Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначала, що після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, на її утриманні перебувають їх спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати та належним чином забезпечувати своїхдітей, просила стягнути з нього аліменти щомісячно на їх утримання в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку та на своє утримання до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку. Ухвалою суду від 24.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін. Відповідачем 03.06.2021 на адресу суду було направлено заяву про призначення слухання справи в порядку загального позовного провадження, яка ухвалою суду від 04.06.2021 була задоволена частково та призначено розгляд справи з повідомленням сторін в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не прибула, в заяві до суду від 15.06.2021 просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згоден платити аліменти лише на дітей. Заслухавши сторону, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.03.2021, яке набрало законної сили 13.04.2021, шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу у сторін народилось двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , місце проживання яких визначено з матір`ю, позивачем по справі. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Держава Україна,\~проголошуючи такий\~принцип сімейного\~права,\~як державна\~охорона кожної\~дитини,\~реалізує його\~в одному\~із положень\~ст.182\~СК України,\~якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму (з 01.07.2021) для дітей віком до 6 років 2013 грн., для дітей віком від 6 до 18 років 2 510 грн. Обов`язки\~по вихованню,\~догляду,\~розвитку дитини\~значно більшою\~мірою виконуються\~тим з\~подружжя (з\~колишнього подружжя),\~з яким\~дитина проживає.\~Незважаючи на\~юридично закріплений\~принцип гендерної\~рівності (ч.6\~ст.7\~СК України),\~у переважній\~більшості випадків\~догляд за\~дитиною здійснює\~її мати.\~Окрім того,\~можливості жінки\~для самореалізації\~у будь-якій\~сфері під\~час опікування\~малолітньою дитиною\~є певною\~мірою обмеженими.\~Втім,\~потреба в\~матеріальній допомозі\~того з\~подружжя,\~хто опікується\~дитиною,\~не є\~вирішальною для\~існування права\~на утримання.\~Відповідно до\~закону в\~даному випадку\~право на\~утримання не\~залежить від\~того,\~чи працює\~особа,\~та від\~її матеріального\~стану.\~Право на\~утримання виникає\~і тоді,\~якщо особа\~є працездатною.\~\~Закон передбачає,\~що чоловік\~зобов`язаний\~брати участь\~у забезпеченні\~матеріального благополуччя\~дружини протягом\~перших років\~після народження\~дитини. Таким чином,\~у відповідності\~до ст.84\~СК України\~позивач має\~право на\~утримання від\~відповідача,\~батька [PERSON] \~та [PERSON] ,\~до досягнення\~останнім віку\~трьох років\~незалежно від\~того,\~чи вона\~працює та\~незалежно від\~її матеріального\~становища,\~оскільки вона\~виховує спільних\~з відповідачем дітей, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському та світському житті. Відповідач є\~здоровою молодою\~особою 36\~років; має постійне місце роботи та сталий заробіток: перебуває на військовій службі за контрактом у в/ч [NUMBER] з 26.07.2016 по теперішній час (згідно довідки від 24.05.2021), де його сукупний дохід за шість місяців з січня по червень 2021 року становить 75 922,81 грн., що в середньому складає не менше 12 650 грн. на місяць; інших дітей\~чи непрацездатних\~батьків на\~утриманні не\~має;будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям та дружині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги щодо сплати аліментів на утримання дружини, дещо завищені. Аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені\~лише\~за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.\~Позивачкою не була доведена можливість сплати відповідачем аліментів на її утримання у визначеному нею розмірі. Відтак, виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів обох дітей; враховуючи визначений законодавством мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дітей; наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання найменшого сина та її потребу у фінансовій допомозі з боку відповідача, який зобов`язаний брати участь у забезпеченні благополуччя матері своєї дитини протягом перших років після народження останньої; суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на дітей в розмірі, зазначеному у позові, на утримання самої позивачки в розмірі 1/10 частки його заробітку. Це відповідатиме як інтересам дітей та їх матері, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 908\~грн.

Outcome: partial