Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи: Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, по якому просив: -визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідач. Разом з тим, починаючи з квітня 2016 року [PERSON] вибула з вказаної квартири та змінила місце проживання, яке на даний час невідоме. Позивач зазначив, що на даний час реєстрація в квартирі відповідача обмежує право законного власника на володіння, користування та розпорядження його майном. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання, не з'явився, надав письмові пояснення до позову. У судове засідання не з'явилася відповідач, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не зявився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» 15.08.2007 року на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої ОДНК за № 3-2720. На даний час у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію). Позивач у своєму позові зазначає, що починаючи з квітня 2016 року [PERSON] вибула з вказаної квартири та змінила місце проживання, яке на даний час невідоме. Відповідно до Акту про непроживання від 14.06.2018 року, складеного жителями будинку, встановлено, що відповідач після 01.04.2016 року і по сьогоднішній день в даній квартирі не проживає. Особисті речі [PERSON] відсутні. Вселятися [PERSON] в квартиру з 01.04.2016 року не намагалася. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює їм перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідача в квартирі не міститься. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з положеннями ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов'язані зареєструвати своє місце проживання. Отже, враховуючи, що [PERSON] не проживає у квартирі позивача більше 2-х років, речей відповідача в квартирі немає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved