Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за договором позики у розмірі 137 484,98 грн. а також судових витрат. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Мазур І.В. від 05.07.2016 р. провадження у справі відкрито. Розпорядженням керівника апарату суду від 06 жовтня 2016 року, у зв`язку із закінченням повноважень судді Мазур І.В. справу передано на повторний авторозподіл для визначення іншого складу суду. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Ключника А.С. від 15.11.2016 р. справу було прийнято до провадження і призначено судове засідання на 25.01.2017 року о 14:30 год. Розпорядженням керівника апарату суду від 06 жовтня 2016 року, у зв`язку із закінченням повноважень судді Мазур І.В. справу передано на повторний авторозподіл для визначення іншого складу суду. 25 січня 2017 року, у межах судового засідання, представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, за якою розмір грошових вимог до відповідача за договором позики склав 186 542,70 грн. Розпорядженням керівника апарату суду від 16 лютого 2017 року, у зв`язку із закінченням повноважень судді Ключника А.С. справу передано на повторний авторозподіл для визначення іншого складу суду. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Миколаєць І.Ю. від 10.03.2017 р. справу було прийнято до провадження і призначено судове засідання на 06.07.2017 року о 10:45 год. 6 липня 2017 року, у межах судового засідання, представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, за якою розмір грошових вимог до відповідача за договором позики склав 200 434,14 грн. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Миколаєць І.Ю. від 10.03.2017р. провадження у справі продовжено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 15 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] в м. Києві було укладено договір позики, за яким позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 69760 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят) грн, а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти у строк до 01 листопада 2013 року. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (речей) позикодавцем позичальнику, а розписка як борговий документ є підтвердженням факту укладення договору позики між особами та прийняття кожним із них відповідних зобов`язань. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Однак позичальником умови договору позики належним чином не виконані, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на день винесення судового рішення, відповідно до уточнюваних позивачем вимог склала: прострочена заборгованість за позикою у розмірі 69 760,00 грн., три відсотки річних, відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 7700,00 грн., заборгованість зі сплати відсотків за статтею 1048 ЦК України у розмірі 42 654,88 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 80 319,26 грн., що у сумі складає 200 434,14 грн. Надаючи правову оцінку заявленим позовним вимогам, суд вказує на те, що вимога позивача про стягнення з позичальника 3% річних за договором позики у відповідності до статті 625 ЦК України не підлягає задоволенню, оскільки позивачем було заявлено вимогу про стягнення із відповідача відсотків за статтею 1048 ЦК України, що суперечить правовій нормі, закріпленій статтею 625 ЦК України; стягнення і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України і розміру відсотків за статтею 1048 ЦК України є взаємовиключним. Наведене свідчить про наявність підстав для відмови у задоволенні даного позову у частині стягнення із відповідача 3% річних у розмірі 7700,00 грн. У решті позову, його вимоги відповідають нормам матеріального права і підтверджуються встановленими обставинами справи, що зумовлює необхідність їх задоволення у розмірі 192 734,14 грн. Крім того, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн., оскільки наявна у матеріалах справи копія договору про надання юридичних послуг від 24.05.2016 року свідчить про те, що угода була укладена між позивачем і юридичною фірмою ТОВ «Адвокатська компанія «Ліга справедливості», на користь якої і було сплачено вказаний розмір грошових коштів; водночас за приписами статті 141 ЦПК України відшкодування стороною витрат на професійну правничу допомогу здійснюється, якщо її надав безпосередньо адвокат, а не будь-яка інша фізична, чи юридична особа. Від сплати судового збору за подачу позовної заяви [PERSON] .Бородавко був звільнений, як інвалід 2ї групи, а тому судові витрати у розмірі 1600,00 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь Держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial