Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У січні 2020 року через систему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Національної поліції у місті Києві (далі - ГУ НП у м.Києві), прокуратури міста Києва, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі - ГУ ДКС України у м.Києві), третя особа: Мале приватне підприємство «ДЖО» (далі - МПП «ДЖО»), про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства, прокуратури, у якій позивач просив: - стягнути з державного бюджету України через ДКС на його користь майнову шкоду (збитки у формі неотриманого доходу додаткової заробітної плати) у сумі 48 422,00грн., що завдані незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування ГУ НП у м.Києві та прокуратурою м.Києва; - стягнути з державного бюджету України через ДКС на його користь моральну шкоду у розмірі 3 229 498,99грн., що завдані незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування ГУ НП у м.Києві та прокуратурою м.Києва. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує фактично невиконанням органом досудового розслідування імперативних норм Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), що підтверджено ухвалами слідчих суддів Солом`янського районного суду м.Києва, якими визнано незаконною бездіяльність органу досудового розслідування (ухвали від 20 серпня 2018 року у справі №760/19120/18, провадження №1-кс/760/9888/18, від 20 лютого 2019 року у справі №760/31062/18, провадження №1-кс/760/318/19, від 02 липня 2019 року у справі №760/2948/19, провадження №1-кс/760/2205/19, від 10 липня 2019 року у справі №760/8490/18, провадження №1-кс/760/4895/19), а також невиконанням обов`язку встановленого ст.25 Закону України «Про прокуратуру» щодо нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, ст.36 КПК України та наявністю причинно-наслідкового зв`язку між протиправною (незаконною) бездіяльністю/діями органу досудового розслідування, органів прокуратури і завданими збитками у формі майнової та моральної шкоди. У позовній заяві викладено обставини щодо підготовки та подачі ним як представником МПП «ДЖО» певних процесуальних документів до органів досудового розслідування, прокуратури та суду, пов`язаних зі здійсненням досудового розслідування кримінального провадження №12018100090012300, а також щодо дій/бездіяльності органів досудового розслідування та органів прокуратури у вказаному провадженні. Зокрема, позивач зазначив про те, що 25 травня 2018 року його було прийнято на посаду юриста МПП «ДЖО» за трудовим договором на підставі наказу №13-00013. Прийняття його на вказану посаду було обумовлено, зокрема тим, що він має значну практику служби у підрозділах правоохоронних органів, які здійснюють діяльність по боротьбі з економічними злочинами та відшкодування завданих злочинами збитків, є фахівцем у галузі кримінального права, а МПП «ДЖО» є потерпілим від злочину та зазнало збитків від злочинів пов`язаних із привласненням коштів підприємства в розмірі 3 229 498,99 грн. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (уповноваженими особами) та невиконанням вимог спеціального Закону і посадових обов`язків службовими особами відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відділ ПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві) під час здійснення виконавчого провадження ВП №48304119 з виконання рішення господарського суду м.Києва від 09 червня 2015 року у справі №910/11564/15 за наказом від 30 червня 2015 року, внаслідок чого, збитки не відшкодовані. За домовленістю з директором підприємства та відповідно до наказу №13-00013 на період початку трудових відносин йому встановлено лише основну заробітну плату в розмірі посадового окладу - 3 743,00 грн., проте у подальшому, умови оплати праці могли бути переглянуті в залежності від складності справи та інших обставин. У зв`язку зі складністю та напруженістю роботи юриста підприємства [PERSON] у кримінальному провадженні №12018100090012300 за ч.2 ст.382 КК України, директором МПП «ДЖО» у січні 2019 року було видано наказ про встановлення юристу підприємства додаткової заробітної плати у формі однократної премії у розмірі 1,5% від суми боргу 3 229 498,99грн, що привласнені ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на умовах досягнення вказаних у наказі результатів по кримінальному провадженню. Не дивлячись на підготовлений позивачем обсяг процесуальних документів і ініційованих перед слідчим і прокурором слідчих та процесуальних дій, роботодавець у листопаді 2019 року відмовив йому у виплаті додаткової заробітної плати у розмірі 48 422,00грн., оскільки не досягнуто кінцевої мети ініційованих ним процесуальних дій. Завдана йому майнова шкода (збитки) полягають в тому, що він не отримав дохід у формі додаткової заробітної плати в сумі 48 422,00 грн., які безумовно отримав би за звичайних обставин, в разі дотримання відповідачами норм КПК України та якби його права, як представника потерпілого у кримінальному провадженні, не були б порушені. Вважає, що в результаті протиправної (незаконної) бездіяльності органу досудового розслідування та органів прокуратури порушено його права громадянина України, зокрема на працю та оплату праці відповідно до законодавства та домовленості з роботодавцем, а тому заподіяні йому збитки у формі не отриманої додаткової заробітної плати (одноразової премії) підлягають стягнення з відповідачів на підставі п.2 ч.2 ст.22 ЦК України. При цьому, до листопада 2019 року ним як представником було проведено обсяг робіт, про які йшлася в наказі керівника підприємства від 24 січня 2019 року. Так, позивач вказав, що у червні 2018 року ним, як представником потерпілого МПП «ДЖО» було складено та підписано у директора підприємства [PERSON], і подано до Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві заяву про злочин від 14 червня 2018 року, однак у порушення вимог ст.214 КПК України відомості, викладені у цій заяві до ЄРДР протягом 24 годин внесено не було і досудове розслідування не розпочато. Протиправність такої бездіяльності органу досудового розслідування було встановлено ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі №760/19120/18, згідно з якою, зобов`язано орган досудового розслідування виконати імперативні вимоги закону та внести відповідні відомості до ЄРДР. У подальшому, ним, як представником потерпілої особи, було подано начальнику органу досудового розслідування два клопотання №1 від 22 серпня та №2 від 23 серпня 2019 року, у яких він повідомляв про необхідність здійснити тимчасовий доступ до виконавчого провадження ВП №48304119 з вилученням оригіналів документів та зведеного виконавчого провадження про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості на користь фізичних та юридичних осіб з вилученням завірених копій документів, що стосуються вчинених дій та їх результатів в період з 30 липня по 01 листопада 2015 року. Лише у листопаді 2018 року, ним отримано засобами дистанційного зв`язку через мережу Інтернет витяг з ЄРДР про кримінальне провадження №12018100090012300 з ч.2 ст.382 КК України щодо внесення відомостей за заявою директора МПП «ДЖО» від 14 червня 2018 року, однак жодних даних про результати розгляду клопотань №1 та №2 не отримано. В рамках вказаного кримінального провадження позивачем як представником потерпілого неодноразово ініціювались перед слідчим органу досудового розслідування питання про проведення процесуальних та слідчих дій, спрямованих на повне, всебічне і об`єктивне досудове розслідування, а бездіяльність слідчого та керівника органу досудового розслідування оскаржувалась до посадових осіб вищого рівня і до суду, й ухвалами слідчих суддів, слідчого було зобов`язано вчиняти певні дії. Результатом досудового розслідування кримінального провадження №12018100090012300, що здійснювалося протягом року органом досудового розслідування Національної поліції під процесуальним керівництвом прокурорів Київської місцевої прокуратури №9 є завершення строків досудового розслідування, у зв`язку з чим, слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві 25 жовтня 2019 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі абз.14 ч.1 ст.284 КПК України, копія якої на час подання позову ні позивачу, ні потерпілому не надходила. Таким чином, позивач вказує, що в результаті незаконної бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури йому завдано матеріальної шкоди у формі не отриманої додаткової заробітної плати (одноразової премії) та моральної шкоди. Обґрунтовуючи розмір завданої йому моральної шкоди, позивач вказав, що протиправні (незаконні) дії органу досудового розслідування та органу прокуратури безумовно завдали йому моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, що пов`язано, зокрема: з відчуттям приниження громадянської та професійної гідності; з відчуттям несправедливості та безпідставної неспроможності досягнути результату, на який позивач мав право відповідно до норм закону - проведення слідчих дій у порядку, на умовах та на підставі Закону; із постійним стресом та постійним переживанням в наслідок неможливості отримання добросовісно заробленої грошової винагороди за виконану роботу у формі додаткової заробітної плати у сумі 48 422,00грн. Це відбулось через небажання органу досудового розслідування та органів прокуратури виконувати закон. Також наголосив на тому, що він був змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, постійно доводити роботодавцю правомірність та достатність вчинених ним заходів у кримінальному провадженні задля досягнення необхідного результату - проведення слідчих дій органом досудового розслідування. Підготовка позову та звернення до суду вимагало від нього додаткових витрат дорогоцінного часу з його особистого життя, який він міг приділити родині, близьким та відпочинку. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що внаслідок незаконної бездіяльності органу досудового розслідування та органу прокуратури йому завдано також моральну шкоду, яку оцінює в сумі 3 229 498,00 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 січня 2020 року справу за вказаним позовом розподілено судді Саадулаєву А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 20 січня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 07 лютого 2020 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року вказану вище ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 07 лютого 2020 року скасовано, а справу за позовом [PERSON] направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 05 червня 2020 року за позовною заявою [PERSON] відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження. У серпні 2020 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшов відзив на позовну заяву з Київської міської прокуратри, в якій представник відповідача просив позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. Так, у відзиві зазначено, що підстави та предмет позовної заяви у даній справі відносяться до питань реалізації процесуальних прав учасників кримінального провадження. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями. Довести вказані обставини має позивач, який звернувся з позовом до суду. Натомість позивач не вказує в чому саме дії органів досудового розслідування, прокуратури є протиправними по відношенню до нього. Оскарження учасником кримінального провадження процесуальних рішень органів досудового розслідування у порядку глави 26 КПК України не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди у порядку статей 23, 1167 ЦК України, оскільки при здійсненні відповідних процесуальних дій особа реалізує свої права щодо контролю з діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування у порядку кримінального судочинства. Підстави для застосування положень ст.1176 ЦК України у даному випадку також відсутні, оскільки в рамках вказаних позивачем кримінальних проваджень незаконні примусові заходи та процесуальні обмеження не застосовувались. Більш того, з позовної заяви вбачається, що [PERSON] не є учасником кримінального провадження, а здійснював представництво інтересів МПП «ДЖО» відповідно до угоди в рамках кримінального провадження. Отримання позивачем додаткової зарплати у формі надбавки відповідно до наказу від 24 січня 2019 року було вчинення певних процесуальних дій в рамках кримінального провадження, досягнення результатів, що залежать від виконання вимог закону органом досудового розслідування, процесуальне оформлення відповідно до вимог КПК України зазначених процесуальних дій. Органи прокуратури не є учасниками трудових відносин між [PERSON] та МПП «ДЖО» і не вживали безпосередніх заходів впливу на права вказаних сторін угоди в рамках трудового договору, а дія наказів директора підприємства не може за своєю суттю поширюватись на здійснення обов`язків органами досудового розслідування, прокурором. Виходячи з положень цивільного законодавства зобов`язання із вказаних договірних відносин не поширюються на органи досудового розслідування, прокурора, а зумовлені наданням юридичних послуг, якість яких не входить до предмета даного спору. Крім того, сам факт зобов`язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до ЄРДР та факт зобов`язання ухвалою слідчого судді здійснити певні слідчі дії, не свідчить про протиправність дій та завдання моральної шкоди позивачу. Здійснення нагляду за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності саме по собі не може свідчити про незаконність діяльності як такої й відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди. Позивачем жодними доказами не підтверджено заподіяння нібито неправомірними (протиправними) діями або бездіяльністю прокуратури м.Києва моральної шкоди, зокрема заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, як і не надано обґрунтування розміру завданої шкоди. У 2020 року до суду надійшов відзив на позов від ГУ НП у м.Києві, в якому представник вказаного відповідача просив відмовити у задоволенні позову, а у разі неявки представника у судове засідання, поводити розгляд справи за його відсутності. У відзиві, зокрема вказано, що згідно з вимогами чинного законодавства України, особа може вимагати відшкодування завданої їй моральної шкоди, якщо таке її право передбачено нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини. Спірні правовідносини в даному випадку - це дії в межах кримінального провадження, а порядок такого провадження на території України відповідно до ст.1 КПК України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Вказаним кодексом не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди органами досудового розслідування навіть у разі визнання незаконними дій та бездіяльності слідчого під час кримінального провадження. Правові підстави для відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» як і на підставі ст.1176 ЦК України у даному випадку відсутні. Не вбачається підстав для відшкодування шкоди і на підставі інших статей ЦК України, в тому числі ст.1174 ЦК України. Відсутні підстави і для відшкодування майнової шкоди особі, яка не є обвинуваченим, підозрюваним у кримінальному провадженні, а є заявником, оскільки шкода заявнику у кримінальному провадженні заподіяна саме особою, яка вчинила злочин, відтак відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями органів досудового розслідування та шкодою, заподіяною особі злочином. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками у вигляді заподіяння шкоди є необхідною підставою для деліктної відповідальності і за відсутності такого зв`язку відсутні підстави для відшкодування державою шкоди. Сама по собі наявність ухвал слідчого судді у кримінальному провадженні про визнання дій або бездіяльності незаконними та зобов`язання слідчого вчинити певні дії не свідчить про заподіяння шкоди позивачу. 14 грудня 2020 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи доказів, зокрема: копії постанови слідчого від 25 жовтня 2019 року про закриття кримінального провадження №12018100090012300. 25 грудня 2020 року від позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про поновлення строку на подачу доказів та залучення до матеріалів справи копій документів закритого кримінального провадження №12018100090012300, які ним отримані при ознайомленні з матеріалами судової справи господарського суду м.Києва №910/12732/20, котрий витребував вказані документи. 29 березня 2021 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання позивача про залучення до матеріалів справи доказів, а саме: копії ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 16 березня 2021 року у справі №760/27461/20 про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження №12018100090012300. Протокольними ухвалами Шевченківського районного суду м.Києва вказані позивачем документи долучені до матеріалів цивільної справи. Від відповідача - ГУ ДКС України у м.Києві, відзив до суду не надходив. Від третьої особи - МПП «ДЖО», пояснення до суду також не надходили. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивач, який брав участь у режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача - ГУ НП у м.Києві, [PERSON] щодо задоволення позову заперечила. Представник відповідача - Київської міської прокуратури, Чипова О.В. також щодо задоволення позову заперечила. Інші особи, які беруть участь у розгляді справи, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, до суду своїх представників не направили. Вислухавши думку осіб, які з`явились до розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явились, на підставі наявних доказів. Заслухавши позивача та представників відповідача-1 та відповідача-2, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що у червні 2018 року [PERSON] працював на посаді юриста МПП «ДЖО». Не дивлячись на те, що копії наказу МПП «ДЖО» за травень 2018 року про призначення позивача на посаду юриста МПП «ДЖО» та встановлення йому заробітної плати в розмірі посадового окладу - 3 743,00 грн., до суду не надано, суд приходить до висновку, що обставина роботи позивача на посаді юриста вказаного підприємства з червня 2018 року та вчинення ним дій щодо підготовки ряду процесуальних документів до органів досудового розслідування, прокуратури, суду, спрямованих на захист прав та інтересів МПП «ДЖО», як потерпілого у кримінальному провадженні, підтверджуються наявними у справі доказами у їх сукупності. Так, з копії заяви про злочин від 14 червня 2018 року, яка міститься у матеріалах цивільної справи вбачається, що вказана заява адресована начальнику Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві, підписана директором МПП «ДЖО» [PERSON], потерпілим зазначено МПП «ДЖО», а представником потерпілого за довіреністю - юриста підприємства [PERSON] У заяві повідомлялось про вчинення злочинів у сфері службової діяльності, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.382 КК України, службовими особами відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві під час здійснення виконавчого провадження ВП №48304119 з виконання рішення господарського суду м.Києва від 09 червня 2015 року у справі №910/11564/15 за наказом від 30 червня 2015 року, згідно з яким ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було зобов`язано виконати платіжне доручення №18 від 18 травня 2015 року та перерахувати грошові кошти, належні МПП «ДЖО», у сумі 3 229 498,99 грн. з рахунку підприємства, відкритому у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на рахунок підприємства, відкритий у іншому банку. Однак, вказане рішення суду залишилось невиконаним, оскільки у грудні 2015 року державним виконавцем Бялим М.Г. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №48304119 на підставі пункту 3-1 ч.5 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та у зв`язку з постановою правління НБУ від 17 грудня 2015 року і рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року №230 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Вказана постанова була погоджена начальником ДВС Кантеміром В.І., а 05 січня 2016 року матеріали виконавчого провадження передано на зберігання до архіву. При цьому, у заяві про злочин наголошувалось на тому, що службові особи відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві не вчинили всіх дій, передбачених спеціальним законом, та спрямованих на виконання судового рішення, а вчиненим злочином МПП «ДЖО» заподіяно матеріальної шкоди у розмірі 3 229 498,99грн. Листом Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві від 06 липня 2018 року звернення директора МПП «ДЖО» [PERSON] щодо можливих протиправних дій посадових осіб відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м.Києві, зареєстроване в ЖЄО за №47620 від 20 червня 2018 року, направлено для розгляду та прийняття відповідного рішення до УЗЕ у м.Києві департаменту захисту економіки НП України, про що копією листа повідомлено директору МПП «ДЖО». Копією ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 20 серпня 2018 року у справі №760/19120/18 підтверджується, що МПП «ДЖО» було оскаржено бездіяльність посадових осіб Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення злочину від 14 червня 2018 року. За результатами судового розгляду скаргу задоволено, та зобов`язано уповноважених осіб Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві внести до ЄРДР відомості за заявою МПП «ДЖО», подану через його директора [PERSON] , від 14 червня 2018 року. 22 серпня 2018 року за підписом [PERSON] як представника потерпілого МПП «ДЖО» до слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві направлено клопотання №1, в якому ставилось питання про необхідність вчинення слідчим ряду процесуальних дій: направлення запиту до відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві про надання копії положення про вказаний відділ, наказів про прийняття на роботу певних службових осіб відділу ДВС, їх посадових інструкції; відібрання попередніх пояснень у певних службових осіб відділу ДВС; здійснення в порядку глави 15 КПК України тимчасового доступу до оригіналів документів щодо здійснення виконавчого провадження ВП №48304119 з вилучення оригіналів документів. 23 серпня 2018 року за підписом [PERSON] як представника потерпілого МПП «ДЖО» до слідчого відділу Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві направлено клопотання №2, в якому ставилось питання про необхідність вчинення слідчим ряду процесуальних дій, зокрема: направлення запиту до Департаменту ДВС МЮ України про надання копій певних документів, у тому числі: постанов директора даного департаменту про утворення виконавчої групи для проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості на користь фізичних і юридичних осіб; вчинення певних дій в рамках зведеного виконавчого провадження; здійснення в порядку глави 15 КПК України тимчасового доступу до оригіналів документів зведеного виконавчого провадження про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості на користь фізичних і юридичних осіб з вилученням завірених копій документів, які стосуються періоду з липня 2015 року по листопад 2015 року. Листом від 14 вересня 2018 року Солом`янське УН ГУ НП у м.Києві повідомило представника МПП «ДЖО» [PERSON], що клопотання розглянуті в межах повноважень. При цьому вказано, що матеріали заяви підприємства, які були зареєстровані в ЖЕО за №47620 від 20 червня 2018 року, було направлено для розгляду та прийняття рішення до УЗЕ в м.Києві ДЗЕ НПУ, які повернулись до управління поліції 17 липня 2018 року та були направлені до слідчого підрозділу Солом`янського УН ГУ НП у м.Києві для розгляду та прийняття рішення відповідно до вимог ст.214 КПК України. Підстав для внесення відомостей до ЄРДР органом досудового розслідування не встановлено, а за результатами розгляду заяви директора МПП «ДЖО» прийнято рішення про припинення подальшої перевірки і матеріали списано до справи Солом`янського УН ГУ НП у м.Києві. 03 жовтня 2018 року представником потерпілого МПП «ДЖО» [PERSON] начальнику Солом`янського УН ГУ НП у м.Києві направлено клопотання з проханням повідомити про отримання та виконання вказаним управлінням поліції ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 20 серпня 2018 року у справі №760/19120/18 та направити на адресу потерпілого (МПП «ДЖО») копію витягу з ЄРДР про внесення відомостей за заявою про злочин від 14 червня 2018 року. З копії витягу з ЄРДР, який міститься у матеріалах цивільної справи, вбачається, що в ЄРДР 25 жовтня 2018 року зареєстровано кримінальне провадження №12018100090012300 за ч.2 ст.382 КК України на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва, якою зобов`язано уповноважених осіб Солом`янського УН ГУ НП у м.Києві внести до ЄРДР відомості на підставі заяви директор МПП «ДЖО» [PERSON] Вказана інформація підтверджується і листом слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві від 16 листопада 2018 року, адресованим [PERSON] , в якому вказано, що до управління поліції надійшла ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва щодо невнесення відомостей за заявою директора МПП «ДЖО» до ЄРДР, а 25 жовтня 2018 року вказані відомості внесені до реєстру за №12018100090012300, клопотання прийнято до уваги. 16 листопада 2018 року представником потерпілого МПП «ДЖО» [PERSON] слідчому судді Солом`янського районного суду м.Києві подано скаргу на бездіяльність слідчого (іншої уповноваженої особи) Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві в порядку ст.303 КПК України, в якій ставилось питання про зобов`язання відповідальних осіб вказаного слідчого управління розглянути клопотання представника потерпілого №1 від 22 серпня 2018 року та клопотання №2 від 23 серпня 2018 року в порядку та строки, визначені ст.220 КПК України. 19 січня 2019 року представником потерпілого МПП «ДЖО» [PERSON] до Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві направлено клопотання №3, в якому він просив повідомити потерпілому про здійсненні слідчим у кримінальному провадженні слідчі і процесуальні дії, спрямовані на виконання клопотань №1 та 2, а також зазначити про дату, час та місце проведення певної дії і прийняте процесуальне рішення. Листом Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві від 12 лютого 2018 року, адресованим МПП «ДЖО», повідомлено, що подане в рамках кримінального провадження №12018100090012300 клопотання розглянуто та прийнято до уваги під час здійснення досудового розслідування, на даний час досудове розслідування триває, проводяться заходи, спрямовані на повне, всебічне та об`єктивне розслідування, зокрема направлено запити про надання інформації і копій документів. 20 лютого 2019 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва у справі №760/31062/18 за результатами розгляду скарги представника МПП «ДЖО» [PERSON], скаргу задоволено, а уповноважених службових осіб Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні №12018100090012300, зобов`язано розглянути подані [PERSON] клопотання про проведення процесуальних дій за №1 від 22 серпня 2018 року та за №2 від 23 серпня 2018 року у строки і спосіб, визначені ст.220 КПК України. 15 квітня 2019 року МПП «ДЖО» за підписом директора [PERSON] керівнику Київської місцевої прокуратури №9 направлено скаргу в порядку ст.308 КПК України на недотримання розумних строків начальником слідчого відділу та слідчим Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві у кримінальному провадженні №12018100090012300, в якій ставилось питання про надання начальнику вказаного відділу та слідчому у вказаному провадженні обов`язкових до виконання вказівок щодо конкретно визначених строків погоджених слідчим процесуальних та інших дій відповідно до клопотань №1 та №2. Листом від 24 квітня 2019 року Київська місцева прокуратура №9 повідомила [PERSON] , що на виконання вимог ст.308 КПК України першим заступником Київської місцевої прокуратури №9 надано вказівки процесуальному керівнику про проведення слідчих дій, досудове розслідування триває. 19 січня 2019 року начальнику Слідчого управління ГУ НП у м.Києві від потерпілого МПП «ДЖО», за підписом директора підприємства [PERSON] та представника - [PERSON] , направлено скаргу на протиправну бездіяльність начальника СВ Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві та слідчих цього управління поліції у кримінальних провадженнях, у тому числі №12018100090012300, у якій ставилось питання про здійснення перевірки вказаних ним у скарзі кримінальних проваджень на предмет дотримання вимог КПК України, здійснення перевірки службової діяльності начальника слідчого відділу щодо контролю за діяльністю слідчих та у кримінальних провадженнях та вжиття заходів реагування, здійснення службової перевірки діяльності слідчих у кримінальних провадженнях. Листом від 21 травня 2019 року заступник начальника відділу СУ ГУ НП у м.Києві повідомив представника МПП «ДЖО» [PERSON] про те, що досудове розслідування вказаних у скарзі кримінальних проваджень, у тому числі і №12018100090012300, доручено слідчому Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві Мельнику С.П., керівництво Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві зобов`язано активізувати досудове розслідування у кримінальних провадженнях, вжити вичерпних заходів щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження їх обставин і прийняття законного процесуального рішення. 20 квітня 2019 року начальнику Департаменту внутрішньої безпеки НП України від потерпілого МПП «ДЖО», за підписом директора підприємства [PERSON] та представника - [PERSON] , направлено заяву про злочинні дії та бездіяльність начальника СВ Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві у певних кримінальних провадженнях, у тому числі і №12018100090012300. Листом від 08 травня 2019 року начальник Київського міського управління Департаменту внутрішньої безпеки НП України повідомив представника МПП «ДЖО» [PERSON] про те, що заява направлена для розгляду до керівництва СУ ГУ НП у м.Києві, а листом СУ ГУ НП у м.Києві від 28 травня 2019 року [PERSON] поінформовано, зокрема про те, що досудове розслідування кримінального провадження триває, надано письмові вказівки до Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві, а процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Київською місцевою прокуратурою №9. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02 липня 2019 року у справі №760/2948/19 задоволено клопотання представника потерпілого МПП «ДЖО» [PERSON], встановлено слідчому Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві, який розслідує кримінальне провадження №12018100090012300, строк 14 днів для проведення процесуальних дій, зазначених у клопотаннях представника потерпілого, тому числі щодо направлення запитів до відділу ПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві, департаменту ДВС МЮ України, отримання попередніх пояснень та показань старшого державного виконавця Бялого М.Г. та начальника відділу Квантеміра В.І., здійснення тимчасового доступу до виконавчого провадження та зведеного виконавчого провадження. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 10 липня 2019 року у справі №760/8490/19 розглянуто клопотання потерпілого МПП «ДЖО» про тимчасовий доступ до документів виконавчого провадження ВП №48304119 та відмовлено у його задоволенні, оскільки з наданих до суду від ВПВР УДВС ГТУЮ у м.Києві документів встановлено, що виконавче провадження знищено через закінчення строку зберігання відповідно до акта від 20 березня 2019 року. 05 серпня 2019 року слідчому судді Солом`янського районного суду м.Києва, начальнику Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві, начальнику ГУ НП України у м.Києві від потерпілого МПП «ДЖО», за підписом директора підприємства [PERSON], направлено клопотання з проханням повідомити інформацію про дату надходження до УП ухвали слідчого судді від 02 липня 2019 року та про виконання вказаного рішення. Листом Солом`янського районного суду м.Києва від 04 вересня 2019 року МПП «ДЖО» повідомлено про дату направлення ухвали у справі №760/2948/19 до Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві. Відповіді від інших суб`єктів, як вказано у позові, до МПП «ДЖО» не надходило і матеріали справи таких не містять. 23 серпня 2019 року за підписом директора МПП «ДЖО» [PERSON], а 09 жовтня 2019 року за підписом представника [PERSON] керівнику Київської місцевої прокуратури №9 направлено скарги в порядку ст.308 КПК України на недотримання розумних строків начальником СВ Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві та слідчим цього управління у кримінальному провадженні №12018100090012300. Листом від 17 жовтня 2019 року Київська місцева прокуратура №9 повідомила [PERSON] про розгляд скарги, а також про те, що хід досудового розслідування кримінального провадження перебуває на контролі прокуратури. 08 листопада 2019 року слідчим СВ Смілянського ВП ГУ НП у Черкаській області за дорученням слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві проведено допит директора МПП «ДЖО» [PERSON] в якості потерпілого у кримінальному провадженні №12018100090012300. 19 листопада 2019 року представником потерпілого МПП «ДЖО» [PERSON] прокурору м.Києва та в копії керівнику Київської місцевої прокуратури №9 направлено скаргу в порядку ст.25 Закону України «Про прокуратуру» та ст.308 КПК України щодо недотримання розумних строків, в якій серед іншого вказувалось про формальне ставлення слідчого Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві до виконання своїх повноважень при наданні доручення слідчому іншого слідчого підрозділу на проведення допиту директора підприємства, ініціювання проведення службової перевірки. Листом від 27 листопада 2019 року прокуратура м.Києва повідомила [PERSON] , що його скарга направлена для розгляду до Київської місцевої прокуратури №9. Листами від 25 листопада та від 02 грудня 2019 року, які є аналогічними за змістом, Київська місцева прокуратура №9 повідомила [PERSON] про результати розгляду його скарг та поінформувала, що за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018100090012300 СВ Солом`янського УП ГУ НП України у м.Києві 25 жовтня 2019 року на підставі абзацу 14 ч.1 ст.284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження. Копією постанови старшого слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві Мельника С.П. від 25 жовтня 2019 року підтверджується, що кримінальне провадження №12018100090012300 від 23 жовтня 2013 року за ч.2 ст.382 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. У постанові вказано, що в ході проведення досудового розслідування проведено ряд слідчих дій, складу кримінального правопорушення не встановлено, ознаки які б свідчили про вчинення злочину відсутні. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 16 березня 2021 року у справі №760/27461/20 задоволено скаргу представника потеплілого МПП «ДЖО» [PERSON] на вказану вище постанову слідчого про закриття кримінального провадження, а оскаржувану постанову скасовано. З усіх досліджених судом матеріалів цивільної справи встановлено, що [PERSON] працюючи на посаді юриста МПП «ДЖО» здійснював ряд дій, спрямованих на захист прав та інтересів підприємства як потерпілого у кримінальному провадженні №12018100090012300, у тому числі здійснював підготовку, подання ряду документів як за підписом директора підприємства, так і за своїм - як представника потерпілого, до органів досудового розслідування, прокуратури та суду, здійснював представництво потерпілого у кримінальному провадженні. На підставі відповідних скарг представника потерпілого МПП «ДЖО» [PERSON] слідчими суддями Солом`янського районного суду м.Києва здійснювався судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, що прямо передбачено положеннями КПК України. Таким чином, реалізація [PERSON] процесуальних прав у вказаному кримінальному провадженні здійснювалась саме як представником потерпілого - юридичної особи МПП «ДЖО», а не своїх прав як фізичної особи. Поряд з цим, судом встановлено, що 24 січня 2019 року директором МПП «ДЖО» видано наказ №240119 «Про встановлення додаткової заробітної плати юристу МПП «ДЖО» [PERSON] у формі однократної премії на умовах вчинення процесуальних дій у КП ЄРДР №12018100090012300 від 25.10.2018», з яким позивач був ознайомлений того ж дня, про що свідчить його підпис. Видання наказу обумовлено складністю та напруженістю роботи юриста [PERSON] у вказаному кримінальному провадженні, що пов`язано з порушенням слідчим прав потерпілого (МПП «ДЖО») та з метою додаткового мотивування юриста на забезпечення вчинення необхідних дій слідчим у кримінальному провадженні, про що прямо зазначено у преамбулі наказу. Наказом встановлено юристу [PERSON] додаткову заробітну плату у формі однократної премії у розмірі 1,5% від суми 3 229 498,99 грн., що привласнила ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на умовах досягнення визначених наказом результатів - ініціювання та вчинення юристом певних процесуальних дій у КП ЄРДР №12018100090012300, виконання відповідних процесуальних дій слідчим у кримінальному провадженні та їх процесуальним оформленням слідчим відповідно до вимог КПК України. У наказі прямо зазначено умови п.1.1.-1.4., по яких мають бути досягнуті результати, що буде підставою для нарахування і виплати додаткової заробітної плати. Зокрема, підставою для нарахування та виплати додаткової заробітної плати юристу мало бути виконання слідчим у кримінальному провадженні процесуальних (слідчих) дій, ініційованих юристом МПП «ДЖО» [PERSON] , для відшукання та отримання доступу до письмових доказів (документи виконавчого провадження ВП №48304119 та зведеного виконавчого провадження про стягнення з ПАТ «Фінанси та Кредит») шляхом направлення запитів та здійснення тимчасового доступу та/або обшуку із складанням відповідних документів про їх виконання - протоколи слідчого, тощо за наслідками проведення цих дій, а також отримання слідчим попередніх пояснень та/або показів старшого державного виконавця Бялого М.Г. і начальника відділу Кантеміра В.І. При цьому наказом визначалось, що бухгалтеру підприємства нарахувати та виплатити премію протягом місяця наступного за місяцем виконання умов, зазначених у п.1.1.-1.4 наказу (досягнення відповідних результатів у КП ЄРДР №12018100090012300) за доповідною запискою юриста МПП «ДЖО» [PERSON] з погоджувальною візою директора. У зв`язку з вчиненням [PERSON] всіх можливих процесуальних дій для отримання додаткової заробітної плати він склав та подав на розгляд роботодавцю доповідну записку від 10 жовтня 2019 року про призначення та виплату йому у листопаді 2019 року додаткової заробітної плати у сумі 48 422,00 грн. Однак, у нарахуванні та виплаті вищевказаної додаткової заробітної плати директором підприємства було відмовлено внаслідок невиконання умов її отримання - недосягнення кінцевої мети ініційованих юристом процесуальних дій. Таким чином, судом встановлено, що правовідносини щодо невиплати додаткової заробітної плати виникли між позивачем та МПП «ДЖО». Жодних правовідносин між позивачем, Солом`янським УП ГУ НП у м.Києві, ГУ НП у м.Києві, Київської місцевої прокуратури №9, прокуратурою м.Києва сам по собі наказ директора МПП «ДЖО» від 24 січня 2019 року не породжує. Щодо посилання позивача на заподіяння йому протиправною (незаконною) бездіяльністю органу досудового розслідування та органів прокуратури майнової шкоди (збитків), у зв`язку з неотриманням доходу у формі додаткової заробітної плати у сумі 48 422,00грн., які безумовно він отримав би за звичайних обставин у разі дотримання вказаними органами державної влади норм КПК України та якби його права як представника потерпілого у кримінальному провадженні не були б порушені, суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст.16 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способами захисту цивільних прав та інтересів (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява № 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Дії (бездіяльність) ГУ НП у м.Києві та прокуратури м.Києва, внаслідок яких (якої), саме позивачу, як він зазначає, було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17. Велика Палата Верховного Суду визначає, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, позивач посилався на наявність збитків у формі упущеної вигоди за п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, яка була наслідком неправомірних дії/бездіяльність відповідачів, в тому числі встановлених ухвалами слідчих суддів, та вказував на порушення його права громадянина України на працю та оплату праці відповідно до законодавства за домовленістю з роботодавцем. Відповідно до положень ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлені судом фактичні обставини викладаються в судовому рішенні з посиланням на докази, на підставі яких їх встановлено. Суд, встановивши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позивач не довів порушення його права на отримання додаткової заробітної плати і заподіяння йому майнової шкоди (збитків) саме через дії/бездіяльність відповідачів у справі. Як встановлено судом, позивач здійснював ряд дій в рамках кримінального провадження №12018100090012300 як представник потерпілого - юридичної особи МПП «ДЖО», де працював на посаді юриста, а питання оплати його праці лежить в площині правовідносин між працівником та роботодавцем. Отже, сама по собі наявність ухвал слідчих суддів Солом`янського районного суду м.Києва за скаргами представника потерпілого МПП «ДЖО» на бездіяльність слідчого/уповноважених осіб органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12018100090012300, в тому числі і за скаргами щодо невнесення відомостей про злочин до ЄДРД, і щодо не розгляду клопотань у строки, визначені ст.220 КПК України, та ін., не свідчить про порушення цивільного права чи інтересу позивача, заподіяння йому шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту заподіяння йому шкоди діями чи бездіяльністю відповідачів у справі, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю і шкодою. Відсутні підстави для висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями органів держави (в тому числі ГУ НП у м.Києві, прокуратури м.Києва) та збитками (упущеною вигодою), які позивач зазнав у зв`язку з відмовою роботодавця провести нарахування та виплату йому додаткової заробітної плати у формі однократної премії згідно з наказом від 24 січня 2019 року, зі змістом якого позивач був ознайомлений. З урахуванням наведеного вище, судом не встановлено наявність складу цивільного правопорушення, який би став підставою для стягнення майнової шкоди з відповідачів на користь позивача. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь моральної шкоди, суд з урахуванням встановлених вище обставин, оцінених доказів, приходить до наступного. За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, також є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення, а позивач має довести заподіяння йому моральної шкоди, її розмір та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Суд, в даному випадку приходить до висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. При цьому сам факт винесення слідчими суддями Солом`янського районного суду м.Києва, ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача, як представника потерпілого МПП «ДЖО», зобов`язано уповноважених осіб Солом`янського УП ГУ НП у м.Києві внести за заявою про злочин МПП «ДЖО» відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, розглянути клопотання про проведення процесуальних дій та вчинити певні дії у строк, визначений слідчим суддею, не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів Солом`янського районного суду м.Києва, не є достатньою підставою для висновку про притягнення їх до цивільно-правової відповідальності. В той же час, реалізація позивачем процесуального права представника потерпілого МПП «ДЖО» на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. З огляду на зазначене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи правові позиції, що викладені в постановах Верховного Суду по справах: №640/3837/17 від 10 жовтня 2018р.; №638/14260/16 від 04 липня 2018р.; №641/2328/17 від 04 липня 2018р., №285/3475/18-ц від 21 грудня 2019р.; у справі №522/3429/17 від 10 липня 2019р., №639/1803/18 від 04 березня 2020р., №761/20966/17 від 04 листопада 2020р., суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. При цьому, посилання позивача у позовній заяві, як на обґрунтування своїх вимог на рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Михайлович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, а також на правові позиції, викладені у постановах: Верховного Суду у справі №686/20012/18, Верховного Суду України у справі №6-1435цс17 від 27 вересня 2017 року, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17, судом прийняті до уваги, однак не свідчать про ідентичність обставин справ з даною справою.

Outcome: dismissed