Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

У червні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі за текстом Банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 122661 грн. 56 коп., яка складається з заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 282 грн. 85 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 116078 грн. 71 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 6300 грн. Свої вимоги Банк обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 15.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк вказує, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, своєчасно не надавав кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками за користування кредитом, внаслідок чого станом на 30.04.2019 року утворилася заборгованість по кредиту (тіло кредиту) у розмірі 282 грн. 85 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 116078 грн. 71 коп., заборгованість за пенею та комісією у розмірі 6300 грн., яка відображена у розрахунку, якій наданий банком разом з позовом. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що не згодний з вимогами позивача і вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що: Банк пропустив строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості (позовна давність) за кредитним договором від 15.07.2008 р.; Банк незаконно нарахував відсотки по кредиту з 31.10.2013 року по 30.04.2019 року (після закінчення строку дії картки), виходячи з розміру ставки та формули нарахування заборгованості за відсотками, які визначені умовами кредитного договору; розмір заборгованості за відсотками розрахований Банком всупереч укладеному між сторонами договору та вимог Закону, а у позивача не було підстав для збільшення процентної ставки за користування кредитом та зміни (в сторону збільшення) формули нарахування відсотків в односторонньому порядку, оскільки це суперечить вимогам ст.1056-1 ЦК України в редакції, яка діяла станом на момент укладення договору 15.07.2008 р. При цьому відповідач вказав, що 15.07.2008 року між ним та Банком був укладений договір б/н відповідно до якого він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні договору 15.07.2008 року йому була видана кредитна картка Банку з терміном дії до 10.2013 року. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11, 2.1.1.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє до останнього календарного дня місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно. Таким чином картка діяла до 31.10.2013 року включно. Остання операція за карткою - внесення відповідачем коштів на картковий рахунок у сумі 9021,35 коп. була здійснена 02.10 2013 року. Станом на 31.10.2013 року - це останній день дії картки і останній день місяця, в якому здійснювалася остання операція за карткою - погашення кредиту в сумі 9021,35 коп., сума заборгованості за тілом кредиту становила 282 грн. 85 коп., сума загальної заборгованості за відсотками становила 21 грн. 72 коп. Відповідно до наданого Банком розрахунку після 02.10.2013 року відповідач не здійснював будь-які операції за карткою. Відповідач вказує, що в даному випадку перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі у Банка розпочався 01.11.2013 року та у відповідності до ст. 267 ЦК України позовна давність сплинула 01.11.2016 року. Окрім того відповідач зазначив, що Банк вже звертався до нього з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який був укладений у 2013 році. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.02.2015 року (справа №509/5813/14-ц) з відповідача була стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 30431 грн. 68 коп. Також відповідач подав окрему заяву про застосування позовної давності, в якій просить застосувати позовну давність до позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» У відповіді на відзив представник Банку вказав, що позивач не пропустив строк для звернення до суду, так як відповідач продовжував користуватися кредитом після 02.10.2013 року та замість кредитної картки, яка була видана за договором від 15.07.2008 р. йому була видана кредитна картка від 02.10.2013 року. Також позивач вказує, що зміни розміру процентної ставки за користування кредитом та зміна формули нарахування відстоків повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами Умов та правил надання банківських послуг, яким передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, а також, що розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій вказує, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без участі представника Банку. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справі мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів наданих учасниками справи або витребуваних судом. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу, для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 81 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Так, судом встановлено та визнається сторонами, що 15.07.2008 року між Банком та відповідачем був укладений договір б/н відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10000 гривень на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладенні договору 15.07.2008 року відповідачу була видана кредитна картка Банку з терміном дії до 10.2013 року. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11, 2.1.1.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє до останнього календарного дня місяця, вказаного на лицевій стороні карти, включно. Тобто картка діяла до 31.10.2013 року включно. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка викладена у постановах від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14), від 18.06.2014 року (справа №6-61 цс14), від 30 вересня 2015 року (справа №6-154цс15), в яких розглядалися правовідносини, пов`язані зі строком виконання зобов`язань по кредитам, що надаються за кредитними договорами у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, за таким кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України) Відповідно до наданого Банком розрахунку відповідач здійснив останню операцію за цією карткою 02.10.2013 року (внесення відповідачем на картковий рахунок грошей у сумі 9021,35 коп.). Станом на 31.10.2013 року (останній день дії картки) сума заборгованості за тілом кредиту становила 282 грн. 85 коп., сума загальної заборгованості за відсотками становила 21 грн. 72 коп. 02.10.2013 року між Банком та відповідачем був укладений новий кредитний договір б/н та видана кредитна картка. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.02.2015 року (справа №509/5813/14-ц) з відповідача була стягнута заборгованість за цим кредитним договором від 02.10.2013 року в розмірі 30431 грн. 68 коп. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в данному випадку починається 01.11.2013 року (наступний день після останнього дня місяця дії картки). Суд ставиться критично до доводів позивача стосовно того, що перебіг позовної давності не почався 01.11.2013 року, так як 02.10.2013 року відповідач отримав нову кредитну картку замість кредитної картки, яку він отримав за договором від 15.07.2008 р., при цьому суд звертає увагу на те, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.02.2015 року (справа №509/5813/14-ц) з відповідача вже в повному обсязі стягнута заборгованість за кредитним договором від 02.10.2013 р. Таким чином, якщо станом на 02.10.2013 року існувала заборгованість за кредитним договором від 15.07.2008 р. (заборгованість за тілом кредиту 282 грн. 85 коп., загальна заборгованість за відсотками - 21 грн. 72 коп.) і ця заборгованість не перейшла на картку (рахунок) за договором від 02.10.2013 року, перебіг позовної давності для вимоги про стягнення цієї заборгованості розпочинається саме з 01.11.2013 року. Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Банк звернувся до суду з позовом 25.06.2019 року, тоді як позовна давність спливла 01.11.2016 року, а це в свою чергу, з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову в частині основного зобов`язання. У відповідності до ст. 266 ЦК України позовна давність спливла і до додаткових вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення неустойки та пені.

Outcome: dismissed