Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначало, що 05.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір № DN81AR00000009, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 95 122,00 грн., з кінцевим терміном повернення до 07.02.2014 року та зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Проте, відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 01.04.2015 року заборгованість [PERSON] становить 355\~112 грн. 15 коп. яка складається: із заборгованості за кредитом в сумі 65\~846 грн. 47 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 76\~038 грн. 59 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 16\~646 грн. 35 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором в сумі 196\~580 грн. 74 коп. Посилаючись на зазначені обставини, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, та просила відмовити у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк». Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 0818/1895/2012, оцінивши докази у сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 07.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № DN81АR00000009, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 95 122,00 грн. на наступні цілі: 84 000,00 грн. на купівлю автомобіля, а також у розмірі 4 368,00 грн. на сплату страхових платежів на строк до 04 лютого 2008 року, 34,00 грн. на оплату послуг за надання інформації регістратору та витрати на реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, 6 720,00 грн. сплата винагороди за надання фінансового інструменту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії у розмірі 0,50 % від суми використаних кредитних коштів щомісячно в період сплати з кінцевим терміном повернення кредиту 06.02.2014 року включно. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредитні кошти, що не заперечувалося представником відповідача. Внаслідок неналежного виконання зобовязань за укладеним договором у відповідача виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2012 року, яке набрало законної сили, із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № DN81АR00000009 від 07.02.2007 року у розмірі 121 900,01 грн., з яких: 65 506,47 грн. заборгованість за кредитом, в т.ч. прострочена заборгованість за тілом кредиту 20 802,95 грн.; 34 880,46 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 34 619, 69 грн.; 5707,32 грн. прострочена заборгованість по комісії; 15 279,55 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором за період з 01.02.2010 року по 20 січня 2012 року, а також стягнуто судовий збір у розмірі 1219 грн., а всього стягнуто суму у розмірі 123 119 грн. 01 коп. Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 16.05.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 0818/1895/2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 05.12.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № DN81АR00000009 від 07.02.2007 року у розмірі 121 900,01 грн., з яких: 65 506,47 грн. заборгованість за кредитом, в т.ч. прострочена заборгованість за тілом кредиту 20 802,95 грн.; 34 880,46 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, в т.ч. прострочена заборгованість за відсотками 34 619, 69 грн.; 5707,32 грн. прострочена заборгованість по комісії; 15 279,55 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором за період з 01.02.2010 року по 20 січня 2012 року, а також стягнення судового збору у розмірі 1219 грн., а всього 123 119 грн. 01 коп. На даний час зазначене рішення боржником не виконано, що підтвердив у судовому засіданні представник відповідача. Як зазначає представник ПАТ КБ «ПриватБанк», внаслідок невиконання боржником рішення суду в нього наявна заборгованість перед Банком, яка станом на 01.04.2015 року становить 355\~112 грн. 15 коп. і складається: із заборгованості за кредитом в сумі 65\~846 грн. 47 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 76\~038 грн. 59 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 16\~646 грн. 35 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором в сумі 196\~580 грн. 74 коп. Проте, суд вважає, що зазначені доводи є необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України, договір є обовязковим до виконання; порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії. ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись до суду із позовом про стягнення в повному обсязі заборгованості за цим же кредитними договором, скористався своїм правом дострокового стягнення кредитних коштів з боржника. Ухвалене Орджонікідзевським судом м. Запоріжжя 10.09.2012 року рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості були задоволені у повному обсязі, набрало законної сили та на даний час не змінено і не скасовано. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На думку суду, із ухваленням судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом з тим, може виникати грошове зобовязання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та повернення нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Враховуючи те, що рішення по справі 0818/1895/2012 на даний час у встановленому законом порядку боржником не виконано, то Банк має право на отримання сум передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Саме такі розяснення викладені в абз. 2 п. 17 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема зазначено, що зобовязання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені в ст.ст. 599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишаються невиконаними належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Відповідно до принципу диспозитивності розгляду цивільної справи, суд має вирішувати справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів. Позовні вимоги про стягнення сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України ПАТ КБ «ПриватБанк» не заявлялися, а отже суд вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними. За таких обставин, суд дійшов до висновку позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід залишити без задоволення. Крім того, в звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог позивача, відсутні підстави для стягнення з відповідача і судових витрат.

Outcome: dismissed