Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У червні 2016 р. позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просять суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], поширену 06.02.2016 о 13:37 [PERSON] на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook з доменним ім'ям [INFO], інформацію, яка стосується [PERSON], наступного змісту:- «А 12 января 2015 г., детей выкрали, в квартиру, которая принадлежит детям поселили титушек, там остались все мои деньги, вещи, документы», - «Квартиру детей [PERSON] сдает и деньги ворует, ни одной копейки на счет пей не идет», - «Сейчас ей присудили те же самые святошинские продажные суды менты...», - «Иск по детям: святошинский суд, судья [PERSON], продал решение [PERSON] за 5000 долларов, что дети ее собственность...», - «В суд был предоставлен купленный «висновок психолога» из клиники борис...», - «...когда детей насильно выкрали, и титушки тянули сына за руки и ноги із квартиры, а [PERSON] смотрела и радовалась, вместе со своим дегенератом [PERSON]»; визнати такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], поширену 06.02.2016 о 13:37 [PERSON] на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook з доменним ім'ям [INFO]. інформацію, яка стосується [PERSON], наступного змісту: - «...когда детей насильно выкрали, и титушки тянули сына за руки и ноги из квартиры, а [PERSON] смотрела и радовалась, вместе со своим дегенератом [PERSON]», - «Апелляционный суд несмотря на бурные возражения «мамы» вызвал ребенка и зал свои показания 02.07.2015, где сказал, что ненавидит мать и ее тупорылого сожителя»; зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію сом розміщення на його персональній сторінці в соціальній мережі Facebook з ним ім'ям [INFO] не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням законної сили інформації про те, що інформація про [PERSON], яка поширена ним 06.02.2016 о 13:37 на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook, а саме: - «А 12 января 2015 г., детей выкрали, в квартиру, которая принадлежит детям поселили титушек, там остались все мои деньги, вещи, документы», - «Квартиру детей [PERSON] сдает и деньги ворует, ни одной копейки на счет детей не идет», «Сейчас ей присудили те же самые святошинские продажные судьи алименты...», - «Иск по детям: святошинский суд, судья [PERSON], продал решение [PERSON] за 5000 долларов, что дети ее собственность...», - «В суд был предоставлен купленный «висновок психолога» из клиники борис...», - «...когда детей насильно выкрали, и титушки тянули сына за руки и ноги из кватиры, а [PERSON] смотрела и радовалась, вместе со своим дегенератом [PERSON]» є недостовірною; зобов'язати [PERSON] розмістити на його персональній сторінці в соціальній мережі Facebook з доменним ім'ям [INFO] не пізніше 10 днів з дня набрання рішенням законної сили інформацію про те, що інформація про [PERSON], поширена ним 06.02.2016 о 13:37 на його персональній сторінці у соціальній мережі Facebook, а саме: - «...когда детей насильно выкрали, и титушки тянули сына за руки и ноги из квартиры, а [PERSON] смотрела и радовалась, вместе со своим дегенератом [PERSON]», - «Апелляционный суд несмотря на бурные возражения «мамы» вызвал ребенка и он дал свои показания 02.07.2015, где сказал, что ненавидит мать и ее тупорылого сожителя», є такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] та просять тягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн., посилаючись на ті підстави, що відповідач поширив недостовірну інформацію відносно позивачів наступного змісту: «При моем разводе с «адвокатом» [PERSON] (АО аверлекс), сторонами в ноябре 2014 года был подписан нотарильный договор, что дети живут неделю с папой, и неделю с мамой, и так весь год. Все расходы на детей несет тот, с кем дети проживают. Важным пунктом договора было то, что дети могли по своему желанию нарушить этот график проживания и жить с тем, с кем хотят сами. Старший сын сразу отказался от проживания с «мамой», и полностью остался жить со мной. Сразу при разводе для избежания любых споров по имуществу, я подарил пренадлежащую мне половину трехкомнатной квартиры по адресу Киев, [ADDRESS] старшему сыну [PERSON], полугодовые переговоры с [PERSON], привели к тому, что и она в конце концов согласилась подарить принадлежащую ей вторую половину квартиры, младшему сыну [PERSON]. Младший на протяжении декабря жил как по договору, неделю со мной и братом, неделю с «мамой». А 12 января 2015 г., детей выкрали, в квартиру, которая принадлежит детям поселили титушек, там остались все мои деньги, вещи, документы. Через три часа после похищения был подан иск отменить нотариальный договор и забрать детей себе. Еще через неделю иск забрать у детей квартиру. Еще через две недели иск на алименты и вывоз за границу. Квартиру детей [PERSON] сдает и деньги ворует, ни одной копейки на счет детей не идет. На сегодняшний день иск за квартиру [PERSON] проиграла. Иск на вывоз за границу святошинский суд удовлетворил ей в полном объеме и разрешил пожизненно вывозить детей куда хочет, и на сколько хочет, но данное тупое решение было отменено апелляционным судом и кассационным. Сейчас ей присудили те же самые святошинские продажные судьи алименты, и она подала новый иск на вывоз за границу без разрешения отца, но уже на три года. Алименты я уже подал апелляцию, а по загранице подам сразу как ей продадут новое разрешение возить куда захочет. Иск по детям: святошинский суд, судья [PERSON], продал решение [PERSON] за 5000 долларов, что дети ее собственность и отец вообще отсутствует в природе. Этот «судья» даже отказался вызвать в суд и выслушать мнение ребенка, он сказал, что раз мама сказала, что дети ее любят а папа плохой, то зачем еще и ребенка об этом спрашивать. В суд был предоставлен купленный «висновок психолога» из клиники борис, что дети сказали про папу, что он плохой и маньяк. И сказали они это именно 12 января 2015 года, в тот день, когда детей насильно выкрали, и титушки тянули сына за руки и ноги из квартиры, а [PERSON] смотрела и радовалась, вместе со своим дегенератом [PERSON]. Апелляционный суд несмотря на бурные возражения «мамы» вызвал ребенка и он дал свои показания 02.07.2015, где сказал, что ненавидит мать и ее тупорылого сожителя, а хочет жить с отцом, и подтвердил, что ни с каким психологом 12.01.2015 он не общался, тем самым подтвердив подделку документа из клиники борис. Также он полностью опроверг показания старушек из опекунского совета, и сказал что он никогда не говорил, что хочет жить с мамой, как они написали в своем «заключении». Но 22.10.2015 ребенка привезли снова на заседание апелляционного суда, и заставили силой сказать, что он «обманул» всех в прошлый раз и это его папа «заставил так сказать». Я в этот момент уже был без адвоката, так как мой «адвокат» некий [PERSON] из города Одессы, которому я заплатил гонорар 10000 долларов, перепродал еще за 5000 долларов меня [PERSON], и просто сбежал с моими деньгами. Суд был вынужден принять решение в пользу «мамы», и теперь ей детей подарили. А папа, может видеться с детьми один день в неделю, по субботам в присутствии матери на три часа. При этом на меня возбуждено множество уголовных дел, по доносам [PERSON] и [PERSON], и я вообще, где бы я не появился, меня пытаются сразу арестовать и посадить. Также возбуждены головные дела на мою маму, отца, и сестру. Все их заявления о нападениях на их квартиры, угрозы убийством и избиения полностью игнорируются продажными ментами и прокурорами святошинского района. За 2014-2015 года, было совершенно три покушения на меня, при этом, на мои заявления, в которых я прямо назвал заказчиков покушений [PERSON] и [PERSON], этих «адвокатов» даже никто не допрашивал. Даже предоставленная аудиозапись обсуждения деталей нападения на меня 14.04.2014 года (прямо в день рождения младшего сына) святошинским ментам совершенно не интересна. Все дела закрываются, или вообще не принимаются к рассмотрению. Это так, в общих чертах». Зазначена інформація є недостовірною, оскільки містить відомості про події, які не існували взагалі, створює негативну соціальну оцінку позивачів в очах оточуючих стосовно особистості позивачів, дискредитує позивача як матір, негативно впливає на суспільну оцінку їх ділових професійних якостей при виконанні ними трудових, службових, громадських та інших обов'язків а тому, на думку позивачів, порушує їх право на повагу до честі, гідності та ділової репутації. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що розміщена в мережі Інтернет в соціальній мережі Facebook бездоказова інформація поширена серед невизначеної кількості користувачів мережі Інтернет, відповідно являючись публічною та загальнодоступною. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки розміщена інформація не ганьбить честь та гідність позивачів, а просто відображає дійсність, реальні події та вчинки даних осіб. Просив залишити без розгляду позовну заяву відповідно до п. 4 ч. 1. ст. 207 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно з ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. За приписами ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Згідно з ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, тощо. У відповідності до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму ВС України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Пунктом 19 зазначеної Постанови Пленуму ВС України встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону про пресу, ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Судом встановлено, що рішенням Святошинськго районного суду м. Києва від 11.11.2014 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюбні відносини та рішенням Святошинськго районного суду м. Києва від 25.12.2015 стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 59). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.04.2015 визначено місце проживання дітей разом з матір'ю [PERSON] Згідно із наданими документами позивач [PERSON] є адвокатом, керуючим партнером Адвокатського об'єднання «АВЕР ЛЄКС» та позивач [PERSON] є адвокатом, партнером Адвокатського об'єднання «АВЕР ЛЄКС», які є науковими і громадськими діячами (т. І, а.с. 179-233, 236- т. ІІ а.с. 40). Відповідно до висновку експертного дослідження № 056/397 від 14.09.2016 встановлено, що інформацію яку необхідно спростувати є негативною, яка виражена у формі твердження, та яка негативно позначається як на особистій і професійній репутації позивачки, так і на діловій репутації АО «АВЕР ЛЄКС» (т. І, а.с. 102-141). Висновком експертного дослідження №056/356-4 від 25.07.2016 встановлено, що поширена інформація здійснена саме відповідачем (т. І, а.с. 142-170). Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Відповідач жодних доказів на підтвердження поширеної ним та оспорюваної в даній справі інформації не навів. Таким чином, поширену відповідачем та відтворену через мережу Інтернет інформацію відносно позивачів суд визнає недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права позивачів, а саме: честь, гідність та ділову репутацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Недостовірна інформація поширена відповідачем, а тому суд вважає, що саме він зобов'язаний спростувати зазначену інформацію. Серед інших вимог позивач просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 100000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до Висновку №2-10/10 експертного психологічного дослідження від 10.10.2016, встановлено, що внаслідок поширеної відповідачем негативної та недостовірної інформації [PERSON] була завдана моральна шкода із визначенням орієнтовного еквівалента компенсації завданих моральних страждань (т. ІІ, а.с. 59). З урахуванням змісту та характеру поширеної недостовірної інформації, встановлених судом порушень прав та законних інтересів позивача з вини відповідачів, що призвели до моральних страждань,

Outcome: partial