Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення суми боргу. У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що 29 жовтня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики за умовами якого він передав відповідачу 103 000 гривень, а остання зобов`язалась їх повернути. Проте, відповідач не виконала своїх зобов`язань та станом на 30.05.2019 року грошові кошти не повернула. Враховуючи наведене, просив стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти в розмірі 103000 гривень та судові витрати у справі, а саме: судовий збір у розмірі 1030 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 гривень. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 21червня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 02 серпня 2019 року відповідачем до суду було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання позов визнала частково та зазначила, що перебувала з позивачем у близьких відносинах. Коли в неї склалися скрутні фінансові обставини, позивач перерахував на її картку 39273,37 гривень, без обговорення строку повернення. В подальшому їх відносини погіршились та 29.10.2018 року вона особисто написала надану позивачем до суду розписку, але під впливом насильства та погроз з боку позивача. Крім того, з позиченої суми, відповідач повернула позивачу 1000 гривень, що підтверджується відповідною розпискою. Позивач та представника позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Позивач підтвердив, що відповідач повернула йому 1000 гривень. Відповідач [PERSON] позов визнала частково у розмірі 38 273,37 гривень. Пояснила, що вони з позивачем жили як сім`я та останній сам давав грошові кошти. Надану суду розписку вона написала власноручно, але під тиском і погрозами. Вказану у розписці суму грошових коштів вона не отримувала, позивач напередодні надав їй лише 36273,37 гривень. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідач є її матір`ю. Пояснила, що взяла в борг у позивача гроші у розмірі 49 000 гривень, які останній переказував на картку її матері, оскільки у неї не має особистого карткового рахунку. Заслухавши сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно копії розписки, завіреної належним чином адвокатом позивача [PERSON] взяла у [PERSON] грошові кошти у сумі 103 000,00 гривень, які зобов`язується повернути останньому. Розписка написана і підписана власноруч [PERSON] , що нею не заперечується. Відповідно до наданої відповідачем копії розписки, остання повернула позивачу грошові кошти у сумі 1000,00 гривень, що підтверджено позивачем. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. На підтвердження укладення договору позики та його умов представлена розписка [PERSON] яка посвідчує передання визначеної грошової суми, що відповідає положенням ст. 1047 ЦК України. Як свідчить копія розписки, договір позики був укладений між фізичними особами. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу. Копія вищезазначеної розписки, була долучена позивачем до позовної заяви, а отже оригінал даної розписки знаходився весь цей час у нього. Виходячи з положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання за розпискою від [PERSON] на суму 103000,00 гривень, [PERSON] повинен був повернути [PERSON] оригінал розписки, або ж на вимогу відповідача видати розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Крім того, надана відповідачем виписка з її карткового рахунку та посилання про отримання від позивача лише грошових коштів у розмірі 39 273,37 гривень, не можу прийнято судом, оскільки вказані грошові кошти надійшли на рахунок відповідача 14.10.2019 року, а предметом даного позову є грошові кошти, отримані відповідачем за договором позики від 29.10.2019 року, що підтверджується наданою суду розпискою. За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON] позичила зазначену у розписці суму у [PERSON] , а не повернувши її в повному обсязі, порушила свої зобов`язання. Щодо посилань відповідача про те, що розписка була написана під тиском та погрозами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Разом з тим, не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи і посилання відповідача на те, що факт передачі грошей за договором позики у сумі 103 000,00 гривень відсутній, а розписка була написана за під впливом насильства та погроз з боку відповідача. Фактів будь-якого незаконного спонукання [PERSON] щодо написання розписки судом не встановлено. Відповідач не надала доказів суду про психологічний тиск на неї при написанні розписки, вона ні до, ні після її написання до правоохоронних органів з заявами щодо неправомірних дій відносно позивача не зверталась, розуміючи наслідки написання такої розписки. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст. 82 ЦПК України судом не встановлено. Позицію відповідача суд розцінює як ухилення від виконання свого обов`язку щодо повернення боргу за договором позики. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач не повернула взяті нею у позику грошові кошти в повному обсязі, тобто не виконала зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та задоволення його частково, з урахуванням суми повернених грошових коштів у розмірі 1000,00 гривень. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду, а саме судовий збір у розмірі 1030,00 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу представником позивача надано : договір про надання правової допомоги, ордер та квитанцію до прибуткового косового ордера № 120 від 03.06.2019 року згідно якого ПП «Приват-адвокат» на підставі договору про надання правову допомогу № 120 було отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 6000 гривень. Враховуючи, що представник відповідача не надав суду докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.) та інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, суд доходить висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial