Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся в суд до відповідача з зазначеним позовом. Посилався на те, що відповідно до кредитного договору № 49.32/10808-НВна від 10 січня 2008 року, який був укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк») та [PERSON], останньому було відкрито не відновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 477225 гривень з розрахунку 12,64 % річних за користування кредитом на строк з 10 січня 2008 року по 09 січня 2026 року. 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 49.32/10808-НВна між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 10 січня 2008 року, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Заборгованість за кредитним договором відповідачем у встановлений строк сплачена не була. Станом на 20 травня 2015 року заборгованість відповідача складає 366790 гривень 18 копійок, з яких: -317975 гривень 08 копійок - заборгованість за кредитом; -38005 гривень 52 копійки - заборгованість за відсотками; -10810 гривень 59 копійок - пеня. Згідно п. 6.2. кредитного договору у разі недотримання позичальником умов кредитного та/або іпотечного договору банк має право вимагати повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки. Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 10 січня 2008 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 10 січня 2008 року в розмірі 366790 гривень 18 копійок шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача не з'явилась, через канцелярію суду подала клопотання (а.с. 59), в якому просить розглядати справу у відсутність представника банку. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 49.32/10808-НВна від 10 січня 2008 року, який був укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], останньому було відкрито не відновлювальну кредитну лінію в межах загальної суми 477225 гривень з розрахунку 12,64 % річних за користування кредитом на строк з 10 січня 2008 року по 09 січня 2026 року (а.с. 6-14). ВАТ «Кредитпромбанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків ВАТ «Кредитпромбанк». 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 28-33). У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 49.32/10808-НВна між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір від 10 січня 2008 року, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 16-19). Відповідач свої зобов'язання за умовами укладеного кредитного договору не виконує. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 20 травня 2015 року заборгованість відповідача складає 366790 гривень 18 копійок, з яких: -317975 гривень 08 копійок - заборгованість за кредитом; -38005 гривень 52 копійки - заборгованість за відсотками; -10810 гривень 59 копійок - пеня. Розрахунок суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 20 травня 2015 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 25). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України, «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 6.2. кредитного договору у разі недотримання позичальником умов кредитного та/або іпотечного договору банк має право вимагати повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved