Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У червні 2015 року Одеський державний університет внутрішніх справ (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про відшкодування витрат за період навчання в розмірі 44 693,48 грн. Свої вимоги мотивував тим, що у 2007 році відповідача було зараховано курсантом першого курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції, освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» до Одеського державного університету Харківського національного університету внутрішніх справ. 17 вересня 2010 року з відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ, згідно з яким він навчався за рахунок коштів державного бюджету і у випадку дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання мав відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Наказом № 404 о/с від 16.07.2012 р. відповідача звільнено за п. 64 «є» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Тому, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь Одеського державного університету внутрішніх справ вартість навчання в розмірі 44 693,48 грн. та судові витрати в розмірі 446,93 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутність та зазначенням того, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 32). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлений за останнім відомим місцем проживання. Суд вважає за можливим розглядати справу у його відсутність та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти заочного розгляду справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» та наказу МВС України № 150 від 14.05.2007 р. «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України», проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2007 р. по 16.07.2012 р. У 2007 році відповідача було зараховано курсантом першого курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції, освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» до Одеського державного університету Харківського національного університету внутрішніх справ. За умовами останнього сторонами серед обов'язків Одеського державного університету внутрішніх справ як виконавця було визначені, зокрема, забезпечення [PERSON] харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, а останній, в свою чергу, взяв на себе зобов'язання щодо виконання в повному обсязі навчальної програми відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня тощо (п. п. 2.1., 2.3. договору). Згідно п. 3.1. укладеного між сторонами договору дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість є підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу № 404 о/с від 16.07.2012 р. відповідача звільнено за п. 64 «є» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] склав 44 693,48 грн.(а.с. 9). Враховуючи викладене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав умов договору, беручи до уваги всі надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, вимоги позивача доведені належними доказами, а тому підлягають задоволенню, оскільки на день розгляду справи суду не надано доказів з боку відповідача, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, про проведення відшкодування витрат, пов'язаних з його навчанням. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунок витрат, здійснений позивачем. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 509, 525, 526, 611, 625, 627 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved