Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У червні 2014 року подружжя [PERSON] звернулися до суду з позовом, про визнання припиненими договорів поруки №52-0018/08/101-CLNv/ і №53-0018/08/101-CLNv/ від 21.11.2008, які були укладені на забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] та Банком на суму 47600,00 доларів США. Позов, з посиланням на ч.1 ст. 559 ЦК України мотивовано тим, що сторони за кредитним договором без згоди позивачів внесли до нього зміни, за якими збільшили термін повернення кредиту на 6 років, встановили новий графік платежів, внаслідок чого збільшився обєм їх відповідальності. У подальшому, в особі свого представника, збільшуючи вимоги, просили визнати недійсними додаткові договори 1 і 2 від 19.01.2010 до наведених договорів поруки, на підставі ч.3 ст. 203 ЦК, вказуючи, що вони їх не підписували, а тому не було волевиявлення позивачів на укладання додаткових угод(а.с.71-75).Позов було також доповнено вимогою про визнання договорів поруки від 21.11.2008 припиненими згідно із п.4 ст.559 ЦК, оскільки строк дії поруки не встановлений, а Банк протягом 6 місяців до поручителів не звертався(а.с.156-158) 31 липня 2014 року Банк подав зустрічну заяву до [PERSON] і подружжя [PERSON] про дострокове повернення кредиту. Вимоги мотивував тим, що за кредитним договором №52-0018/08/101-CLNv від 21.11.2008 року та додаткового договору від 29.01.2010 відповідачу було відкрито кредитну лінію з лімитом кредитуваня 47600 доларів США. З березня 2010 року [PERSON]. не виконує зобовязання в частині повернення кредиту, а з листопада 2010 - в частині своєчасної сплати процентів. Внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість на загальну суму 935 938,74 грн. З метою забезпечення повернення кредиту, укладені договори поруки, а тому просив стягнути заборгованість з боржника та з поручителів у солідарному порядку. Представник первісних позивачів у суді наполягала, що позивачі не підписували додаткові угоди за №№1,2 до договорів поруки, що свідчить про їх недійсність, а договори поруки від 21.11.2008 припинилися на підставі ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України, оскільки без згоди поручителів збільшено обсяг відповідальності. Окрім цього протягом 6 місяців з часу виникнення боргу не було предявлено вимогу до поручителів. Просила первісний позов задовольнити. Представник Банка первісний позов не визнав, стверджував, що подружжя [PERSON] підписували як договори поруки так і додаткові угоди, що підтверджено висновком судового експерта. [PERSON] не виконує зобовязання за кредитним договором, а тому Банк має право вимагати дострокове погашення заборгованості. Позов предявлено до поручителів протягом встановленого 6 місячного строку. Поручителі мають відповідати солідарно із боржником. [PERSON] первісний позов підтримав повністю, стверджував, що [PERSON] додаткові договори до договору поруки при ньому не підписували. Пояснив, що з причин високих інфляційних процесів та стану здоровя він позбавлений можливості сплачувати кредит і має заборгованість. Проте на виконання договору надав згоду Банку на погашення боргу за рахунок заставного майна. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає справу у межах позову на засадах змагальності і диспозитивності. Відповідно до яких, зокрема сторони мають рівні права щодо подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10,11,61 ЦПК). 21.11.2008 між [PERSON] та АКБ «Форум», правонаступником якого є Банк, укладено кредитний договір №0018/08/101/-CLNv/ про надання йому кредиту у сумі 47600,00 доларів США під 16,0% річних з кінцевим строком повернення до 20 листопада 2018 року. (а.с. 29-30). Банк свої зобовязання виконав. [PERSON] отримав від Банку грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується заявами на видачу готівки від 21.11.2008, 28.11.2008, 20.01.2009 (а.с.41-42) З метою забезпечення виконання зобовязань позичальником, 21.11.2008 між Банком та [PERSON] укладено договір поруки № 52-0018/08/101-CLNv, за умовами якого останній поручився за виконання кредитного договору [PERSON] у повному обсязі. Аналогічний договір поруки №53-0018/08/101- CLNv від 21.11.2008 за однаковими умовами було укладено з [PERSON] (а.с. 7,8,37,39). 29.01.2010 до наведеного кредитного договору та договорів поруки були укладені додаткові договори між Банком і [PERSON] відповідно до яких строк повернення кредиту та строк виконання договорів поруки було визначено до 20.11.2024 зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 16 % річних (з 21.11.2008 по 28.01.2010), 15 % річних (з 29.01.2010 по 28.01.2012) і 16 % річних ( з 29.01.12. по 20.11.2024) Із розрахунку вбачається, що [PERSON] не здійснював регулярні платежі, внаслідок чого станом на 02.06.2014 року у нього виникла заборгованість на загальну суму 78 798,88 доларів США, що по курсу НБУ на той час становить 935 938,74 грн., у тому числі: 4 945,28 доларів США (58737,88 грн.) простроченої заборгованості; 42 522,88 доларів США (505068,33 грн.) поточної заборгованості, 26789,56 доларів США ( 318194, 17 грн.) простроченої заборгованості за нарахованими процентами, 675,11 доларів США (8018,66 грн.) поточної суми заборгованості за нарахованими процентами та 3866,05 доларів США (45919,26 грн.) пені (а.с. 43-44). У статтях 526, 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Підстав для звільнення [PERSON] від виконання умов договору в контексті ст.625 ЦК України немає. Отже, [PERSON] порушив взяті зобовязання перед Банком щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, ґрунтовних заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, передбачених процесуальним законом, суду не представив, що є підставою для задоволення зустрічного позову в цій частині. Заперечення [PERSON] та [PERSON] проти укладання ними додаткових договорів поруки від 29.01.2010 спростовані належними доказами. Так, пунктами 3.3 договорів поруки від 21.11.2008 встановлено, що кредитний договір є їх невідємною частиною. Таким чином зміни до кредитного договору, які відбувалися за ініціативою [PERSON] тягнуть зміни і у договорах поруки. У п. 1.2 кредитного договору визначено термін повернення кредиту до 20.11.2018 року, а додатковим договором цей термін було подовжено до 20.11.2024 року. Зі змісту п.п.1.1 додаткових договорів 1,2 від 29.01.2010 до договорів поруки вбачається, що він містить усі зміни, до основного кредитного договору, у тому числі про подовження строку дії кредитного договору, зменшення процентної ставки на 2 роки тощо (а.с. 38-40). На додаткових договорах поруки міститься згода кожного з подружжя [PERSON] на їх укладання. За клопотанням представника [PERSON] у справі проведена почеркознавча експертиза. Відповідно до категоричного висновку експерта №1/1363 від 27.04.2015 усі підписи на спірних додаткових договорах виконані саме поручителями(а.с.87-132).[PERSON], хоча і вказував, що додаткові договори при ньому не підписувалися, але стверджував, що поручителі знали про зміни до основного кредитного договору. Таким чином твердження представника [PERSON] у суді, що останні не підписували спірні додаткові договори, що тягне їх недійсність не знайшли документального підтвердження. А тому доводи представника, що збільшення обсягу відповідальності, відбувалася без згоди подружжя [PERSON] є не ґрунтовними. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності(ст.559 ЦК України).Таким чином, порука - це строкове зобов'язання. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). В оскаржуваних договорах поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором, або якщо кредитор протягом 1 року від дня настання строку виконання зобовязань не предявить вимогу до поручителя; в інших випадках. А тому в цьому разі, зважаючи на усталену правову позицію Верховного Суду України у подібних правовідносинах (справа №6-125цс14 від 17.09.14) на думку суду, підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України. Згідно з положеннями цієї частини ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У звязку з порушенням [PERSON] виконання зобовязання за кредитним договором, Банк відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і пункту 3.2.2. кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 12.03.2014 року [PERSON] вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів (а.с.45). Ці обставини [PERSON] не заперечував. Отже, предявивши вимогу 12.03.2014 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор згідно із ч. 2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від 12.03.2014. Саме така правова позиція викладена у Постанові ВСУ № 6-190цс від 21.01.2015 у справі за подібними правовідносинами визнання поруки припиненою, яка в силу ст.360 -7 ЦПК України є обовязковими для застосування. Позов до поручителів був поданий Банком 31.07.2014, тобто у межах 6 місячного строку. Згідно з п. 3.1 договорів поруки від 21.11.2008 року в разі невиконання боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором поручителі несуть солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником. . Зважаючи на досліджені докази в їх сукупності і взаємозвязку, виходячи з положень ч.4 ст.559 ЦК України, наведеної правової позиції Верховного Суду України, суд вважає, зустрічний позов ґрунтовним. Судові витрати стягуються, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України,у розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір», який діяв на час подачі Банком зустрічного позову - 1% від ціни позову, але не більше трьох мінімальних заробітних плат, або 3654 грн. Суд також ураховує, що позивачами не в повному обсязі сплачений судовий збір, а Банк на той час був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved