Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач) про розподіл спільного майна подружжя та зобов'язання знятися з реєстрації. Позов мотивовано тим, що між сторонами 21 липня 1990 року зареєстровано шлюб, а 2 квітня 2014 року було розірвано шлюб. Перебуваючи в шлюбі, Позивачка на особисті кошти, які вона отримала від продажу власної однокімнатної квартири за адресою [ADDRESS], придбала 23 частини квартири за адресою: [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,40 кв.м., жилою площею 45,70 кв.м., з яких дві кімнати належить Позивачці, а одна - спільному з Відповідачем сину [PERSON], [INFO]. Окрім того, у 2013 році Позивачка придбала легковий автомобіль «Nissan X-Trail», Універсал-В, рік випуску 2008, об'єм двигуна 198 куб. см., колір - сірий, пробіг 2400 км, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідач відмовляється добровільно нотаріально оформити право власності Позивачки на 23 частини квартири та автомобіль, окрім того у червні 2013 року останній за власним бажанням виїхав з квартири за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності Позивачці та їх сину, на день розгляду справи місце проживання Відповідача невідоме, а тому враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнень до позовної заяви (а.с.27-28), Позивачка просила: - розподілити між нею та Відповідачем сумісно набуте майно, визнавши за нею право власності на 23 частки квартири за адресою: [ADDRESS] а повне право власності на легковий автомобіль «Nissan X-Trail», Універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER]; - визнати Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки більше року не проживає в ньому та зобов'язати його знятися з квартирного обліку. В судовому засіданні Позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти позову та просив задовольнити позовні вимоги. Крім того, повідомив, що станом на час розгляду справи в суді він вже не зареєстрований в кв.№101 у буд.29 по проспекту Перемоги в м.Києві, на підтвердження чого надав для огляду суду свій паспорт громадянина України, в якому міститься відмітка про зняття з реєстрації у спірній квартирі. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 21 липня 1990 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відділом РАЦС м. Києва було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 21.07.1990р. зроблено запис за №697, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Прізвища після реєстрації шлюбу визначені чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON] (а.с. 6). За період шлюбу, сторонами було придбано: - 23 частини трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 69,40 кв.м., жилою площею 45,70 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08.02.2001р., укладеним між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що діяла за себе та як законний представник за свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], посвідченим державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3-758 (а.с.9), реєстраційне посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації, записано у реєстрову книгу № д.705-207 за реєстровим № 10 від 21.02.2001р. (а.с.8); - легковий автомобіль «Nissan X-Trail», Універсал-В, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 02.04.2013р. ВРЕР-5 УДАІ в м. Києві (а.с.10). Позивачка в судовому засіданні зазначила, що вказане майно вона придбала в період шлюбу з Відповідачем, проте за власні грошові кошти, які вона отримала, зокрема, від продажу власної однокімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23.01.2001р., посвідченим державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3-253 (а.с.30). 02 квітня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано, про що 02.04.2014р. складено відповідний актовий запис № 84, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 02.04.2014р. серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст.372 ЦК України. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 Постанови №11 судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В судовому засіданні Відповідач визнав факт купівлі під час шлюбу спірної квартири та автомобіля за грошові кошти, що належали Позивачці особисто, і фактично не заперечував проти задоволення позовних вимог. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та визнання позову Відповідачем в повному обсязі, суд приходить до висновку, що спірне майно є особистою приватною власністю дружини, оскільки було придбано за кошти, що належали їй особисто, а тому право Позивачки на право власності на вказане майно, повинно бути захищеним шляхом визнання такого права. Також, Довідкою Формою № 3, виданої ТОВ «Київжитлосвіт» № 351 від 19.03.2014р. встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована Позивачка, Відповідач та їх син - [PERSON], [INFO] (а.с.11). Позивачка зазначила, що в червні 2013 року Відповідач з власного бажання виїхав з даної квартири та змінив своє фактичне місце проживання, та з цього часу не цікавиться вказаною квартирою та не має наміру там проживати, у зв'язку з чим його необхідно визнати таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Також вказала про те, що задоволення вказаної позовної вимоги необхідно для зняття Відповідача з реєстрації місця проживання у [ADDRESS]. Відповідач проти задоволення цих позовних вимог не заперечував. Більш того в судовому засіданні Відповідач повідомив, що він вже знятий з реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири, а тому вимоги про визнання його таким, що втратив право користування квартирою для подальшого зняття з реєстрації вже недоречні. Підтвердженням того, що Відповідач на час розгляду справи знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] є копія його паспорта, долучена безпосередньо в судовому засіданні 04.09.2014р., в якій на аркуші 11 паспорта міститься відмітка «Знято з реєстрації місця проживання 28.08.2014р.» Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання особи такою, що втратила право користування квартирою підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 57, 59, 60, 62, 69-70, 71, 74 СК України, ст. 383 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150, 163 Житлового кодексу УРСР, та

Outcome: partial