Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] в с. Кикова Новоград-Волинського району помер її співмешканець [PERSON] , з яким з 2002 року спільно проживала у Будинку та у них народилось п`ятеро дітей. Після його смерті вважала, що прийняла спадщину на Будинок, тому звернулася до сільської ради з метою оформлення спадкових прав. Лише тоді дізналася, що Будинок належить не її чоловікові, а [PERSON] , яка померла [INFO] . Шукаючи шляхи позасудового вирішення питання, розпочала пошуки близьких родичів [PERSON] , проте вона була одинокою та єдиним її близьким родичем (двоюрідним онуком) був покійний [PERSON] . Спадкоємці після смерті [PERSON] право власності не оформляли. Оскільки безперервно, відкрито проживала в спірному будинку з 2002 року, несла витрати по його утриманню в належному стані, оплачувала комунальні послуги, спадщина відумерлою не визнавалась, вважає що добросовісно заволоділа Будинком і продовжує володіти вказаним нерухомим майном. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що за життя чоловіка знала, що Будинок належав покійній [PERSON] , яка була його хрещеною матір`ю. Остання обіцяла заповісти [PERSON] , однак не встигла. Після смерті [PERSON] її чоловік також не встиг оформити свої спадкові права. Представник відповідача в судове засідання не прибув, у заяві до суду просив проводити розгляд справи без представника сільської ради, позов визнав. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З наданих в судовому засіданні пояснень позивача, слідує, що Будинок належав [PERSON] , яка [INFO] померла. Згідно довідки виконавчого комітету Стриївської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 21.01.2020, на момент смерті [PERSON] була одна зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею з 1999 року до дня смерті постійно проживав без реєстрації [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . На день смерті він постійно проживав без реєстрації в Будинку разом з дружиною [PERSON] , позивачем по справі, доньками: [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2010 року народження, [PERSON] , 2016 року народження та сином [PERSON] , 2012 року народження. 27.02.2020 року Новоград-Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради, інвентаризаційна справа №365, виготовлено технічний паспорт на Будинок, замовником якої є [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України). Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено. У п.п. 9, 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: ? володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; ? володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; ? володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року (№ 175/4741/16), постановленій в справі у подібних правовідносинах суд касаційної інстанції зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Як встановлено в судовому засіданні, позивач знала, що спірний будинок належав померлій [PERSON] на праві власності, [PERSON] , який постійно до дня смерті проживав з останньою без реєстрації, був спадкоємцем померлої власниці, однак не оформив своїх спадкових прав та помер в 2019 році. [PERSON] надав [PERSON] в 2002 році будинок для проживання, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю, оскільки [PERSON] в розумінні ст.344 ЦК України не є добросовісним набувачем. Будь-яких доказів наявності інших законних підстав набуття права власності позивачем не надано, а тому суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed