розгляд справи відкладено на 16 вересня 2021 року. Від представника відповідача - адвоката Луцька В.П. на адресу суду надійшов відзив в якому, посилаючись на відсутність доказів надання банком відповідачу кредитних коштів, відсутність підписаних ним умов та правил кредитування, підписана Анкета-заява не містить узгодженого розміру відсотків за користування кредитним коштами, просить суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Від представника позивача 27 липня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому посилаючись на ту обставину, що впродовж восьми років відповідач користувався кредитним коштами, погашав заборгованість, на його ім`я здійснювався пере випуск кредитної карти неодноразово, що підтверджує факт укладання кредитного договору та наявність між сторонами кредитних правовідносин. Отримання позичальником кредитних коштів доводиться випискою руху коштів по рахунку відповідача. Умови та правила розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанку» та є договором приєднання. До матеріалів позовної заяви доданий витяг з тарифів обслуговування в якому визначена відсоткова ставка за користування кредитними коштами. Довідка про видачу кредитних карток та фотознімки відповідача у відділенні банку підтверджує продовження строку дії кредитного договору та відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Просить суд урахувати судову практику ВС та задовольнити позовні вимоги. Від представника відповідача - адвоката Луцька В.П. на адресу суду 09 серпня 2021 року надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких, посилаючись на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України просить врахувати суд лише висновки ВП ВС від 03 липня 2019 року справа № 342/180/17, щодо не підписання позичальником Умов та правил, які є актуальними та не брати до уваги посилання позивача на застарілу судову практику. Також вважає, що прострочена заборгованість за тілом кредиту в сумі 47174,95 грн. не підлягає стягненню, оскільки дострокове її стягнення передбачено умовами та правилами, які не підписував відповідач. 27 серпня 2021 року від представника позивача надійшли письмові пояснення в яких фактично викладено позицію позивача, що міститься у відповіді на відзив та наполягали на задоволенні позовних вимог. Будучи належним чином повідомленими представник позивача - АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Луцько В.П. про розгляд справи повідомлялися належним чином, шляхом надіслання поштової кореспонденції, з якої видно що відповідач не отримав судову повістку з позначкою відповідач відсутній за місцем реєстрації. Також 24 липня 2021 року на телефонні номери відповідача та його представника, зазначені у поданому відзиві, надсилалось смс повідомлення, яке доставлено абоненту. З огляду на те, що матеріали справи містять позицію сторін, що викладена у поданих ними письмових документах, правом безпосередньої участі в розгляді спавши сторони та їх представники не скористалися, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін та їх представників за наявними у справі доказами. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, а також враховуючи подані представниками сторін відзив, відповідь на відзив, заперечення та пояснення, суд враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року [PERSON] підписав анкету-заву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку на підставі якої отримав в користування платіжну карту кредитка «Універсальна», із встановленням кредитного ліміту, зазначений у заяві розмір бажаного кредиту 10000 грн.(а.с. 25). Позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), Правил користування платіжною карткою та Тарифів (а.с. 26,.27- 51). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Відповідач зобов`язався щомісячно повертати заборгованість за кредитом, відсотки та інші витрати згідно з Умовами та Правилами. За наданим позивачем АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком заборгованості, станом на 13 квітня 2021 року у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 59782,41 грн., з яких 47174,95 - заборгованість за тілом кредиту; 12607,46 грн.- заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-22). Надано виписку по рахунку відкритому на ім`я відповідача [PERSON] (а.с. 61-115). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» видно, що на імя [PERSON] було перевипущено та видано картки остання 15 липня 2019 року з терміном дії 05/23. Тобто до 31 травня 2023 року (а.с. 23). Також з довідки вбачається, що зміна кредитного ліміту відбувалась декілька разів. В останнє, збільшення кредитного ліміту було 23 жовтня 2019 року та його зменшення 07 жовтня 2020 року (а.с. 24). Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України - письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Звертаючись до суду, на підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно з вимогами ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Суд вважає слушними заперечення сторони відповідача щодо відсутності підпису позичальника в умовах та правилах та у витязі з тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна». Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 26), витяг з Умов надання банківських послуг, які надані позивачем, в обґрунтування заявленого позову, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки Умови та тарифи не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, оскільки їх розмір при укладанні кредитного договору сторонами не узгоджений. Наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», що міститься в матеріалах справи, не містить підпису позичальника, що спростовує твердження представника позивача про узгоджений між сторонами розмір відсотків (а.с. 26). Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Як видно з тексту анкети-заяви від 18 вересня 2012 року, яка підписана позичальником, не містить відомості щодо погодженого між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами та порядку їх нарахування (а.с. 27). Тому суд приходить до висновку про відмову АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам в сум 12607,46 грн., за недоведеністю. Надання банком [PERSON] кредитних коштів шляхом встановлення для користування кредитного ліміту підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписки по рахнку відкритого на імя відповідача, з якого видно, що позичальник активно користувався кредитним коштами, здійснював їх погашення та знов їх використовував. Так, наприклад станом на 23 травня 2020 року позичальник повністю погасив заборгованість та використовував власні кошти, що були на картковому рахунку. З березня 2020 року по травень 2020 року позичальник не використовував кредитні кошти а розраховувався власними грошовими коштами, що перебували на його рахунку (позитивний баланс). З травня 2020 року вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами за власними потребами, що доводиться випискою по рахунку, у зв`язку із чим збільшувався розмір кредитної заборгованості. В останнє позичальник поповнював картку у червні 2020 року на суму 3186 грн., в липні 2020 року на 600 грн., та в жовтні 2020 року на 59,36 грн (а.с. 21,61-62). Доводи представника відповідача про неможливість стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту через те, що це передбачено умовами та правилами, суд вважає неприйнятним, оскільки положення ст. 1046 ЦК України передбачає обов`язок позичальника повернути суму позики. Також суд не може погодитися із твердженням представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав. Як видно з матеріалі справи, позичальнику [PERSON] декілька разів перевипускалась кредитна карта, в останнє видана карта [NUMBER] зі строком дії до 05/2023 року, тобто до 31 травня 2023 року. Окрім того, згідно надано представником позивача розрахунку заборгованості та дослідженої судом виписки руху коштів по рахунку встановлено, що заборгованість у позичальника за несвоєчасне погашення кредитних коштів виникла лише з травня 2020 року, тому строк позовної давності для звернення позивача до суду за захистом порушених прав АТ КБ «ПриватБанк» не пропущений. Заперечення представника відповідача щодо відсутності доказів надання позивачем кредитних коштів спростовуються дослідженими доказами, випискою по рахунку з якої вбачається, що на придбання продуктів харчування, поповнення мобільного зв`язку, та інших витрат з травня 2020 року [PERSON] витрачав кредитні грошові кошти, в обсязі наданого кредитного ліміту. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість за тілом кредиту, в розмірі фактично використаних позичальником кредитних коштів знайшло своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 47174,95 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим з урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1791,25 грн., пропорційно задоволених вимог (2270х47174,95/59782,41).

Outcome: partial