Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на приватизацію квартири, визнання недійсним свідоцтва про право власності, посилаючись на те, що йому стало відомо про приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS], у якій зареєстрований, однак не проживав за сімейними обставинами. [PERSON] вважає, що в результаті неправомірних дій матері було порушено його право отримати у власність житло шляхом приватизації. Квартира за адресою: [ADDRESS] отримана опікунами позивача - [PERSON] та [PERSON] (баба та дід позивача). Квартира була виділена з тих підстав, що мати позивача була позбавлена батьківських прав над ним, а також сестрою. Після отримання вищезазначеної квартири позивач, сестра, а також дід та баба разом проживали у ній. Закінчивши школу [PERSON] навчався на тракториста. Після цього проходив службу у Збройних Силах України. Після армії проживав у спірній квартирі. У 2002 році одружився й разом з дружиною проживав у іншому місці, однак місце проживання його було зареєстровано у спірній квартирі. Сестра позивача після закінчення школи вийшла заміж та проживала у свого чоловіка. Дід та баба проживали у спірній квартирі. [INFO] року дід помер. У 2004 році до його баби прийшла проживати матір - відповідачка у справі [PERSON], яка проживала з бабою до її смерті, а саме до [INFO] року. У 2015 році [PERSON] разом із дітьми переїхав проживати до спірної квартири. У свою чергу мати дорікає йому, що вона є власником квартири. [PERSON] зазначає, що неправомірно був позбавлений права на квартиру при її приватизації. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 7 вересня 2015 року до справи за цим позовом залучено як співвідповідачів Долинську міську раду Долинського району Кіровоградської області та [PERSON] У серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що разом з матір'ю приватизували житло за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі, однак з 2002 року не проживав, не брав участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ремонту. Після смерті матері первісної відповідачки, спадщину прийняла її сестра (донька спадкодавця) [PERSON] - первісний відповідач. [PERSON] не мав права на приватизацію спірної квартири, оскільки фактично у ній не проживав, мав інше житло, а відтак має бути визнаний таким, який втратив право користування нею з підстави, передбаченої ст. 71 ЖК України. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 7 вересня 2015 року об'єднано в одне провадження вимоги за первісним та зустрічними позовами. У судовому засіданні первісний позивач [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що спірну квартиру надали дідові та бабі, а також йому з сестрою. Не знає з яких підстав не отримав свідоцтво про право власності на квартиру. Зазначає, що до 2007 року проживав по [ADDRESS]. У травні 2007 року розлучився з дружиною, переїхав проживати на спірну квартиру й проживав у ній до зими 2008 року. Після цього поїхав на заробітки до м. Києва. Через вісім місяців повернувся та переїхав проживати до с. Братолюбівки Долинського району Кіровоградської області. У цьому селі прожив три роки. Потім чотири роки проживав у с. Фалькове Долинського району Кіровоградської області. З травня 2015 року разом з первісною відповідачкою [PERSON] проживає у спірній квартирі. Первісна відповідачка [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити. Суду пояснила, що на момент приватизації спірної квартири [PERSON] постійно проживав за іншою адресою, однак був зареєстрований у спірній квартирі. У 2015 році дозволила [PERSON] проживати у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Спочатку жили нормально, а пізніше посварились. Первісна відповідачка [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Представник первісного відповідача Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні просив вирішити справу на розсуд суду. Суду пояснив, що орган приватизації вирішував питання на підставі документів, що надавались наймачами. Свідок [PERSON] суду пояснила, що спірна квартира була надана дідові та бабі первісного позивача, оскільки ті були опікунами дітей. На момент приватизації квартири у ній постійно проживали первісна відповідачка [PERSON], а також наймач [PERSON] Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні первісного позову, а також зустрічного позову, з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло № 24, виданого 20 лютого 2007 року бюро по приватизації державного житлового фонду при виконавчому комітеті Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, власниками квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] та первісна відповідачка [PERSON] (а. с. 22). [INFO] року у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області померла [PERSON] Єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину, є первісна відповідачка у справі [PERSON] Таким чином, первісна відповідачка [PERSON] набула прав та обов'язків спадкодавця, зокрема прав на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Статтею 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже, і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Саме право особи на конкретне житло, а також проживання у ньому, є підставою для його приватизації. Право особи на приватизацію житла не пов'язується з реєстрацією такої особи у спірному житлі, що здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові, у справі № 6-125цс12 від 30 січня 2013 року. За змістом п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. У цій справі судом установлено, а також визнається сторонами, що на момент приватизації квартири за адресою: [ADDRESS], первісний позивач [PERSON] у ній постійно не проживав, вибув на інше постійне місце проживання, а відтак втратив право користування жилим приміщенням з дня вибуття, а також право на приватизацію житлового приміщення. Крім вищезазначеного, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] є необґрунтованим, який не підлягає задоволенню. За змістом п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. У зустрічному позові первісна відповідачка [PERSON] просить суд визнати первісного позивача [PERSON] таким, який втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] з підстав, передбачених ст. 71 ЖК України. Разом із тим, як суд вище зазначив, коли відсутній (наймач, член його сім'ї) повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. У свою чергу первісна відповідачка [PERSON] у зустрічному позові зазначала, а також підтвердила в судовому засіданні той факт, що за її згодою [PERSON] тепер набув право користування спірною квартирою, співвласником якої вона є. Крім цього, після приватизації квартири змінився її статус, зокрема з державної на приватну, а відтак питання, що стосуються втрати право користування приватним житлом не повинні вирішуватись у порядку, передбаченому ст. 71 ЖК України, тобто з підстави зустрічного позову, а тому цей позов є необґрунтованим, що не підлягає задоволенню. Відповідно до вищевикладеного, суд не знайшов підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів, а тому необхідно відмовити в їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed