Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Відповідач), в якому просив стягнути з останнього суму гарантованого законом відшкодування за договором банківського вкладу в ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» від 20.11.2014 №51-в-17/367026 у розмірі 200 000,00 грн.; суму майнової відповідальності за весь строк прострочення виконання гарантованого грошового зобов'язання, а саме 3% річних за період з 25.02.2016 року по 12.05.2017 року у розмірі 7 265,75 грн. та інфляційні втрати за період з 25.02.2016 року по 12.05.2017 року у розмірі 34 535,34 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. В процесі розгляду справи, зокрема 11.07.2017 року протокольної ухвалою суду була залучена в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива». Протокольною ухвалою суду від 07.11.2017р. було задоволено заяву позивача та залишено без розгляду частину позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача суми гарантованого відшкодування в ПАТ «КБ «Фінансоова Інінціатива» від 20.11.2014 №51-в-17/367026 у розмірі 200 000,00 грн. Також, у заяві від 07.11.2017 року Позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути з Відповідача 3% річних за період з 25.02.2016 року по 07.11.2017 року (621 день прострочення) у розмірі 10 208,22 грн., інфляційні втрати за період з 25.02.2016 року по 07.11.2017 року у розмірі 46 459,08 грн., усього в сумі 56 667,30 грн. (а.с. 101). Крім цього, в ході розгляду справи Позивач неодноразово збільшував позовні вимоги в части курсової різниці, як упущеної вигоди та відповідно до останньої редакції заяви від 07.11.2017 року просив стягнути з Відповідача курсову різницю у розмірі 49 472,30 грн. (а.с. 100). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 року №408, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2015 року №121 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива». 25 лютого 2016 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №761/24136/15-ц, про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» на користь [PERSON] заборгованості за договором вкладу від 20.11.2014 року №51-в-17/367026 у сумі 8970,35 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 195 272,86 грн., відсотки за користування коштами вкладу за період з 19.02.2015 року по 23.06.2015 року в розмірі 274,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 6045,12 грн., 3% річних за порушення грошового зобов'язання щодо повернення депозитних коштів за період з 19.02.2015 року по 23.06.2015 року в розмірі 91,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становить 2015,07 грн. Рішення набрало законної 25.02.2016 року. 17 березня 2016 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві відкрито ВП №50498043 за виконавчим листом у справі №761/24136/15-ц, та цього ж дня виконавче провадження було зупинено відповідною постановою державного виконавця, в зв'язку запровадженням тимчасової адміністрації банку - боржника. Позивач неоднаразово звертався до Відповідача з заявами про виконання рішення суду, які в свою чергу були залишені поза увагою. Хоч рішення суду вказує на стягнення коштів з Банку, а не Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Позивач вважає саме Фонд є належним відповідачем у цій справі. Зокрема, за умовами ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. За змістом ч. 2 ст. 26 цього Закону, вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Оскільки станом на даний час рішення суду досі не виконано, Позивач вважає, що Відповідач у відповідності до вимог ст. 625 УК України повинен сплати на його користь 3% річних та інфляційні втрати з дня набрання рішення у справі №761/24136/15-ц законної сили - 25.02.2016р. до дня фактичної виплати. Також, в зв'язку з порушенням строків виплати гарантованої суми, Позивачу завдано збитків курсової різниці у сумі 49 472,30 грн., яку він просив стягнути з Відповідача на свою користь. Крім цього, Позивач зазначив, що неправомірні дії Фонду завдали йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000,00 грн. Банк не може виконати рішення суду, оскільки саме Фонд керує грошовими коштами виплат гарантованої суми. При цьому, ухвалою суду від 20.01.2017 року було змінено спосіб виконання на стягнення коштів з Фонду. Вказані кошти підлягають стягненню з Фонду, оскільки вони нараховані його деліктним зобов'язанням за невиконання судового рішення. Враховуючи викладене Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на свої письмові заперечення, в яких зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015р. №408 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2015р. №121 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА», згідно з яким з 24.06.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію. З приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджених Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 09.08.2012р. вбачається, що Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування 200 000,00 грн. вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників. Оскільки Позивача не було включено уповноваженою особою до Переліку вкладників, Фонд гарантування не мав правових підстав вживати будь-яких заходів по включенню його до Загального реєстру та виплаті відшкодування. За умовами п.п. 1, 2, 3 ч. 1, 5, ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), в тому числі і по зобов'язанням перед кредиторами, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Більш того, існує судова заборона з виплати коштів Фондом за ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015р.Таким чином, Фонд гарантування не вчинив жодної протиправної бездіяльності стосовно Позивача щодо не вжиття заходів до включення до реєстру вкладників, а отже ніяким чином не міг порушити його права. Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Третя особа ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» у судове засідання не з'явилась, про день та час судового засідання повідомлялась належним чином, заперечень проти позову не подавала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. За умова ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21.10.2015 року у справі №761/24136/15-ц, зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» зарахувати кошти у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок позивача; зобов'язано відповідача виплатити позивачеві вклад за договором від 20.11.2014 № 51-в-17/367026 у сумі еквівалента 8970,35 доларів США у гривні за курсом НБУ на день 13.06.2015, а саме - у розмірі 195 272,86 грн. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити [PERSON] відсотки за договором вкладу від 20.11.2014 №51-в-17/367026 за ставкою 9% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19.02.2015 до дня прийняття рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних 23.06.2015, а саме у розмірі 274,93 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 6045,12 грн.; зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити [PERSON] майнову відповідальність за порушення грошового зобов'язання за договором вкладу від 20.11.2014 № 51-в-17/367026 за ставкою 3% річних у розмірі 91,64 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 2015грн. 07 коп. (а.с. 14 -16). Вказане рішення суду набрало законної сили 25.02.2016 року. Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві Ченківським О.О. від 17.03.2016 року було відкрито виконавче провадження №50498043, на підставі виконавчого листа №761/24136/15-ц виданого 14.03.2016 року Шевченківським районним судом м. Києва у відповідності до вказаного рішення суду (а.с. 17). При цьому, 17.03.2016 року вказаним державним виконавцем відповідно до п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 18). Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валевського О.О. від 18.07.2017р. виконавче провадження було закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 71). Як пояснив позивач в судовому засіданні він звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з листом, в якому просив повернути йому належні на підставі рішення суду від 21.10.2015р. кошти. Як встановлено судом, на підставі Постанови Національного банку України від 23.06.2015 №408 «Про внесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.06.2015 №121 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», згідно з яким з 24.06.2015 у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива». З підстав, передбачених частиною першою статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Частиною другої цієї статті визначено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч.1 ст.4 Закону). Відповідно до п.16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Отже у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Також враховано, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2017 року змінено спосіб та порядок виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року у справі № 761/24136/15-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача фінансових послуг, встановивши спосіб і порядок виконання судового рішення за положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме шляхом: зарахування кошти у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок [PERSON] (код ІПН [NUMBER]) в неплатоспроможному банку Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива»; виплати [PERSON] (код ІПН [NUMBER]) гарантовану суму відшкодування коштів за договором вкладу від 20.11.2014 № 51-в-17/367026 за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування. Як вбачається, саме у зв'язку з невиконанням вимог рішення суду у Відповідача перед Позивачем виникла відповідальність за ст. 625 ЦК України. В силу вимог встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повне і виняткове управління належить тимчасовій адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч.2 ст.26 Закону). Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону). Між тим, як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, то в Банку не було введено ліквідацію, а порядок відшкодування Фондом гарантування коштів за вкладами встановлюються Законом та «Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №14 від 09.08.2012р. З приписів ст.ст. 26, 27, та 48 Закону та Розділів ІІІ і ІV Положення №14 вбачається, що Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000,00 грн.) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників. У переданому Уповноваженою особою Переліку вкладників інформації стосовно Позивача не містилось, в зв'язку з чим дані про Позивача не могли бути враховані при складанні та затвердженні Загального реєстру Фондом гарантування. У Фонді гарантування вкладів відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація. що наявна в переданому Уповноваженою особою Переліку вкладників. Враховуючи зазначене, Фонд гарантування не має правових підстав для здійснення відрахування Позивачу, оскільки він не був включений Уповноваженою особою до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Крім того, відповідно до п. 1,3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Оскільки Законом України «Про фонд гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено відповідальність Фонду, в тому числі стягнення коштів за ст. 625 ЦК України, а тому суд не вбачає підстав для стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції на користь Позивача у цій справі. Більш того, навіть з врахуванням чинної ухвали суду від 20.01.2017р. про покладення саме на Фонд виконання судового рішення від 21.10.2015р., його відповідальність за не виконання судового рішення на даний час відсутня в силу ч. 1 ст. 27 вказаного Закону, зважаючи на не введення в банку ліквідації. Крім того, згідно постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року справі №826/11415/16, що набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних». Зазначена постанова залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 квітня 2017 року. Вказані обставини взагалі виключають станом на даний час відповідальність Фонду за даним позовом та застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма покладає на Позивача обов'язок довести, що ці доходи дійсно були б ним отримані у разі належного виконання Відповідачем своїх обов'язків. За загальними положеннями матеріальних норм цивільного права стягнення збитків (упущеної вигоди) є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з'ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, вимога Позивача шодо стягнення з Відповідача на свою користь курсової різниці, як упущеної вигоди у розмірі 49 472,30 грн. задоволенню не підлягає, оскільки останнім не доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою Відповідача та заподіяною шкодою. Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., то вони також не підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Проте, в порушення наведених норм Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні. Отже, враховуюче вище зазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed