Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що сторони 16 травня 2008 року уклали кредитний договір № CNDSGK0000000003, згідно з яким Банк надав позичальнику кредит в розмірі 61181,22 долара США на термін до 16.05.2028 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Оскільки відповідач не повертав позивачу грошові кошти у встановлені договором строки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, утворилась станом на 12.05.2015 року заборгованість відповідача перед Банком в розмірі 29 011,60 доларів США, яка складається згідно з розрахунком позивача з наступного: -24586,27 доларів США заборгованість за кредитом; -2156,79 доларів США - заборгованість з процентів за користування кредитом; -502,70 долларів США заборгованість з комісії за користування кредитом; -372,77 долара США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; -12,15 доларів США штраф (фіксована частина); -1380,93 долара США штраф (процентна частина). Тому, посилаючись на наведене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] в користь Банку 29011,60 долларів США, що за курсом НБУ складає 597058,81 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та стягнути з відповідача судові витрати. В ході підготовки справи до розгляду ухвалою суду від 09 жовтня 2015 року було задоволено клопотання [PERSON] про призначення судової експертизи (а.с.166, 167, т. 1), за результатами якої було отримано висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 3085-3987/15-24 від 11 квітня 2016 року (а.с.2-43,т.2). Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 липня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ „ПриватБанк до [PERSON] було відмовлено. У апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк ставить питання про скасування судового рішення та про постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд помилково прийшов до висновку про те, що відповідач не має заборгованості за кредитним договором, т.я. нерегулярно погашаючи кредит, допустив заборгованість з тіла кредиту, відсотків за кредитом, комісії, пені та штрафів; що поклавши в основу рішення висновок експертизи, який, на думку суду, спростовує заборгованість відповідача за кредитним договором, суд прийшов до хибного висновку, оскільки заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором існує реально. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить апеляційний смуд відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення місцевого суду без змін, вважаючи, що суд першої інстанції вирішив справу з додержанням норм матеріального і процесуального права. На вимогу апеляційного суду позивачем було надано порівняльний розрахунок заборгованості за кредитним договором від 16.05.2008 року станом на 12.05.2015 року без врахування винагороди за резервування ресурсів та без урахування змін до графіку погашення, згідно з яким заборгованість відповідача складає 21787,85 доларів США та 250 грн. (а.с. 99-103). Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що 16.05.2008 року сторони уклали кредитний договір, за яким Банк надав, а [PERSON] отримав у тимчасове користування, в т.ч. і для придбання нерухомості, 61181,22 доларів США. Що згідно з заявою на видачу готівки відповідач 19.05.2008 року отримав 48750,00 доларів США і за розрахунком Банку заборгованість за кредитним договором становить 29011,60 долапрів США. Суд послався на те, що згідно з висновком експертизи в межах наданих на дослідження документів, документально і нормативно розрахунок реальної процентної ставки у розмірі 19,23%, визначеної банком у Додатку № 1 по кредитному договору не підтверджується та що в межах наданих на дослідження документів, документально не підтверджується сума заборгованості за кредитом, визначена банком в розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 12.05.2015 року та заявлена до стягнення. Тому суд, пославшись на ст.ст.10,11,60 ЦПК України і вказавши, що суд не має можливості самостійно встановити розмір заборгованості відповідача, а наданий позивачем розрахунок спростований експертним висновком, що в сукупності дає можливість суду прийти до висновку, що ПАТ КБ „ПриватБанк не довів та не надав достатніх доказів існування дійсної заборгованості [PERSON] по кредитному договору і тому в задоволенні позову щодо стягнення боргу на підставі наданого банком розрахунку заборгованості відмовив в повному обсязі. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. Встановлено, що кредит надавався Банком [PERSON] в доларах США. З графіку погашення кредиту, що є Додатком №2 до кредитного договору видно, що [PERSON] зобовязаний був щомісячно сплачувати Банку по 835,89 доларів США (а.с.13 15 зі зворотами, т.1). З виписки по рахунку [PERSON], наданої ПАТ КБ „ПриватБанк, видно, що відповідач, починаючи з 27 травня 2008 року і по 27 листопада 2014 року, періодично сплачував грошові кошти різними сумами на погашення заборгованості за кредитним договором та припинив їх сплату з вказаної дати, не виконавши свого обовязку за кредитним договором про повне погашення заборгованості (а.с.94-109,т.1). Суд враховує, що відповідач 27 травня 2008 року одноразово сплатив на погашення кредиту 25 000 доларів США, що перевишує втроє щомісячний платіж згідно з затвердженим графіком і підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (а.с.94,т.1), однак позивачем не було офіційно внесено відповідних змін до графіку погашення кредиту. В судовому засіданні апеляційного суду було досліджено порівняльний розрахунок заборгованості [PERSON] по кредитному договору на суму 21 787,85 доларів США та 250 грн. без врахування винагороди за резервування ресурсів і змін до графіку погашення, наданого суду позивачем, з яким погодилась сторона відповідача за умови переведення заборгованості з пені з доларового еквіваленту у гривню згідно з чинним законодавством. Апеляційний суд, враховуючи наведені обставини в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню, а рішення місцевого суду, виходячи з наведеного, не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову. З порівняльного розрахунку станом на 12.05.2015 року видно, що заборгованість за тілом кредиту складає 19 828,27 доларів США; заборгованість за процентами 836,25 доларів США; заборгованість з пені 90,10 доларів США; штраф(фіксована частина) 250 грн. і штраф (процентна складова) -1033,23 доларів США, що у підсумку складає 21787,85 доларів США та 250 грн. загальної заборгованості за кредитним договором. Що станом на час вирішення справи в апеляційному суді 90,10 доларів США пені складає 2 380,98 грн.. Тому, задовольняючи частково позовні вимоги, апеляційний суд вважає, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 21 тисяча 697,75 доларів США (21787,8590,10=21697,75) заборгованості за кредитним договором і відсотками та 2 тисячі 630,98 грн. (2380,98+250,00=2630,98) пені і штрафу. Згідно з правилами ст.88 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати. Суд враховує, що позовні вимоги Банку задоволені частково на 75%. Отже сума судового збору за розгляд справи в місцевому суді складає 2740,50 грн. і за розгляд справи в апеляційному суді 3014,55 грн., які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: partial