Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю дружини майна, що набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто. Свої вимоги мотивувала тим, що 11 жовтня 2007 року сторони зареєстрували шлюб. 08 листопада 2007 року, тобто менш ніж через місяць, відповідно до договору обміну квартир, [PERSON] та [PERSON], обміняли належні їм на праві приватної власності квартири, в результаті чого позивачем була набута квартира [ADDRESS]. Крім того, позивачем було здійснено доплату за особисті грошові кошти в сумі 7000,00 (сім тисяч) гривень. Таким чином, на думку позивача, джерелом набуття квартири [ADDRESS]. Томашпільського району є обмін на квартиру яка була її особистою власністю та доплата за особисті кошти позивача, які вона набула в результаті своєї праці. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], що набута за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто позивачу. 5 вересня 2014 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги, а саме у прохальній частині просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], що набуте [PERSON] за час шлюбу, але за рахунок майна та коштів, які належали [PERSON] особисто. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали. Щодо позовних вимог про розподіл судових витрат відмовились. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] вказав, що оскільки його довіритель позов визнав, проти задоволення позову не заперечує. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до вимог ч. 4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що заявлення позову здійснене позивачем у межах правоздатності і відповідно до законодавства, а визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи, інтереси інших осіб. Підстав для відмови у прийнятті цього визнання не знайдено, тому відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 24 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Отже, оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved