Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

У січня 2017 року Акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернулося до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 20 лютого 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0027/74/70620 від 20.02.2007 року, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 142\~410,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 20 лютого 2027 року. 22 лютого 2007 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №014/0027/74/70620 від 20 лютого 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно,а саме квартиру №19, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська, буд. 10, загальною площею 69,76 кв.м, яка належала позичальнику на підставі Договору купівлі-продажу , посвідченого Шостою одеською державною нотаріальною конторою, 22.02.2007 року за реєстровим №2-418. Позивач стверджував, що свої зобовязання за Кредитним договором банк виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі 142\~410, 00 доларів США, але останній в порушення умов Кредитного договору, свої зобовязання належним чином не виконує, тому створилася заборгованість відповідача перед банком, яка станом на 15.01.2017 року становить 179\~391, 81 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 31\~480\~757, 85 грн.. 21.02.2011 року Іллічівським міським судом Одеської області було задоволено позов банку про стягнення заборгованості за кредитом, між тим воно до теперішнього часу не виконане. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від належного виконання своїх зобовязань за Кредитним договором №014/0027/74/70620 від 20.02.2007 року, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком звернути стягнення на квартиру №19, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська, буд. 10, загальною площею 69,76 кв.м, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Просив стягнути з відповідача понесені банком судові витрати. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Погрібного С.О.. Ухвалою суду від 09.03.2017 року провадження у справі було відкрито. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Ільченко Н.А., у звязку з Указом Президента України\~ №417/2017 від 14.12.2017 року про призначення судді Погрібного С.О. на посаду судді Верховного суду у Касаційний цивільний суд. Ухвалою суду від 15.12.2017 року справу прийнято до свого провадження.\~ Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у звязку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді Ільченко Н.А. Іванової О.І., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2018 р. її прийнято до провадження та ухвалено розглядати за правилами загального\~ позовного провадження\~ з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 09.07.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 01.11.2018 року. 01.11.2018 року розгляд справи був відкладений у звязку з неявкою сторін на 13.12.2018 року. 02.11.2018 року представника позивача долучив до матеріалів справи звіт про незалежну оцінку майна - квартири №19, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська, буд. 10, загальною площею 69,76 кв.м, складений 27.03.2018 року ТОВ «Інвестиційно-Консалтингове Бюро «ТРІАДА». У судове засідання 13.12.2018 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Представник банку [PERSON] (по довіреності від 06.01.2018 року) надав заяву про підтримання позовних вимог, та просив суд їх задовольнити у повному обсязі та слухати справі за його відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відзив від відповідача до суду не надходив. Статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 19 грудня 2018 року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги АТ «[PERSON] Аваль» підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 49 розділу 1, главою 71 розділу 3 книги пятої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Встановлено, що АТ «[PERSON] Аваль» є правонаступником ВАТ «[PERSON] Аваль»,що підтверджується Статутом (а.с.38-42). \~\~ Судом встановлено,\~що 20 лютого 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є АТ «[PERSON] Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0027/74/70620 від 20.02.2007 року, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 142\~410,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 20 лютого 2027 року. 22 лютого 2007 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №014/0027/74/70620 від 20 лютого 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, згідно умов якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру №19, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська, буд. 10, загальною площею 69,76 кв.м, яка належала позичальнику на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою одеською державною нотаріальною конторою, 22.02.2007 року за реєстровим №2-418. З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 142\~410,00 США (а.с.8-11). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у порушення умов Кредитного договору №014/0027/74/70620 від 20 лютого 2007 року, свої зобовязання належним чином не виконує, тому утворилася заборгованість відповідача перед банком, яка станом на 15.01.2017 року становить 179\~391, 81 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 31\~480\~757, 85 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 140\~848,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3\~759\~566,37 грн.; - заборгованість за відсотками 168\~221,59 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 4\~490\~232, 25 грн.; - нарахована пеня 870\~322, 22 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 23\~230\~959, 23 грн.. Встановлено, що 07.12.2010 року Іллічівським міським судом Одеської області (справа №2-2332/10р.) було задоволено позов банку про стягнення заборгованості за кредитом та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 1\~981\~032, 53 грн., вирішено питання про судові витрати (а.с.51-53). Між тим, доказів про виконання вказаного судового рішення суду не надано. Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 27.03.2018 року, складеного ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «ТРІАДА, ринкова вартість квартири №19, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. В. Арнаутська, буд. 10, загальною площею 69,76 кв.м, що належить позичальнику на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою одеською державною нотаріальною конторою, 22.02.2007 року за реєстровим №2-418, становить 1\~192\~795, 55 грн.. Матеріали справи не містять доказів про те, що оцінювач, який склав цей звіт, не мав таких повноважень чи оцінка проведена з порушенням чинного законодавства. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~533\~ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст.\~47\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Встановлено, що 11 жовтня 2006 року ВАТ «[PERSON] Аваль» отримав банківську ліцензію №10 від 11 жовтня 2006 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно ст.\~610\~ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 589ЦК\~України встановлено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст. 590ЦК\~України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх. Забезпечувальне зобовязання (взаємні права та обовязки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням). Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною пятою статті 3Закону\~України «Про\~іпотеку» передбачено,що\~іпотека має\~похідний характер\~від основного\~зобовязання і\~є дійсною\~до припинення\~основного зобовязання\~або до\~закінчення строку\~дії іпотечного\~договору. Як убачається з кредитного договору, строк його дії до 20 лютого 2027 року. Статтею 33\~Закону України\~«Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.п.6.5.2 6.5.3 договору іпотеки від 22.02.2007 року, у випадку невиконання основного зобовязання, невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору та в інших випадках, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, виходячи із усталеної судової практики та розяснень, наявність судового рішення про стягнення із позичальника на користь банку заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане позичальником в іпотеку нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 33\~Закону України\~«Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. У пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надано роз'яснення судам про те, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Частиною 3 ст.12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим кодексом, а відповідно до ч.3ст.13\~ЦПК України учасник\~справи розпоряджається\~своїми правами\~щодо предмета\~спору на\~власний розсуд. За таких обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги АТ «[PERSON] Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки та судових витрат, підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, суд з урахуванням вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» вважає за можливе визначити початкову ціну предмету іпотеки, виходячи із оцінки, здійсненої 27.03.2018 року ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «ТРІАДА, а саме 1\~192\~795,55 грн.. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Відповідно до ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у справі складає 1600, 00 грн., який сплачений позивачем при зверненні до суду, та у звязку із задоволенням позову такі витрати підлягають стягненню з відповідача (а.с.2).

Outcome: approved