Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся з вказаним позовом та просив суд: встановити факт, що померла [INFO] [PERSON], [INFO], доводилась тіткою померлій [INFO] [PERSON], [INFO]; встановити факт постійного проживання померлої [INFO] [PERSON], [INFO], з померлою [INFO] [PERSON], [INFO], на час відкриття спадщини після смерті останньої [INFO] за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на садибу, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], розміщеного на земельній ділянці Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею 0,30 га за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що [INFO] померла [PERSON], яка за життя не склала заповіту. Її єдиною спадкоємицею була її донька [PERSON], яка на час смерті матері постійно проживала разом з нею у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. На час смерті померлій [PERSON] належала 1/2 частина домоволодіння, яке складалось з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] постійно проживала разом зі своєю померлою матір'ю на момент смерті останньої, то вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном і цим самим набула право власності на 1/2 частина домоволодіння, яке складалось з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON], яка теж за життя заповіту не склала. На час її смерті вона постійно фактично, без реєстрації, проживала за адресою: [ADDRESS], разом зі своєю тіткою [PERSON], яка її і поховала. Інші спадкоємці [PERSON] спадщину після її смерті не прийняли, оскільки ніхто з нею не проживав постійно на момент її смерті та не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] постійно проживала разом зі своєю померлою племінницею [PERSON] на момент смерті останньої, то вона прийняла спадщину і цим самим набула право власності на 1/2 частина садиби, яка складалась з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно (як рухоме, так і нерухоме), з чого б воно не складалось, де б не знаходилось, а також все те, на що вона матиме право за законом та що буде належати їй на день її смерті [PERSON], [INFO]. На час смерті [PERSON] належали: 1) успадкована нею після смерті [INFO] її племінниці [PERSON] 1/2 частина садиби, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]; 2) 1/2 частина садиби, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], розміщена на земельній ділянці Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею 0,30 га за цією ж адресою з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; 3) земельна ділянка площею 0,0357 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS], надана для ведення особистого селянського господарства; 4) ряд іншого майна. Позивач у шестимісячний термін звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та в подальшому отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна (вже згадану земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства, та інше майно). Поруч із цим, [PERSON] 22.08.2015 звернувся до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 1688/02-31 від 22.08.2015 з тих мотивів, що він не зміг надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я померлої, тобто довести належність вказаного майна спадкодавиці. Позивач стверджує, що з огляду на вказані обставини він не може зареєструвати своє право власності на успадковану ним садибу, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], розміщеного на земельній ділянці Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею 0,30 га за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що змусило його звернутись до суду з даним позовом. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що був сусідом померлої [PERSON], добре знав її та померлу [PERSON], йому відомо, що [PERSON] доводилась тіткою [PERSON], а також він бачив, що на час смерті [PERSON] вона постійно проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], і остання поховала її. Також свідок підтвердив, що матір [PERSON] в селі називали завжди [PERSON], але йому відомо, що в деяких документах її ім'я було вказано як [PERSON]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір'ю позивача, [PERSON] та [PERSON] є її родичами, їй відомо що вони були одна одній тіткою та племінницею, на момент смерті [PERSON] вона постійно проживала разом з [PERSON]. Представник позивача у судове засідання з'явилась, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, звернувся до суду з проханням розглядати справу без участі його представника з урахуванням письмових пояснень, з яких вбачається підтвердження інформації, зафіксованої у виданих Віто-Поштовою сільською радою довідках стосовно постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на момент смерті останньої. Вислухавши покази свідків та пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що вбачається з наявних в матеріалах справи повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № [NUMBER] від 07.04.2017 та актового запису про смерть № 3 від 14.02.1976. За життя [PERSON] не склала заповіту. Її єдиною спадкоємицею була її донька [PERSON], яка на час смерті матері постійно проживала разом з нею у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] вбачаються з наявних в матеріалах справи повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № [NUMBER] від 14.04.2017 та щодо актового запису про шлюб № [NUMBER] від 14.04.2017, а також актового запису № 4 від 10.12.1941 та запису акта про укладення шлюбу № 5 від 17.04.1975. Невідповідність імені [PERSON] в актовому записі про її смерть актовому запису про народження [PERSON] була усунута показами свідка [PERSON], який під присягою підтвердив, що матір [PERSON] за життя називали [PERSON], але в деяких документах її ім'я було вказано як [PERSON]. На час смерті померлій [PERSON] належала 1/2 частина домоволодіння, яке складалось з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. Вказане підтверджується витягами з погосподарських книг села Віта-Поштова за 1964-1965 роки, копії яких є в матеріалах справи. Оскільки [PERSON] постійно проживала разом зі своєю померлою матір'ю на момент смерті останньої, то вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном і цим самим набула право власності на 1/2 частина домоволодіння, яке складалось з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], що підтверджується листом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 02-11/107 від 23.04.2015, копія якого міститься у матеріалах справи. [INFO] померла [PERSON], що вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № [NUMBER] від 14.04.2017 та актового запису про смерть № 31 від [INFO], копії яких є у матеріалах справи. За життя [PERSON] заповіту не склала. На час її смерті вона постійно фактично, без реєстрації, проживала за адресою: [ADDRESS], разом зі своєю тіткою [PERSON], яка її і поховала. Вказані обставини підтверджуються вже згаданими повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № [NUMBER] від 14.04.2017 та актовим записом про смерть № 31 від [INFO], довідкою Віто-Поштової сільської ради № 142 від 12.04.2017 та листом Віто-Поштової сільської ради № 02-26/402 від 05.04.2017, копії яких знову ж таки є у матеріалах справи. Також дану обставину було підтверджено показами свідків. З огляду на лист Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори за вих.№ 128/02-14 від 27.06.2017 спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] по теперішній час не була заведена. Доказів того, що є інші спадкоємці [PERSON], які спадщину після її смерті прийняли шляхом постійного проживання разом з нею на момент смерті, суду надані не були. Родинні відносини [PERSON] та [PERSON] як племінниці та тітки були підтверджені шляхом допиту свідків. Оскільки [PERSON] постійно проживала разом зі своєю померлою племінницею [PERSON] на момент смерті останньої, то вона прийняла спадщину і цим самим набула право власності на 1/2 частина садиби, яка складалась з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.10.2014, копія якого наявна в матеріалах справи, в тому числі й у наданій суду належним чином засвідченій копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно (як рухоме, так і нерухоме), з чого б воно не складалось, де б не знаходилось, а також все те, на що вона матиме право за законом та що буде належати їй на день її смерті [PERSON], [INFO]. Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т.М. 13.01.2014 за реєстровим № 114. Копія заповіту міститься в матеріалах справи, в тому числі й у наданій суду належним чином засвідченій копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] На час смерті [PERSON] належали: 1) успадкована нею після смерті [INFO] її племінниці [PERSON] 1/2 частина садиби, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]; 2) 1/2 частина садиби, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], розміщена на земельній ділянці Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею 0,30 га за цією ж адресою з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Належність цього майна [PERSON] підтверджується листом Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 02-11/107 від 23.04.2015, витягом з погосподарських книг села за 1964-1966 роки та записами у будинковій книзі, копії яких містяться у матеріалах справи; 3) три земельні ділянки; 4) недоотримана пенсія. [PERSON] у шестимісячний термін звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та в подальшому отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна (вже на згадані земельні ділянки та недоотриману пенсію), що підтверджується наданою суду належним чином засвідченою копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] Поруч із цим, [PERSON] 22.08.2015 звернувся до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], але отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 1688/02-31 від 22.08.2015 з тих мотивів, що він не зміг надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я померлої, тобто довести належність вказаного майна спадкодавиці. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі ст. 101 ЦК УРСР 1963 року (чинної у 1964-1966 роках, коли зафіксовано право власності по 1/2 частині спірної садиби за [PERSON] та [PERSON]) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Статтею 112 ЦК УРСР 1963 року (чинної у 1964-1966 роках, коли зафіксовано право власності по 1/2 частині спірної садиби за [PERSON] та [PERSON]) визначено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток ( сумісна власність). За правилами ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вбачається зі ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, і ці дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 15 ЦК України 2003 року визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності до ст. 321 ЦК України 2003 рокуправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на ст. 381 ЦК України 2003 року садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003 рокувласник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. У ст. 1217 ЦК України 2003 рокупередбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зважаючи на ст. 1218 ЦК України 2003 року, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України 2003 рокуправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1225 ЦК України 2003 рокувстановлено, що до спадкоємців житлового будинку переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України 2003 року кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У ст. 1263 ЦК України 2003 року передбачено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України 2003 рокупередбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України 2003 рокувизначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України 2003 рокуспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року даний кодекс набрав законної сили 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. За змістом чинної на той час ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад депутатів трудящих. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції станом на час смерті [PERSON] [INFO]), місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до чинної на час виникнення спірних правовідносин Постанови Ради народних комісарів СРСР № 185 від 26.01.1934 «Про первинний облік у сільських радах» було встановлено обов'язкову для всіх сільських рад систему первинного обліку, у тому числі ведення погосподарських книг основних виробничих показників господарств Поруч із цим, у Постанові від 14.05.2014 у цивільній справі 6-42цс14 Верховний Суд України акцентував увагу на тому, що прийнята спадщина на підставі частини другої статті 548 ЦК УРСР належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, збереження або втрата набутого спадкодавцем права власності на спадкове майно з фактом отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину не пов'язана, а свідоцтво є лише документальним підтвердженням цього права (стаття 560 ЦК УРСР), відповідно до вимог законодавства спадкоємець, який прийняв спадщину, є власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини. З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з рекомендаціями, викладеними у п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 234 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України у разі наявності спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення, повинно розглядатися у порядку позовного провадження. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. З огляду на покази свідків та наявні у справі письмові докази померла [INFO] [PERSON], [INFO], доводилась тіткою померлій [INFO] [PERSON], [INFO], і вони на момент смерті [INFO] [PERSON] проживали постійно разом за адресою: [ADDRESS]. Вказане свідчить про те, що [PERSON] набула в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] у власність 1/2 частину садиби, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], розміщеного на земельній ділянці Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, і цим самим стала власницею всієї цієї садиби. З огляду на вказане суд приходить до висновку, що позивач успадкував після смерті [INFO] [PERSON] садибу, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS], розміщеного на земельній ділянці Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею 0,30 га за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. А отже, позов слід задовольнити у повному обсязі. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги беручи до уваги правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 у цивільній справі 6-42цс14 а також рекомендації, висвітлені у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: approved