Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у розмірі 144165,85 грн., які виникли на підставі договору безпроцентної позики №1707 від 19.07.2013р. За рішенням суду, яке набрало законної сили 04.11.2014 року, з відповідача на користь позивача була стягнута грошова сума у розмірі 1444165,85 грн., проте боржник до цього часу рішення суду не виконав, грошові кошти йому не повернув. Посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача інфляційні витрати за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року у розмірі 63328,10 грн., 3% річних за прострочення в 191 день ( з 05.11.2014р. по 14.05.2015р.) у сумі 2263,20 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.32). Причини неявки суду не повідомив, заперечень щодо позову не подав. Згідно зі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, постановляє заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04.11.2014р. було залишено без змін рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.07.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Вказаним рішенням позовні вимоги [PERSON] було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики №1907 від 19.07.2013 року в розмірі 144165,85 грн., пеню в розмірі 3080,8 грн., судовий збір - 1472,46 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. За цим рішенням позивач отримав виконавчий лист, який 22.12.2014 року пред'явив до примусового виконання до відділу ДВС Бердянського МРУЮ. На момент подачі позову до суду рішення суду не виконано. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати також з рішення суду. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, суд вважає, що є усі правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України. Такі ж правові позиції висловив Верховний Суд України,зокрема у постановах №3-116/гс11, №6-113/цс14, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстав, передбачених ст.355 ЦПК України. Проте при перевірці судом правильності здійснення розрахунку інфляційних витрат було встановлено, що він здійснений невірно. За підрахунком суду інфляційні витрати за період з листопада2014 року по квітень 2015 року, виходячи із суми боргу 144165,85 грн. становлять: - листопад 2014р. - 144185 х (101,9 /100)/100 =2739,15 грн.; - грудень 2014р. - 144185 х (103,0 /100)/100 = 4324,98 грн.; - січень 2015р. - 144185 х (103,1 /100)/100 = 4469,14 грн.; - лютий 2015р. - 144185 х (105,3 /100)/100 = 7640,79 грн.; - березень 2015р. - 144185 х (110,8 /100)/100 = 15569,91 грн.; - квітень 2015р. -144185 х (114,0 /100)/100 = 20183,22 грн. Таким чином загальний розмір інфляційних витрат становить 54927,19 грн. Розмір 3% річних розрахований позивачем правильно і становить 2263,10 грн. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі, але підлягають задоволенню частково. З відповідача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 571,90 грн. (54927,19+2263,10) х1%)

Outcome: partial