Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.05.2020 року вищевказана цивільна справа передана Деснянському районному суду м. Києва для забезпечення розгляду справи. З матеріалів справи убачається, що ПАТ АК «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до відповідачів, про солідарне стягнення з останніх суми заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 25.06.2012 року між ПАТ АК «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №57/2012, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 72000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,8 % річних строком до 24.06.2032 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ АК «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1 від 25.06.2012 року, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №57/2012 від 25.06.2012 року, укладеного між кредитором та позичальником. Позичальник взяті на себе зобов`язання не виконала належним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 03.04.2020 року становить 77376,63 грн. і складається з: нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.04.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 11976,63 грн.; заборгованість за кредитом в розмірі 65400,00 грн., а тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 08.07.2020 року прийнято до розгляду вказаний позов та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце проведення судового засідання. В прохальній частині позову надав згоду на розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення по справі. За змістом з ч.1 ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виклики відповідачів здійснювалися шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Деснянського районного суду м. Києва, оскільки як вбачається з матеріалів справи вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзив на позовну заяву не подали. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, Деснянським районним судом м. Києва 14.01.2021року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 25.06.2012 року між ПАТ АК «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №57/2012, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 72000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 16,8 % річних строком до 24.06.2032 року. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення ст. 553 ЦК України передбачають, що виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою частково або у повному обсязі. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ АК «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 1 від 25.06.2012 року, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №57/2012 від 25.06.2012 року, укладеного між кредитором та позичальником. Положеннями ст. 553 ЦК України встановлено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Судом встановлено, що у відповідності до розрахунку позивача позичальник взяті на себе зобов`язання не виконала належним чином, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 03.04.2020 року становить 77376,63 грн. і складається з: нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.04.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 11976,63 грн.; заборгованість за кредитом в розмірі 65400,00 грн. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачами, в свою чергу, жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved