Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просила: -Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ветеринарного лікаря [PERSON], інформацію, опубліковану і поширену [PERSON] на своїй сторінці у соціальній інтернет мережі Facebook та у соціальній інтернет мережі Facebook «[INFO]», а саме: -«Назначения [PERSON] являлись губительнрыми для нашей собаки и только способствовали уничтожению организма, отказа органов и интоксикации. Назначенные ею препараты убивали нашу собаку т.к. дозировки были завышены в 20 раз, а препараты вызывали дисфункцию желез внутренней секреции и атрофию всех органов и привели к полному истощению организма. И мы к сожалению не первый случай такого, по истине зверского отношения к нашему питомцу». -«Над нашей собакой поиздевались и пытались убить ради материальной выгоды». -«Данным постом хочу предостеречь всех хозяев своих животных ни в коем случае не обращаться в ветеринарную клинику Тина на Софиевской 32 и к [PERSON], которая является не доктором ветеринарной медицины, а живодером»; -«я пришла в специализированное учереждение чтобы помочь своему другу, а мне его угробили»; -«Я рассказала нашу историю с этой клиникой и в частности некомпетентность данного врача по отношению к нашей собаке»; -«Мой пост о некомпетентности врача и его назначениях», Та спростувати зазначену нею інформацію не пізніше 15 днів з дня набрання рішенням законної сили у спосіб, яким вона була поширена, а саме: шляхом розміщення на своїй сторінці у соціальній інтернет мережі Facebook та у соціальній інтернет мережі Facebook «[INFO]», заяви від власного імені із спростуванням наступного змісту: «Увага! Спростування!: Мною [PERSON] 22 липня 2017 року викладена інформація на своїй персональній сторінці у соціальній інтернет - мережі Facebook, та у соціальній інтернет - мережі Facebook «[INFO]», щодо лікаря ветеринарної медицини [PERSON] ветеринарної клініки «Тіна» яка розташована в м. Одеса, вул. Софіївська, 32, а саме: -«Назначения [PERSON] являлись губительными для нашей собаки и только способствовали уничтожению организма, отказа органов и интоксикации. Назначенные ею препараты убивали нашу собаку т.к. дозировки были завышены в 20 раз, а препараты вызывали дисфункцию желез внетренней секреции и атрофию всех органов и привели к полному истощению организма. И мы к сожалению не первый случай такого, по истине зверского отношения к нашему питомцу». -«Над нашей собакой поиздевались и пытались убить ради материальной выгоды». -«Данным постом хочу предостеречь всех хозяев своих животных ни в коем случае не обращаться в ветеринарную клинику Тина на Софиевской 32 и к [PERSON], которая является не доктором ветеринарной медицины, а живодером»; -«я пришла в специализированное учереждение чтобы помочь своему другу, а мне его угробили»; -«Я рассказала нашу историю с этой клиникой и в частности некомпетентность данного врача по отношению к нашей собаке»; -«Мой пост о некомпетентности врача и его назначениях», Є недостовірною. -Зобов'язати відповідача зберігати вказане спростування на персональній сторінці у соціальній мережі Facebook пів року з дня ухвалення рішення. -Зобов'язати відповідача вжити заходів щодо збереження спростування у соціальній мережі Facebook «[INFO]» пів року з дня ухвалення рішення. -Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] на своїй сторінці в соціальній мережі facebook та у соціальній інтернет - мережі Facebook «[INFO]», поширила інформацію, що є недостовірною та прямо стосується [PERSON] Відповідач у своїх публікаціях від 22 липня 2017 року публічно звинуватила Позивача у некомпетентності. Вказана інформація принижує честь, гідність та паплюжить ділову репутацію позивача. Представником відповідача адвокатом Шепітко Г.І. було надано відзив. У відзиві відповідач позов не визнала, та заперечувала у його задоволені. Вказані заперечення відповідач обґрунтовував тим, що позивачем не доведено факт розміщення інформації, яка заявляється у позові як недостовірна у соціальній Інтернет-мережі Facebook на особистій сторінці відповідача та у спільноті «[INFO]». 20 липня 2018 року сторони у підготовче засідання не з'явились. Причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи призначено на 16 жовтня 2018 року. У підготовче засідання 16 жовтня 2018 року з'явились представник позивача [PERSON] та Шепітко Г.І. Протокольною ухвалою було задоволено заява представника позивача про виклик та допит свідка [PERSON] Також протокольною ухвалою підготовче засідання було закрито та призначено розгляд справи по суті на 28 листопада 2018 року. У судове засідання з'явились позивач та його представник [PERSON], а також представник відповідача Шепітко Г.І. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у їх задоволенні відмовити. Дослідивши матеріали справи, та допитавши у якості свідка позивача [PERSON] та свідка [PERSON] суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Судом встановлені наступні обставини. Допитана у якості свідка позивач підтвердила, що у 1996 році вона отримала диплом лікаря ветеринарної медицини, та з цього ж року почала свою професійну діяльність. Практичний стаж її професійної діяльності складає більш ніж 20 років. Також вона є кандидатом ветеринарних наук з хірургії. Один раз на п'ять років підвищує кваліфікацію та кожний рік відвідує семінари для фахівців ветеринарної медицини, де удосконалює свій рівень. Вказані обставини також підтверджуються матеріалами справи. Відповідачу [PERSON] 19 липня 2017 року було роз'яснено, що будь-яке втручання в живий організм пов'язано з певним ризиком для життя та здоров'я тварини, можливі різноманітні післяопераційні ускладнення, які необхідно буде ліквідувати шляхом лікувального моніторингу. Крім того відповідачем надано згоду на виконання лікарем додаткових дій у випадку виникнення непередбачених обставин в ході проведення операції/процедури, з переліком послуг та цінами, а також взяла на себе усі витрати по проведенню операції та витрати післяопераційного періоду. Крім того відповідачем було надано позивачу, належний відповідачу телефонний номер [NUMBER]. Допитана у якості свідка [PERSON] підтвердила, що в соціальній мережі facebook, а саме: https://[INFO] та https://[INFO], поширено інформацію, що на думку позивача є недостовірною та прямо стосується [PERSON] Зі слів свідка вбачається, що саме відповідач розповсюдив інформацію, на вказаних ресурсах інтернет, що міститься на скріншотах (а.с.22 - 66). Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з частинами першою та четвертою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що під поширенням інформації слід розуміти, зокрема опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, а також поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку. У пункті 25 вказаної постанови зазначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Із позовної заяви вбачається, що позивач просить зобов'язати відповідача спростувати розповсюджену щодо нього інформацію. За змістом ст. 51 ЦПК України, обов'язок визначати відповідача у справі покладається на позивача. У разі пред'явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов'язується вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у зв'язку із характером спірних правовідносин. У позові позивач вказує, що доменне ім'я «Facebook» є приватним доменним іменем другого рівня в домені «com», який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім'я «Facebook.com» не відноситься до українського сегменту Інтернет. Адреса facebook не належить до адресного простору українського сегмента мережі Інтернет, адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється. Отже, позивач наполягав, що належним відповідачем є власник персональної сторінки у соціальній інтернет мережі Facеbook з доменним ім'ям https://[INFO], а саме [PERSON] При цьому, вимог до власника соціальної інтернет мережі Facеbook, як до безпосереднього поширювача інформації, позивачем заявлено не було, що унеможливило оцінку висловів відповідача у загальному контексті поширеної відносно позивача інформації. Виходячи з того, що суд, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, позбавлений права змінювати процесуальне становище будь-кого з учасників процесу, вирішувати питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи, суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому достовірність поширеної інформації, яку спростовує позивач, судом не перевіряється. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 210/2854/16-ц. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed