Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У травні 2018 року ТОВ «Агро-Регіон», правонаступником якого з 14.06.2018 року стало товариство з обмеженою відповідальністю «Хмільницьке» (даті - Товариство), звернулось до суду з позовом, у якому з урахуванням зменшених вимог просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,1043 га, що знаходиться на території бувшої Новоселицької сільської ради Полонського району Хмельницької області, кадастровий номер [NUMBER], укладений 10 січня 2018 року між Фермерським господарством «Аграрник-К» (далі - ФГ «Аграрник-К») та [PERSON], зареєстрований в Державному реєстрі речових прав за номером запису про інше речове право 24491548 від 17 січня 2018 року, та стягнути з відповідачів судові витрати. Позов мотивовано тим, що 15.10.2007 року між ТОВ «Агро-Регіон» та власником [PERSON] було укладено договір оренди, згідно якого остання передала для Товариства в оренду вищевказану земельну ділянку строком на 5 років, який обчислюється з моменту державної реєстрації договору, котра була здійснена 26.08.2008 року, про що в державному реєстрі земель вчинено запис № 040875900359. 05.12.2012 року між орендодавцем та орендарем було укладено додаткову угоду, за умовами якої договір оренди від 15.10.2007 року продовжено ще на 5 років, а тому він мав діяти до 26.08.2018 року. 18.04.2018 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна позивачу стало відомо, що 10.01.2018 року відповідачі [PERSON] та ФГ «Аграрник-К», в порушення діючого законодавства, уклали між собою договір оренди спірної земельної ділянки, приховавши від державного реєстратора відомості про існування вже зареєстрованого договору оренди землі від 15.10.2007 року, тим самим порушили законне право Товариства на володіння та користування орендованою земельною ділянкою, а тому посилаючись на положення ст.ст.203, 215 ЦК України, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі укладений між відповідачами 10.01.2018 року. Відповідач [PERSON] у поданому відзиві на позов (а.с.60), а також представник ФГ «Аграрник-К» адвокат Кедрун Л.С. у судових засіданнях позовні вимоги не визнали із мотивів, що додатковою угодою від 05.12.2012 року не було внесено змін до пункту 3.1. договору оренди землі від 15.10.2007 року, в якому встановлено строк оренди, а зміни вносились тільки у пункти цього договору 2.2., 4.3., а відтак дія договору укладеного між ТОВ «Агро-Регіон» та [PERSON] закінчилась 26.08.2013 року, у зв'язку з чим укладення спірного договору оренди землі є законним. 04.07.2018 року за клопотаннями ТОВ «Хмільницьке», дане Товариство було залучено до справи у якості позивача, у зв'язку з припиненням юридичної особи ТОВ «Агро-Регіон» та переходом всіх його прав і обов'язків до правонаступника (а.с.67-73), а також судом прийнято відмову нового позивача про відмову від частини позовних вимог (а.с.56 -57). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 4,1043 га, що знаходиться на території бувшої Новоселицької сільської ради Полонського району Хмельницької області, кадастровий номер [NUMBER], про що свідчать дані виданого їй Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.12). 15.10.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон» було укладено договір оренди, згідно якого остання передала для Товариства в оренду вищевказану земельну ділянку (а.с.6). Даний договір зареєстровано у Полонському відділі Хмельницької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 26.08.2008 року за № 040875900359. Відповідно до пункту 3.1. договір укладено на п'ять років. 05.12.2012 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон» укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 15.10.2007 року (а.с.11), в якій орендодавець та орендар зазначили, що вказаний договір за взаємною згодою сторін продовжено строком на п'ять років, після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк у порядку визначеному даним Договором. 10.01.2018 року між [PERSON] та ФГ «Аграрник-К» укладено договір оренди земельної ділянки, державна реєстрація якого проведена 17.01.2018 року (а.с.14-20), відповідно до якого орендодавець передала спірну земельну ділянку в оренду для ФГ «Аграрник-К» строком на 10 років. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». За положеннями статей 17, 18, 20 Закону «Про оренду землі» в редакції, що діяла на час укладення договору оренди земельної ділянки від 15.10.2007 року та додаткової угоди до нього від 05.12.2012 року, передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації та з цього моменту набирає чинності. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін (стаття 30 Закону «Про оренду землі» та стаття 651 ЦК України). Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається (частина 1 статті 654 ЦК України). У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина1 стаття 653 ЦК України). На підставі наведених норм суд приходить до наступних висновків. Укладення договору оренди земельної ділянки 15.10.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Регіон», а також додаткової угоди до нього від 05.12.2012 року відбулось у відповідності до вимог вищенаведених статей Цивільного Кодексу України та Закону України «Про оренду землі», а тому вважається, що вказаний договір оренди земельної ділянки набув чинності 26.08.2008 року (день державної реєстрації), а строк його дії з урахуванням умов додаткової угоди становив вцілому 10 років. При цьому, суд не приймає до уваги позицію відповідачів про те, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 15.10.2008 року не продовжувався додатковою угодою від 05.12.2012 року, оскільки в ній не зазначено внесення таких змін у пункт 3.1. договору оренди. Як вбачається зі змісту додаткової угоди, в ній чітко прописано, що договір за взаємною згодою сторін продовжено строком на п'ять років, а тому відсутність в угоді вказівки про внесення змін у пункт 3.1 договору, який визначав строк його дії, на думку суду, не може свідчити про відсутність у сторін договору волевиявлення та взаємної згоди на продовження строку дії договору. Таким чином, строк дії договору оренди земельної ділянки від 15.10.2007 року закінчувався 26.08.2018 року, а тому [PERSON], уклавши 10.01.2018 року договір оренди спірної земельної ділянки з ФГ «Аграрник-К», порушила право користування спірною земельною ділянкою ТОВ «Агро-Регіон», правонаступником якого з 14.06.2018 року являється ТОВ «Хмільницьке». Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов'язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 цього Закону під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Отже, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам цього Закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Одна і та ж сама земельна ділянка не може бути одночасно об'єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями. У зв'язку з наведеним наявні підстави для визнання договору оренди земельної ділянки укладеного 10.01.2018 року між [PERSON] та ФГ «Аграрник-К» недійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України. Згідно до положень статті 141 ЦПК України з обох відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі по 881 грн.

Outcome: approved