Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

У червні 2016 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди в сумі 8105,42 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 23.10.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], яким керував [PERSON] та застрахованого у позивача автомобіля «Фольксваген», яким керував [PERSON] Винним у скоєнні ДТП визнано відповідача. 23.01.2015 року у зв'язку із зверненням [PERSON] до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, останній здійснив таку виплату в сумі 8105,42 грн. Однак, у зв'язку з неповідомленням страхувальником [PERSON] страховика ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про настання страхового випадку, останнє в порядку ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулося до суду з позовом про відшкодування йому матеріальної шкоди в розмірі 8105,42 грн. та судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав та просив суд про його задоволення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в письмових запереченнях на позовну заяву. При цьому пояснив суду, що він не знав про наявність в нього обов'язку повідомляти страхову компанію про настання страхового випадку. Заслухавши відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 23.10.2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась на вул. Борщагівській, 2 транспортні засоби марки «КІА», д/н [NUMBER], що був під керуванням [PERSON], та марки «Фольксваген», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2014 року у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 8). Згідно з п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7413811 від 11.09.2014 року (а.с. 3). На підставі повідомлення [PERSON] про настання страхового випадку від 23.10.2014 року (а.с. 4-5), звіту з оцінки транспортного засобу № 990/102951 від 29.10.2014 року, заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування від 19.11.2014 року (а.с. 26) та страхового акту № 102951 від 24.11.2014 року (а.с. 27), ПрАТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в сумі 8105,42 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 9654 від 23.01.2015 року (а.с. 28) та виписки по рахунку позивача в банку (а.с. 29-30). Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Положеннями ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Крім того, пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Із наданих в судовому засіданні пояснень [PERSON] вбачається, що він не надав письмового повідомлення страховику про настання страхового випадку разом із підтверджуючими документами, оскільки не знав, що у нього є такий обов'язок. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року № 6-284цс15 підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків». Разом із тим, відповідно до правової позиції у справі № 6-1253цс16 «підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника. Разом з тим за наявності у страхувальника або водія документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку повідомлення страховика про ДТП підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає. У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, установивши, що відповідач як водій забезпеченого транспортного засобу фізично не зміг прибути до страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та повідомити про ДТП, оскільки перебував на лікуванні, про що надано відповідні документи, та що працівник ПрАТ «СК «Провідна» прийняв повідомлення про ДТП від сина відповідача, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу». Так, відповідачем жодним належним доказом не доведено наявності у нього документально підтверджених поважних причин невиконання свого обов'язку повідомлення страховика про ДТП, навпаки [PERSON] зазначав, що не знав про наявність у нього такого обов'язку. Так, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене та обставини справи, оскільки відповідач у письмовому вигляді не повідомив ПрАТ «Просто-Страхування» про настання страхового випадку, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки вимогами ст. ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлено порядок письмового повідомлення страховика про настання страхового випадку, а у разі не повідомлення страховик набуває право регресу до страхувальника. Заперечення відповідача на позовну заяву судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті страхового відшкодування в сумі 8105,42 грн., тобто суми яка була виплачена позивачем відповідачу, що підтверджено належними та допустимими доказами у справі, а саме, платіжним дорученням № 9654 від 23.01.2015 року та випискою по рахунку позивача в банку, в зв'язку із чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved