Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 23 січня 2004 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них є троє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач різко втратив бажання до вирішення їхніх житлових проблем, окрім того, у нього є інша жінка з якою він і планує жити разом. 27 березня 2016 року відповідач, нічого не сказавши, залишив квартиру, яку вони винаймали. Просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON] і стягнути з останнього судові витрати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав і просила їх задовольнити. Окрім того, пояснила, що відповідач має іншу жінку, сім'єю та дітьми не цікавиться, у звязку з чим вона наполягає на розірвання шлюбу і строк для примирення їй не потрібен. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, із змісту якої вбачається, що він позов визнає і просить справу розглянути у його відсутності (а.с. 20). Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. У відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 23 січня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 3). Від шлюбу у них є троє неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 5, 6). З березня 2016 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують. Подружжя зберегти сімю не бажає. За таких обставин та враховуючи взаємне бажання сторін розірвати шлюб, суд приходить до висновку, що подальше збереження сімї є недоцільним, оскільки суперечить їх інтересам, а тому шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою [PERSON] при подачі позову до суду були понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1), які належить стягнути на її користь з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved