Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що згідно договору купівлі продажу від 14 серпня 2011 року він придбав домоволодіння, яке знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, вул.Гагаріна,11. За умовами договору ним сплачено повну вартість за придбане нерухоме майно відповідачу, про що свідчить розписку від 14.08.2011 року. Після укладання договору купівлі-продажу позивач виконав всі вимоги договору, тобто передав продавцю суму грошей та розпочав володіти та користуватися домоволодінням. Продавець прийняв гроші за продане майно, звільнив вказане нерухоме майно, передав свої правовстановлюючі документи, але ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 14.08.2011 року. Враховуючи викладене, позивач просив визнати виконаним зобовязання за договором купівлі-продажу домоволодіння та визнати за ним право власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с..Старі Кодаки, вул.Гагаріна,11 (а.с.2-3). Ухвалою суду від 30 травня 2014 року [PERSON] залучений до участі у справі у якості співвідповідача (а.с.19). [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що згідно договору купівлі-продажу від 14.08.2011 року він придбав у [PERSON] торгівельний комплекс літ.А-1 загальною площею 231,1 кв.м. який знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр.. Кірова, 44Н. За умовами договору ним сплачено повну вартість придбаного нерухомого майна, про що свідчить розписка. Після укладення договору купівлі-продажу торгівельного комплексу, ним виконано всі вимоги договору, тобто передано продавцю вказану у договорі суму грошей. Продавець прийняв гроші та звільнив вказане нерухоме майно, передав правовстановлюючі документи, але ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Крім того, позивачем придбано у [PERSON] домоволодіння, яке знаходиться за адресою Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, вул.Гагаріна,11, згідно договору купівліпродажу від 14 липня 2011 року. Враховуючи викладене позивач за зустрічним позовом просив визнати виконаним зобовязання за договором купівлі-продажу торгівельного комплексу та просив визнати за ним право власності на торгівельний комплекс літ.А-1 загальною площею 231,1 кв.м., який знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр.Кірова 44Н (а.с.21-23). Ухвалою суду від 16 червня 2014 року позови обєднані в одне провадження (а.с.39). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] задоволено. Визнано виконаним зобовязання за договором купівлі-продажу торгівельного комплексу, який знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 44 н від 14.08.2011 року. Визнано за [PERSON] право власності на торгівельний комплекс літ.А-1 загальною площею 231,1 кв.м., який знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Кірова,44 н . В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення зустрічного позову [PERSON] та просить ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі (а.с.53-60). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення\~суду\~в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на ст.220 ЦК України та виходив, із того, що договір купівлі-продажу нерухомого майна можливо визнати дійсним в судовому порядку, так як сторонами були виконані всі істотні умови договору, та відбулося повне виконання договору, але договір купівлі - продажу торгівельного комплексу не завірений нотаріально, так як відповідач ухиляється від цього. Однак, із вказаними висновками погодитись неможливо, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права (не застосовано закон, який підлягав застосуванню), що, згідно із п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Однак, зазначені норми судом першої інстанції проігноровані. Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що торгівельний комплекс літ. А-1 загальною площею 231,1 кв.м. який знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 44н належав [PERSON] на праві власності, і докази ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину. Крім того, судом першої інстанції порушені норми процесуального права, оскільки спірне нерухоме майно розташоване за межами Дніпропетровського району. Згідно ст.114 ЦПК України позови, що виникають щодо нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або його частини. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed