Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.04.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем було укладено кредитний договір. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості становить 134543,96 грн., яка складається з: 74316,50 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5,79 грн. - сума заборгованості за відсотками; 45204,81 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 15016,86 грн. - сума заборгованості за пенею. Між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 30.07.2018 року було укладено договір відступлення прав вимоги, за яким право вимоги по даному кредитному договору було відступлено на користь останнього. Тому оскільки боржником умови договору не виконані, позивач просить стягнути з неї на свою користь заборгованість у розмірі 134543,96 грн. та судовий збір. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві вказав про розгляд справи у його відсутності та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання також повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направила. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом вставлено, що 29.04.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем було укладено кредитний договір на надання їй кредиту на суму 104600,00 грн. Відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку зі сплати коштів в обумовлений договором строк у рахунок погашення боргу за кредитним договором та сплати інших платежів позивачем нараховано заборгованість в сумі 134543,96 грн., яка складається з: 74316,5 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5,79 грн. - сума заборгованості за відсотками; 45204,81 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; 15016,86 грн. - сума заборгованості за пенею, що підтверджується розрахунком заборгованості. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, за яким право вимоги по даному кредитному договору було відступлено на користь останнього. Згідно реєстру боржників - додатку № 1 до договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 134543,96 грн. Листом від 07.08.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» повідомило Боцян Т.В. про відступлення права вимоги. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. У силу ст. 550 ЦК України право на неустойку, якою згідно зі ст. 549 цього Кодексу є штраф, пеня, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму кредиту не повернув та заборгованість не погашає, чим порушує майнові права позивача. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 45204,81 грн. заборгованості за платою за управління кредитом, суд зазначає наступне. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Умовами укладеного кредитного договору не передбачено та між сторонами не погоджено надання та оплату боржником послуги управління кредитом, у зв`язку з чим суд вважає таку вимогу безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 89339,15 грн., яка складається з: 74316,5 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5,79 грн. - сума заборгованості за відсотками; 15016,86 грн. - сума заборгованості за пенею. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем, що підтверджено документально. Враховуючи викладене,

Outcome: partial