Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У травні 2019 року цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості повернута Верховним Судом до Дарницького районного суду м. Києва на новий розгляд. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року задоволено позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до [PERSON] , [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в розмірі 277372 грн. 09 коп., а також судові витрати у зв`язку з тим, що кінцевий строк виконання зобов`язань з оплати вартості квартири минув, проте відповідачі не виконали зобов`язань з оплати вартості квартири, тому заборгованість склала 9773 долари США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 16.02.2015 року становить 254488 грн. 92 коп. Згідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року зазначено: обставини щодо тлумачення п.4 договору купівлі-продажу квартир, зокрема відповідачами та терміну «Умовні одиниці» є встановленими судовим рішенням, яке набрало законної сили, за результатами розгляду справи у якій брало участь ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця». 29 березня 2017 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року було оскаржено представником відповідача [PERSON] у зв`язку незгодою з рішенням, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи при ухваленні рішення, зокрема, що грошової одиниці під назвою «умовна одиниця» не існує та її використання на території України не передбачено. Згідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2017 року за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційною інстанцією встановлено, що відповідно до п. 4 Договору продаж квартири здійснено за 31720 грн., що на момент здійснення операції складало 16750 умовних одиниць за курсом НБУ на день укладення договору. Тобто зазначено еквівалент вартості квартири на день укладення договору, а саме 18 лютого 1997 року. У договорі купівлі-продажу сторонами не було встановлено, що умовною одиницею є саме долар США. Доказів зарахування на рахунок позивача внесених грошових коштів у гривнях в еквіваленті до курсу іноземних валют і яких саме суду не надано. У зв`язку з цим колегія суддів прийшла до висновку про необгрунтованість посилання позивача ПрАТ «ФФ «Дарниця» щодо стягнення з відповідачів заборгованості з урахуванням 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та скасувала рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року. 15 серпня 2017 року ПАТ «ФФ «Дарниця» звернулось з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду м. Києва від 26.07.2017 до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказуючи на те, що в порушення взятих на себе зобов`язань відповідачі не сплатили повну вартість квартири протягом 15 років, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 10.06.2014 склала 9773 доларів США, що згідно до офіційного курсу гривні становило 115321 грн. 40 коп. Позивач просив скасувати рішення Апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2017 року та залишити в силі заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2015. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 15 березня 2018 року цивільну справу передано на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верхового суду. Згідно із відзивом на касаційну скаргу представником відповідача - [PERSON] зазначено про те, що п.4 договору купівлі-продажу квартири чітко зазначає про те, що відповідач придбала квартиру за 31720 грн., що на момент здійснення операції складало 16750 умовних одиниць за курсом Національного банку України на день укладення даного договору. Відповідно до постанови Верховного Суду у справі №753/21770/14-ц від 08 травня 2019 року аналізуючи зміст рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2013 року касаційна інстанція дійшла висновку про те, що з метою правильного вирішення цього спору суди першої та апеляційної інстанцій мали, враховуючи вимоги ст. 213 ЦК України витлумачити п.4 договору купівлі-продажу квартири, встановити наявність або відсутність факту порушення відповідачами їх обов`язків за цим договором щодо сплати повної вартості квартири, а у разі встановлення факту такого порушення - визначити суму коштів, яку слід стягнути з відповідача. Згідно з частиною 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Представники позивача в судовому засідання надали додаткові пояснення відповідно до яких зазначили про те, що 29 січня 1997 року відбулось спільне засідання Правління та Ради уповноважених представників трудового колективу позивача щодо вирішення питання продажу квартир співробітникам. За результатами якого було прийнято рішення щодо продажу квартири [ADDRESS] , а ціна мала складати «16750 умовних одиниць з розстрочкою залишку вартості квартири на протязі 15 років», тому позивач розраховував отримати від відповідачів саме 16750 доларів США, а не еквівалент цієї суми в гривнях за курсом на дату укладення договору». В судовому засіданні представники позивача підтримали письмові пояснення та просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні пояснила про те, що у 1997 році вона підписала договір, на момент укладення якого не йшлося про іноземну валюту, оскільки кошти, відраховувались з її заробітної плати, а заробітну плату вона одержувала у гривнях. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки сплатила повну вартість квартири. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити з підстав заперечень наданих суду. Вивчивши наявні у справі докази, встановивши відповідні їм обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 лютого 1997 року, ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», в особі голови правління Загорія В.В., діючого на підставі Статуту, з однієї сторони та [PERSON] , діюча від свого імені та від імені неповнолітнього сина - [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, який посвідчено державним нотаріусом Сьомої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстровано в Реєстрі за №23123. Згідно із п.4 даного договору продаж здійснено за тридцять одну тисячу сімсот двадцять одну гривню, що на момент здійснення операції складає шістнадцять тисяч сімсот п`ятдесят умовних одиниць за курсом Національного Банку України на день укладення даного договору. Відповідно до п.5 Договору покупці виплачують продавцю повну вартість квартири протягом п`ятнадцяти років з моменту укладення договору. До виплати покупцями продавцю повної вартості квартири на неї накладається заборона на відчуження. Після повного виконання покупцями зобов`язань по оплаті вартості квартири, продавець письмово повідомляє про це нотаріальній конторі ( т.1 а.с. 7-8). Проте договір не містить посилання на визначення обов`язку по оплаті вартості квартири в залежності від курсу будь якої іноземної валюти. Також, в договорі відсутній будь - який графік платежів, який повинна була виконувати відповідач в залежності від курсу іноземної валюти і відсутній порядок здійснення розрахунку із корегуванням розміру періодичного платежу відповідно курсу НБУ до іноземної валюти. Відповідно до частини першої ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Тобто, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України. Аналіз змісту договору купівлі-продажу свідчить, що правила встановленні ст. 213 ЦК України не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку. Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку, тому потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). (Постанова Верхового Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц) Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). При з`ясуванні порядку проведення розрахунків за договором купівлі-продажу, слід зробити висновок, що пункти 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визначення суми, що підлягає сплаті, за курсом Національного банку України, саме на день укладання договору купівлі-продажу. Згідно із довідкою №11/6388, виданою головним бухгалтером ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» 01.12.2000 [PERSON] , [PERSON] про те, що ними станом на 30 листопада 2000 року сплачено 9493,68 грн. в рахунок оплати вартості квартири [ADDRESS] , придбаної згідно договору купівлі-продажу від 18 лютого 1997 року ( т.1 а.с.126). Відповідно до квитанції №ПН224 від 08 вересня 2011 року [PERSON] сплачено на рахунок позивача 22 227,32 за квартиру за договором купівлі-продажу (т.1 а.с. 127). Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до тексту позовної заяви від 02 грудня 2014 року представник позивача зазначає про те, що позивач,

Outcome: dismissed