Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», треті особи Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що вона з 1999 року працювала у Національному історико-архітектурному музеї «Київська фортеця», а з 25 березня 2015 року - на посаді заступника генерального директора Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» з випробувальним строком три місяці. Відповідно до наказу № 62-к від 15 травня 2015 року позивача звільнено із займаної посади з 22 травня 2015 року на підставі ст. 28 КЗпП України, оскільки встановлено невідповідність позивача посаді, на яку прийнято. Наказ про звільнення позивач вважає незаконним, просить поновити її на посаді, оскільки причина звільнення є надуманою, звільнення відбулось з порушенням норм трудового законодавства, а саме не проведено атестації на визначення відповідності позивача займаній посаді та звільнення позивача без попереднього погодження з Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, уточнивши вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 травня 2015 року по 10 липня 2015 року, оскільки наказом № 109-квід 10 липня 2015 року позивача прийнято на посаду заступника генерального директора Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», з якої незаконно звільнили. Судом до участі у справі як третю особу притягнуто в.о.генерального директора Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» [PERSON] Представник відповідача, котра є і третьою особою - в.о.генерального директора Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, погодившись, що звільнення позивача відбулось з численними порушеннями трудового законодавства. Представник третьої особи Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради до судового засідання не з'явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 1999 року працювала у Національному історико-архітектурному музеї «Київська фортеця», а з 25 березня 2015 року - на посаді заступника генерального директора Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця» з випробувальним строком три місяці (а.с. 63-64). Відповідно до наказу № 62-к від 15 травня 2015 року позивача звільнено із займаної посади з 22 травня 2015 року на підставі ст. 28 КЗпП України, оскільки встановлено невідповідність позивача посаді, на яку прийнято (а.с. 62). Відповідно до ст. 28 КЗпП України коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. Отже, можна зробити висновок про те, що невідповідність працівника займаній посаді може бути встановлена на підставі проведення атестації. Відповідно до п. 1.3 Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму України від 16 липня 2007 року № 44 основним завдання атестації є оцінка професійної кваліфікації і ділових якостей працівника на основі об'єктивних, обґрунтованих критеріїв, виходячи з результатів його роботи, з метою визначення можливостей професійного і посадового росту. Вказане Положення передбачає порядок проведення атестації, відповідно до котрого видається наказ про проведення атестації, утворюється атестаційна комісія, яка проводить атестацію, за результатами якої приймається рішення. Проте, проведення атестації до звільнення позивача із займаної посади не проводилось. Крім того, при видачі наказу про звільнення відповідачем не були відібрані пояснення у позивача, відсутні будь-які докази, що підтверджують невідповідність позивача займаній посаді. Відповідно до п. 3.3 Положення про Національний історико-архітектурний музей «Київська фортеця», котре затверджене розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 21 липня 1998 року № 1497 та Колективного договору Генеральний директор музею приймає та звільняє з роботи своїх заступників за погодженням з Головним управлінням культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с. 65-69). Згідно з п. 2 Положення про Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29 листопада 2013 року № 2183 Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) перейменовано з Головного управління культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке є правонаступником Управління у справах національностей та релігій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до рішення Київської міської ради від 15 березня 2012 року № 198/7535 «Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)». Проте, відповідач не погодив звільнення позивача в зазначеному порядку з Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). За таких обставин, суд дійшов висновку про поновлення позивача на посаді заступника генерального директора з науково-дослідної пам'яткоохоронної роботи Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця». Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому, суд, як і будь-який інший орган з розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, змінювати підстави розірвання трудового договору. Якщо звільнення з роботи проведено з порушенням закону, суд, не скасовуючи наказу і не змінюючи підстав припинення трудового договору, зобов'язаний поновити працівника на попередній роботі. Разом з тим, наказом № 109-квід 10 липня 2015 року позивача прийнято на посаду заступника генерального директора Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», тобто на ту посаду, з якої незаконно звільнили. Відтак, суд дійшов висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня звільнення до прийняття на посаду заступника генерального директора Національного історико-архітектурного музею «Київська фортеця», тобто за період з 23 травня 2015 року по 10 липня 2015 року. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З довідки про заробітну плату [PERSON] вбачається, що її середньоденна заробітна плата становить 175 грн. 46 коп. (а.с. 14). У Національному історико-архітектурному музеї «Київська фортеця» передбачено 5-денний робочий тиждень, про що зазначили сторони у судовому засіданні. З часу звільнення до дня прийняття на роботу пройшло 33 робочі дні (за вирахуванням святкових та вихідних днів). А тому, середній заробіток за цей період складає 175 грн. 46 коп. х 33 робочі дні = 5 790 грн. 18 коп. Відповідно до довідки про заробітну плату [PERSON] її місячна заробітна плата за квітень 2015 року становить 1 346 грн. 75 коп. (а.с. 14). Тому, стягнення 1 346 грн. 75 коп. як заробітної плати за один місяць із суми 5 790 грн. 18 коп. відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню, як і поновлення на роботі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним, оскільки таке не передбачено чинним законодавством. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру, 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру з урахуванням положень ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір», що діяв в редакції на час подання позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial