Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру № 2, розташовану в будинку №6 по вул. Комишовій (Жовтневій) в м. Маріуполі Донецької області. В обґрунтовування позовних вимог зазначила, що мешкає разом із сином [PERSON] за зазначеною адресою з 01.09.2004 року, однак на теперішній час, незважаючи на неодноразові звернення до державних установ щодо встановлення власника будинку, встановити кому належить будинок неможливо. Посилаючись на те, що фактично будинок та, зокрема[ADDRESS] не мають власника, а вона утримує зазначену квартиру, сплачує комунальні платежі, добросовісно, відкрито та безперервно користується квартирою, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру № 2, розташовану в будинку №6 по вул. Комишовій (Жовтневій) в м. Маріуполі Донецької області, яка складається з квартири 2 літера А-1, літера а1-1 загальною площею 69, 8 кв.м., житловою площею 47, 2 кв.м., допоміжною площею 22, 6 кв.м., сараю літера В-1 площею 26 кв.м., огорожі № 1, № 2. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала суду відзив, в якому зазначила, що позивачка не довела, що вона не знала та не могла знати про те, що майно набуте в особи, яка не мала права на його відчуження, окрім того, позивачкою обрано невірний спосіб захисту свої прав. На думку відповідача, позивачка повинна звертатися із зверненням до міської ради про визнання будівлі безхазяйною з наступним прийняттям до міської комунальної власності для вирішення свого питання по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 01.09.2004 року по теперішній час (а.с. 14), сплачує комунальні послуги на утримання майна (а.с. 25-28), неодноразово зверталась до Маріупольської міської ради з метою встановлення власника будинку № 6 по вул. Комишовій (Жовтневій). З листа виконавчого комітету Маріупольської міської ради вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо обєкта нерухомого майна будинку № 6 по вул. Комишовій (Жовтнева) в м. Маріуполі відсутні. Будинок може знаходитись у власності громади Донецької області або у власності держави. (а.с. 29-30). Наступним листом позивачку було проінформовано, що відомості про вищезазначене нерухоме майно до Фонду державного майна України по Донецькій області не надавалися (а.с. 31-32). ПрАТ «Маріупольска сільгосптехніка» також повідомила, що нерухоме майно за адресою: будинок № 6 по вул. Комишова (Жовтнева) в м. Маріуполі на балансовому та позабалансову обліку підприємства не обліковане (а.с. 33). В судовому засіданні було оглянуто інвентаризаційну справу на будинок № 6 по вул.. Комишова (Жовтнева)в м. Маріуполі та встановлено, що в 2005 році [PERSON] отримувала довідку ВАТ «Маріупольська сільгосптехніка» про те, що вона мешкає в квартирі № 2 зазначеного будинку. Загальна площа квартири складає 69, 8 кв.м., житлова 47, 2 кв.м. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості на [ADDRESS] по вул. Комишова (Жовтнева) в м. Маріуполі Донецької області відсутні. Відповідно довідки № 204 від 02.03.2018 року та Актів звірки, [PERSON] мешкає в [ADDRESS] по вул. Комишова (Жовтнева) в м. Маріуполі Донецької області з 01.09.2004 року та сплачує всі комунальні послуги. Враховуючи зміст вимог ст. 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд відхиляє твердження представника відповідача щодо обовязку позивачки звернутись із заявою про визнання будинку безхазяйним, оскільки чинним законодавством не передбачено обовязку особи повідомляти органи місцевого самоврядування про існування безхазяйного нерухомого майна. Окрім того, позивачка неодноразово письмово зверталась до відповідача з метою встановлення власника та не приховувала, що власника будинку не встановлено. Позивачка мешкає у спірній квартирі з 01.09.2004 року, тобто більше 10 років безперервно, відкрито, тобто очевидно для всіх інших осіб, відносилась до майна як до своєї власності, сплачуючи комунальні послуги на його утримання. Окрім того, нею вживались заходи щодо встановлення володільця майна, задля чого вона неодноразово зверталась до Маріупольської міської ради з відповідними запитами, що свідчить про сумлінне прагнення захистити свої права у встановлений законодавством спосіб, не приховування факту проживання в квартирі без правовстановлюючих документів.

Outcome: approved