Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

У січні 2020 року представник позивача Щетніцький В.С ., який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що з 2003 року [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] . Даний будинок належить їй прабабі [PERSON] , яка померла [INFO] . В даний час виникла необхідність в оформленні своїх прав на нерухоме майно, але в реєстраційній службі в реєстрації відмовили. Позивач продовжує проживати у житловому будинку з надвірними будівлями. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним житловим будинком. Доглядає за будинком та утримує його, постійно робить поточний і капітальний ремонт. Позивач змушена звернутися до суду, який просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі і призначено підготовче засідання на 10:00 год. 10 лютого 2020 року. Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року розгляд справи відкладено на 09:30 год. 03.03.2020 року, витребувано з державного нотаріального архіву Вінницької області спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Гнатків Томашпільського району Вінницької області. Ухвалою суду від 03 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11:00 24 березня 2020 року. В судове засідання представник позивача [PERSON] - адвокат Щетніцький В.С. не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, просив позов задовольнити. Від Гнатківської сільської ради надійшла заява, в якій Гнатківська сільська рада не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] , просить справу розглянути без участі представника сільської ради. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Із письмових пояснень свідка [PERSON] видно, що [PERSON] із 2003 року є зареєстрованою і постійно проживала у домоволодінні [ADDRESS] . Даний будинок належав прабабі [PERSON] - [PERSON] . Із письмових пояснень свідка [PERSON] пояснив видно, що [PERSON] на протязі біля 20 років постійно проживає у домоволодінні [ADDRESS] зі своєю сім`єю. Даний будинок належав прабабі [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд, розглянувши заяви сторін, свідків дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] по даний час. Згідно довідки № 257 від 24.12.2019 року виданої виконкомом Гнатківської сільської ради [PERSON] , про те, що дійсно вона з 2003 року по даний час проживає в будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] до дня її смерті. За час проживання [PERSON] проводила ремонти, доглядала за домогосподарством, побудувала приміщення літньої кухні - хлів, погріб, камінний мур, гараж. На даний час продовжує проживати в даному домогосподарстві, добросовісно володіє і продовжує відкрито (а.с.8). З довідки про показники об`єкта нерухомого майна, передбачено, що відповідно до проведеної інвентаризації 25.04.2017 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою [ADDRESS] має такі показники : загальна площа - 69,5 кв. м., житлова площа - 50,9 кв. м. До складу майна входить житловий будинок літ «А», матеріал стін-кам`яні, веранда «а», ганок літ «а», погріб «Б», літня кухня «В», веранда «в», гараж-прибудова «в1», комора «Г», комора-прибудова «г», сарай «Д», веранда «д», сарай - прибудова «д1», баня «д2», туалет «Т», криниця «Ж», огорожа 1-3. Згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок не зареєстровано (а.с.13). З виписки з погосподарської книги Гнатківської сільської ради № 3 за 1991 - 1995 роки, по [ADDRESS] видно, що [PERSON] є головою домогосподарства (а.с.9). Відповідно до абз. 8, 9 п. 3.1 витягу із узагальнення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Отже, на день смерті [PERSON] її право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством. Як видно з запису акта про смерть від 20 жовтня 1996 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.35). З повідомлення державного нотаріального архіву Вінницької області видно, що спадкова справа померлої [INFO] [PERSON] по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с.43). Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Основною підставою для застосування набувальної давності як підстави для виникнення права власності у користувача майном є те, що майно щодо якого ставиться таке питання є таким, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Враховуючи, що вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. [PERSON] добросовісно володіє житловим будинком більше десяти років, проводить поточні ремонти та сплачує всі комунальні платежі, протягом всього періоду володіння будинком ніхто не оскаржував право позивача на володіння та користування цим майном. При цьому протягом вищевказаного періоду позивач володіла даним житловим будинком безперервно, що підтверджується письмовими поясненнями свідків. Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява [PERSON] , який представляє інтереси [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved