Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про розподіл майна подружжя, в якій просить суд поділити між ним та відповідачкою спільне майно автомобіль NISSAN QASHQAI, державний номер [NUMBER], 2011 року випуску, залишити автомобіль NISSAN QASHQAI, державний номер [NUMBER] відповідачці та стягнути з відповідачки на користь позивача компенсацію в розмірі ? частини вартості автомобіля. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив винести рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Представник позивача пояснив, що у позовних вимогах мова йде про грошову компенсацію ? частини вартості автомобіля, який був спільною сумісною власністю сторін в період шлюбного життя, а не поділ наявного спільного майна подружжя. Зазначив, що в період спільного позивача з відповідачкою шлюбного життя автомобіль був придбаний подружжям та зареєстрований за відповідачкою. Спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя за допомогою батьків з обох сторін подружжя. Оскільки разом [PERSON] та [PERSON] самостійно не змогли б придбати автомобіль, вирішуючи при цьому побутові проблеми та виховуючи спільну дитину, вони скористалися допомогою своїх батьків, які кожен зі своєї сторони дарували кошти своїм дітям. Так, батьки позивача в 2011 році закрили два депозитних рахунки, зокрема, згідно довідки Філії Полтавського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» № 3538 від 13.11.2013 р. батько позивача - [PERSON] 14 травня 2011 року в Полтавській філії Ощадбанку зняв з депозитного рахунку 26530 грн., а згідно Виписок з рахунків КБ «Приватбанк» мати позивача - [PERSON] в травні 2011 року зняла з депозитних рахунків в Приватбанку 59753,35 грн. та 6397,90 грн. Частину тих коштів вони передали своєму сину [PERSON]. Цим позивач доводить суду про наявність коштів у нього та його батьків, для дольової участі у придбанні автомобіля. Зазначав, що [PERSON] здійснив значний вклад у купівлю автомобіля, але така допомога лише компенсувала відсутність у [PERSON] коштів для такої угоди і не становить повної суми, необхідної для придбання автомобіля. Крім того, головний обов'язок по утриманню сім'ї покладався на позивача, який постійно працюючи без перерви трудового стажу, мав постійний дохід, що зростав відповідно до економічних чинників та відповідного росту по посаді, що підтверджує довідкою про заробітну плату від 06.11.2013 р. На час розірвання шлюбу і після цього добровільно питання компенсації частки вартості спільного автомобіля між сторонами спору не було вирішено. Тож, на думку позивача та представника, відповідачка в даному випадку повинна сплатити грошову компенсацію в розмірі ? частини вартості автомобіля NISSAN QASHQAI, 2011 р. в., державний номер [NUMBER] як такого, що був придбаний в період укладеного шлюбу і за спільні кошти подружжя. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи, зокрема, рекомендованими телеграмами та через оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомили. Проте, в минулих судових засіданнях позов не визнавали та заперечували проти його задоволення мотивуючи тим, що автомобіль NISSAN QASHQAI, державний номер [NUMBER], 2011 року випуску зареєстрований на батька відповідачки [PERSON] і належить йому на праві власності. В задоволенні позову просили відмовити за безпідставністю. Також відповідачка [PERSON] та [PERSON] заперечували проти позову пояснюючи тим, що автомобіль NISSAN QASHQAI, 2011 р. в., державний номер [NUMBER] придбаний особисто [PERSON] за її власні кошти, які були їй подаровані батьком [PERSON] в день придбання автомобіля. В підтвердження цього надала копію договору дарування від 04.10.2011 року на суму 250 000 грн. (двісті п'ятдесят тисяч гривень) 00 коп., а також договір купівлі-продажу автомобіля № 305/2011, акт прийняття-передачі № 189, акт приймання-передачі №305-11-N, квитанція № ПБ57509404 про оплату автомобіля, квитанція № 022150 на встановлення додаткового обладнання, квитанція № БП 57509404 на захист двигуна та послуги СТО, дилерську угоду № DА/2010/1321. Крім того, відповідачка посилаючись на п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», наголошує, що до складу майна, яке підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, а автомобіль на даний час їй не належить. Відповідачка [PERSON] вважає, що спірний автомобіль був її особистою власністю і не може бути поділеним. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 02 червня 2001 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб, зареєстрований у Полтавському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 474. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [INFO]. 04 жовтня 2011 року, перебуваючи у шлюбі, [PERSON] за спільні кошти подружжя придбала автомобіль NISSAN QASHQAI, 2011 р. в., державний номер [NUMBER] і зареєструвала на своє ім'я. Співвідповідач [PERSON] мав право на управління даним автомобілем і ним користувався. В процесі розгляду справи було встановлено, що 24 квітня 2013 року право власності на спірний автомобіль відповідачка передала [PERSON] здійснивши на нього реєстрацію автомобіля. Така інформація підтверджується довідкою УДАІ в Полтавській області від 17.07.2013 р. 13.05.2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтави шлюб між позивачем та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За клопотанням представника позивача ухвалою суду була призначена автотоварознавча експертиза автомобіля NISSAN QASHQAI, 2011 р. в., державний номер [NUMBER], яка була проведена судовим експертом Конопльовим С. К. та в результаті якої встановлена вартість спірного автомобіля на час проведення експертизи в розмірі 179 000 грн.00 коп. Відповідачка також зверталася до суду з позовом про визнання майна, автомобіля NISSAN QASHQAI, 2011 р. в., державний номер [NUMBER], особистою власністю одного з подружжя. Згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 20.03.2014 р., у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю одного з подружжя відмовлено, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 29.01.2014 року скасовано. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже автомобіль NISSAN QASHQAI, 2011 р. в., державний номер [NUMBER], є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків передбачених Цивільним кодексом України. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість автомобіля NISSAN QASHQAI, 2011 р. в., державний номер [NUMBER] згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 011213 від 05.12.2013 р. складає 179000 (сто сімдесят дев'ять тисяч) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved