Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та ДП «Завод порошкової металургії» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначає, що 04.01.2018 року ним укладений з Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України контракт за яким його призначено на посаду директора ДП «Завод порошкової металургії». Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 219-п від 07.12.2020 року його звільнено із займаної посади з підстав передбачених контрактом, п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки звільнення з роботи відбулося з порушенням вимог закону, а саме: в наказі не зазначено підстави припинення дії укладеного з ним контракту, звільнення відбулось під час його тимчасової непрацездатності, [PERSON] просить суд визнати наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 219-п від 07.12.2020 року про його звільнення незаконним та скасувати цей наказ; поновити його на роботі, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також, позивач просить суд поновити йому строк на звернення до суду з цим позовом. У відзиві на позовну заяву представник Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України просить суд у позові відмовити, посилаючись на те, що при звільнені позивача з роботи вимоги трудового законодавства порушені не були. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України - Калусенко В.В. проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник ДП «Завод порошкової металургії» - Брежнєв С.А вимоги [PERSON] підтримав, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що 04.01.2018 року Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України укладено з [PERSON] контракт за № 1 за умовами якого [PERSON] призначається на посаду директора ДП «Завод порошкової металургії» на термін з 04.01.2018 року по 04.01.2019 року. Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 04.01.2018 року за № 1-к [PERSON] призначений директором ДП «Завод порошкової металургії», на термін та на умовах, визначених контрактом як такий, що пройшов конкурсний відбір на цю посаду. 22.12.2018 року Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України укладено з [PERSON] додаткову угоду № 3 до контракту № 1 від 04.01.2018 року, якою продовжено термін його дії до 03.01.2020 року (а.с. 95). Відповідно до укладеної сторонами додаткової угоди № 5 до контракту № 1 від 04.01.2018 року термін дії цього контракту продовжено до 03.01.2021 року (а.с. 98). Як вбачається зі змісту доповідної записки державного секретаря Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.11.2020 року за № 2142-03/36 стосовно діяльності директора ДП «Завод порошкової металургії» [PERSON] ним порушені терміни подання на затвердження фінансових планів підприємства на 1019, 2020 та 2021 роки; підприємство подається фінансова та статистична звітність з порушенням термінів; за період його керівництва підприємство працює збитково: отримано чистого збитку за 2018 рік - 26 3555 тис грн., за 2019 рік - 14 043 тис. грн., за І півріччя 2020 року - 6 857 тис. грн.; заборгованість по заробітній платі на початок 2018 року складала 11 629 тис. грн., станом на 01.01.2020 року - 18 780 тис. грн., на 20.11.2020 року - 23 982 тис. грн. Указані у доповідній записці обставини підтверджуються аудиторським звітом Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 30.06.2020 року за № 2501-3/9 за результатами проведення планового внутрішнього аудиту діяльності ДП «Завод порошкової металургії» (т. 1 а.с.192-230, т. 2 а.с. 1-21), а також висновками на протокол розбіжностей (обґрунтовані коментарі) до аудиторського звіту від 30.06.2020 року за № 2501-3/9 (т. 2 а.с. 23-50). За пропозицією державного секретаря Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України з огляду на систематичні порушення директором ДП «Завод порошкової металургії» [PERSON] пунктів 3.1, 3.2, 6.12, 7.4 Статуту підприємства, підпунктів 2.1.1.-2.1.4., 2.1.9., 2.1.11., 2.1.12. контракту відповідно до підпунктів «б», «в», «г», «д», «є», «ж», «и» пункту 5.3. цього контракту в частині грубих порушень керівником законодавства і затверджених Мінекономіки фінансових планів, невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом України щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, невиконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати, зростанню дебіторської заборгованості, недотримання фінансового законодавства, рекомендовано розглянути питання щодо розірвання контракту з [PERSON] (т. 1 а.с. 72). Згідно підпунктів 2.1.1.-2.1.4. контракту від 04.01.2018 року за № 1-к [PERSON] зобов`язаний здійснювати керівництво підприємством, організовувати його виробничо-господарську, соціально побутову та іншу діяльність, забезпечувати виконання інших завдань, передбачених законодавством, статутом та цим контрактом; забезпечувати виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку та майнового стану підприємства; ефективно використовувати державне майно і зберігати отримання підприємством прибутку. Підпунктом «в» пункту 5.2. контракту від 04.01.2018 року за № 1-к передбачено, що цей контракт припиняється до закінчення його дії у випадках, передбачених пунктами 5.3. і 5.4. Відповідно до підпунктів «б», «в», «г», «д», «є», «ж», «и» пункту 5.3 контракту від 04.01.2018 року за № 1-к директор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за ініціативи Мінекономрозвитку, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення його дії: у разі одноразового грубого порушення Директором законодавства чи обов`язків, передбачених цим контрактом, що спричинили значні негативні наслідки для підприємства (завдано збитків, виплачено штрафи тощо); у разі невиконання підприємством зобов`язань перед бюджетом і Пенсійним фондом України щодо сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також виконання підприємством зобов`язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недоотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; у разі неподання в установлені строки на погодження і затвердження Мінекономрозвитку річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства, або порушення порядку здійснення витрат суб`єктами господарювання державного сектору економіки к разі незатвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2012 року № 899; за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці в разі системних порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці; у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості; у разі, коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається дебіторська заборгованість підприємств, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) підприємства; у разі недотримання фінансового та бюджетного законодавства, а також незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог Державної фінансової інспекції України та її територіальних органі, вимог Мінекономрозвитку за результатами проведених контрольних заходів. Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 07.12.2020 року за № 219-п [PERSON] звільнений з посади директора ДП «Завод порошкової металургії» з 07.12.2020 року з підстав, передбачених контрактом, п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Підстава: доповідна записка державного секретаря Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.11.2020 року № 2142-03/36 (а.с. 70). Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Як роз`яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Враховуючи, що в укладеним між Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та [PERSON] контракті визначені чіткі умови для його припинення, а у судовому засіданні стороною відповідача доведено на підставі досліджених доказів їх існування, суд дійшов висновку про додержання роботодавцем вимог трудового законодавства при звільненні наказом від 07.12.2020 року позивача з роботи за п. 8 ст. 36 КЗпП. Разом з цим, згідно зі ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Рішенням Конституційного Суду України від 04.09.2019 року № 6-р(ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст.40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення ч. 3 ст.40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями ч. 3 ст.40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій. Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на всі трудові правовідносини. Вказаний висновок висловлений також у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 545/1151/16-ц (провадження № 61-17196св19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670цс19) зроблено правовий висновок про те, що у разі порушення гарантії, встановленої ч. 3 ст.40 КЗпП України, негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] в день звільнення 07.12.2020 року та до 06.01.2021 року включно перебував на лікарняному (т. 1 а.с. 15). Порушення прав позивача, а саме звільнення його роботодавцем у день тимчасової непрацездатності може бути усунено судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший робочий день після закінчення періоду відпустки за наявності обґрунтованих підстав для його звільнення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність виправлення допущеного відповідачем порушення вимог ч. 3 ст.40 КЗпП України, шляхом зміни дати звільнення позивача. Застосування указаної норми матеріального права до спірних правовідносин відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 756/12746/19-ц (провадження № 61-19489 св 20). При цьому, укладений з [PERSON] контракт не вважається продовженим у розумінні ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, оскільки причина його звільнення з роботи за ініціативою роботодавця є обґрунтованою, що також узгоджується з правовими висновками Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 756/12746/19-ц. Крім того, відсутні підстави для виплати [PERSON] середнього заробітку у зв`язку зі зміною дати його звільнення, оскільки відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Так, причина того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є його тимчасова непрацездатність, час якої оплачується в установленому законом порядку за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця. Разом з цим, строк звернення [PERSON] до суду з цим позовом, з урахуванням часу його тимчасової непрацездатності, підлягає поновленню, оскільки пропущений ним з поважних причин. За таких обставин, вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині поновлення йому строку на звернення до суду з цим позовом, а також зміни дати його звільнення з роботи з 07.12.2020 року на на 11.01.2021 року, що є першим робочим денем після закінчення часу його тимчасової непрацездатності з урахуванням святкових та вихідних.

Outcome: partial