Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.08.2018 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості направлена за підсудністю до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою судді від 29.08.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У вказаному позові позивач вказує на те, що 17.07.2017 року уклав із відповідачем договір позики, шляхом отримання у свою адресу складену та підписану власноручно відповідачем розписку із зазначенням дати, суми позики та строку повернення позики. А відповідач отримав від позивача поворотну позику, а саме грошові кошти в розмірі 40000,00 дол. США, які зобов`язувався повернути в строк до 17.08.2017 року. Втім, у вказаний строк відповідач не повернув грошові кошти, отримані від позивача у борг, чим прострочив виконання даного грошового зобов`язання. В свою чергу, позивач неодноразово повідомляв відповідача про те, що необхідно добросовісно виконати умови грошового зобов`язання, однак, відповідач не вважав за потрібне повертати грошові кошти. І, відповідно, не повернув їх до цього часу. Аналізуючи вищевикладені обставини та підрахунки позивач просив суду стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 1174335,3 грн., з яких 1043200 грн. заборгованість за договором позики, 107449,6 грн. інфляційне збільшення боргу та 23685,77 грн. - 3% річних за 277 днів прострочення виконання грошового зобов`язання. Представник позивача - Лук`янець О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позові, просила його задовольнити, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Крім того, на підтвердження існування боргу представником позивача надано оригінал розписки від 17.07.2017 року. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив, відзив на позов у визначений судом строк також не подав. Тому суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність відповідача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.2017 року відповідач [PERSON] надав розписку про те, що він бере в борг у позивача [PERSON] 40000,00 доларів США, які зобов`язується повернути в строк до 17.08.2017 року. Вказана розписка написана відповідачем власноручно, без примусу та тиску, про що він особисто зазначив. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписки від 17.07.2017 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] протягом визначеного в розписці строку. Судом враховується, що вищезазначена розписка містять в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплена підписом відповідача [PERSON] . Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25.04.2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, представником позивача до матеріалів справи додано оригінал розписки від 17.07.2017 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] , боргового зобов`язання перед [PERSON] . Отже, з урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики від 17.07.2017 року в розмірі 1043200 грн. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно розрахунку наданого позивачем з відповідача підлягають стягненню проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 23685,77 грн. Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за договором позики в розмірі 107449,6 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору від 17.07.2017 року, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №564/2199/15-ц. Тож, враховуючи, що відповідач вчасно не повернув суму позики в розмірі 40000,00 дол. США, хоча зобов`язався її повернути в строк до 17.08.2017 року письмово в розписці від 17.07.2017 року, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг в розмірі 40000,00 дол. США, що еквівалентно 1043200 грн. та 3% річних в розмірі 23685,77 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: partial