Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

У травні 2005 року позивач [PERSON]. звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що 08 жовтня 1988 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, про що відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Попілянського району у Житомирській області зроблено відповідний актовий запис № 34 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають повнолітню дитину. Починаючи з лютого 2014 року спільного господарства з відповідачем позивач не веде, сторони живуть окремо, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач бажає розірвати шлюб з тієї причини, що з відповідачем вони не зійшлись характером, поглядами на спільне життя. У зв'язку з чим між ними виникали суперечки та сварки. За час що минув, всі почуття позивача до відповідача змінились. Примирення між сторонами не можливе. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства сторонами на спільні кошти було придбано нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На сьогоднішній день сторони не домовились про порядок поділу спільного майна. На підставі викладеного позивач просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був укладений 08 жовтня 1998 року про що Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Попільянського району у Житомирській області зроблено відповідний актовий запис № 34. Здійснити поділ спільного майна подружжя: визнати за сторонами по ? частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, наявні письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 08 жовтня 1988 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Попілянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 34, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. За час шлюбу сторони набуто у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Сторони довгий час спільно не проживають, не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Сім'ю зберегти неможливо. Відповідно до ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Стаття 112 Cімейного кодексу визначає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 59 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд, приходить до висновку, що сторонами по справі під час шлюбу була набута спірна квартира за адресою: [ADDRESS] В силу ст. 60 СК України дана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. А отже кожному з них належить ? даної квартири. У зв'язку з чим суд, вважає за необхідне визнати за кожною із сторін право власності на ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] Також, суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб між сторонами. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved