Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У січня 2020 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Міської ради міста Кропивницького про зняття арешту з майна, просила скасувати запис про державну реєстрацію обтяження (зняти арешт) за номером 31525357, який зареєстрований 30 вересня 2008 року в 12:14:02 реєстратором Обласне комунальне підприємство «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації», об`єкт обтяження: житловий будинок, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Судові витрати просила залишити по фактично понесеним. В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач є власником нерухомого майна (житлового будинку) розташованого за адресою: [ADDRESS] . Маючи намір продажу свого нерухомого майна вона звернулася за консультацією до нотаріуса у місті Кропивницькому, де їй стало відомо про наявність зареєстрованого обтяження (заборони відчуження на нерухоме майно - житловий будинок) за адресою: [ADDRESS] . Вказано, що реєстратором заборони відчуження належного їй майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно значиться Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1. Вона звернулася до цієї нотаріальної контори для з`ясування обставин накладення заборони. Стало відомо, що всі алфавітні книги із реєстрами заборон та арештів до 2009 року включно передані на зберігання до Державного нотаріального архіву у Кіровоградській області. 24 липня 2019 року позивачем зроблено запит до Державного нотаріального архіву в кіровоградській області з метою встановлення обставин, що послугували підставою для внесення записів про заборону відчуження її майна та з проханням надати копії відповідних документів. З одержаного запиту вбачається, що не має можливості надати необхідну інформацію для зняття заборони відчуження нерухомого майна, оскільки необхідна інформація відсутня. З одержаної додаткової інформації Державного нотаріального архіву у Кіровоградській області за вих. № 722/01-17 від 13 вересня 2019 року встановлено: «Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області повідомляє, що згідно алфавітної книги обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна по адресах Другої кіровоградської ДНК (по 22 жовтня 1997р.) міститься запис «[ADDRESS]. Прописан в доме сын [PERSON] » Відмітка про зняття заборони відсутня». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 18 вересня 2019 року, [PERSON] помер [INFO] . Вказано, що одночасно позивач звернулася до Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького із запитом про наявність арештів (заборон) на належне їй майно. Згідно листа-відповіді №38195 від 15 серпня 2019 року їй повідомлено, що у відділі на виконанні відсутні відкриті виконавчі провадження відносно неї, [PERSON] , та запропоновано зняти арешт за рішенням суду. З огляду на вищезазначене встановити підставу накладення заборони на належний їй будинок не вдалося, причини її виникнення невідомі. Особисто позивач до державної нотаріальної контори про внесення запису щодо заборони відчуження не зверталася, тому не зрозуміла поява запису у алфавітних книгах, що збереглися в державному нотаріальному архіві. Вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню запис про реєстрацію обтяження майна, оскільки порушує її права, як власника нерухомого майна, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 липня 2020 року залучено по справі в якості співвідповідачів Кропивницьку міську державну нотаріальну контору № 1 та Кропивницьку міську державну нотаріальну контору № 2. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Від завідувача Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 надійшла заява про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 176461901 від 06 серпня 2019 року, вбачається, що наявна інформація про обтяження: заборона на нерухоме майно, а саме будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа в.о. завідувача Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області від 13 липня 2020 року, повідомлено, що згідно алфавітної книги обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна по адресах Першої Кіровоградської ДНК (по 22 жовтня 1997 року) - є запис про накладення заборони за адресою [ADDRESS] - відсутня. В ході пошукових робіт згідно алфавітної книги обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна по адресах Другої Кіровоградської ДНК (по 22 жовтня 1997 року) міститься запис: «[ADDRESS]. Прописан в доме сын [PERSON] ». Відмітка про зняття заборони відсутня. Відповідно до листа в.о. завідувача Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області від 26 липня 2019 року щодо накладення заборони на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , повідомлено, що надати необхідну інформацію не є можливим, оскільки переписка по накладенню та зняттю арештів та заборон на житлові будинки від 31 січня 1980 р. зберігається 3 роки. Відповідно до листа начальника Фортечного ВДВС міста Кропивницького від 15 серпня 2019 року, перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у Фортечному відділі відсутні відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] . Відповідно до листа в.о. завідувача Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області від 13 вересня 2019 року, повідомлено, що згідно алфавітної книги обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна по адресах Другої Кіровоградської ДНК (по 22 жовтня 1997 р.) містяться запис «[ADDRESS]. Прописан в доме сын [PERSON] ». Відмітка про зняття заборони відсутня. Відповідно до листа в.о. завідувача Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 повідомлено, що згідно інформації що міститься в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно перша державна реєстрація обтяження на житловий будинок [ADDRESS] було накладено 19 березня 1998 року. Згідно вказаного, нотаріальна контора не має можливості надати інформацію та копії документів на підставі яких накладено обтяження на житловий будинок, у зв`язку з тим, що усі обтяження за вказаний рік переданий до Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області на постійне зберігання. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. На теперішній час позивач не має можливості реалізувати свої передбачені законом права власника, оскільки на його майно було накладено обтяження, що перешкоджає і унеможливлює законних прав як власника щодо володіння, користування та розпорядження. Згідно положення п. 2 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення Відповідно до статті 15 ЦК України встановлено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа в розумінні частини четвертої статті 55 Конституції України має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі конвенційних прав і свобод, зокрема і права власності, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine, заява № 61406/00, § 59);«ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey, заява № 100/1995/606/694, § 95); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07). У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved