Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 08 серпня 2015 року, мають малолітню дитину - дочку [PERSON] народжену 05 березня 2016 року. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримує з грудня 2016 року, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, тому просить суд, стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1/4 частині зі всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дочкою трирічного віку. У судове засідання позивач правила заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. При цьому наполягала на постановленні по справі заочного рішення. Відповідач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину не явки суду не повідомив, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність, про що постановити ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 08 серпня 2015 року, про що Жовтневим відділом ДРАЦС РС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис № 561 (а.с. 5). Від шлюбу подружжя мають одну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Судом встановлено, сторони у грудня 2016 року сімейні відносини не підтримують, мешкають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Малолітня дитина знаходиться на утриманні у позивача та проживає разом з нею. Позивачка не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, тому коштів на її утримання не вистачає. Відповідач у добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги не надає, що є обтяжуючим фактором для позивача. Відповідач працює на ПАТ «[PERSON] [PERSON] Ріг», отримує постійний, стабільний дохід, стягнень за виконавчими листами на користь третіх осіб не має, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дружини у зазначеному позивачем розмірі. На спростування вказаного відповідачем доказів не надано. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. ст. 10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ч. 3 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір.

Outcome: approved