Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У травні 2014 року позивачі звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтуванні своїх позовних вимог, уточнивши позовні вимоги, посилалися на те, що 23 грудня 2011 року позивачі уклали з відповідачем договір довічного утримання, згідно якого відповідач отримав у власність квартиру [ADDRESS] та зобов'язався забезпечувати позивачів належним утриманням довічно на умовах зазначеного договору. Проте, більше двох років відповідач припинив виконувати свої обов'язки за договору довічного утримання. В судовому засіданні позивачі та представниця позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. Суду надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 грудня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] договір довічного утримання. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 8574. Відповідно до п.1.2. зазначеного договору відповідач отримав у власність квартиру [ADDRESS] та зобов'язався забезпечувати позивачів належним утриманням довічно на умовах зазначеного договору. Згідно п.2.2. договору - утримання (догляд) відчужувачів з боку набувача повинно бути у вигляді: щомісячного надання їм грошової суми в розмірі не менше 500 гривень. Проте, більше двох років відповідач почав грубо порушувати покладені на неї обов'язки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Оскільки, відповідач не виконує умов договору довічного утримання, суд вважає за можливо задовольнити позовні вимоги позивачів та розірвати договір довічного утримання, укладений між позивачами та відповідачем 23.12.2011 року. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачами судовий збір, підлягає стягненню з відповідача на їх користь.

Outcome: approved