Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулась до суду з вимогами до відповідача про надання їй, як матері, дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, обґрунтовуючи позов тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 2008 року по 30 травня 2013 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2013 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом з позивачем. Позивач у судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надійшла заява, у якій вона просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі частини другої статті 197 ЦПК України. На підставі статті 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві (а. с. 10). Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30 травня 2013 року, що набрало законної сили, шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві (актовий запис № 1264 від 29 листопада 2008 року) між позивачем та відповідачем розірвано (а. с. 8). Позивач разом з малолітнім сином [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Як вказала у своїй позовній заяві позивач, відповідач ігнорує її прохання оформити згоду на виїзд їхньої спільної дитини відповідно до законодавства України. Також, позивач вказує на те, що відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Зазначене підтверджується також довідкою з дитячого садка, де зазначено, що [PERSON], виховує сина - [PERSON], [INFO], сама (а.с. 11). Відповідно до частини 2 статті 154 СК України, батьки дитини мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів неповнолітньої дитини. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Приписами статті 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Пунктом третім частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів/, піклувальників та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правилами оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадян України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у якій, відповідно до правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 № 57 встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 років здійснюється лише за згодою батьків /усиновлювачів/ та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду за кордон досягли повноліття. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріальною згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною третьою статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Норма статті 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Враховуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приймає до уваги, що є необхідністю виїзди дитини з метою відпочинку, оздоровлення, всебічного розвитку дитини, та вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що відображають права та інтереси дитини. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума сплачених судових витрат, а саме, судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 26, 313 ЦК України, ст.ст. 7, 154 СК України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 4 Постанови КМ України від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України,

Outcome: approved