Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 2014 року по 2019 рік з відповідачкою проживав разом без реєстрації шлюбу, мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розлучення дитина проживала разом з матір`ю. Проте йому стало відомо, що відповідачка неодноразово залишала сина без догляду, стала вести аморальний спосіб життя, зловживати алкогольними напоями та не приділяти [PERSON] належної уваги. У зв`язку з чим забрав сина до себе, де він проживає і зараз. Вважає, що хлопчик повинен проживати саме з ним, оскільки він в змозі забезпечити дитині належне виховання та утримання, він має стабільний дохід, піклуватиметься про сина, що буде відповідати найкращим його інтересам. Крім того, не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері із дитиною і готовий, зі свого боку, сприяти тому, щоб син не був позбавлений піклування матері. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не прибула, про час і місце судового розгляду повідомлена вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомила. В підготовчому судовому засіданні від 26.06.2019 позовні вимоги не визнала, проте жодних доказів на спростування доводів позивача не подала. Представник органу опіки та піклування до суду не прибув, в засіданні від 10.07.2019 надав висновок про доцільність проживання дитини з батьком. Заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи і надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Встановлено, що позивач та відповідачка мають неповнолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . З довідок Броницькогутянської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 02.04.2019 та 20.08.2019 слідує, що [PERSON] з 24.03.2019 проживає разом з позивачем та його батьками в с. Броницька Гута. Позивач характеризується за місцем проживання позитивно, забезпечений житлом. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов та характеристики, виданих Городницькою селищною радою від 09.07.2019, відповідачка проживає в с. Городниця разом з донькою [PERSON] , [INFO] , та співмешканцем. В вихованні сина [PERSON] участі не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , сусідка позивача, та [PERSON] , рідна сестра позивача, пояснили суду, що після розлучення сторін в березні 2019 року дитина залишилась проживати з батьком, який займається його вихованням та матеріальним забезпеченням. Мати ж долею хлопчика не цікавиться взагалі. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За частинами першою, другою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування не може носити формальний характер, воно повинно приносити користь дитині, буди джерелом його повноцінного розвитку та виховання, слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно висновку про визначення місця проживання дитини від 10.07.2019, орган опіки та піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Суд погоджується з таким висновком та вважає, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком відповідатиме її інтересам. При цьому суд враховує, що хлопчик проживає в будинку батька вже біля шести місяців, що для нього є стійким, спокійним, затишним середовищем, а отже змінювати місце проживання дитини в такому віці не є доцільним. Для нього створені належні умови для повноцінного розвитку, проживання та виховання, батько дбає про його стан здоров`я, духовний розвиток, створив належні умови для життя та відпочинку. Відповідачка не цікавилась станом дитини протягом тривалого періоду, не вживала будь-яких заходів для спілкування з нею та не відвідувала її. Своїми діями вона спровокувала пред`явлення позивачем даного позову, не докладаючи достатніх зусиль у співпраці з ним для нормального розвитку спільного сина. Зазначене демонструє відсутність зацікавленості матері у поверненні дитини та її небажання брати участь у її вихованні. На думку суду, така поведінка відповідачки є неприйнятною. З врахуванням викладеного та враховуючи пріоритетність прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку, що саме батько може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку свого сина [PERSON] , задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, а тому проживання хлопчика на даний час разом з батьком буде відповідати його інтересам та вимогам закону. При цьому, визначення місця проживання дитини з позивачем не позбавляє відповідачку права виховувати та утримувати її, можливості щоденно спілкуватися з нею, вона має достатньо можливостей впливати на виховання сина і формування його особистості, на гармонічний розвиток його здібностей і талантів. У разі зміни обставин, що стали підставою для ухвалення такого рішення, відповідачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом про зміну місця проживання дитини. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Outcome: approved