Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

У травні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом, в якому зазначило, що 09.09.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №МL-503/040/2008, за яким [PERSON] на споживчі цілі був наданий кредит у розмірі 104958 доларів США строком до 09.09.2023 р. зі сплатою 5,49% річних. Наданий [PERSON] кредит був забезпечений порукою [PERSON] згідно договору поруки № SR-503/040/2008 від 09.09.2008 р. Своїх зобов'язань за кредитним [PERSON] не виконує, внаслідок чого станом на 14.01.2014 р. борг за кредитним договором становить 550874,88 доларів США, що за курсом НБУ (7,993) еквівалентно 4 403 142 грн. 90 коп., з яких залишок боргу за кредитом 104 245,62 доларів США, сума відсотків за кредитом 14222,10 доларів США, пеня за прострочення виконання зобов'язання 432407,17 доларів США. 29.06.2010 р. на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю з ПАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк», а також на підставі договору про відступлення права вимоги від 01.07.2010 р. з ПАТ «ОТП Банк» ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги за кредитним договором та договором поруки до [PERSON] і [PERSON] З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідачів солідарно борг за кредитним договором 4 403 142 грн. 90 коп., що складає еквівалент 550 874,88 доларів США, та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідачів просив відмовити в позові у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, а також строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ч. 2 ст. 1050 і ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до положень ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом встановлено, що 09.09.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №МL-503/040/2008, за умовами якого банк надав [PERSON] споживчий кредит у розмірі 104958 доларів США строком до 09.09.2023 р. зі сплатою 5,49% річних. (а.с. 7-10) Згідно з пунктами 1.6.1 та 1.6.3 кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін не пізніше 9 вересня 2023 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. За змістом ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частину у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових чи інших зобов'язань за цим договором ( в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3. та ст. 3 цього Договору) чи іншими укладеними з Банком договорами та/або документів забезпечення (надалі - «Вимога»). При цьому зобов'язання Позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. (а.с. 9) З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором 09.09.2008 р. банком було укладено договір поруки № SR-503/040/2008 з [PERSON], за яким остання прийняла на себе солідарну відповідальність з [PERSON] перед банком за порушення зобов'язання боржником до повного припинення всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором.(а.с. 15) З 09.06.2009 р. [PERSON] припинила виконання своїх зобов'язань за кредитним договором перед банком, що підтверджено копією особового рахунку на її ім'я та поясненнями представника позивача. (а.с. 76-83) 10 вересня 2009 року у зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором перед ПАТ «ОТП Банк» банком на підставі п. 1.9. кредитного договору та на підставі п. 3.4 умов договору поруки були пред'явлені письмові вимоги до позичальника та поручителя про дострокове повернення кредиту та процентів протягом тридцяти календарних днів від дати отримання цієї вимоги. Ця вимога отримана відповідачами 30.09.2009 р. (а.с. 63-65, 72-75) Тобто банк у відповідності до наведених вище положень ст.ст. 1050 і 1054 ЦК України та згідно умов п. 1.9. кредитного договору змінив строк виконання основного зобов'язання [PERSON] за кредитним договором і встановив граничний строк виконання основного зобов'язання позичальника перед кредитором 30 жовтня 2009 року замість 9 вересня 2023 року. 29.06.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, а 01.07.2010 р. між ними укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги, згідно яких та на підставі ст. ст. 512,514,1077-1079,1082,1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а позивач набув права вимоги за кредитним договором і договором поруки до відповідачів. (а.с. 30-35 ) Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього ж Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до положень ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної дівності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. [PERSON] припинила виконувати свої зобов'язання за кредитним договором з 09.06.2009 р., у зв'язку з чим банк встановив їй граничний строк повного виконання зобов'язання за цим договором 30 жовтня 2009 року.(а.с. 63-64,74-75) Посилання позивача, що граничний строк виконання кредитного договору залишився 09.09.2023 р., суд вважає безпідставними тому, що цей строк вимогою банку від 10.09.2009 р. був змінений і встановлений граничний строк 30.10.2009 р. Саме з 30.10.2009 р. у позивача виникло право на позов до [PERSON], але позов до суду позивач заявив лише 12.05.2014 р., тобто після спливу 3-річного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. (а.с. 1) Доказів поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано, а тому у суду відсутні законні підстави для захисту порушеного права позивача. Відповідач [PERSON] заявила про застосування строку позовної давності. (а.с. 62) Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З наведених підстав суд приходить до висновку, що у позові до [PERSON] має бути відмовлено саме з підстав спливу позовної давності. Пунктом 4.1. договору поруки № SR-503/040/2008 від 09.09.2008 р., укладеного між банком та [PERSON], зазначено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.(а.с. 15) За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У зв'язку з тим, що у договорі поруки не встановлено строк, після якого припиняється поруки, оскільки умови цього договору про дію поруки до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором не є встановленням такого строку, та, ураховуючи, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання - 30 жовтня 2009 року, встановленого банком відповідно до п. 1.9. кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя, суд приходить до висновку, що порука припинилась і відсутні законні підстави для стягнення з поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд України 23 травня 2012 року у справі №6-33цс-12 висловив правову позицію, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку. З наведених підстав суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог і до поручителя [PERSON]

Outcome: dismissed