Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Ухвалою судді\~ від\~06\~лютого 2019\~відкрито провадження\~у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Рожнятівського районного суду від 15 березня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення, яким зобов`язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою та домоволодінням, що знаходяться у [ADDRESS] , визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» право безперешкодно проходити на територію вказаної земельної ділянки та у приміщення домоволодіння, на заміну замків та вселення до житлового будинку уповноважених представників Товариства та інших осіб. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 25 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду № 16.62-38/07, на підставі якої укладено Кредитний договір № 16.62-38/07 від 25 вересня 2007 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між банком та позичальником цього ж дня було укладено Іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Рожнятівського РНО Ковальчуком Т.П., зареєстрований в реєстрі за № Д-755, що діє зі змінами, внесеними Договором про внесення змін від 19 червня 2008 року, зареєстрованим за № 2521, за умовами якого в іпотеку було передано майно, зокрема земельна ділянка площею 0,1287 гектарів, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться у селищі [ADDRESS] - Осада, Рожнятівського району Івано - Франківської області та цілий житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Банком на підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року, Додаткової угоди № 1 від 27 листопада 2015 року до Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 21МБ від 18 листопада 2015 року, Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 03 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О., відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» право вимоги за вище вказаними Кредитним та Іпотечним договорами. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором, позивач задовольнив свої вимоги, звернувши стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки на підставі Іпотечного договору, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. 13 травня 2016 року позивач здійснив реєстрацію права власності на Предмет іпотеки за собою, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59040756 від 13 травня 2016 року та № 59041134 від 13 травня 2016 року. На запит про зареєстрованих осіб у житловому будинку позивач отримав відповідь Брошнів - Осадської селищної ради від 11 квітня 2017 року про те, що у житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] При цьому довідку про зареєстрованих осіб Брошнів - [PERSON] селищна рада не надала. Однак під час укладення Кредитного та Іпотечного договорів [PERSON] вказав адресу житлового будинку, що є предметом іпотеки, як місце своєї реєстрації та фактичного проживання. Відповідачка [PERSON] також вказала адресу цього житлового будинку, як місце своєї реєстрації та фактичного проживання під час укладення, зокрема, Договору про внесення змін № 2 до Договору поруки від 19 червня 2008 року № 16.140-38/08-ДП-1. Письмові вимоги про виселення відповідачам було надіслано 07 квітня 2017 року, [PERSON] отримав адресовану йому письмову вимогу 13 квітня 2017 року, а письмова вимога, адресована [PERSON] , повернута на адресу позивача у зв`язку з неврученням (за закінченням терміну зберігання). Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 травня 2018 року у справі № 350/1389/17 у задоволенні позову до відповідачів про виселення з житлового приміщення відмовлено. Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, виселено відповідача [PERSON] з домоволодіння [ADDRESS] з наданням іншого постійного житлового приміщення, яке знаходиться по [ADDRESS] . Крім того, постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року встановлено, що позивачу належить земельна ділянка площею 0,1287 гектарів, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться у селищі Брошнів - Осада та цілий житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за у [ADDRESS] . Ключі від житлового будинку знаходяться у відповідачів, що дає їм можливість незаконно користуватися даним нерухомим майном. Натомість, позивач, маючи право власності на житловий будинок, не має до нього доступу та можливості повноцінно ним володіти, користуватися та розпоряджатися. Таким чином, відповідачі порушують права позивача, як власника житлового будинку на володіння, користування та розпоряджання своїм майном, шляхом ігнорування вимоги позивача про виселення, ненаданням доступу до житлового будинку, не звільняють належні позивачу приміщення в будинку, господарські будівлі та земельну ділянку від своїх речей. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачі, які були належним чином повідомлені про час розгляду справи у судове засідання не з`явилися повторно, причини неявки не відомі. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку, визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України з постановленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається\~ своїми вимогами на свій розсуд. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14). За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається,\~як на\~підставу\~своїх вимог\~або\~заперечень,\~крім\~випадків,\~встановлених\~цим\~Кодексом.\~У разі\~посилання учасника\~справи на\~не вчинення\~іншим учасником\~справи певних\~дій або\~відсутність певної\~події,\~суд може\~зобов`язати такого\~іншого учасника\~справи надати\~відповідні докази\~вчинення цих\~дій або\~наявності певної\~події.\~У разі\~ненадання таких\~доказів суд\~може визнати\~обставину не\~вчинення відповідних\~дій або\~відсутності події\~встановленою.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. За змістом ч. 4 ст. 82 зазначеного кодексу, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. 25 вересня 2007 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та відповідачем [PERSON] на підставі Генеральної угоди укладено Кредитний договір №16.62-38/07-СК. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня укладено іпотечний договір, який посвідчено нотаріусом Рожнятівського РНО Ковальчуком Т.П. та зареєстровано в реєстрі за №Д-755. Також 19.06.2008 року до договору внесено відповідні зміни. Згідно цих договорів в іпотеку передано нерухоме майно загальною вартістю 767\~319 гривень, а саме домоволодіння загальною площею 425,8 кв.м та земельну ділянку площею 0,1287 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що знаходяться в [ADDRESS] . На підставі Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18 листопада 2015 року, Додаткової угоди №1 від 27 листопада 2015 року до вищевказаного договору, договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави від 03 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко О.І., ПАТ «ВТБ БАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» право вимоги за кредитним та іпотечним договорами. 13 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та проведено реєстрацію за позивачем права власності на предмет іпотеки - домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1287 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд в [ADDRESS] Брошнів [ADDRESS] , що належали на праві власності відповідачу [PERSON] Зазначені обставини\~підтверджуються копією\~постанови Івано-Франківського\~апеляційного суду\~від 11\~жовтня 2018\~року (а.\~с.\~9) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №59041134 від 13 травня 2016 року (а.с. 21-23). Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно змісту ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до роз`яснень, які містить п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. 391, ст. 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що позивач є власником будівель та земельної ділянки площею 0,1287 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд у [ADDRESS] Брошнів - Осада по [ADDRESS] , однак не може в повній мірі володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю у зв`язку з тим, що відповідачі чинять йому в цьому перешкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором , а відповідно до ч. 2 цієї ж норми у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: в тому числі визнання права та припинення дії, яка порушує право. Суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача застосувавши способи захисту його порушеного права як власника майна, визначені в позовних вимогах, шляхом зобов`язання відповідачів не чинити йому перешкоду користуванні належним йому нерухомим майном та визнання за ним права вчинити певні дії відносно цього майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивач поніс документально-підтверджені судові витрати у виді судового збору, які з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові слід покласти на відповідачів у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved