Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У травні 2017 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він працював на підприємстві відповідача машиністом екскаватора впродовж 31 року 4 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів. За час роботи він отримав професійні захворювання, які були встановлені Українським НДІ промислової медицини, а саме: - вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальної вібрації, периферичний ангіодистонічний синдром у поєднанні з полірадикулонейропатією попереково-крижовою та шийною, з вираженим порушенням біомеханіки хребта та статико-динамічними розладами, стійким больовим та мязо-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ступеню та колінних суглобів, ПФ другого ступеню, порушенням трофіки кистей; - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), група «А», ЛН першого ст.; - нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). За висновком МСЕК від 12.05.2017 р. йому було встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 60 %, з яких: 45 % по вібраційній хворобі, а 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість. У звязку з професійним захворюванням йому спричинена моральна шкода, так як змінилися його звичний спосіб та якість життя. Він був змушений звільнитися з роботи, лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Він не може вести повноцінний образ життя, відчуває стійкий біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділах хребта, плечових і колінних суглобах. При фізичному навантаженні відчуває задишку. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя. Просить стягнути з відповідача 85000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, згоду на заочний розгляд справи та підтримку позову. Відповідач будучи повідомленим належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Зі згоди представника позивача, суд проводить розгляд справи відповідно до ст. 224 ЦПК України, в заочному порядку на підставі наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.02.1986 р. по 11.05.2017 р. працював в ПрАТ «Північний ГЗК» машиністом екскаватора (а.с. 4-6). Працюючи протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, позивач отримав професійні захворювання та висновком МСЕК від 12.05.2017 р. йому з 12.05.2017 р. до 01.04.2018 р. встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 60%, з яких: з яких: 45 % по вібраційній хворобі, а 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухості (а.с. 17). З дослідженого в судовому засіданні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 14.03.2017 р. слідує, що позивачу встановлено діагноз: 1) вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальної вібрації, периферичний ангіодистонічний синдром у поєднанні з полірадикулонейропатією попереково-крижовою та шийною, з вираженим порушенням біомеханіки хребта та статико-динамічними розладами, стійким больовим та мязо-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ другого ступеню, деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ступеню та колінних суглобів, ПФ другого ступеню, порушенням трофіки кистей; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легенів першої ст.), група «А», ЛН першого ст.; 3) нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху) (а.с. 9-12). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 14.03.2017 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме еквівалентний рівень загальної транспортно-технологічної вібрації, який перевищує нормативний на 5 дБ, вміст пилу з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,45 разів перевищує ГДК, а також те, що шум, еквівалентний рівень звуку перевищує гранично допустимий на 2 дбА, в результаті порушення посадовими особами, тобто керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 60 % втрати працездатності первинно, а також характер захворювань, пов'язаних із спричиненням профзахворюваннями фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування з боку відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вінзмушений змінити звичний спосіб життя постійно лікуватися. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві звязки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Тому вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності,виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 44000 грн. за встановлені 60 % втрати професійної працездатності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 640 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial