Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі зареєстрований позивач, його дочка та онука, тобто відповідачі по вказаній справі, однак останні із 2012 року у даній квартирі не проживають і їхнє місцезнаходження не відоме. З урахуванням вищевикладеного, та оскільки відповідачі не проживають у квартирі [ADDRESS], з початку 2012 року без поважних причин, позивач, як власник зазначеного майна, звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою та усунути перешкоди у користуванні позивачем квартирою шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та надав аналогічні пояснення фабулі позовної заяви. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про місце, час та дату судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи, причину неявки суду не повідомили. Представник органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області Сундук Л.М. заперечила проти задоволення позовних вимог у частині зняття відповідачів із реєстраційного обліку, пояснивши, що одна із відповідачів [PERSON] є малолітньою особою, а тому, для зняття її з реєстраційного обліку має бути письмова згода її батьків, яка у матеріалах справи відсутня. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить картира [ADDRESS], про що свідчить Договір купівлі-продажу від 21 листопада 2009 року, витяг з Державного реєстру правочинів та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 8-11). Як вбачається із довідки, виданої житлово-експлуатаційною конторою № 5, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник, а також зареєстровані без права на житлову площу [PERSON] - дочка, та [PERSON] - онука (а.с. 63). Згідно Акта обстеження житлово-побутових умов депутата Добровольського Д.М. у вищевказаній квартирі на даний час проживають [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] На даній площі квартири не проживають, але приписані громадяни Грузії дочка - [PERSON], та онучка - [PERSON] (а.с. 15). Відповідно даних довідки адресно-довідкового відділу ГУ ДМС, УДМС України у м. Києві від 14.07.2014 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою сторін по справі, пояснила, що перебуває із [PERSON] та його дружиною у дружніх відносинах, часто приходить до них у гості. Також зазначила, що бачила відповідачів у квартирі за вищевказаною адресою, однак, останні майже рік в ній не проживають, їхні речі в квартирі відсутні. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що позивачу являється сусідом, бачив, що у квартирі позивача проживали дочка та онука останнього, однак, близько року [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживають. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 321 ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про відсутність без поважних причин [PERSON] понад один рік у квартирі [ADDRESS]. Крім того, підлягають задоволенню вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням виходячи із наступного. Згідно із ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що місце проживання малолітньої [PERSON] є інше житлове приміщення, визначене її батьками, і місце проживання відмінне від спірного житлового приміщення, у якому дитину було лише зареєстровано і у якому вона не проживала. Мати дитини втратила право на користування спірним житлом, батько дитини не був в ньому зареєстрований та не проживав в ньому. Малолітня дитина має батьків, і місцем її проживання є місце проживання її батьків. З огляду на викладене, місце проживання дитини слідує за місцем проживання одного із її батьків, і тому вищевказане підлягає задоволенню. Вимоги позивача в частині щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку квартири задоволенню не підлягають, так як вони є передчасними, оскільки згідно ст. 7 Закону України « Про свободу та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial