Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

У травні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд, із урахуванням поданих уточнень до позовної заяви, стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати, понесених нею на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в сумі 21 483 грн. 71 коп. В обґрунтування позову посилається на те, що із 28.08.1998 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що призвело до припинення між сторонами шлюбних відносин. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2020 року шлюб між стронами розірвано. Відповідач проживає окремо, та матеріально утримувати дитину не допомагає. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2018р. з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, протягом 2020 - 2021р. позивачка понесла додаткові витрати на навчання та оздоровлення дитини. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 22). Позивачка в судовому засіданні 23.02.2020р. заявлені вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не надав, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 28.08.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6), який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.05.2020р. був розірваний. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2018р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.01.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до наданих позивачкою розрахунків, нею було понесено додаткові витрати на утримання дитини на загальну суму 42 967,43 грн., що складаються із: - витрат на навчання на підготовчому відділенні у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка у розмірі 10446,80 грн. та 2600 грн.; - витрати на проходження курсів підвищення рівня володіння іноземною мовою у розмірі 2250 грн.; - витрати на участь у майстер-курсах майбутніх журналістів у розмірі 3390 грн.; - витрати на зайняття спортом у спортивному клубі « Sportlife » у розмірі 2200 грн.; - витрати на курс оздоровлення в готелі « Віта Парк Сонячний прованс » із 14.08.2020 року до 20.08.2020 року загальну суму 12 412,43 грн. та із 23.01.2021 року до 29.01.2021 року на загальну суму 9715 грн. Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, а тому розмір додаткових витрат, що стягується повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Враховуючи той факт, що відповідач є особою працездатного віку, не є інвалідом, а відтак зобов`язаний брати участь у таких витратах. Тому суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню половина витрат, що були понесені позивачкою на оздоровлення та розвиток особливих здібностей дитини, а саме: на участь у майстер-курсах майбутніх журналістів у розмірі 3390 грн., витрати на зайняття спортом у спортивному клубі « Sportlife » у розмірі 2200 грн., витрати на курс оздоровлення в готелі «Віта Парк Сонячний прованс» із 14.08.2020 року до 20.08.2020 року на загальну суму 12 412,43 грн. та із 23.01.2021 року до 29.01.2021 року на загальну суму 9715 грн., а всього - 27 717, 43 грн. (а.с. 33-34, 41-56). Водночас суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на навчання дитини, оскільки дані витрати є складовою частиною аліментів, а не додатковими витратами на дитину, передбаченими ст. 185 СК України (а.с. 35-36). Правова позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом України в постанові від 24.02.2016р. у справі № 6-1296цс15. Таким чином із відповідача підлягає стягненню половина суми додаткових витрат на утримання дитини, понесених позивачкою протягом 2020-2021р.р. у розмірі 13858 грн. 71 коп. ((3390 грн.+2200 грн.+12412,43 грн.+9715 грн.) : 2). В порядку ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial