Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 52460 грн. та видові витрати, обґрунтовуючи тим, що 15.10.2016 року він надав в борг [PERSON] строком на 4 місяці грошові кошти у розмірі 2000 дол. США, у звязку з чим [PERSON] склала власноруч розписку та зобовязалася повернути борг до 15.02.2017 року. Проте, на даний час сума боргу у повному обсязі не повернута, відповідачка ухиляється від виконання зобовязання, мотивуючи тим, що в неї не має необхідної суми коштів. З урахуванням зазначеного позивач просить стягнути з відповідачки суму боргу за договором позики у розмірі 52460 грн., та судові витрати у розмірі 704,80 грн. Позивач в судове засідання не зявився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Наслідки визнання позову у відповідності до ст. 206 ЦПК України їй відомі та зрозумілі. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши представника позивача, відповідачку, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 15.10.2016 року [PERSON] отримала у [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 2000 дол. США, які зобовязалася повернути через чотири місяці до 15.02.2017 року, що підтверджується розпискою (а.с.10). Отже, відповідно до умов договору позики [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що станом на 25.06.2018 року складає 52\~460 грн., із розрахунку 26,23 грн. за 1 дол. США. Відповідно до розписки, [PERSON] отримала у борг грошові кошти строком на чотири місяці до 15.02.2017 року. Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається з розписки відповідачка зобовязалася повернути борг до 15 лютого 2017 року. Відповідачкою на день подання позову до суду сума боргу у розмірі 2000 доларів США не повернута, що з огляду на вимоги ч.1 ст.82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. В звязку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми боргу в розмірі 2000 дол. США є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України). Отже, оскільки відповідачка свої грошові зобов'язання перед позивачем не виконала, з останньої на користь позивача підлягає стягненню 2000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 25.06.2018 року складає 52460 гривень. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, оскільки відповідачка позовні вимоги визнала, наслідки визнання позову їй розяснені та відомі, суд відповідно до вимог ч.2 ст.206 ЦПК України, а також враховуючи вищевикладене, вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу в розмірі 2000 дол. США, що еквівалентно 52460 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved