Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення суми страхового відшкодування. Позивач вказує, що 15.05.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Peugeot Boxer », д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. В результаті ДТП транспортному засобу позивача було нанесено матеріальну шкоду. В подальшому, з`ясувалось, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована АТ «СГ «ТАС». З метою отримання страхового відшкодування, позивачем було повідомлено відповідача про настання страхового випадку та надано всі необхідні документи для визнання випадку страховим та визначення страхового відшкодування. Водночас, попри неодноразові звернення позивача щодо огляду автомобілю, огляд так і не відбувся, у зв`язку з чим, позивач був вимушений самостійно відправити автомобіль на ремонт ТОВ «Порше Інтер Україна». За результатом проведених робіт, позивачем було понесені витрати в розмірі 16 764, 00 грн. При цьому, ПрАТ «Страхова група «ТАС» не виплатила позивачу страхове відшкодування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 16 764 грн, а також, суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2018 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, визначено строк для подачі відзиву відповідача, строк для відповіді на відзив позивача, роз`яснено права (а.с. 18). Представник відповідача 11.07.2019 направив до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] у зв`язку з тим, що позивач не виконав та порушив вимоги п. 33.14, 33.3 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: не надав страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду в 3-денний строк з дати ДТП та не надав доказів на підтвердження поважності причин, що завадили йому звернутись; не надав страховику відомості про місцезнаходження пошкодженого автомобіля; не зберіг автомобіль в пошкодженому стані до моменту його огляду представником страховика; не забезпечив страховику можливість проведення огляду пошкодженого автомобіля. Також відповідач вважає акт виконаних робіт неналежним доказом на підтвердження розміру страхового відшкодування, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування, не відповідає на питання про вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу розрахованого в порядку встановленому законодавством. На думку відповідача, вказаний акт підтверджує лише те, що заміна корпуса дзеркала та скла здійснювалась за замовленням позивача (а.с. 22-26). Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2019 для забезпечення права відповідача на надання відповіді на відзив, розгляд справи було відкладено на 27.08.2019 (а.с.40). В подальшому, 31.07.2019 до суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій він зазначив про те, що повідомлення про ДТП, яке сталось 13.07.2018 було передано відповідачу в той же день в телефонному режимі та додано в реєстр повідомлень. В подальшому, 13.12.2018 при подання заяви про страхове відшкодування отримання вказаного повідомлення підтвердив працівник відповідача, який приймав вказану заяву. Також, позивач стверджував, що при написанні заяви позивач повідомив про неможливість доставлення автомобілю, через його поломку, при цьому було зафіксовано місцезнаходження зазначеного автомобіля за адресою: [ADDRESS]. Водночас, відповідачем не було проведено огляд транспортного засобу, у зв`язку з чим, позивач після спливу десятиденного терміну самостійно здійснив ремонт транспортного засобу. За його твердженням, при огляді пошкодженого автомобіля йому було повідомлено про неможливість ремонту пошкодженого дзеркала, у зв`язку з чим, було проведено його повну заміну. У зв`язку з чим, позивач вважає дії відповідача про відмову в виплаті страхового відшкодування незаконними, позов просив задовольнити (а.с.42). За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін також не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на викладене, учасниками справи визнається факт того, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 15.05.2018 року за участі автомобілів «Peugeot Boxer », д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Як вказує позивач на час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] , перебував у його користуванні, що також не заперечується відповідачем. В своєму відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Peugeot Boxer », д.н.з [NUMBER] в період з 15.07.2017 по 14.07.2018 була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформленого полісом № АК 9242/119 (а.с.22-27). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розмір збитків. Відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону, водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому ж стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Відповідно до п. 33-1.1 ст. 33-1 Закону, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди,а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно. Судовим розглядом встановлено, що 13.12.2018 позивач звернувся до ПрАТ «СК «ТАС» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, в якому зазначив, що в наслідок ДТП з вини водія [PERSON] автомобілю позивача було нанесено матеріальну шкоду, а саме, пошкоджено дзеркало заднього виду зі сторони водія. При цьому, в заяві зазначено, що було викликано працівника поліції та складено європротокол (а.с. 11). Згідно з повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду, яке не містить дати подання чи реєстраційного номеру, було зазначено, що місцезнаходженням транспортного засобу є Україна, Київська область (а.с. 11). В подальшому, 28.12.2018 позивач звернувся до ПрАТ «СК «ТАС» з листом, в якому повідомив, що автомобіль оглянуто не було і він змушений направити його для проведення ремонту (а.с.10). Згідно з актом виконаних робіт ТОВ «Порше Інтер Авто Україна» від 28.12.2018, зазначено перелік робіт матеріалів, зокрема: облиц. передньої двері, дзеркало заднього виду зняти та встан., корпус дзеркала заднього виду та вста, корпус дзеркала, скло дзеркала на загальну суму 13 970,00 грн (сума без ПДВ), 16 764, 00 (сума з ПДВ) (а.с. 4). Також, до позовної заяви було додано копію листа позивача до ПрАТ «СК «ТАС» від 03.01.2019 в якому позивач повідомив, що у зв`язку з неявкою представник страхової компанії на огляд автомобіля за заявленою адресою більш ніж два тижні, автомобіль Volkswagen Touareg», д.н.з. [NUMBER] , було передано для ремонту (а.с. 8). Вказаний лист було отримано відповідачем 08.01.2019 (а.с.9) Матеріали справи також містять лист позивача до ПрАТ «СК «ТАС» від 06.03.2019 року, в якому він зазначив, що представником АТ «СГ «ТАС» не було оглянуто автомобіль для визначення розміру збитків для розрахунку розміру відшкодування у зв`язку з чим, після спливу десятиденного строки позивачем було відремонтовано автомобіль самостійно, з огляду на що, він просить відшкодувати страхові виплати в розмірі 16 764 грн (а.с. 6). Також в матеріалах справи наявне підтвердження направлення даного листа відповідачу (а.с.7). Докази отримання листа відповідачем матеріали справи не містять. Згідно зі службовими записками від 04.01.2019, від 24.01.2019, та без вихідної дати оцінювач А.А. Волошин повідомив, йому було відомо місцезнаходження автомобіля за адресою: [ADDRESS] , проте, огляд автомобіля не відбувся, оскільки власник перестав відповідати на телефонні дзвінки та не надав автомобіль для огляду (а.с.28, 31, 33). Також, відповідачем було надано електронне повідомлення до позивача від 09.01.2019 з проханням надати на огляд транспортний засіб (а.с.29). Відповідачем було також надано лист Директора з врегулювання страхових випадків до позивача від 11.01.2019 з проханням надати транспортний засіб на огляд для визначення суми матеріального збитку (а.с.30). В подальшому, 15.03.2019 відповідач направив позивачу лист за вих. №3742 про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з невиконанням позивачем його обов`язків зберегти пошкоджений автомобіль у незмінному стані після ДТП та забезпечити страховику можливість провести огляд пошкодженого автомобіля, що призвело до неможливості встановити розмір заподіяної шкоди (а.с. 34). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Позивачем на підтвердження своїх вимог надано суду акт виконаних робіт від 28.12.2018 (а.с. 4). Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати коштів за ремонт автомобіля, зазначених у цьому акті. Так само, з наданих позивачем матеріалів не можливо встановити, що зазначений перелік ремонтних робіт було виконано саме у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу 15.05.2018 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобіля «Peugeot Boxer», д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] Позивачем не надано доказів наявності безпосереднього причинного зв`язку між проведеним ремонтом та дорожньо-транспортною пригодою, оскільки перелік робіт і матеріалів не містить ідентифікацію замінених деталей. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). За таких обставин, оцінюючи надані докази, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення про виплату позивачу страхового відшкодування, відповідно, у даному випадку не встановлено підстав для задоволення позову. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: dismissed