Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 26 січня 2002 року, він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що подружнє життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів, втрати почуття любові та поваги один до одного. З 2008 року вони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. Спору щодо розподілу мана та місця проживання житини не мають. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Тому, звернувся до суду з даним позовом. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила суд залишити їй шлюбне прізвище «Савченко». Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 січня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 24, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серія І-БК № 380532, виданим 26 січня 2002 року. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження Серія І-БК № 614285, виданим повторно 25 травня 2018 року. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «Савченко». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх дитини. а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved