Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

У червні 2018 року, [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 4000 євро, що станом на день звернення до суду становить 140 160 (сто сорок тисяч сто шістдесят) грн. 27.11.2012р. [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 4 000 євро, що підтверджується письмовою розписку. Сторонами було погоджено, що кошти повертаються по першій вимозі позивача. Протягом 2017 року, позивач неодноразово телефонувала відповідачу та просила повернути кошти, оскільки сторони перебували в дружніх стосунках то позивач сподівалася що кошти взяті в борг будуть повернуті. Проте, відповідач з листопада 2017р. перестала відповідати на телефонні дзвінки та ігнорувала вимоги позивача. В зв'язку з цим, 08.12.2017р. на відому адресу проживання відповідача була надіслана письмова заява-вимога про повернення боргу. 12.01.2018р. вказана вимога повернулася за адресою відправника з відміткою пошти про причини повернення. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось не можливим, позивач просить суд про задоволення позову. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, направила до суду клопотання про застосування строку позовної давності та просила слухати справу у її відсутність. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справ. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 27.11.2012р. [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 4 000 євро, що підтверджується письмовою розписку (а.с. 8). 08.12.2017р. на відому адресу проживання відповідача була надіслана письмова заява-вимога про повернення боргу. 12.01.2018р. вказана вимога повернулася за адресою відправника з відміткою пошти про причини повернення (а.с. 9-10). Таким чином позивачем на думку суду не пропущено строк позовної давності. Згідно зі ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2,3, ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 140 160 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь у розмірі 1 402 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved