Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

у травні 2014 року позивачка звернулася до суду із названим позов, після уточнення позовних вимог якого, просила суд визнати за нею право власності право власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним Договір від 5 травня 2014 року про внесення змін до Договору № 3/7 про участь у фонді фінансування будівництва від 26 січня 2012 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Тотем Капітал»; скасувати свідоцтво про право власності серія та номер 23847412, видане 4 липня 2014 року [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER], паспорт серія та номер [NUMBER] виданий 1 грудня 1999 року Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області на спірне майно - квартиру [ADDRESS] та про стягнення судових витрати із відповідачів (т.2, а.с. 69-70). Позов обґрунтовано тим, що із 12 вересня 1992 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON] У зв'язку із погіршенням подружніх стосунків, разом із питанням про розірвання шлюбу постало питання поділу майна, яке у досудовому порядку врегулювати їм не вдалося. Під час шлюбу, у 2012 році було укладено інвестиційний договір на будівництво квартири [ADDRESS]. Однак, з метою уникнення поділу спірної квартири, [PERSON] 5 травня 2014 року уклав договір № 3/7 разом із іншими співвідповідачами, відповідно до якого усі права і обов'язки його як первісного довірителя перейшли до нового довірителя - [PERSON], в результаті чого останнім було зареєстроване право власності на ту ж квартиру. Вважала, що такий договір порушує її права так як згоду на його укладення вона не надавала. В свою чергу при укладенні первинного інвестиційного договору вона письмово повідомляла про її згоду на укладення згадуваного інвестиційного договору [PERSON] З урахуванням положень статей 60-70 СК України вважала, що має право власності на половину квартири. Крім того, зазначила що мала власні кошти від переказів її батька та батьківських заощаджень, які були використані, у тому числі, на будівництво об'єкту інвестування. Тому, договір від 5 травня 2014 року, на її думку, судом мав бути визнаний недійсним, а свідоцтво про право власності на ту ж квартиру, видане на ім'я [PERSON] - скасоване. В свою чергу, відповідач [PERSON], скориставшись правом, передбаченим статтею 123 ЦПК України, звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, у якому просив відмовити у задоволенні первісного позову та стягнути на його користь із відповідачки 47242 грн. 46 коп., як ? частину вартості спільного майна подружжя згідно наведеного ним переліку такого майна. Також, просив про стягнення понесених витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн. (т.1, а.с. 37-41). Вважав, що спірна квартира була придбана ним за його особисті кошти, які він мав в сумі понад 600000 грн., отримані від продажу подарованої йому та братові квартири у м. Вишгород (половину суми), успадкованих коштів, із банківських вкладів та коштів від продажу акцій і тому правило, передбачене у статті 70 СК України, на спірне нерухоме майно не поширюється. Позивачка за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом, також, подали письмові заперечення на позовні заяви, в яких вони мали процесуальний статус відповідачів. Співвідповідач [PERSON] та його представник, щодо первісного позову заперечували та просили про відмову в його задоволенні, вважаючи його необґрунтованим, підтримавши зустрічний позов [PERSON] Представник ТОВ «Фінансова компанія «Тотем-Капітал» при вирішенні спору поклався на розсуд суду, повідомивши, що дійсно у травні 2014 року до нього звернувся [PERSON] із проханням укладення договору на користь [PERSON], пообіцявши надати письмову згоду дружини на укладення такого правочину, однак так її і не надав. Після досягнутої домовленості, 5 травня 2014 року було укладено договір про внесення змін до Договору № 3/7 про участь у фонді фінансування будівництва від 26 січня 2012 року, на підставі якого, після введення будинку в експлуатацію, власником квартири [ADDRESS] став [PERSON] Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом зазначається наступне. У судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 1992 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, в результаті чого прізвище дружини змінилося на «[PERSON]» (т. 1, а.с. 7). На час завершення розгляду справи, сторони зазначили про розірвання шлюбу судом, хоча зазначені обставинами ними не заперечувалися, належних доказів того, суду не надали. У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей (т. 1, а.с. 8-9 ). 16 травня 2000 року [PERSON]. та [PERSON] було подаровано квартиру [ADDRESS], в рівних частинах (т.1, а.с. 109). 26 грудня 2011 року зазначену квартиру [PERSON]. та [PERSON] продали [PERSON] за 120250 грн. (а.с. 110). 26 грудня 2011 року [PERSON]. уклав договір про вклад із ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», згідно якого передав вклад до банківської установи в сумі 32200 доларів США, що на той час було еквівалентно 257255 грн. 46 коп. (т.1, а.с. 112-116). Із виписки по депозитному рахунку [PERSON]. у ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» від 17 квітня 2014 року вбачається, що 26 січня 2012 року, останньому було видано 32219,80 доларів США (т.1, а.с. 117). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 22 лютого 2011 року [PERSON]. та [PERSON] успадкували по 1/2 грошових внесків від загальної суми коштів 88680 грн. після смерті [PERSON] (т.1, а.с. 138). 22 лютого 2011 року відповідно до договорів банківського вкладу, [PERSON]. до 24 лютого 2012 року вніс на рахунки банку АБ «Київська Русь» грошові кошти у розмірі 50000 грн. (т.1, а.с. 128, 128 - зворот)до 24 лютого 2012 року, про що свідчить відповідна квитанція (т. 1, а.с. 129) та 17912 грн. терміном до 22 серпня 2011 року, про що, також, свідчить відповідна квитанція (т. 1, а.с. 130-131). 26 січня 2012 року [PERSON]. уклав із ТОВ «Фінансова-компанія «Тотем-капітал» договір № 3/7 про участь у фонді фінансування будівництва, предметом якого була квартира [ADDRESS]. Договір було укладено зі згоди його дружини [PERSON] (т.1, а.с. 118-128). Того ж дня [PERSON] сплатив на користь товариства 258000 грн. (т.1, а.с. 127), а 24 лютого 2012 року 32270 грн. (т.1, а.с. 135). 5 травня 2014 року було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору № 3/7 про участь у фонді фінансування будівництва від 26 січня 2012 року, згідно якого новим довірителем, з обсягом прав та обов'язків первісного довірителя, став [PERSON] Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 листопада 2014 року, судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (т.2, а.с. 32). Відповідно до примірнику договору купівлі - продажу цінних паперів від 26 березня 2007 року [PERSON] отримав 25000 грн. за продаж акцій (т.1, а.с. 144). Згідно довідки про середню заробітну плату від 20 серпня 2014 року № 79, за період із січня 2012 року по липень 2014 року, [PERSON] отримав 263157 грн. 69 коп., з яких 9473 грн. 72 коп. було утримано (т.1, а.с. 153, 153-зворот). 30 жовтня 2010 року [PERSON], як орендодавець, уклав договір оренди квартири [ADDRESS] до 1 квітня 2011 року, згідно умов якого щомісячна оплата складала 2500 грн. (т.1, а.с. 136-137). Із листів від 28 серпня 2014 року № 11-425 Київської обласної дирекції центру поштового зв'язку № 10 вбачається, що за період з 1 січня 2013 р по 26 серпня 2014 року [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 55554 грн. 49 коп. (т.1, а.с. 207), а із листа тієї ж установи від 4 вересня 2014 року № 11-428 із додатками, що за період 4 червня 2009 року по 7 грудня 2013 року - у розмір 330059 грн. 35 коп., із яких - 307607 грн. 43 коп. були отримані по 5 грудня 2011 року (т.1, а.с. 208-210). Під час шлюбу подружжям [PERSON] було набуто наступне майно: газова плита «Gorenje», холодильник «Elecrolux», стіл комп'ютерний, комп'ютер, пилосос SC 8435, морозильник «BEKO» FSA, два телевізори Samsung, стінку, двоспальне ліжко із матрацом, холодильник «Wirlpool» ARS, телевізор JVS AV, вбудована поверхня «Ariston», вбудована духовку та витяжку «Gata», пральна машина «Samsung», бойлер «Electrolux», кухонний куточок, кутовий диван «Венеція», посудомийна машина «Bosch», прихожа, м'ясорубка «Zelmer», тумба під телевізор, смартфон «Samsung» GT-19300 Galaxi III, шафа «Сташек», полуторне ліжко із матрацом, загальною вартістю 59096 грн. 24 коп. (т.1, а.с. 45-83) З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Питання особистої приватної власності подружжя та право спільної сумісної власності подружжя врегульовано статтями розділу 7-8 СК України. Позиція позивачки за первісним позовом ґрунтується на гіпотезах та диспозиціях, викладених у статтях 60-70 СК України З урахуванням позиції сторін по справі, обставин та фактів, встановлених у судовому засіданні, а також норм матеріального права, які врегульовують правовідносини між [PERSON] та [PERSON], судом зазначається, що первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що договір між [PERSON] та ТОВ «Фінансова-компанія «Тотем-капітал» № 3/7 про участь у фонді фінансування будівництва, предметом якого була квартира [ADDRESS], було укладено під час перебування ним у шлюбі із [PERSON], а саме 26 січня 2012 року. Крім того, як вбачається із примірнику того ж договору позивачка за зустрічним позовом надавала письмову згоду на його укладення, про що свідчить відповідна примітка та її особистий підпис. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладення такого правочину було спільним рішенням подружжя. Посилання [PERSON] на те, що така згода його дружини мала формальний характер не спростовується наданими ним доказами у судовому засіданні. Та й сама [PERSON] у суді повідомила про те, що дійсно була присутня при укладенні інвестиційного договору і як дружина надала письмову згоду на його укладення. Однак, згоди на укладення інших угод, у тому числі, на укладення оспорюваного договору від 5 травня 2014 року, нею не надавалося, а такі дії відповідача [PERSON] вчинені без її відома. В свою чергу відповідач за первісним позовом вважав, що спірна квартира є його особистою власністю, оскільки придбана ним лише за його власні кошти та на кошти отриманні ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування та в порядку спадкування. Про що йдеться у частині 1 статті 57 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто та майно; набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування Саме тому він, як єдиний власник, мав право на вчинення будь-яких дій щодо спірного нерухомого майна. Тому, підстав для визнання права власності на квартиру за [PERSON] він не вбачав, як і підстав для визнання недійсним спірного договору та скасування свідоцтва про право власності на ту ж квартиру. Однак, така позиція відповідача за первісним позовом не відповідає об'єктивним обставинам справи та доказами, які містяться у матеріалах справи. Судом враховано, що протягом 2011 - 2012 років, до укладення інвестиційного договору 26 січня 2012 року, [PERSON] мав певні прибутки та заощадження. Зокрема, судом взято до уваги договір про відчудження квартири у м. Вишгороді від 26 грудня 2011 року. У суді [PERSON]. пояснив, що він, як і його брат, отримав половину від продажу зазначеного майна, а саме 32200 доларів США. Однак, таке твердження відповідача за первісним позовом спростовується примірником наданого ним же договору купівлі-продажу від 26 грудня 2011 року, з якого вбачається, що продавці отримали за продаж квартири [ADDRESS] 120250 грн. Зазначений договір є чинним на час розгляду справи у суді. Тому, судом береться до уваги, що він отримав 60125 грн. - половину коштів, отриманих за продаж подарованої йому квартири у м. Вишгороді. Також, з урахуванням наданих доказів, судом враховано, що в порядку спадкування [PERSON]. отримав ? грошових коштів (88680 грн.), як частину від спадщини після смерті батька [PERSON], як він пояснив, та зазначив про це у письмових запереченнях, 67912 грн. із яких він вніс на депозитний рахунок АБ «Київська Русь». В той же час судом не можуть бути взяті до уваги доводи відповідача [PERSON]. про те, що в результаті переуступки на його ім'я вкладу його батька до КС «Ефективні фінансові технології» він, також, отримав 240000 грн., що підтверджується примірником видаткового касового ордера від 21 вересня 2011 року. Порядок ведення касових операцій у національній валюті в Україні, врегульовано відповідним Положенням, затвердженим Постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 № 637. Так, відповідно до пункту 12 зазначеного нормативно-правового акту, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. З урахуванням того, що надані [PERSON]. касові ордери КС «Ефективні фінансові технології» від 21 вересня 2011 року (т.1, а.с. 141, 143) не відповідають вимогам, передбаченим у названій постанові НБУ, а саме те, що вони не містять підпису головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником, суд не може їх розцінювати як належний доказ, у розумінні статей 58-59 ЦПК України, який би підтвердив факт видачі кредитною спілкою певних сум грошових коштів відповідачеві за первісним позовом. Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому, судом зазначається, що доводи відповідача [PERSON]. про те, що кошти, отримані ним у якості заробітної плати, за відчудження цінних паперів та в наслідок укладення договору оренди житла, за яким він виступав орендодавцем, мають бути оцінені судом як його особисті, не відповідають змісту зазначеної норми СК України. Більше того, відомості про доходи за місцем роботи [PERSON]., викладені у відповідній довідці, містять інформацію про суми отриманих ним коштів починаючи із січня 2012 року. Тобто, після укладення інвестиційного договору. За таких обставини, беззаперечним є факт отримання відповідачем коштів більш ніж 263000 грн., однак, за сукупності встановлених обставин, підстав для їх ідентифікації як його особистих коштів, витрачених на придбання спірної квартири, суд немає. В свою чергу договір про відчудження цінних паперів було укладено ще у березні 2007 році. Тобто, майже за п'ять років до укладення інвестиційного договору. Крім того, у судовому засіданні [PERSON]. не довів, що при внесенні коштів в сумі 257255 грн. 46 коп. на рахунок ПАТ «Райфайзен банк аваль» він використав лише його особисті грошові кошти, навіть за умови, що жодної гривні від відчудження квартири (60125 грн.) та успадкованих коштів (80680 грн.), частина яких в подальшому була внесена на рахунок КБ «Київська Русь», він не використав на інші потреби. Судом не беруться до уваги відомості про отримання [PERSON], у період із 1 січня 2013 р по 26 серпня 2014 року грошових коштів у розмірі 55554 грн. 49 коп., так як зазначені кошти позивачка отримала вже після сплати коштів на виконання умов інвестиційного договору. Однак, не спростованими залишились доводи позивачки [PERSON] про те, що частину коштів, отриманих нею через поштові перекази а саме у період із 4 червня 2009 року по 5 грудня 2011 року у розмірі 307607 грн. 43 коп. було використано [PERSON] на сплату коштів для виконання умов інвестиційного договору від 26 лютого 2012 року № 3/7. При тому, що не заперечувалося сторонами по справі, судом взято до уваги, що трохи більше 150000 грн. було використано на придбання автомобіля «КІА» батькам позивачки за первісним позовом. В той же час посилання [PERSON] про витрату частини коштів із отриманих [PERSON] шляхом поштових переказів на придбання її батьками автомобіля «Лада» за 70000, то зазначене стосується періоду часу після внесення коштів на виконання умов інвестиційного договору від 26 січня 2012 року. В той же час, відомості про доходи її батьків (т.2, а.с. 79-91) не дають підстав вважати, що їх частина була використана подружжям [PERSON] знову ж таки для виплат на виконання того ж інвестиційного договору. Так як доказів про їх передачу [PERSON] суду, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, не надано. Отже, суд приходить до висновку, що при внесенні коштів у розмірі 258 000 та 32270 грн. на виконання умов інвестиційного договору від 26 січня 2012 року було використано спільні кошти подружжя. Згідно статті 60 СК України якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Підстав для відступу від принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні судом не вбачається. Тому, [PERSON] на цілком законних підставах має право власності на половину спірної квартири. Відповідно до статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У статті 65 СК України йдеться про те, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Очевидно, що з урахуванням наведених судом норм матеріального права, встановлених обставин по справі та того факту, що оспорюваний позивачкою договір від 5 травня 2014 року про внесення змін до Договору № 3/7 про участь у фонді фінансування будівництва від 26 січня 2012 року, між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Тотем Капітал» укладено без згоди [PERSON], він підлягає визнанню судом недійсним, як такий, що порушив її майнові права. Оскільки, подальша державна реєстрація речового права на [ADDRESS] за [PERSON] відбулася саме на підставі того самого договору від 5 травня 2014 року, який визнається судом недійсним, тому і свідоцтво про право власності серія та номер 23847412, видане 4 липня 2014 року співвідповідачеві [PERSON], на квартиру [ADDRESS], підлягає скасуванню судом. Відповідно до статті 88 ЦПК України, з урахуванням позиції суду про наявність законних для задоволення позову, підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про солідарне стягнення на її користь понесених нею, документально підтверджених судових витрат із відповідачів по справі за первісним позовом. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, то він підлягає частковому задоволенню виходячи із наступних підстав. Відповідно до статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У статті 70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Підстав для відступу від принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні судом не вбачається. Згідно статті 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З урахуванням того, що відповідачка за зустрічним позовом заперечувала щодо стягнення з неї відповідної грошової компенсації за спільне майно та не вносила грошові коштів на депозитний рахунок суду, то позовна вимога [PERSON] про стягнення на його користь грошової компенсації за інше майно подружжя, набуте під час шлюбу не підлягає задоволенню судом. В той же час, у судовому засіданні [PERSON] висловився за розподіл іншого спільного майна між ним та [PERSON], з приводу чого не заперечувала і представник останньої. Із визначеного переліку спільного майна подружжя, наданого суду позивачем за зустрічним позовом, підлягає виключенню холодильник «Атлант», так як не надано доказів того, що він був придбаний під час шлюбу; надані подружжю послуги щодо придання дверей та вікон в квартиру, їх монтаж, ремонт балкону, тощо). Також, у запереченнях на зустрічний позов відповідачка та її представник зазначали про потребу виключення із обсягу майна, що підлягає розподілу, мобільного телефону - смартфону, так як він придбаний за особисті кошти позивачки та включення до такого переліку фотоапарату вартістю 8000 грн. Однак, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, доказів про те, що мобольний телефон придбано за особисті кошти [PERSON], та про те, що у шлюбі ними було придбано фотоапарат за 8000 грн., суду не надано. Тому, судом зазначається, що правомірним буде рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та розподіл майна, придбаного у шлюбі (про що надано відповідні докази т.1,а.с. 45-83), між ним та [PERSON] у наступному порядку: визнати за [PERSON] право власності на газову плиту «Gorenje», холодильник «Elecrolux», стіл комп'ютерний, комп'ютер, пилосос SC 8435, морозильник «BEKO» FSA, два телевізори Samsung, стінку, двоспальне ліжко із матрацом, загальною вартістю 29603 грн. 24 коп. Визнати за [PERSON] право власності на холодильник «Wirlpool» ARS, телевізор JVS AV, вбудовану поверхню «Ariston», вбудовані духовку та витяжку «Gata», пральну машину «Samsung», бойлер «Electrolux», кухонний куточок, кутовий диван «Венеція», посудомийну машину «Bosch», прихожу, м'ясорубку «Zelmer», тумбу під телевізор, смартфон «Samsung» GT-19300 Galaxi III, шафа «Сташек», полуторне ліжко із матрацом, загальною вартістю 29493 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката в сумі 2500 грн. судом зазначається наступне. Відповідно до частини 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема: витрати на правову допомогу. Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами Розмір мінімальної заробітної плати на затверджено Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» «Про Державний бюджет України на 2015 рік», згідно якого розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. За матеріалами справи адвокат [PERSON], приймав участь в судових засіданнях 1 год. 24 хв., що підтверджується журналами судових засідань, які знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, граничний розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з відповідача складає 698 грн. 32 коп. ( 1218/100х40 = 487, 20), тобто 1 година участі адвоката в судовому засіданні становить 487 грн. 20 коп., а 1 год. 24 хв. складає 211 грн. 12 коп. (487,20 + 211,12 = 698, 32). За таких обставин позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню судом. З урахуванням приписів статті 88 ЦПК України та позиції суду про наявність законних підстав для часткового задоволення позову, підлягають частковому стягненню на користь [PERSON] понесені ним, документально підтверджені судові витрати із відповідачки по справі за зустрічним позовом.

Outcome: partial