Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до районного суду з даною заявою. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті її батька [PERSON] відкрилась спадщина. Її дідусем та бабусею були [PERSON] та [PERSON]. Але в архіві її бабуся вказана як «Ліда Василева». Через дані розбіжності вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі. У звязку з цим, заявник змушена звернутися до суду із вказаною заявою щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення. Просила суд встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є сином [PERSON]. У судове засідання заявник не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Просила позов задоволити. У судове засідання представник Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. До суду направили заяви про розгляд справи в їх відсутність. Суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, судом розглядаються справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. При розгляді справи судом встановлено, що 05 травня 2016 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серія І-ОК №368994, видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області). [PERSON] був батьком [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серія І-БК №443339, виданого Боярським міським РАГС Київської області. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. У першу чергу спадкують діти, батьки та дружина спадкодавця. [PERSON] звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру №43887901 від 18 травня 2016 року. З довідки Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області №169/02-14 від 11 лютого 2017 року вбачається, що єдиним спадкоємцем до майна померлого 05 травня 2016 року [PERSON] є його донька [PERSON]. Інших спадкоємців також не встановлено і при розгляді справи. З архівної довідки Державного архіву Київської області №01-43/1516 (1) від 11 жовтня 2017 року вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], відповідно до книги реєстрації актових записів про народження за 1936 рік вказані: батько [PERSON], 32 роки, та мати [PERSON] Василева. 23 роки. 15 грудня 1967 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб ІІ-АГ №631409, виданого Логвинською сільською радою Володарського району Київської області. [PERSON] померла 24 березня 1993 році (свідоцтво про смерть №428459, виданого Боярським РАГС). [PERSON] помер 31 грудня 1982 році (свідоцтво про смерть ІІ-БК №433909, виданого Боярським міським ЗАГС) Частиною 1 ст.319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1, 7 постанові № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. З матеріалів справи вбачається, що підтвердження факту родинних відносин необхідне [PERSON] для оформлення спадкових прав щодо майна померлого батька. В ході дослідження матеріалів справи та перевірки їх доказами суд прийшов до висновків, що знайшли своє підтвердження наступні факти [PERSON] є сином [PERSON]. Зазначені факти підтверджується наявними у справі доказами, в тому числі довідкам виконавчого комітету Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області №931 від 07 листопада 2017 року, №1460 від 11 травня 2016 року, №1466 від 13 травня 2016 року, №02-5/313/49-1930.2 від 12 серпня 2016 року, дослідженими судом під час розгляду справи, що узгоджуються між собою та з іншими матеріалами цивільної справи. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести факт родинних відносин і зазначені обставини перешкоджають подальшому оформленню нею спадкових прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. Відтак, сплачений [PERSON] при звернені до суду з заявою про встановлення фактів судовий збір не відшкодовується за рахунок іншої сторони.

Outcome: approved