Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У травні 2015 р. товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» (далі по тексту - ТДВ СК «Кредо», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 50 000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 17.03.2014 ТДВ СК «Кредо» та [PERSON] уклали договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6149359, відповідно до якого позивач зобов'язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів». Забезпеченим транспортним засобом за вказаним договором є автомобіль KIA Sportage, д.н.з [NUMBER]. 14.02.2015 у м. Києві на вул. Саксаганського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та автомобіля Honda Accord, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2015 встановлена вина [PERSON] у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди. Вказаною постановою також встановлено, що в момент пригоди [PERSON] перебував у стані алкогольного сп'яніння. У відповідності до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, ТДВ СК «Кредо» виплатило потерпілому страхове відшкодування в сумі 50 000 грн. Оскільки страхувальник керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, відповідно до ст. 38.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право подати до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу регресний позов. 31.07.2015 у даній справі було ухвалене заочне рішення про задоволення позову. Ухвалою від 14.05.2018 суд скасував заочне рішення та призначив справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання на 25.06.2018. Ухвалою від 25.06.2018 (протокольною) суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Відповідач позов не визнав пославшись на те, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди був не він, а його син, теж [PERSON], який керував належним йому автомобілем на законних підставах, а відтак він не повинен нести відповідальність за заподіяну його сином шкоду. Представники сторін подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, у зв'язку з чим розгляд справи проведено без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. 17.03.2014 між ТДВ СК «Кредо» (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/6149359. Предметом цього договору є страхування цивільної відповідальності при використанні автомобіля KIA Sportage, д.н.з [NUMBER], який належить страхувальнику, з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в сумі 50000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, - в сумі 100000 грн., та нульовою франшизою. 14.02.2015 у м. Києві на вул. Саксаганського син відповідача [PERSON], [INFO], керуючи забезпеченим транспортним засобом, здійснив наїзд на припарковані автомобілі Honda, д.н.з. [NUMBER], та Honda, д.н.з. [NUMBER]. Водій [PERSON] є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, та керував транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, що доводиться постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2015 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КпАП України. Власник автомобіля Honda, д.н.з. [NUMBER], [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі вказаної заяви, звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 2/03/15 та страхового акту від 03.04.2015 № ОСГПО-414 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1248 від 06.04.2015. Правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення п. 38.1.1. а ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Судом встановлено, що відповідач дійсно був страхувальником забезпеченого транспортного засобу, проте водієм і винуватцем дорожньо-транспортної пригоди був не відповідач, а його син, прізвище, ім'я та по батькові якого повністю збігається з прізвищем, іменем та по батькові відповідача. Відповідач посилається на те, що автомобіль він передав своєму сину 15.02.2015 о 16-00 год. для його поїздки до лікарні, при цьому син був тверезий, алкоголь не вживав і на той час не було жодної ознаки перебування його у стані алкогольного сп'яніння. Доказів про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за передачу керування особі, яка перебуває у стані сп'яніння, та доказів, які б свідчили, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв керуванню сином транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння, суду не надано. В Україні немає жодних законодавчих обмежень щодо передачі власником права керування транспортним засобом іншій особі, укладений сторонами договір також містить умову щодо можливості керування автомобілем іншими особами. З огляду на вказане суд вважає, що у спірних правовідносинах слід застосовувати загальні правила регулювання деліктних зобов'язань, визначені ст. 1166 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України, які покладають обов'язок відшкодування майнової шкоди, в тому числі шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, на особу, яка її завдала. Отже зважаючи на те, що відповідач не був винуватцем дорожньо-транспортної пригоди і майнова шкода, яку позивач відшкодував відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, завдана не ним, правових підстав для задоволення позову ТДВ СК «Кредо» суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed