Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 23.10.2012 року №531 відповідача [PERSON] з 01.11.2012 року зараховано до аспірантури Харківського національного університету внутрішніх справ за заочною формою навчання за спеціальністю 12.00.03 цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право, на платній основі. 21.11.2012 року між відповідачем та університетом укладено договір № 12/14 про підготовку аспіранта заочної форми навчання. Згідно п. 3.2 договору замовник зобовязаний оплачувати освітню послугу щосеместрово у сумі 2191 грн. 51 коп. протягом 10 днів з початку кожного семестру. Проте всупереч вимогам договору за період навчання оплата надходила не в повному обсязі, у звязку з чим виникла заборгованість. Наказом ХНУВС від 30.10.2015 року № 470 відповідача відраховано через несплату за навчання згідно з положенням про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача 4371 грн. 53 коп. Відповідач - [PERSON] відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України до суду не надала. При поданні заяви про перегляд заочного рішення по справі наголошувала, що нею було сплачено вартість навчання у розмірі 10980, 53 грн. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, згідно наказу «Про зарахування до адюнктури та аспірантури ХНУВС у 2012 році» Харківського національного університету внутрішніх справ від 23.10.2012 року №531, у відповідності до Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів у вищих навчальних закладах МВС України, затвердженого наказом МВС України від 28.04.2006 року № 421, та протоколу засідання приймальної комісії з набору до адюнктури та аспірантури Харківського національного університету внутрішніх справ від 23.10.2012 року №2, [PERSON] зараховано з 01.11.2012 року до аспірантури Харківського національного університету внутрішніх справ за заочною формою навчання за спеціальністю 12.00.03 цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право (а. с. 3). 21.11.2012 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] (замовником) укладено договір №12/14 про підготовку аспіранта заочної форми навчання (а. с. 4). У відповідності до п. 1.1 зазначеного договору, університет зобовязується надавати замовнику послуги з підготовки аспіранта, що працює над дисертацією навчаючись в аспірантурі університету, а замовник зобовязується виконувати свої обовязки за цим договором та оплатити послуги за ціною, встановленою договором. Згідно п. 2.2.1 договору замовник зобовязаний своєчасно вносити плату за послуги у розмірах та у строки, що встановлені цим договором. Згідно п. 3.2 договору замовник зобовязаний оплачувати освітню послугу щосеместрово у сумі 2191 гривня 51 копійка протягом 10 днів з початку кожного семестру. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 стаття 626 Цивільного кодексу України). Згідно частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за оплату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормами статті 530 Цивільного кодексу України, встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 30.10.2015 року № 470, [PERSON] відраховано з числа аспірантів денної та заочної форми навчання в докторантурі та адюнктурі як таку, що не виконала індивідуальний план роботи аспіранта та не сплатила за навчання, згідно з положенням про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309 (а. с. 5). Згідно п. 5.1 договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з положеннями статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання. На підставі викладеного, вбачається, що умовами договору, укладеного між університетом та [PERSON] було обумовлено всі істотні умови договору, в тому числі умови щодо відрахування замовника з навчального закладу, при цьому відповідач була ознайомлена з умовами договору та погодилася з ними, про що свідчить підпис останньої в договорі. Як вбачається із довідки-розрахунку оплати за надання освітніх послуг від 11.05.2017 року № 4/910д, за період навчання з 23.10.2012 року по 23.10.2013 року вартість навчання становить 4383, 02 грн.; за період навчання з 23.10.2013 року по 23.10.2014 року вартість навчання становить 4383, 02 грн.; за період навчання з 20.10.2014 року по 30.10.2015 року вартість навчання становить 4383, 02 грн., тобто загальна вартість навчання становить 13149 (тринадцять тисяч сто сорок девять) грн. 06 коп. (а. с. 9) При цьому, згідно наданих відповідачем [PERSON] документів, вбачається, що нею частково оплачено вартість навчання, а саме: 2203, 00 грн., що підтверджує копія квитанції №5251 від 17.10.2014 року; та 6574, 53 грн., що підтверджує копія квитанції №2219 від 17.01.2014 року, тобто в цілому нею сплачено 8777 (вісім тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 53 коп. (а. с. 58). Інших доказів оплати вартості навчання відповідачем не надано. Таким чином, заборгованість по оплаті за навчання становить 13149 (тринадцять тисяч сто сорок девять) грн. 06 коп. - 8777 (вісім тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 53 коп. = 4371 (чотири тисячі триста сімдесят одну) грн. 53 коп. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобовязані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Харківського національного університету внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання підлягає задоволенню. Крім того, згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved