Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Експобанк» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28 лютого 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Комерційний банк «Експобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Експобанк») було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2126302, відповідно до умов п.п. 1.1. якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та надав позичальнику кредити, заборгованість за якими в сумі не перевищує 700\~000,00 доларів США, а позичальник зобовязався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобовязання, згідно з даним договором у повному обсязі. Відповідно до умов п. 1.4. договору кредиту банк надав позичальнику кредити в межах кредитної лінії на умовах забезпеченості, строковості, повернення та платності. Згідно умов п. 1.6. договору кредиту кредитна лінія відкривається для придбання нерухомості та для споживчих потреб позичальника. Строк дії кредитної лінії з 28 лютого 2007 року до 27 лютого 2012 року, відповідно до угоди від 06 жовтня 2011 року строк дії кредитної лінії з 28 лютого 2007 року до 27 лютого 2013 року. Відповідно до п. 1.2 договору № 03 від 27 лютого 2014 року позичальник повертає банку кредити у строки/терміни, що визначені в Угодах до цього договору, але не пізніше 27 травня 2014 року. Згідно п. 1.2 договору № 04 від 27 травня 2014 року позичальник повертає банку кредит у строки/терміни, що визначені в Угодах до цього договору, але не пізніше 15 грудня 2014 року. На виконання умов п. 1.1 договору кредиту банк видав [PERSON] грошові кошти, а саме: 700\~000 доларів США з процентною ставкою 15 % річних (згідно угоди до кредитного договору від 28 лютого 2007 року та заяви на видачу готівки № 01 від 28 лютого 2007 року); 200\~000 доларів США з процентною ставкою 15 % річних (згідно угоди до кредитного договору від 25 березня 2008 року та заяви на видачу готівки № 1 від 25 березня 2008 року); 200\~000 доларів США з процентною ставкою 18 % річних (згідно угоди до кредитного договору від 26 травня 2008 року та заяви на видачу готівки № 1 від 25 березня 2008 року); 200\~000 доларів США з процентною ставкою 18 % річних (згідно угоди до кредитного договору від 28 травня 2008 року та заяви на видачу готівки № 1 від 26 травня 2008 року); 50\~000 доларів США з процентною ставкою 17 % річних (згідно угоди до кредитного договору від 11 червня 2008 року та заяви на видачу готівки № 1 від 26 травня 2008 року; 2 691335,91 грн. (згідно угоди до кредитного договору від 30 вересня 2013 року та заяви на видачу готівки №авт/751631 від 30 вересня 2013 року). [PERSON] в порушення умов п. 1.1 договору кредиту не повертає кредит у строки/терміни, передбачені договором, не повертаються проценти у строки/терміни, передбачені договором кредиту, внаслідок чого банком на адресу позичальника надсилалась вимога № 1701/3227 від 02 червня 2015 року про повернення грошових коштів. Станом на 29 травня 2015 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 8723503,48 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 5\~700 000 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 393992,52 грн.; пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 26 червня 2014 року по 28 травня 2015 року в розмірі 2468764 грн., пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 26 серпня 2014 року по 28 травня 2015 року в розмірі 160746,96 грн.. Для забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за договором кредиту між [PERSON] було укладено договір поруки від 28 лютого 2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] поручилась перед банком за виконання [PERSON] договору кредиту. Враховуючи викладене, позивач ПАТ «Експобанк» просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь банку заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року на загальну суму 8723503,48 грн.. У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Експобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], про захист прав споживачів і визнання частково недійсним Договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, посилаючись на те, що 28 лютого 2007 року між ним та ВАТ «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «Експобанк» був укладений договір відновлювальної кредитної лінії № 2126302, на підставі якого банк зобовязався відкрити відновлювальну кредитну лінію та надати позичальнику кредити, заборгованість за якими в сумі не перевищує 700\~000 доларів США, а позичальник зобовязався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобовязання, згідно з даним договором у повному обсязі. В подальшому до даного договору укладались додаткові угоди, які в основному стосувались строків сплати відсотків за користування кредитом. 27 травня 2014 року було укладено договір № 04 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року. Відповідно до умов п. 4.5.1 договору від 28 лютого 2007 року передбачено, що позичальник зобовязується оплатити банку комісію за розрахункове обслуговування кредитної лінії у розмірі 0,5 % від суми кредиту в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату видачі, на рахунок банку № 6111001 не пізніше наступного дня після отримання кредиту. На виконання вимог цього пункту договору він, як позичальник, сплачував на користь кредитодавця грошові кошти, а саме 28 лютого 2007 року 3\~500 доларів США (за курсом НБУ на день сплати 100 доларів США = 505,00 грн.) становить 17\~675 грн.; 25 березня 2008 року 1\~000 доларів США, що еквівалентно 5\~050 грн.; 25 березня 2008 року 1\~000 доларів США що еквівалентно 5\~050 грн.; 26 травня 2008 року 1\~000 доларів США (за курсом НБУ на день сплати 100 доларів США = 485,00 грн.) 4\~850 грн.; 26 травня 208 року 250 доларів США, що еквівалентно 1\~212,50 грн.; 30 вересня 2013 року 13\~456 грн. 68 коп.. Згідно умов п. 3 договору № 04 від 27 травня 2014 року про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року було сплачено грошові кошти в якості фінансової комісії в розмірі 10\~000 грн. на користь банку. Також він сплачував комісії за пролонгацію договору не відновлювальної кредитної лінії № 2126302. 01 квітня 2013 року за квитанцією № 4 було сплачено 16\~543 грн. 32 коп., 27 лютого 2014 року за квитанцією № 1-10\~000,00 грн. та 27 травня 2014 року за квитанцією №авт/441928 10\~000,00 грн.. Всього в якості фінансової комісії на користь банку він сплатив грошові кошти в сумі 93\~837,50 грн.. Договір відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року та договір № 04 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року повинні містити визначення плати за конкретну послугу, тобто матеріальне або нематеріальне благо, яке надається банком позичальнику, та відповідний обґрунтований розрахунок розмірів комісії. Пункти 4.5.1., 5.4 та 5.5. договору від 28 лютого 2007 року та пункт 3 договору № 04 від 27 травня 2014 року про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року являються незаконними та необґрунтованими або недійсними, а грошові кошти в розмірі 57\~294 грн. 18 коп. сплачені ним на користь банку в якості фінансової комісії підлягають зарахуванню, як сплачені в якості заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до п. 1.6. договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року кредитна лінія відкривається для придбання нерухомості та для споживчих потреб позичальника. У змісті договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року міститься п. 5.2., який передбачає, що за несвоєчасне повернення кредитів та/або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення до повного повернення кредитів і процентів по ньому. Таким чином розмір неустойки пені, встановлений згідно умов договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року складає 1 %*365 днів = 365% річних. Умова кредитного договору про встановлення відповідальності позичальника у вигляді пені може бути визнана недійсною у разі порушення, передбачених ст. 3 ЦК України, принципів справедливості, добросовісності, розумності. Підставами для визнання недійсною умови про відповідальність позичальника є непропорційно великий розмір компенсації (відповідальності) встановлений для позичальника, відсутність в кредитному договорі аналогічної і спів розмірної умови про відповідальність банку перед позичальником. Договором № 04 від 27 травня 2014 року про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року було внесено додаткові пункти 5.4 та 5.5. до договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, яким встановлено, що за нецільове використання кредиту позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми коштів, що використані не за цільовим призначенням. Відповідно до п. 5.5. договору за порушення строків, визначених п. 4.6. цього договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання всіх зобовязань за цим договором та/або звернути стягнення на забезпечення, або здійснити страхування, передбаченого п. 4.6 цього договору із стягненням з позичальника всіх витрат та штрафу в розмірі 20 % від суми кредиту за цим договором. Враховуючи викладене та на підставі вимог ст. ст. 6, 203, 215, 259, 555, 627 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив визнати недійсними пункт 4.5.1. договору від 28 лютого 2007 року та пункт 3 договору № 04 від 27 травня 2014 року про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, який укладений між ним та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк», а грошові кошти в розмірі 93\~837,50 грн., сплачені ним на користь банку в якості фінансової комісії, зарахувати такими, що сплачені до основної заборгованості за первісним позовом; визнати недійсним пункт 5.2 договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, укладеного між ним та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк»; визнати недійсними пункти 5.4 та 5.5 договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, які внесено договором № 04 від 27 травня 2014 року про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, укладений між ним та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Експобанк». Ухвалою суду від 05 жовтня 2015 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Експобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], про захист прав споживачів і визнання частково недійсним Договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року прийнято судом до розгляду з первісним позовом та обєднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року. У судове засідання представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява від представника ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», в якій він просив розглянути справу за відсутності представника позивача (відповідача за зустрічним позовом), первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував. У судовому засіданні представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] зустрічний позов підтримав, первісний позов визнав частково, а саме не заперечував щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 5\~700\~000 грн., в решті позов не визнав та заперечував проти його задоволення. У судове засідання відповідач за первісним позовом, третя особа за зустрічним позовом [PERSON] не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, зясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що первісний позов ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» підлягає задоволенню в повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Експобанк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Експобанк», та [PERSON] було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2126302. Відповідно до умов п. 1.1. договору банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію та надав позичальнику кредити, заборгованість за якими в сумі не перевищує 700\~000 доларів США, а позичальник повертає банку отримані кредити і сплачує проценти за користування кредитами на умовах, що передбачені цим договором та угодами до нього. Відповідно до умов п. п. 1.2.-1.6. договору строк дії кредитної лінії з 28 лютого 2007 року до 27 лютого 2012 року. Строк користування, суми і процентні ставки по кредитах обумовлюються в Угодах, що є невідємними частинами цього договору; банк надає позичальнику кредити в межах кредитної лінії на умовах забезпеченості, строковості, повернення та платності; банк може відмовити позичальнику в наданні кредитів та/або достроково припинити кредитування та/або розірвати цей договір, якщо позичальник перебуває під судом чи слідством, щодо позичальника порушено судове чи виконавче провадження, якщо у банку є достатні підстави вважати, що кредити банку не будуть повернуті, або у разі недостатнього обсягу кредитних ресурсів банку; кредитна лінія відкривається для придбання нерухомості та для споживчих потреб позичальника, транші на споживчі потреби надаються на строк не більше 2-х років. Відповідно до умов п. 3.3 договору банк відкриває позичальнику позичкові рахунки для видачі кредитів. Згідно умов п. 3.5 договору позичальник щомісяця по 10 число сплачує проценти за користування кредитами відповідно до договору та угод сторін цього договору. Проценти нараховуються за період користування кредитами. Остаточний розрахунок по процентах провадиться одночасно з поверненням кредитів у строки, що зазначені в Угодах до цього договору. Проценти нараховуються виходячи з кількості днів у році 360 днів. Розрахунковим періодом для сплати процентів є період з першого по останнє число місяця, що передує місяцю сплати процентів. Відповідно до умов п. 3.8. договору встановлено наступну черговість виконання позичальником грошових зобовязань за цим договором: якщо строк повернення кредитів ще не настав, у першу чергу сплачуються суми прострочених процентів та пеня за їх несвоєчасну сплату, потім сплачуються чергові проценти. Залишок коштів може бути спрямований на дострокове повернення кредитів або сплату процентів; якщо позичальник своєчасно не повернув кредити, то у першу чергу сплачуються проценти, потім повертаються кредити, після цього сплачується пеня за несвоєчасну сплату процентів та несвоєчасне повернення кредитів. Відповідно до умов п. п. 5.1., 5.2., 5.3 договору простроченням повернення кредитів або їх частини (при встановленні банком графіку повернення кредитів) та/або сплати процентів є порушення позичальником строків, що передбачені цим договором або встановлені банком відповідно до цього договору, або передбачені Угодами до цього договору для повернення кредитів та/або сплати процентів. На суму прострочених кредитів проценти не нараховуються. За несвоєчасне повернення кредитів та/або несвоєчасну сплату процентів позичальник сплачує пеню у розмірі 1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення до повного повернення кредитів і процентів по ньому. За несвоєчасну сплату комісії за розрахункове обслуговування по кредиту (п. 4.5.1 цього договору) позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1 % від суми боргу за кожний день прострочення. Згідно умов п. п. 7.1, 7.2 договору цей договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Цей договір діє до повного і точного виконання сторонами зобовязань по цьому договору. Усі зміни та доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін у письмовій формі та є невід'ємною частиною цього договору. В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод до договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, згідно умов яких сторонами змінювався строк сплати процентів за користування кредитом, строк дії кредитної лінії, про збільшення процентної ставки. Відповідно до умов п. 1.2 договору № 03 про внесення змін до договору відновлювальної кредитної лінії від 28 лютого 2007 року № 2126302 від 27 лютого 2014 року сторони погодили та виклали п. 1.1. договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року в наступній редакції: «банк зобовязується відкрити кредитну лінію і надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредити, загальний розмір (ліміт) яких не перевищує 6\~000\~000 грн., а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредити в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором». Пункт 1.2 договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року викладено в редакції: «позичальник повертає банку кредити у строки/терміни, що визначені в Угодах до цього договору, але не пізніше 27 травня 2014 року». Пункт 3.5. договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року викладено в редакції: «розрахунковим періодом для сплати процентів є період з першого по останнє число кожного місяця, що передує місяцю сплати процентів. Позичальник щомісяця до 25 числа сплачує проценти за користування кредитом на транзитний рахунок банку № 29094107720001 відповідно до договору. Проценти нараховуються за весь період користування кредитом. Остаточний розрахунок за процентами провадиться одночасно з повернення кредиту у строки, що зазначені у цьому договорі. Проценти нараховуються виходячи з умовної кількості днів у році 360 днів». Банк виконав у повному обсязі свої зобовязання та надав боржнику [PERSON] кошти, що підтверджується заявами на видачу готівки № 1 від 28 лютого 2007 року, № 1 від 25 березня 2008 року, № 1 від 26 травня 2008 року, № 1 від 11 червня 2008 року, № авт./751631 від 30 вересня 2013 року. У звязку з порушенням умов договору відновлювальної кредитної лінії від 28 лютого 2007 року № 2126302 банк 02 червня 2015 року направляв [PERSON] вимогу про повернення грошових коштів за № 1701/3227 щодо погашення заборгованості. Досудове врегулювання спору не дало бажаних результатів. Кредитні кошти не повернуті, проценти та штрафні санкції ним у повному обсязі сплачені не були. В матеріалах справи міститься Графік погашення кредиту, як додаток № 1 від 27 травня 2014 року до договору не відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, згідно якого позичальник [PERSON] зобовязується погасити кредит, одержаний згідно з договором не відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року у такі строки: 25 червня 2014 року 1\~700\~000 грн., 25 липня 2014 року 0,00 грн., 25 серпня 2014 року 20\~000 грн., 25 вересня 2014 року 22\~000 грн., 25 жовтня 2014 року 20\~000 грн., 25 листопада 2014 року 23\~000 грн., 15 грудня 2014 року 3\~915\~000 грн.. Станом на 29 травня 2015 року заборгованість [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року в загальному становить 8723503,48 грн., а саме прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 5\~700\~000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 393\~992,52 грн., пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 26 червня 2014 року по 28 травня 2015 року в розмірі 2468764 грн., пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 26 серпня 2014 року по 28 травня 2015 року в розмірі 160746,96 грн.. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за договором відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки від 28 лютого 2007 року, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання кредитних зобовязань. 02 червня 2015 року на адресу [PERSON] банк направляв вимогу про повернення грошових коштів згідно договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302, однак кошти повернуті не були. 27 травня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» був укладений договір № 04 про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, згідно умов п. 1 якого сторони дійшли згоди внести зміни до договору кредитної лінії та Угоди від 30 вересня 2013 року до договору кредитної лінії наступного змісту: «викласти п.п. 1.2, 3.4, 3.7, 3.8. та доповнити новими пунктами 2.2.1., 5.4., 5.5., 6.9., 7.13. договору кредитної лінії в наступній редакції: п. 1.2 договору передбачає, що позичальник повертає банку кредити у строки/терміни, що визначені в Угодах до цього договору, але не пізніше 15 грудня 2014 року. Пункт 3.7 договору позичальник зобовязаний в день підписання даного договору здійснити часткове погашення основного боргу за кредитом в сумі 300\~000,00 грн., та починаючи з 01 червня 2014 року щомісяця до 25 числа повертає кредит банку згідно графіку, що встановлений в додатку № 1 до договору кредитної лінії та згідно строків, встановлених договором кредитної лінії, а також комісії, штрафи, пені та інші платежі на виконання своїх зобовязань за договором кредитної лінії шляхом внесення готівки через касу банку/переказу коштів на транзитний рахунок № 29094107720001. Позичальник зобовязаний за письмовою вимогою банку повернути кредит, сплатити належні проценти, інші платежі та штрафні санкції до закінчення строку, встановленого договором кредитної лінії, протягом шістдесяти календарних днів з дня одержання письмової вимоги банку при виникненні будь-якої із таких подій: використання кредиту не за цільовим призначенням та/або ненадання позичальником банку відомостей, що стосуються цільового використання кредиту; погіршення фінансового стану позичальника або невідповідність його фінансового стану вимогам банку, перенесення кредиту до групи з підвищеним ступенем ризику (за правилами банку), обмеження права позичальника використовувати кошти на рахунках (примусове списання, арешт) тощо; не укладення у встановлений строк, розірвання, визнання недійсним тощо договору про забезпечення (п. 2.2. цього договору), зниження вартості забезпечення, ненадання документів, які підтверджують наявність забезпечення або при відсутності забезпечення; недотримання строків, вказаних в п. 4.6 цього договору; будь-яке інше порушення умов цього договору про забезпечення (п. 2.2. цього договору). Відповідно до п. 3.8. договору № 04 цим договором встановлюється черговість виконання позичальником грошових зобовязань: в першу чергу сплачуються штрафи, пені, прострочена заборгованість за процентами, строкова заборгованість за процентами, прострочена заборгованість за кредитом, а потім строкова заборгованість за кредитом. Залишок коштів може бути спрямований на дострокове повернення кредиту або сплату процентів; у випадку наявності з боку позичальника прострочених будь-яких зобовязань перед банком, за цим договором черговість виконання позичальником грошових зобовязань визначається банком самостійно згідно чинного законодавства України та рішення компетентного органу банку». Відповідно до пунктів 5.4., 5.5 договору № 04 за нецільове використання кредиту позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми коштів, що використані не за цільовим призначенням. За порушення строків, визначених п. 4.6. цього договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання всіх зобовязань за цим договором та/або звернути стягнення на забезпечення, або здійснити страхування, передбачене п. 4.6. цього договору із стягненням з позичальника усіх витрат та штрафу в розмірі 20% від суми кредиту за цим договором». Станом на даний час [PERSON], [PERSON] свої зобовязання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним не виконують. Згідно вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Позивач виконав свої зобовязання по договору, надавши кредит, проте ні відповідач, ні його поручитель у встановлені строки борг не повертають та не сплачують відсотки за користування кредитом. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідачі не виконують взятих на себе за договором зобовязань, суд вважає, що позов ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» підлягає задоволенню. У зустрічному позові [PERSON] просив визнати недійсними пункти 4.5.1, 5.2, 5.4, 5.5 договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року та пункт 3 договору № 04 про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії від 27 травня 2014 року, посилаючись на те, що вказані умови договору є несправедливими та порушують принцип рівності сторін договору, є такими, що порушують його права як споживача, оскільки суперечать вимогам ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215 ЦК України. Однак, суд вважає, що заявлені зустрічні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що між банком та позичальником було укладено кредитний договір та додаткові угоди до нього, які є невід'ємною частиною кредитного договору. Згідно умов кредитного договору та додаткових угод до нього сторонами були погоджені суми кредитування, строки надання кредитних коштів, процентні ставки за користування кредитом, відповідальність сторін та інші істотні умови договору. Слід зазначити, що, укладаючи кредитний договір, сторона з'ясовує, на яких умовах він укладається, а відтак, з власної ініціативи на момент отримання коштів визначає для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не мають безпідставно змінюватись на вимогу однієї зі сторін. Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених законом, на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Суд вважає, що при укладенні договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року та додаткових угод до нього [PERSON] діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з банком визначив характер вказаних договорів, які вони уклали, їх умови (зміст). При укладені спірних договорів сторонами були погоджені всі істотні умови договорів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захисти прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. У судовому засіданні представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] не заперечував той факт, що в нього наявна заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року. Розмір нарахованої ним заборгованості не оспорюється. [PERSON] просив визнати недійсними пункти 4.5.1, 5.2, 5.4, 5.5 договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року та пункт 3 договору № 04 про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії від 27 травня 2014 року з тих підстав, що вони є несправедливими та суперечать принципу добросовісності. На виконання умов пункту договору щодо сплати комісії за пролонгацію договору не відновлювальної кредитної лінії № 2126302 представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] було надано копії квитанції, а саме: квитанція № 4 від 01 квітня 2013 року про сплату 16\~543 грн. 32 коп. комісія за пролонгацію 0,5 % від суми пені кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року; квитанція № 1 від 27 лютого 2014 року про сплату 10\~000 грн. комісія за пролонгацію договору не відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року; квитанція № авт./441928 від 27 травня 2014 року про сплату 10\~000 грн. комісія за продовження строку дії договору за договором не відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначені цього закону, є нікчемною. За клопотанням представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] судом було витребувано з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» належним чином завірені копії видаткових касових ордерів про видачу готівки [PERSON] та копії виписок про рух грошових коштів за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 18 лютого 2007 року, з відображенням сплати коштів [PERSON] по кредиту та відсотках, а також суми комісійних сплат. На виконання ухвали суду банком були надані копії заяв на видачу готівки та копії виписок по особовому рахунку [PERSON], які долучені до матеріалів справи. З наявних виписок по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що відповідачем частково здійснювались проплати по заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року. З врахуванням викладеного, слід зазначити, що при укладенні договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року та додаткових угод до нього [PERSON] діяв вільно, виходячи з власних інтересів. Згідно з положенням ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Спірні умови договору були погоджені обома сторонами на власний розсуд. Положення ст. 215 ЦК України містять вичерпний перелік підстав для визнання недійсності правочину. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Посилання представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON], що спірні умови договору є несправедливими та порушують його права згідно вимог Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає безпідставними, оскільки позивач за зустрічним позовом не надав суду переконливих та безспірних доказів в обґрунтування заявлених вимог. Окрім того, у зв'язку з відмовою у задоволенні вимоги [PERSON] про визнання недійсними пунктів 5.1, 5.2, 5.4, 5.5 договору відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року та пункту 3 договору № 04 про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії від 27 травня 2014 року, не підлягає задоволенню і вимога про зарахування грошових коштів в розмірі 93\~837 грн. 50 коп. до основної заборгованості по договору, що були сплачені ним на користь банку в якості фінансової комісії. Оскільки вказані кошти були внесені [PERSON] в якості фінансової комісії, то кошти в розмірі 93\~837 грн. 50 коп. не можуть зараховуватись такими, що сплачені по основній заборгованості. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову [PERSON]. Оскільки матеріалами справи доведено наявність у [PERSON] та [PERSON] заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 2126302 від 28 лютого 2007 року, а також, що відповідачі не виконують взятих на себе за договором зобовязань, суд вважає, що позов ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» підлягає задоволенню і з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь банку необхідно стягнути заборгованість у загальному розмірі 8\~723\~503 грн. 48 коп.. Судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з [PERSON], [PERSON] у розмірі 1\~827 грн. з кожного на користь держави, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved