Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Служби Безпеки України (далі - відповідач 1), Національного антикорупційного бюро України (далі - відповідач 2), Генеральної прокуратури України (далі - відповідач 3), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 4) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок незаконної дії або бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви від 28.08.2017 року (т. 2 а.с. 52-68) обґрунтовані тим, що близько 16-ть років позивач веде боротьбу по справі вбивства свого брата-близнюка. При наявності доказів вбивства [PERSON] його сином та колишньою дружиною кримінальне провадження з умислом саботувалося службовими особами СБУ та ГПУ. Зі створення НАБУ [PERSON] сподівався на завершення справи вбивства його брата, чого не сталося. Так, позивач подавав до слідчих органів заяви, у яких повідомляв про злочини. Оскільки відомості про злочини не були внесено відразу до ЄРДР, [PERSON] вимушений був оскаржувати таку бездіяльність. За наслідками розгляду відповідних скарг, поданих у порядку, встановленому КПК України, ухвалами слідчих суддів Шевченківського, Солом`янського та Печерського судів посадових осіб було зобов`язано внести відомості до ЄРДР. Проте, загалом 23 судові рішення по справі вбивства брата позивача за повідомленнями №694, №728, №735, №736, №737, № 738 і №742 не були виконані. Безкінечні суперечки з правоохоронними органами, які, не бажаючи розслідувати кримінальну справу що стосується вбивства [PERSON] , спочатку не вносили відомості до ЄРДР за заявами позивача про злочини №694, №728, №735, № 736 , № 737 , №738 і №742 , а надалі і не виконували 23 рішення судів, що стосуються зобов`язань внести такі відомості, завдали позивачу моральну шкоду, яку останній оцінює у розмірі 763 700,00 грн. Вказана сума включає у себе матеріальні витрати у сумі 73 700,00 грн., тобто розмір недоотриманої заробітної плати, яку б позивач отримував, працюючи на роботі за звичайних умов. Тому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 28.08.2017 року (т. 2 а.с. 52-68) просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму моральної і матеріальної шкоди у розмірі 763 700,00 грн. У запереченнях на позовну заяву представник відповідача 2 вказав, що позивач не надав суду доказів невиконання судових рішень, які насправді було виконано. Крім того, на думку представника, докази завдання позивачу матеріальної шкоди наявні матеріали справи не містять, як у відсутній причинно-наслідковий зв`язок між шкодою і протиправними діями. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. У запереченнях проти позову представник відповідача 1 зазначив, що протягом 2014-2017 p.p. до СБУ надійшло понад 850 заяв громадянина [PERSON] про нібито вчинення слідчими, прокурорами, детективами НАБУ, суддями протиправних дій. За результатами розгляду вказаних заяв встановлено, що [PERSON] у формі подання заяв про вчинення злочинів як правило висловлював свою незгоду з діями та прийнятими рішеннями вищезазначених посадових осіб, які могли оскаржуватись в установленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, а не шляхом початку кримінального провадження. При цьому у жодній із заяв [PERSON] не містилися відомості про вчиненні кримінальні правопорушення досудове розслідування яких, відповідно до частини другої ст. 216 КПК України здійснюють слідчі органів безпеки. На виконання судових рішень за заявами [PERSON] протягом 2016-2017 p.p. слідчими ГСУ СБУ з урахуванням вимог, передбачених ст. 214 КПК України, до ЄРДР внесено відомості про кримінальні правопорушення та розпочато досудове розслідування у 46 кримінальних провадженнях, підслідність у яких органами прокуратури визначена за органами досудового розслідування інших правоохоронних органів. Таким чином, СБУ у межах повноважень вжито відповідних заходів на виконання визначених законодавством завдань. З матеріалів позову не вбачається причинно-наслідкового зв`язку між фактом вбивства брата позивача, діями співробітників органів досудового розслідування та завданням [PERSON] моральної і матеріальної шкоди. З усього вищенаведеного вбачається, що позовні вимоги до СБУ є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. У відзиві на позовну заяву представник відповідача 3 вказав, що протиправних дій Генеральна прокуратура України по відношенню до позивача не вчиняла, оскільки надані судові рішення про встановлення таких фактів наявні матеріали справи не містять. Таким чином, позовні вимоги до відповідача 3 є безпідставними, а у їх задоволенні слід відмовити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники відповідачів 1, 2, 3 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. Представник відповідача 4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 26.06.2017 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 11.10.2017 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву від 28.07.2017 року, а позовну заяву від 21.06.2017 року залишено без розгляду. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 274 ЦПК України, при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1)ціну позову; 2)значення справи для сторін; 3)обраний позивачем спосіб захисту; 4)категорію та складність справи; 5)обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 6)кількість сторін та інших учасників справи; 7)чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8)думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. З урахуванням вимог вищевказаної статті ЦПК України, протокольною ухвалою суду від 07.02.2018 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.02.2018 року провадження по даній справі було зупинено на час проведення психологічної експертизи, яку було призначено судом. 17.01.2019 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи №4009/18-61 від 26.12.2018 разом із матеріалами даної цивільної справи, а ухвалою судді від 18.01.2019 року відновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 31.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Ухвалою суду від 02.08.2019 року питання про відвід судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. від розгляду цивільної справи за №761/21498/17 за заявою позивача [PERSON] від 02.08.2019 року передано до відділу організаційного забезпечення розгляду цивільних та адміністративних справ суду для визначення іншого судді в порядку проведення автоматизованого розподілу вказаної заяви в системі документообігу суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Кондратенко О.О. від 05.08.2019 року вказану заяву залишено без задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що протягом 2016-2017 р.р. [PERSON] звертався до Служби Безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України із заявами про кримінальне правопорушення №694, №728, №735, №736, №737, №738 і №742, які були прийняті вказаними органами (т. 1 а.с. 7-9, 69-70, 75-76, 107-109, 124, 133-135, 153). Оскільки відомості про злочини не були внесено відразу до ЄРДР, [PERSON] оскаржував таку бездіяльність у порядку, встановленому КПК України, до Шевченківського, Солом`янського, Печерського районних судів м. Києва. За наслідками оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №694 ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 р. по справі №761/40036/16-к, Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 р. по справі №760/19389/16-к, Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2016 р. по справі №757/56810/16-к уповноважених осіб Служби Безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №694 (т. 1 а.с. 71-73). Дані про зобов`язання внести відомості до ЄРДР на підставі ухвал Солом`янського суду від 02 грудня 2016 р. по справі №760/19389/16-к, Печерського суду м. Києва від 29 листопада 2016 р. по справі №757/56810/16-к внесено до реєстру досудових розслідувань (т. 1 а.с. 187, т. 2 а.с. 206). За наслідками оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №728 ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 06 березня 2016 р. по справі №761/7425/17, Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 р. по справі №760/4167/17, Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 р. по справі №757/12944/16-к уповноважених осіб Служби Безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №728 (т. 1 а.с. 77-78, 82-83). Дані про зобов`язання внести відомості до ЄРДР на підставі ухвал Солом`янського районного суду м. Києва від 20 квітня 2016 р. по справі №760/4167/17, Печерського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 р. по справі №757/12944/16-к внесено до реєстру досудових розслідувань (т. 2 а.с. 51, 207). За наслідками оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №735 ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2017 р. по справі №761/12651/17, Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 р. по справі №760/6687/17, Печерського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 р. по справі №757/20882/17-к уповноважених осіб Служби Безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №735 (т.1 а.с. 7-9). Дані про зобов`язання внести відомості до ЄРДР на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 р. по справі №760/6687/17 внесено до реєстру досудових розслідувань (т. 1 а.с. 179). За наслідками оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №736 ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 р. по справі №761/15974/17, Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 р. по справі №760/8064/17, Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 р. по справі №757/26379/17-к уповноважених осіб Служби Безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №736 (т. 1 а.с. 113, 116, 123). Дані про зобов`язання внести відомості до ЄРДР на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 р. по справі №760/8064/17 внесено до реєстру досудових розслідувань (т. 1 а.с. 181). За наслідками оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №737 ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 р. по справі №761/16578/17, Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 р. по справі №760/8398/17-к, Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 р. по справі №757/26777/17-к уповноважених осіб Служби Безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №737 (т.1 а.с. 130, 128 т. 2 а.с. 2). Дані про зобов`язання внести відомості до ЄРДР на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 р. по справі №760/8398/17-к внесено до реєстру досудових розслідувань (т. 1 а.с. 180). За наслідками оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №738 ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 р. по справі №761/21709/17, Солом`янського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 р. по справі №760/11005/17, Солом`янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 р. по справі №757/35461/17 уповноважених осіб Служби Безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №738 (т.1 а.с. 141, 139 т. 2 а.с. 3). За наслідками оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №742 ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 р. по справі №761/16581/17, Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 р. по справі №760/8390/17, Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 р. по справі №757/29447/17-к уповноважених осіб Служби Безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою про кримінальне правопорушення №742 (т.1 а.с. 154, 156, 161). Дані про зобов`язання внести відомості до ЄРДР на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2017 р. по справі №760/8390/17 внесено до реєстру досудових розслідувань (т. 1 а.с. 206). Як на підставу для задоволення даного позову позивач зазначав, що безкінечні суперечки з правоохоронними органами, які, не бажаючи розслідувати кримінальну справу що стосується вбивства брата-близнюка, спочатку не вносили відомості до ЄРДР за заявами позивача про злочини №694, №728, №735, № 736, № 737, №738 і №742 , а надалі і не виконували 23 рішення судів, що стосуються зобов`язань внести такі відомості, так як при внесення в ЄРДР використовувалось формування не з заяв про злочин,а з ухвал суду, чим завдали позивачу моральну шкоду. Відповідно положень ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень статті 16 ЦІК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Вказана правова позиція підтверджується, зокрема, постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16. Як вбачається із змісту позовної заяви позивача, підставою для відшкодування шкоди останній зазначає невнесення його заяв про злочин в ЄРДР, невиконання ухвал суду про зобов`язання їх внести та невірне їх внесення за змістом, а тому, відсутні спеціальні підстави для застосування до спірних правовідносин вимог ст. 1776 ЦК України. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст.ст. 1173, 1174 ЦК). Отже, саме на державу покладається обов`язок відшкодувати шкоду, яка заподіяна Службою Безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Генеральною прокуратурою України. Як вказано у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 199/1478/17, сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження. Таким чином, у зв`язку з тим, що відомості до ЄРДР було внесено зі змісту ухвал слідчих суддів, а не з самих заяв [PERSON] , не можна вважати, що певна частина ухвал про зобов`язання службових осіб слідчих органів внести відомості до реєстру виконані належним чином. Невиконанням та неналежним виконанням судових рішень позивачу було спричинено моральну шкоду, що підтверджується Висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи №4009/18-61 від 26.12.2018. Згідно вказаного висновку, ситуація, яка пов`язана із діями уповноважених осіб Національного Антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України в цілому та кожним окремо під час виконання кожним із них в межах своєї компетенції 23-х судових рішень [PERSON] сприймається вкрай негативно. Ситуація, що досліджується за справою, має психологічно деструктивний характер для [PERSON] , яка призводить до негативних змін у структурі особистості: в емоційній сфері, у психофізіологічному стані та у звичній діяльності підекспертного, додаткові перешкоди для реалізації його оптимальної життєдіяльності, порушення соціального функціонування, життєвих планів і перспектив, потенційного розвитку особистості та покращення життєвої ситуації. Останні 15 років (з 2003 року) ціль життя підекспертного зводиться до боротьби з органами досудової влади при розслідуванні вбивства його брата. За ступенем психотравмувального впливу ситуація, яка розглядається, має ознаки тотального ураження: соціальної сутності особистості, структури особистості підекспертного, стану соціального функціонування, потенційних можливостей подальшого розвитку. Безвихідь та відчай підвищили в структурі його особистості такі негативні якості характеру, як: схильність до тривалих чвар, конфліктність, підвищена тривожність, недовірливість до оточуючих. Відчуття власного безсилля перед обличчям перешкод, які суб`єктивно сприймаються як нездоланні, і ворожістю оточуючих. У [PERSON] наявні виражені зміни в емоційній сфері (стійкі негативні переживання), пов`язанні з ураженням глибинних особистісних структур, піданних посяганню, що свідчить про наявність психічних (на моральному рівні) страждань підекспертного. Внаслідок дослідженої ситуації констатується наявність психічних (на моральному рівні) страждань в підекспертної особи. Означені моральні страждання [PERSON] знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з ситуацією, яка пов`язана із діями уповноважених осіб Національного Антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України в цілому та кожним окремо під час виконання кожним із них в межах своєї компетенції 23-х судових рішень. Таким чином, [PERSON] спричиненні страждання, переживання (моральна шкода) діями уповноважених осіб Національного Антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України в цілому та кожним окремо під час виконання кожним із них в межах своєї компетенції 23-х судових рішень за змістом резолютивної частини уточненої позовної заяви від 28.08.2017 року (т.1 а.с.65-66). [PERSON] заподіяні страждання, переживання (моральна шкода) діями уповноважених осіб відповідачів Національного Антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури під час виконання в межах своєї компетенції таких 23-х судових рішень. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої [PERSON] моральної шкоди в результаті ситуації, що досліджується за справою, складатиме 27 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом. Виокремити страждання по кожному не виконаному рішенню або по діям уповноважених осіб відповідачів Національного Антикорупційного бюро України, Служби безпеки України, Генеральної прокуратури України в цілому та кожним окремо не можливо, так як ті події мають тривалий період, свою динаміку зростання і взаємопов`язані з вбивством рідного брата, що є значущим для [PERSON] (а.с. 141-148). При цьому, твердження представника ГПУ про те, що таким висновок експерта не є належним доказом завдання позивачу моральної шкоди суд не приймає до уваги, адже висновок експерта, у відповідності до ст. 76 ЦПК України, може бути доказом у цивільній справі. Крім того, позивачем до матеріалів справи додано його листування протягом 2017 року з слідчими органами та іншими державними органами і посадовими особами щодо невиконання слідчих дій у кримінальних провадженнях за фактом умисного вбивства [PERSON] , скарги на бездіяльність працівників органів слідства, інші ухвали слідчих суддів за результатами розгляду скарг [PERSON] . Таким чином, позивачем доведено неправомірність дій відповідачів, що полягали у невиконанні та у неналежному виконанні судових рішень, оскільки, як вже зазначено вище, частина заяв про злочин із відповідними номерами №694, №728, №735, № 736 , № 737 , №738 і №742 на виконання ухвал судів не були внесені взагалі, або внесені з порушенням порядку, визначеного у ч. 5 ст. 214 КПК України. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд керується наступними нормами закону. Ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). В даному випадку позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. Крім того, позивачем надано докази завдання моральної шкоди. Між тим, не в повній мірі обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, позивач просив суд стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 763 700,00 грн. Проте, суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] , є стягнення 50 000,00 грн., оскільки сума моральної шкоди не може включати у себе матеріальні витрати. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3 серпня 2011 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45). Відповідно до пункту 35 даного Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Згідно пункту 38, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Таким чином, за наявності відповідного судового рішення про стягнення моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, Державна казначейська служба України в особі відповідного територіального органу, здійснює списання коштів з рахунку, відкритого на вказані потреби, що фінансується за рахунок державного бюджету. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, даний позов підлягає задоволенню в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. У той же час, вирішуючи питання стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Разом з тим, не підлягаю задоволенню позовні вимоги в частині відшкодування на користь позивача матеріальна шкода, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається понесення позивачем матеріальних витрат (їх детальний розрахунок) та його причинно-наслідковий зв`язок зі шкодою. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: partial