Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У січні 2021 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на [ADDRESS] за [PERSON] як за колишнім членом колгоспного двору, 1/5 частини указаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за [PERSON] як за колишнім членом колгоспного двору, а на іншу частину (3/5) цього будинку - в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що житловий будинок [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку крім голови двору проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які також мають право на частку в майні колгоспного двору, яка становить 1/5 частини вказаного будинку. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємицями за законом після його смерті на належну йому 1/5 частини будинку були його дочка [PERSON] та його дружина [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на момент смерті. Таким чином, належна за життя спадкодавцю частина житлового будинку була успадкована, і [PERSON] та [PERSON] стали власниками кожна по 1/3 частини зазначеного будинку. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті предметом спадкування стала належна їй за життя 1/5 частини цього будинку. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину будинку [ADDRESS] , яку прийняла її дочка [PERSON] та стала власником 4/5 частини указаного будинку. 11 листопада 2020 року остання звернулася до Другої чернігівської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але у його видачі їй відмовлено, оскільки право власності на колгоспний двір зареєстровано в цілому за [PERSON] , а частки інших його членів не виділені. Позивачі не мають іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушені звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 15 лютого 2021 року, яке у подальшому відкладено на 01 березня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. Від позивачів 15 лютого 2021 року на електронну адресу суду подано заяву, в якій вони підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, розглянувши справу за їхньої відсутності. У клопотанні від 23 лютого 2021 року представник відповідача - селищний голова Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області позов визнав, просив розглядати справу за його відсутності. Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Судом установлено, що будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності в цілому як колгоспний двір, головою якого є [PERSON] , що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16 вересня 2020 року № 02343 (а. с. 22). Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку крім голови двору, [PERSON] , проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а. с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними - по 1/5. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 17) [PERSON] помер [INFO] . Як убачається з наданої на запит суду копії спадкової справи № 391/2011, заведеної до майна [PERSON] , спадщину після його смерті прийняли його дружина [PERSON] та його дочка [PERSON] , яка частково оформила свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Залишилася неуспадкованою 1/5 частини будинку [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 16) [PERSON] померла [INFO] . Як убачається з наданої на запит суду копії спадкової справи № 450/2013, заведеної до майна [PERSON] , спадщину після її смерті на підставі заповіту прийняли її онука [PERSON] та правнука [PERSON] . Указаним заповітом спадкодавець розпорядилася належним їй за життя майном, заповівши земельну ділянку [PERSON] , а належну частину житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] . Відомостей про отримання свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок спадкова справа не містить. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 13) [PERSON] померла [INFO] . Як убачається з наданої на запит суду копії спадкової справи № 239/2019, заведеної до майна [PERSON] , спадщину після її смерті прийняла її дочка [PERSON] , яка частково оформила свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Постановою державного нотаріуса Другої чернігівської державної нотаріальної контори від 11 листопада 2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову частину вказаного житлового будинку з будівлями і спорудами у зв`язку з невиділенням іншим членам колгоспного двору частки у спадковому будинку, на який вони також мають право (а. с. 23). Таким чином, установлено, що [PERSON] як колишній член колгоспного двору є власником 1/5 частини будинку [ADDRESS] , а [PERSON] як колишній член колгоспного двору мала право на 1/5 частини указаного будинку, а 1/10 частини цього будинку вона успадкувала після смерті батька [PERSON] , ставши власником 3/10 частини, 1/5 частину - за заповітом після смерті баби [PERSON] , ставши власником 1/2 частини будинку, та після смерті матері [PERSON] - успадкувала 3/10 частини, на які остання мала право, як колишній член колгоспного двору та в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] (1/5+1/10). Таким чином, [PERSON] є власником 4/5 частини вказаного будинку. Згідно зі ст. 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку. Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачами права власності на частки в зазначеному будинковолодінні, як за колишніми членами колгоспного двору та в порядку спадкування. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права власності на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved