Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління ДМС в Полтавській області про визнання [PERSON], [INFO], такою,що втратила право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] ,посилаючись на те, що відповідачка у даному будинку не проживає з червня 2013 року та не має намірів в подальшому проживати в ньому, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляду у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи про що свідчить оголошення про виклик відповідачки в судове засідання, надруковане в газеті «Зоря Полтавщини». Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 03.12.1988 року, посвідченого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою, [PERSON] належить житловий будинок , який знаходиться у [ADDRESS] ( а.с.6-9). У даному будинку зареєстровані позивач - [PERSON], [PERSON] - відповідачка по справі, у відповідності до домової книги, яка мається в матеріалах справи ( а.с.10-14). Судом встановлено, що згідно рішення ленінського районного суду м. Полтави від 27.04.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 15). Судом встановлено, що з червня 2013 року відповідачка [PERSON] в даному будинку не проживає, а фактично виїхала з даного будинку проживає за адресою: [ADDRESS] Даний факт підтверджується Актом від 11.05.2016 року, засвідченим сусідами: [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчені головою селищного комітету (а.с.16). Поряд з цим, ч.1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Поряд з цим, статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів сім'ї. Таким чином, наведені вище обставини підтверджують той факт, що [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з червня 2013 року та при цьому не несе будь-яких витрат по оплаті проживання, тому за таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved