Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 17.06.2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №310006026194018, згідно умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 50 750,00 грн. зі сплатою 15,9 % річних за користування кредитом на строк з 17.06.2011 року по 17.06.2016 року. В цей же день між ПАТ «Астра Банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки, за яким [PERSON], як поручитель, зобовязалась відповідати солідарно з боржником [PERSON] у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором. 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі за договорами кредиту та поруки, укладеними з відповідачами. У порушення умов договору кредиту позичальник [PERSON] зобов'язання належним чином не виконала. Станом на 21.06.2016 року у відповідача за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 75 385,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 24 298,34 грн., відсотки 3 853,21 грн., пеня 47 233,45 грн.. Просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 75 385,00 грн., судові витрати по справі покласти на відповідачів. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №310006026194018 від 17.06.2011 року у розмірі 28 151 грн. 55 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 24 298 грн. 34 коп., заборгованості по відсотках у розмірі 3 853 грн. 21 коп. та судові витрати у розмірі 1 378 грн.. У задоволенні решти позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. У апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на те, що судом було однобічно проаналізовано норми матеріального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, не здійснено повного, всебічного, обєктивного та безпосереднього дослідження доказів у їх сукупності. Зокрема, зазначає, що суд невірно прийшов до висновку про те, що порука припинилась. У договорі поруки конкретний строк припинення поруки не встановлений. Однак, у пункті 3.2 договору вказано, що порука припиняється з припиненням всіх зобовязань позичальника по кредитному договору. А строк виконання зобовязань у кредитному договорі чітко визначений строк повернення кредиту встановлено до 17.06.2016 року. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимого про виконання боргових зобовязань як до боржника так і до поручителя, чи до обох одночасно. В засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення 3.03.2017 року поштового відправлення судової повістки позивачу та представнику позивача [PERSON], а також отриманням 28.02.2017 року телефонограми із зазначення часу та місця розгляду справи відповідачем [PERSON] особисто та для передачі [PERSON]. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя за період з 24 грудня 2015 року по 21 червня 2016 року та ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову до поручителя [PERSON] з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову до [PERSON] суд виходив із того, що право кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя припинено, оскільки кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з вимогою до поручителя. З вказаним висновком суду погодитись у повному обсязі неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального закону. З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2011 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №310006026194018, згідно умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 50 750,00 грн. зі сплатою 15,9 % річних за користування кредитом на строк з 17.06.2011 року по 17.06.2016 року. У забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором кредиту з [PERSON] було укладено договір поруки №310006026194018/П від 17.06.2011 року, за яким вона взяла на себе зобовязання перед банком відповідати у повному обсязі по зобовязанням позичальника [PERSON] за кредитним договором від 17.06.20111 року, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору зобовязалась нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з позичальником. 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги, у тому числі за договором кредиту та поруки, укладеними з відповідачами, що підтверджено копією договору купівлі продажу прав вимоги та додатком до акту приймання - передачі прав вимоги. Посилаючись на невиконання [PERSON] обовязків за кредитним договором, позивач 24 червня 2016 року звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом у розмірі 75 385,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 24 298,34 грн., відсотки 3 853,21 грн., пеня 47 233,45 грн.. Суд встановив, що [PERSON] припинила сплачувати платежі за кредитом після вересня 2014 року, у звязку із чим виникла заборгованість, тому частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 24 298,34 грн. та відсотки у розмірі 3 853,21 грн., розмір заборгованості підтверджений наданим позивачем розрахунком. У задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] пені суд відмовив на підставі статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., якою введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями, оскільки відповідачка зареєстрована у м. Донецьку, де здійснюється антитерористична операція. У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів на його користь солідарно 75 385 грн., тобто заборгованість за тілом кредиту, за відсотками та пеню, однак, будь яких доводів щодо неправильності рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені у апеляційній скарзі не приведено. Враховуючи, що за наявною у справі інформацією відповідач з [PERSON] проживає у м. Донецьку, яке згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, висновок суду про відмову у стягненні з [PERSON] пені, нарахованої за період з 22.06.2015 року по 21.06.2016 року є вірним та відповідає ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Згідно з договором поруки №310006026194018/П від 17.06.2011 року [PERSON] взяла на себе зобовязання перед банком відповідати у повному обсязі за зобовязаннями позичальника, які виникають з умов кредитного договору №310006026194018 від 17.06.2011 року, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 50 750 грн., а позичальник зобовязується перед банком повернути кредитні кошти шляхом щомісячної сплати платежу по кредиту, який складається із суми кредиту (частини кредиту) згідно графіку погашення суми кредиту та щомісячної сплати процентів за користування кредитом у розмірі 15,9% річних, а також комісій, штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених кредитним договором, строк виконання зобовязань за кредитним договором не пізніше 17 червня 2016 року. Згідно з п 4.1 договору поруки строк дії цього договору до моменту повного виконання забезпеченого ним зобовязання, тобто до моменту повернення суми кредиту за договором. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. У разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 17 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016р. у справі №6-272 цс16. Позивач звернувся до суду з даним позовом 24 червня 2016 року та просив стягнути заборгованість за період з 02.12.2013 року по 21.06.2016 року. Таким чином, порука припинена щодо заборгованості, яка складається із щомісячних платежів за період з 02.12.2013 року по 23 грудня 2015 року, щодо заборгованості, яка виникла за період з 24 грудня 2015 року по 21 червня 2016 року шестимісячний строк на звернення з вимогами до поручителя не пропущено. Отже, рішення слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] за період з 24 грудня 2015 року по 21 червня 2016 року та стягнути з неї солідарно з боржником [PERSON] заборгованість за кредитним договором за вказаний період в сумі 7 092,69 грн. за кредитом (24 298,34 грн. 17 205,65 грн. заборгованість за тілом кредиту станом на 23.12.2015року) та 333,86 грн. за процентами (3 853,21 грн. 3 519,35 грн. заборгованість за процентами станом на 23.12.2015 року), всього 7 426,55 грн.. В частині стягнення з поручителя [PERSON] пені за період 6 місяців до звернення позивача з даним позовом слід відмовити, оскільки [PERSON] зареєстрована у м. Донецьку, яке згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Оскільки апеляційна скарга задовольняється частково, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем при подачі апеляційної скарги судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 30,47 грн.. Згідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя та ухвалення у цій частині нового рішення, у іншій частині рішення відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Outcome: partial