Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, в якій просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 6 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 05 червня 2019 року ним до Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області подана заява про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.ст. 189, 191 КК України. Після отримання вказаної заяви відомості про злочин не були внесені відповідачем до ЄРДР протягом 24 годин, як це передбачено ст. 214 КПК України, внаслідок чого він був змушений звертатися до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого. 10 червня 2019 року ухвалою слідчого судді у справі № 199/4678/19 вказана бездіяльність слідчого визнана протиправною. 14 червня 2019 року відомості за Заявою внесені до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді. Внаслідок бездіяльності уповноваженого державного органу він зазнав душевних страждань, а неспроможність передбачених законом процедур забезпечити йому захист законних прав заявника вже на початковому етапі ініціювання кримінального провадження породило у нього недовіру до правоохоронної системи та держави в цілому. Оскільки йому завдана моральна шкода, безпосередньо пов`язана з порушенням посадовими особами органу досудового розслідування його права на застосування до нього, як учасника кримінального провадження (заявника), належної правової процедури, вона підлягає відшкодуванню одноразово як компенсація втрат немайнового характеру. Так як судовим рішенням, яке набрало законної сили (ухвала слідчого судді від 10.06.2019 року у справі № 199/4678/19), встановлена неправомірність бездіяльності посадових осіб відповідача, обґрунтованим є висновок про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої йому такими діями моральної шкоди. Чинним законодавством не встановлений механізм розрахунку розміру моральної шкоди в подібних правовідносинах. Вважає можливим розрахунок розміру моральної шкоди здійснити на основі встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, яка становить 6 000,00 грн., та стягнути на його користь виплату саме в такому розмірі в якості компенсації завданої моральної шкоди. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 червня 2019 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про кримінальне правопорушення. У вказаній заяві [PERSON] було зазначено, що під час виконання представницьких функцій йому стало відомо про обставини, які свідчать про можливе вчинення злочинів службовими особами одного з підприємства України, а саме: в діях службових осіб ТОВ «ТГЛ Україна», які знайшли своє вираження у заволодінні за попередньою змовою шляхом зловживання службовим становищем 29.05.2019 року на території філії ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Дніпровський річковий порт» майном (внаслідок права на перевезення) ТОВ «СТРЮЧОК ПАК» станком ZXL-С700 вартістю 573 899,00 грн. (що у 597 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян) із подальшим вимаганням 30.05.2019 та 04.06.2019 року грошових коштів в розмірі 111 506,52 грн. та 2 400,00 доларів США з погрозою обмеження ТОВ «СТРЮЧОК ПАК» у реалізації свого права власності, міститься склад злочинів, відповідальність за які передбачена ст.ст. 189, 191 КК України. У зв`язку з цим просив внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 189 та ст. 191 КК України та надати йому (нарочно або засобами електронного зв`язку) витяг з реєстру, як заявнику (а.с. 3). Оскільки протягом 24 годин після отримання вищевказаної заяви про кримінальне правопорушення, як це передбачено статтею 214 КПК України, відповідні відомості за даною заявою не були внесені Амур-Нижньодніпровським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 06 червня 2019 року [PERSON] в порядку ст.ст. 303-304 КПК України звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, в якій просив зобов`язати уповноваженого слідчого Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення на підставі його заяви від 05 червня 2019 року (а.с. 4). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2019 року по справі № 199/4678/19 скаргу [PERSON] на бездіяльність уповноважених службових осіб Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань було задоволено. Зобов`язано уповноважених службових осіб Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви [PERSON] від 05 червня 2019 року (а.с. 5). Копію вищевказаної ухвали суду від 10 червня 2019 року було отримано Амур-Нижньодніпровським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від [PERSON] 12 червня 2019 року (а.с. 6). 14 червня 2019 року Амур-Нижньодніпровським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019040630001007 були внесені відомості про те, що до АНД ВП ДВП надійшло звернення представника ТОВ «СТРЮЧОК ПАК» [PERSON] у відношенні службових осіб ТОВ «ТГЛ Україна», які на території філії ПАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» «Дніпровський річковий порт» по вул. Амур Гавань, 11, самоправно утримують контейнер з товаром (ЖЄО № 18626), що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019040630001007, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ст. 356 КК України, потерпілий/заявник - ТОВ «СТРЮЧОК ПАК» (а.с.7). За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Звертаючись у травні 2021 року до суду з даним позовом [PERSON] просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь 6 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок бездіяльності уповноваженого державного органу він зазнав душевних страждань, що також породило у нього недовіру до правоохоронної системи та держави в цілому. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У статті 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 зазначено, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України закріплюють, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У постанові Верховного Суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 зроблено висновок про те, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Однак, позивачем [PERSON] не надано доказів того, що бездіяльністю службових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області безпосередньо позивачу [PERSON] було заподіяно моральну шкоду. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 КПК України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим. Заявник має право: отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування. Згідно з ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Потерпілого у кримінальному провадженні може представляти представник - особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником. Представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні (ч.ч. 1, 2 ст. 58 КПК України). Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019040630001007 потерпілим/заявником зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «СТРЮЧОК ПАК». Отже, звертаючись 05 червня 2019 року до Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про кримінальне правопорушення [PERSON] діяв не у власних інтересах, а як представник в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРЮЧОК ПАК». У частині 4 статті 58 КПК України визначено, що представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити процесуальні дії від імені другої сторони, яку вона представляє. Інститут представництва є однією з важливих процесуальних гарантій права на судових захист, що разом з іншими засобами забезпечує особі доступ до правосуддя. Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року по справі № 916/1423/17). Разом з цим, слід також зазначити, що для настання цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди необхідною є наявність таких елементів: винність дій особи, яка завдала шкоду, протиправність таких дій (в даному випадку бездіяльності), наявність шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками, що настали. При цьому необхідною є одночасна наявність всіх вищезазначених елементів. З аналізу норм статей 1173, 1174 ЦК України слід дійти висновку, що за заподіяння шкоди незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкода відшкодовується державою фізичній або юридичній особі, якій безпосередньо завдано таку шкоду. Таким чином, оскільки в даному випадку заяву про кримінальне правопорушення 05 червня 2019 року було подано позивачем не у власних інтересах, а в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРЮЧОК ПАК», то і шкода, яка могла бути завдана бездіяльністю службових осіб Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, що полягала у невнесенні відомостей за заявою про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, могла бути завдана виключно Товариству з обмеженою відповідальністю «СТРЮЧОК ПАК», а не його представнику - Афоніну О.В. Здійснюючи представництво, представник користується процесуальними правами особи, інтереси якої він представляє. Під час розгляду справи судом не встановлено факту завдання відповідачем моральної шкоди безпосередньо позивачу [PERSON] . При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Крім того, статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто, можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконливого висновку, що позивачем не доведено на теперішній час факту порушення відповідачем його прав. З огляду на вищевикладене, оскільки звертаючись 05 червня 2019 року з заявою про кримінальне правопорушення [PERSON] діяв не у власних інтересах, а як представник в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРЮЧОК ПАК», а також з урахуванням того, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю відповідачів безпосередньо [PERSON] було завдано моральну шкоду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] 6 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають віднесенню на рахунок держави. На підставі ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed