Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення дискримінації, визнання правочину нікчемним та зобов'язання вчинити дії. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2016 провадження у справі в частині вимог до відповідача [PERSON] - закрито. Таким чином предметом судового розгляду були позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в яких вона просила суд: - визнати існуючою дискримінацію [PERSON] та дискредитаці її іміджу працівниками «Науково-практичного центру профілактичної та клінічної медицини» Державного управління справами; - визнати нікчемним правочин щодо психічного захворювання [PERSON] та повідомити Кабінет Міністрів України, Пенсійний фонд України та Оболонські районні органи за місцем її реєстрації та проживання про повну цивільну правоздатність та цивільну дієздатність; - зобов'язати головного лікаря «Науково-практичного центру профілактичної та клінічі медицини» Державного управління справами видати [PERSON] на руки обидві основні амбулаторні картки за № 11234, що мають всю медичну інформацію стану її здоров'я з 1993 р.; - прийняти рішення суду щодо відкриття карної справи проти начмеда [PERSON] «Науково-практичного центру профілактичної та клінічної медицини», підозрюваної у злочинних діях по обмеженню цивільної дієздатності [PERSON] з метою подальших кримінальних дій відносно майна та опікунства над [PERSON] Позов мотивований тим, що 10.03.2016 працівниками «НПЦПКМ» Державного управління справами начмедом [PERSON] і психіатром [PERSON] по відношенню до [PERSON] було здійснено дискримінацію, що проявилася у ненаданні останній її амбулаторної картки за № 11234 при наявності в неї посвідчення щодо прикріплення до данної лікувальної установи та наявності паспорта, не надана медична допомога. Крім того, [PERSON] випадково дізналась, що перебувала на обліку у психіатра Державної наукової установи «НПЦПКМ» за заявою сусідів, хоча з жодним із сусідів вона не підтримує ніяких відносин, а встановлення діагнозу за заявою сусідів є неконституційним. Вказані дії співробітників Державної наукової установи «НПЦПКМ» вважає дискримінацією. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення вимог позову заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Як вбачається із висновку лікаря психіатра Державної наукової установи «НПЦПКМ» від 13.09.2016 № 05/713 [PERSON] обслуговується у Державній науковій установі «НПЦПКМ» Державного управління справами (далі - Центр) з 21.06.1993. На обліку психіатра Центру з 29.09.2003 з приводу - DS: Патологічний розвиток особистості. Параноїд. 10.03.2016 звернулась до реєстратури Центру з вимогою видати її амбулаторну картку їй на руки для проходження огляду у лікаря травматолога, на що отримала відповідь, що Центр перейшов на електронний облік документів, та амбулаторні картки вже нікому не видаються. Після чого пішла до заступника головного лікаря [PERSON] вимагати дозволу на видачу амбулаторної картки. Пацієнтці було роз'яснено повторно, що Центр перейшов на електронний облік документів і лікарі приймають пацієнта без паперового носія, та роблять записи в електронній картці хворого. Також було роз'яснено, що паперова амбулаторна картка не може бути їй надана у зв'язку з Законом України «Про психіатричну допомогу», статтею №26, п. 3 «Інформація про стан психічного здоров'я особи та надання психіатричної допомоги». Пацієнтка [PERSON] психотерапевтичному корегуванню не підлягає, страждає стійким хронічним маячним розладом, який не усвідомлює, страждає кверулянтськими та сутяжничиськими ідеями в які додає співробітників Центру та оточуючих людей. Від лікування та обстеження категорично відмовляється. Фізичної загрози на час огляду оточуючим не представляла. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21 Конституції України). За змістом ст. 23 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. За приписами ст. 283 ЦК України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦК України фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 285 ЦК України повнолітня фізична особа має право на достовірну і повну інформацію про стан свого здоров'я, у тому числі на ознайомлення з відповідними медичними документами, що стосуються її здоров'я. Якщо інформація про хворобу фізичної особи може погіршити стан її здоров'я або погіршити стан здоров'я фізичних осіб, визначених частиною другою цієї статті, зашкодити процесові лікування, медичні працівники мають право дати неповну інформацію про стан здоров'я фізичної особи, обмежити можливість їх ознайомлення з окремими медичними документами. Згідно із ст. 39 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров'я» медичний працівник зобов'язаний надати пацієнтові в доступній формі інформацію про стан його здоров'я, мету проведення запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, у тому числі наявність ризику для життя і здоров'я. Якщо інформація про хворобу пацієнта може погіршити стан його здоров'я або погіршити стан здоров'я фізичних осіб, визначених частиною другою цієї статті, зашкодити процесові лікування, медичні працівники мають право надати неповну інформацію про стан здоров'я пацієнта, обмежити можливість їх ознайомлення з окремими медичними документами Такі положення кореспондуються із приписами ч. 3 ст. 26 Закону України «Про психіатричну допомогу» відповідно до якої, особа при наданні їй психіатричної допомоги або її законний представник має право на ознайомлення з історією хвороби та іншими документами, а також на отримання в письмовому вигляді будь-яких рішень щодо надання їй психіатричної допомоги. У випадках, коли повна інформація про стан психічного здоров'я особи може завдати шкоди її здоров'ю або призвести до безпосередньої небезпеки для інших осіб, лікар-психіатр або комісія лікарів-психіатрів можуть таку інформацію обмежити. В судовому засіданні встановлено, що про обмеження інформації про стан психічного здоров'я [PERSON] зроблено запис у медичній документації 06.10.2003. Враховуючи те, що в ході судового розгляду судом не було встановлено жодних обставин, які б підтверджували обґрунтованість позовних вимог [PERSON], то суд приходить до висновку про їх безпідставність та залишення позову без задоволення. Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що її вимоги про відкриття карної справи знаходяться поза межами цивільного процесуального закону та не відносяться до компетенції суду в рамках розгляду цивільної справи. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed