Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Разом з тим в квартирі зареєстровані відповідачі, які не є членами сім`ї позивачки та в житловому приміщенні з 08 жовтня 2008 року не проживають без наявності для цього поважних причин, участі у витратах на утримання квартири не несуть, комунальні послуги не сплачують, проте останні не знялися з реєстраційного обліку, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди у здійсненні права розпорядження власним майном та встановлюється обов`язок сплачувати додаткові витрати на оплату комунальних послуг. У зв`язку з цим [PERSON] просила суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України, причину неявки суду не повідомили. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема встановлено, що позивачка на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 березня 2021 року (укладеного з ТОВ «СОЛ-ПРОПЕРТІ») є власником квартири [ADDRESS] . Разом з тим, в квартирі зареєстровані [PERSON] (з 18 жовтня 2007 року), [PERSON] , [PERSON] (з 27 жовтня 2009 року), які не є членами сім`ї позивачки та в житловому приміщенні з 08 жовтня 2008 року не проживають, участі у витратах на утримання квартири не несуть, комунальні послуги не сплачують, проте останні не знялися з реєстраційного обліку (а.с. 8, 10-13, 22-24). Внаслідок цього власнику житла створюються перешкоди у здійсненні права розпорядження власним майном та встановлюється обов`язок сплачувати додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Докази наявності поважних причин не проживання відповідачів в житловому приміщенні в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.ч. 4, 5\~ст. 9 ЖК України\~ житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підставі і в порядку, передбачених законом. Оскільки відповідачі\~не є\~членами сім`ї\~власника житла,\~а тому\~відносини між\~сторонами повинні\~регулюватися главою\~6\~розділу ІІІ\~Житлового кодексу\~України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). Проте вказана глава не містить підстав втрати права користування житлом у приватному секторі. Положення Житлового кодексу України дають підстави вважати, що норми глави 2 розділу III цього Кодексу (користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду) можуть застосовуватися до житлових правовідносин в приватному житловому фонді тільки в тих випадках, коли в гл. 6 ЖК є посилання на ці випадки або коли подібні житлові правовідносини не врегульовано нормами гл. 6 і застосування до цих норм гл. 2 не суперечить їх змісту. З положень глави 6 ЖК України, зокрема ст. 163 ЖК України, вбачається можливість застосування до цих правовідносин деяких положень глави 2 ЖК України, зокрема ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки це не буде суперечити закону. Згідно ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою,\~пунктами 1\~і\~5 частини третьої\~і\~частиною четвертою статті 71\~цього Кодексу. Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. В той же час, згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Як раніше встановлено судом, відповідачі за місцем реєстрації не проживають понад встановлений законом шестимісячний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин їх не проживання в квартирі, зокрема створення їм будь-яких перешкод в проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом. Водночас, наявність реєстрації відповідачів без його фактичного проживання створює власнику перешкоди у здійсненні права власності. За такого, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів (в рівних частках) на користь позивачки також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved