Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У червні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 24.05.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11159413000, згідно якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті в сумі 17000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,88% річних. Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23.05.2014р., сплатити проценти, згідно з графіком погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №11159413000/П від 24.04.2007р., згідно до умов якого остання зобов'язалася відповідати перед банком за порушення обов'язків за кредитним договором, як солідарний боржник у тому ж обсязі, що і [PERSON] Позивач умови договору виконав, надавши кредитні кошти, позичальник умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановленні терміни не виконував, внаслідок чого Банк звернувся до суду з позовом про дострокове повернення заборгованості за кредитом. Станом на 23.04.2013р. загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 14136,24 доларів США, що еквівалентно 112990,97 грн., з них: кредитна заборгованість у сумі 9895,00 доларів США, що еквівалентно 79090,74 грн., заборгованість по процентам 4241,24 долари США, що еквівалентно 33900,23 грн. Також за порушення термінів сплати кредиту та процентів нарахована пеня у сумі 1364,24 доларів США, що еквівалентно 10906,61 грн. Просить стягнути з відповідачів солідарно зазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також суму сплаченого позивачем судового збору. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на відсутність доказів існування заборгованості, заперечуючи її наявність. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, посилаючись на недійсність договору поруки. Заслухавши представника позивача, відповідачів, їх представника, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 24.05.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк», повне найменування якого відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008р. змінене на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11159413000, згідно якого позичальнику надано кредит в іноземній валюті в сумі 17000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,88% річних. Позичальник зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23.05.2014р., згідно з графіком погашення кредиту (Додаток №1 до кредитного договору). Погашення нарахованих процентів повинно здійснюватися згідно з п.1.3.4 кредитного договору з 01 по 10 число кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки №11159413000/П від 24.04.2007р., згідно до умов якого остання зобов'язалася відповідати перед банком за порушення обов'язків за кредитним договором, як солідарний боржник у тому ж обсязі, що і [PERSON] Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, зарахувавши кредитні кошти на поточний рахунок позичальника №26204124142100 для подальшого їх використання за призначенням. На підтвердження виконаних операцій суду надано виписку про рух коштів по зазначеному рахунку, копію заяви позичальника на видачу готівки, квитанцію на придбання транспортного засобу. Всупереч умовам договору позичальник [PERSON] не здійснює платежі на погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам. З наданих позивачем довідок-розрахунків вбачається, що позичальник [PERSON] до 13.04.2009р. здійснював платежі відповідно до графіку погашення кредиту, з травня 2009 року мало місце порушення графіку погашення кредиту (тіла кредиту та процентів), а з квітня 2010 року позичальник припинив погашати тіло кредиту, з грудня 2010 року припинив погашати заборгованість по процентам. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості за вказаним кредитним договором, станом на 23.04.2013р. залишок заборгованості за кредитом становить 9895,00 доларів США, заборгованість по процентам становить 4241,24 доларів США, а всього 14136,24 доларів США. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно з розділом 4 кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені. Оскільки боржником допущено прострочення виконання грошових зобов'язань по погашенню кредиту та процентів за кредитним договором, вимоги про стягнення пені є обґрунтованими. Згідно розрахунку заборгованості, за несвоєчасність виконання зобов'язань по погашенню кредиту нарахована пеня за період з 23.04.2012р. по 23.04.2013р. у розмірі 7142,21 грн., за несвоєчасність виконання зобов'язань по сплаті процентів за користування кредитними коштами нарахована пеня за період з 23.04.2012р. по 23.04.2013р. у розмірі 3764,40 грн. (за курсом НБУ станом на 23.04.2013р. гривні до долару США 7,993). Жодних платежів на погашення пені протягом вказаного періоду відповідачем не здійснювалося. При цьому суд враховує, що пункт 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. З позовом до суду банк звернувся 11.06.2013р., тому в межах встановленого законом річного строку позовної давності до вимог про стягнення пені, (з 11.06.2012р.), згідно наданого позивачем розрахунку, розмір нарахованої та несплаченої пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом становить 6360,02 грн., за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами становить 3392,40 грн., а всього 9752,42 грн. Вказана сума пені є співмірною з основною сумою боргу і підлягає стягненню. З урахуванням викладеного, загальний обсяг грошових зобов'язань, який підлягає стягненню, становить 14136,24 доларів США (заборгованість за кредитом та процентами) та 9752,42 грн. (заборгованість по пені). Розрахунок заборгованості за кредитом, процентами, пенею відповідачем не спростований. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, судом роз'яснено учасникам процесу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а також наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Між тим, заперечення представника відповідача проти позову ґрунтувалися лише на припущеннях того, що відповідачем було погашено заборгованість за кредитним договором у більшому розмірі, ніж це відображено у наданих позивачем довідках та розрахунках заборгованості. При цьому жодних фактичних даних, які б свідчили про недостовірність наданих позивачем розрахунків, відповідачем наведено не було, жодних клопотань щодо отримання доказів для обґрунтування своїх заперечень проти позову також заявлено не було. Щодо вимог про стягнення боргу солідарно з боржника і поручителя судом встановлено наступне. Правовими нормами ст.ст. 553, 554 ЦК встановлено, що за договором поруки поручитель відповідає солідарно з боржником перед кредитором за порушення зобов'язання. Відповідні умови передбачені у розділі 1 договору поруки. Заперечення поручителя [PERSON] проти вимог позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з неї як із солідарного боржника, суд вважає необґрунтованими. Договір поруки на час розгляду справи не розірваний, не визнаний недійсним, визначені законом підстави для визнання припиненими зобов'язань поручителя за договором поруки, відсутні. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, тому з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Outcome: partial