Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 24 жовтня 2006 року зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, про що складено актовий запис №303. У шлюбі в подружжя народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач відповідно до вимог ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) просить розірвати шлюб, вказуючи на те, що подружнє життя не склалося через втрату спільних поглядів, відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, що призвело до припинення подружніх стосунків. Останній переконаний, що їх сім'я перестала існувати, а тому її збереження та примирення з відповідачем неможливе. У строк встановлений в ухвалі про відкриття провадження відповідач відзив на позовну заяву не подала. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 травня 2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд такої проводити за правилами загального позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не проводились. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач у поданій заяві зазначив, що позов підтримує, строку на примирення просив не надавати, оскільки має намір створити нову сім'ю, відповідач у поданій заяві - позов визнала. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити повністю зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 24 жовтня 2006 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №303, від якого мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 24 жовтня 2006 року (арк. спр. 3) та свідоцтв про народження серії [NUMBER], виданого 06 березня 2007 року, та серії [NUMBER], виданого 17 березня 2012 року (арк. спр. 8, 9). Вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписами ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу зазначених норм закону та встановлених обставин - фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами по справі через втрату спільних поглядів, відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що має істотне значення, в зв'язку з чим порушене право позивача підлягає захисту, шляхом задоволення даного позову повністю. Водночас, суд зважає на аргументи позивача, які наведені останнім в обґрунтування заявлених вимог, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів, які на переконання суду є належними, допустимими, достовірними та достатніми, та не оспорені відповідачем по справі. При встановленні обґрунтованості заявлених вимог, судом враховується також те, що шлюб в розумінні ст. 24 СК України ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, яка між подружжям відсутня. Оскільки останні не підтримують подружніх стосунків протягом останніх двох років та відповідач має намір створити нову сім'ю, тому, на переконання суду, підстави для вжиття заходів щодо примирення подружжя, відсутні. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в положеннях ст.ст. 110 та 112 СК України, та на які вірно посилається позивач у своїй позовній заяві. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору стягнути на його користь з відповідача згідно приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved