Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість з виплати соціальної стипендії з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 43983,97 грн. Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 5 липня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з Харківського Національного педагогічного університету імені [PERSON] на користь [PERSON], суму не нарахованої та не виплаченої соціальної стипендії за період з червня 2014 року по грудень 2016 року включно, з урахуванням інфляційних втрат, в сумі 43983 грн. 97 коп. Стягнуто з Харківського Національного педагогічного університету імені [PERSON] на користь [PERSON], сплачений судовий збір в розмірі 640 грн. На вказане рішення суду першої інстанції Харківський Національний педагогічний університет імені [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі недоведених обставин. Суд не проводив судового розгляду справи та не зясовував чи є позивач особою, що має право на пільгу, також не врахував той факт, що стипендія не є заробітною платою на яку розповсюджується індексація. Університет не отримував бюджетних коштів на виплату соціальних стипендій і тому не мав можливості їх виплачувати. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Постановляючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу безпідставно не було нараховано та виплачено стипендію, в розмірі передбаченому ЗК «Про підвищення престижності шахтарської праці». З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що на підставі наказу №81-С від 10.08.2013 року [PERSON] була зарахована до українського мовно-літературного факультету Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, поза конкурсом, на підставі ст.5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи у підземних умовах більше 15 років. Відповідно до довідки №124 від 23.05.2017 року, виданої Харківським національним педагогічним університетом ім. Г.С. Сковороди позивач є студентом 4 курсу денного відділення українського мовно-літературного факультету Харківського національного педагогічного університету ім.Г.С. [PERSON] на бюджетній формі навчання (а.с.19). З довідок Харківського національного педагогічного університету ім. Г.С. Сковороди про доходи, що містяться в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] за період з 01.06.2014 р. по 31.12.2014р. була нарахована стипендія у розмірі 4947,29 грн.; з 01.01.2015року по 31.12.2016 року стипендія не нараховувалась. Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також\~ протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЗУ «Про вищу освіту» фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. (ч.3) Розміри бюджетних призначень на підготовку фахівців з вищою освітою, а також на підготовку наукових і науково-педагогічних кадрів встановлюються у Державному бюджеті України на відповідний рік. За приписами ч. 1 статті 61 ЗУ «Про освіту» фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Законами України «Про Державний бюджет на 2013, на 2014, 2015 та на 2016 роки» не передбачені виплати відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Ураховуючи відсутність бюджетного призначення на виконання вимог ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» на законодавчому рівні та у звязку з відсутністю порядку застосування такого виду забезпечення, який має затвердити КМУ, Університет не мав правових підстав для нарахування та виплат стипендії студентам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років. Вищенаведені норми матеріального права залишились поза увагою суду першої інстанції , висновок суду не відповідає обставинам справи, що є підставою згідно п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України для скасування рішення суду. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Матеріали справи не містять доказів порушення прав позивача неправомірними діями відповідача, а тому підстав для задоволення позову не має. На підставі ст.88 ЦПК України у звязку із відмовою в задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704 грн, який було сплачено відповідачем за подачу апеляційної скарги.

Outcome: approved