Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» далі (ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 26957,24 гривень. В обґрунтування позову позивач послався на ту обставину, що [PERSON], 31.05.2006 року уклала кредитний договір № DNН4КР11581020 з Закритим акціонерним товариством [PERSON] банк «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» за умовами якого отримала кредит у розмірі 5350,80 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом,строком на 36 місяців по 29.05.2009 року включно. Внаслідок невиконання позичальником своїх зобовязань за укладеним кредитним договором виникла прострочена заборгованість за кредитом, яка станом на 15.04.2016 року становить 26957,24 грн., яка складається з: 3552,49 грн. - заборгованості за кредитом, 8101,58 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом,13543,30 гр. - пені за несвоєчасність виконання зобовязань, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 1259,87 грн. - штрафу (процентна складова). У зв'язку з цим, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні просило суд стягнути з [PERSON] на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також 1378,00 грн. сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, будучи належним чином сповіщеною про день, час і місце розгляду справи. Представник відповідача адвокат [PERSON] проти позову заперечував в повному обсязі пославшись по-перше на те,що немає жодних договірних правовідносин,зокрема жодних кредитних договорів між банком та відповідачем 31.05.2006 року,а в матеріалах справи є тільки заява Позичальника,що не містить усіх істотних умов Кредитного договору,а по-друге на те,що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав,оскільки згідно Заяви банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 5350,80 грн. на строк 36 місяців по 29.05.2009 року включно. Останнім терміном для звернення банком із зазначеним позовом до суду 29.05.2012 року Таким чином оголошує суду про сплив терміну позовної давності в межах даної справи за усіма видами так-званих кредитних платежів та неустойки з урахуванням того,що останній платіж відповідачем здійснено 10.09.2010 року,а позивач звернувся до суду 07 листопада 2013 року. У судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] заявив клопотання про застосування строків позовної давності до вимог заявлених ПАТ КБ «Приватбанк»,тому просив суд у задоволенні позову відмовити за закінченням строку позовної давності. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Як вбачається з матеріалів цивільної справи 31.05.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та позичальником [PERSON] укладено кредитний договір № DNН4КР11581020 , згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 5350 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 36 місяців з кінцевим терміном повернення 29.05.2009 року, що підтверджується копією заяви, Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.7-8). Відповідно до положень розділу 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні. Пунктом 5.3 умов передбачено, що при порушені позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно п. 5.4. нарахування неустойки за кожне порушення зобов'язань, передбачених п.п. 5.1., 5.2., 5.3. цих умов здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано позичальником. Згідно з п. 4.2 Умов та Заяви позичальника, при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі у подвійному розмірі від розміру зазначеному у Тарифах та Заяви. Розраховані відповідно до Умов відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в Заяві суми щомісячного платежу по кредиту,разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. Згідно Заяви позичальника погашення заборгованості здійснюється в період з «21» по «28» число кожного місяця, шляхом надання позичальником банку щомісячного платежу, який складається з заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідачем було порушено умови виконання зазначеного договору, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку заборгованості, наданого банком станом на 15.04.2016 року становить 26957 грн.24 коп., та складається з наступного: 3552 грн. 49 коп. заборгованості за кредитом, 8101грн. 58коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 13543 грн. 30 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф ( фіксована частина), 1259 грн. 87 коп. штраф (процентна складова) (а.с. 5-6). ПАТ КБ «Приватбанк», звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами 16 травня 2016 року, просило стягнути з відповідача на їх користь зазначену суму заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с.2-3). Як встановлено, під час розгляду справи представник відповідача адвокат [PERSON] звертався до суду із клопотанням про застосування до спірних правовідносин загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Переривання перебігу позовної давності визначається ст. 264 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Матеріалами справи встановлено і не оспорюється сторонами,що вперше позов був направлений до Заводського районного суду м.Запоріжжя (дата складання позову-27.10.2013 року, дата відправки 06.11.2013 року, дата реєстрації в суді - 07.11.2013 року). Ухвалою того ж суду від 14.11.2013 року позов повернуто позивачеві для подання до належного суду. Позовна заява була направлена до належного суду (дата реєстрації в суді-16 травня 2016 року). Сплив позовної давності,про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові(частина четверта статті 267 ЦК України) Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність встановлена законом,може бути збільшена за домовленістю сторін.Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. При цьому судом встановлено,що у п.5.5 Умов збільшений строк позовної давності у 5 років по вимогам про стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, виногороди,неустойки-пені,штрафів за даним договором( а.с.9-12),тому суд не приймає до уваги,оскільки за змістом ч.1 ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за доволеністю сторін шляхом укладання договору про це у письмовій формі. Проте, позивачем не надано доказів,які свідчили б про те,що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції,що передбачає збільшення позовної давності,ці Умови відповідачем не підписувались,тому неможна зробити висновок про те,що умовами надання споживчого кредиту в редакції,чинній на час укладання кредитного договору,було передбачено збільшення позовної давності. Така правова позиція висловлена й Верховним Судом України в постанові від 11.02.2015 року(справа № 6-240цс14) та від 04.11.2015 року у справі № 6-1926цс15. Отже, матеріали данної справи не містять письмового договору сторін про збільшення позовної давності,при цьому п.5.5 Умов,яким встановлено збільшений строк позовної давності не містить підпису позичальника,а у заяві позичальника від 31 травня 2006 року домовленості сторін про збільшення строку позовної давності немає. Тому, суд вважає за необхідне виходити з загального строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України. З наданої банком виписки про заборгованість за кредитним договором вбачається, що останній платіж у погашення кредитних зобовязань був здійснений 10 вересня 2010 року у розмірі 300 грн. тіло кредиту (а.с. ). Дата відправки позову до Заводського районного суду м. Запоріжжя зазначена 06.11.2013 року. Із позовом до вищезазначеного суду позивач звернувся лише 07.11.2013 року, тобто з пропуском позовної давності. А до Приазовського районного суду Запорізької області 16.05.2016 року, що також поза межами строку позовної давності. Враховуючи наведене суд вважає,що позивачем до вказаних вимог строк позовної давності пропущено,а тому заявлений ним позов задоволенню не підлягає. Доводи представника відповідача адвоката [PERSON] про те,що немає жодних кредитних договорів між банком та відповідачем є хибними,оскільки відповідач [PERSON] підтвердила своїм підписом у заяві, що вона погоджується на те,що ця підписана нею заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складає між нею та банком договір. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed