Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 02.12.2020 року прийнято до провадження позов Одеської місцевої прокуратури №1 (з 15.03.2021 року змінено назву на Київська окружна прокуратура міста Одеси) в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] про витребування земельної ділянки. За заявою сторони позивача відкрите спрощене позовне провадження. До початку розгляду справи судом задоволено клопотання представника прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту спірної земельної ділянки. Під час підготовки справи до розгляду судом було встановлено, що Київський райсуд м. Одеси заочним рішенням, ухваленим 26.05.2015 року по справі за №520/3334/14-ц визнав набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] неправомірним і витребував у набувача земельну ділянку на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Позивач стверджує, що вищевказане рішення суду було виконане в примусовому порядку, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Надані до позову копії документів свідчать, що 31.07.2018 року [PERSON] подарував спірну земельну ділянку [PERSON] . Договір дарування нотаріально посвідчено. 15.05.2020 року [PERSON] передала за нотаріально посвідченим актом приймання-передачі цю ж земельну ділянку ТОВ «ВІП-Плаза», а 08.10.2020 року на підставі акту приймання-передачі земельна ділянка передана [PERSON] у якості виплати його частки у статутному капіталі товариства. З урахуванням викладеного 05.04.2021 року суд перейшов до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, залучив до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «Віп-Плаза». Ухвалою суду від 28.04.2021 року підготовче судове засідання закрите і справу призначено до розгляду по суті. У сьогоднішньому судовому засіданні представник прокуратури вимоги підтримала і доводила, що відповідач [PERSON] незаконно набув права власності на земельну ділянку площею 0,01 га по [ADDRESS] і вимагала витребувати цю ділянку у відповідача на користь Одеської міської ради. Представник Одеської міськради до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує. Сторона відповідача до суду не з`явилась, про дату, час і місце слухання справи неодноразово сповіщалась за місцем реєстрації, відзив на позов (треті особи - пояснення) не надала. Судом встановлено: 11.09.2008 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] за цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва. 30.04.2009 року ця земельна ділянка перейшла у власність [PERSON] на підставі договору дарування. Заочним рішенням Київського райсуду м. Одеси, ухваленим 26.05.2015 року по справі за №520/3334/14-ц за позовом Прокуратури Київського району м. Одеси до [PERSON] і [PERSON] державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] визнано недійсним і витребувано від [PERSON] земельну ділянку на користь Одеської міської ради. Рішення суду набрало законної сили і 01.07.2015 року Київський райсуд м. Одеси видав виконавчий лист щодо примусового виконання рішення. Прокуратурою Київського району м. Одеси виконавчий лист за №520/3334/14-ц було пред`явлено до виконавчої служби для примусового виконання. 30.05.2016 року державний виконавець Київського ВДВС Кіптіков І.О. склав акт про витребування земельної ділянки площею 0.10 га по [ADDRESS] у [PERSON] і передачі її Одеській міській раді. 01.06.2016 року державний виконавець Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/3334/14-ц. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області Козловим Ю.В. 03.09.2015 року скасоване право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] та внесено запис у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації. 31.07.2018 року [PERSON] за договором дарування передає у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. і зареєстровано в реєстрі за №1479. [PERSON] 15.05.2020 року передала земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] Товариству з обмеженою відповідальність «ВІП-Плаза», засновником і кінцевим бенефіціарним власником якого є сама [PERSON] . Акт приймання-передачі засвідченого приватним нотаріусом ОМНО Дімітровою Т.А. 08.10.2020 року ТОВ «ВІП-Плаза» передало, а [PERSON] прийняв виплату належної йому частки у статутному капіталі товариства у вигляді земельної ділянки площею ,10 га по [ADDRESS] . Дослідивши надані прокуратурою докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23). Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90). Для відновлення порушеного права власності на земельну ділянку, прокурор заявив вимогу про її витребування від кінцевого набувача. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Цивільний Кодекс України передбачає як одні зі способів захисту порушених прав віндикацію або реституцію. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому, власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Таким чином, особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), «задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними». Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У даному випадку судом встановлено, що Одеська міська рада ніяких намірів та дій щодо відчуження земельної ділянки площею 0,10 га по [ADDRESS] не вчиняла, земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею шляхом вчинення третьою особою [PERSON] у 2018 році неправомірних дій щодо відчуження неналежного йому земельної ділянки, тому суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом витребування спірного майна від останнього набувача - [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь прокуратури підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 15375 грн. 70 коп. (квитанція №1894 від 16.11.2020 року) і в сумі 1051 грн. ( квитанція №1895 від 16.11.2020 року).

Outcome: approved