Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

у травні 2015 року позивач звернулась з позовом до суду, у якому просить суд стягнути з ТОВ «Велнес Технолоджи» на її користь кошти згідно договору надання спортивних послуг № КЛ/ВТ01063 від 17 квітня 2013 року у розмірі 3 700,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що між нею та ТОВ «Велнес Технолоджи» 17 квітня 2013 року укладено договір № КЛ/ВТ01063 про надання спортивних послуг за категорією клубної картки «Classic + басейн». Послуги були оплачені нею в повному обсязі, а саме: в розмірі 3 700,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком. Відповідно до п. п. 1.1.,1.4. умов укладеного договору ТОВ «Велнес Технолоджи» зобов'язалось надати їй як клієнту комплекс фізкультурно-спортивних послуг, зокрема, з користуванням басейном, в фізкультурно-оздоровчому комплексі «СпортЛенд», розташованому по вул. Якубовського в м. Києві, а вона взяла на себе зобов'язання оплатити дані послуги та дотримуватись умов договору й додатків до нього. Зауважила, що абонемент був придбаний нею виключно з метою користування басейном. Проте, всупереч умовам договору та положенням Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач протягом 2 років так не розпочав надавати їй такі послуги та не забезпечив її можливість користуватися басейном, який так і не відкрився. Крім того, вказала на те, що укладений договір не відповідає ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману. Позивач в судове засідання не з'явилась, від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та зазначенням того, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримуються в повному обсязі, не заперечують проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який оповіщений в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 17 квітня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Велнес Технолоджи» укладено договір № КЛ/ВТ01063 про надання спортивних послуг за категорією клубної картки «Classic + басейн» строком на один рік (а.с. 4). З матеріалів справи вбачається, що свої обов'язки за укладеним договором щодо сплати грошових коштів [PERSON] виконала повністю, що підтверджується копією фіскального чеку (а.с. 4). Відповідно до п. 3.1 укладеного договору активація клубної карти проводиться з дати відкриття басейну. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Звертаючись з позовом до суду, позивач вказала на те, що всупереч договору про надання спортивних послуг, відповідач не розпочав надавати передбачені договором послуги, а саме: у вигляді користування басейном, який взагалі не збудований. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст. ст. 212 ЦК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки позивач так і не отримала таку послугу як можливість користуватися басейном, то, на думку суду, вона має право на повернення сплачених коштів за неналежне виконання умов договору від 17 квітня 2013 року в розмірі 3 700,00 грн., як то визначено п. 2.1. договору. Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Аналіз укладеного між сторонами 17 квітня 2013 року договору дає підстави для висновку про те, що умови останнього не відповідають вимогам ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою заборонена нечесна підприємницька практика, яка вводить споживача в оману, оскільки, надаючи позивачу неправдиву інформацію щодо строків відкриття та стану готовності басейну, відповідачі застосували обман позивача, зловживши її довірою. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Тому, на думку суду, враховуючи положення ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач має вимагати відшкодування збитків в розмірі сплачених відповідачам грошових сум. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути судовий збір, від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved