Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

У червні 2016 року Позивач - Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» (правонаступником по всіх правах та обов'язках якого є Публічне акціонерне товариства «МТБ БАНК») в особі представника звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно якого просить стягнути з відповідачів суму заборгованості за кредитними договорами та звернути стягнення на предмет іпотеки, а також вирішити питання про стягнення судового збору. Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що між Банком та [PERSON] були укладені: Кредитний договір № 00961/RO від «11» квітня 2008р. на виконання умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 62 704,89 дол. США (далі - Кредит) на наступні цілі: на споживчі цілі - у сумі 58 600,00 (п'ятдесят вісім тисяч шістсот) дол. США, а також у сумі 4 104,89 (чотири тисячі сто чотири дол.. США та 89 центів) дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених Кредитним договором, з терміном погашення по «10» квітня 2018 р. включно, та Кредитний договір № 01038/RO від «25» червня 2008 р., на виконання умов якого, позичальнику було надано кредит у сумі 44 000,00 (сорок чотири тисячі) дол. США, а також у сумі 3 824,24 (три тисячі вісімсот двадцять чотири дол. США та 24 центи) дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених Кредитним договором зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 10,9 (десять цілих та дев'ять десятих відсотків) % річних за фактичний період користування Кредитом від фактичної суми заборгованості за Кредитом. Вказані договори забезпечені порукою [PERSON], а також іпотекою, предмет якої належить [PERSON]. Позивач зазначив, що відповідачі порушують умови кредитного договору, договорів поруки, не повертають кредит та не сплачують відсотки за користування кредитними коштами. Посилаючись на викладене Позивач просив позов задовольнити з урахуванням пояснень, які містяться в матеріалах справи, стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, неустойку та судові витрати, а саме: 40 261,72 дол. США (сорок тисяч двісті шістдесят один долар США та 72 центи) - поточна заборгованість за наданим Кредитом (основний борг), 8 428,14 дол. США (вісім тисяч чотириста двадцять вісім доларів США та 14 центів) - заборгованість по сплаті відсотків, 373 778,90 грн. (триста сімдесят три тисячі сімсот сімдесят вісім гривень та 90 копійок) - заборгованість за пенею за несплату основного боргу, 251 299,49 грн. (двісті п'ятдесят одна тисяча двісті дев'яносто дев'ять гривень та 49 копійок) - заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом, 51 929,22 грн. (п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот двадцять дев'ять гривень та 22 копійки) - заборгованість по несплаті штрафу, витрати по сплаті судового збору в розмірі 25 511,47 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот одинадцять гривень та 47 коп.). У ході розгляду даної справи відповідачами заявлялось клопотання про зупинення провадження у справі №522/10356/16-ц у зв'язку з розглядом Іллічівським міським судом Одеської області справи № 501/379/17 за позовом [PERSON] до ПАТ «МАРФІН БАНК» про визнання кредитних договорів № 00961/RO від 11.04.2008 р. та №01038/RO від 25.06.2008р. - недійсними. Ухвалою Приморського районного суду від 20.03.2017 р. відповідачам відмовлено у задоволені вищевказаного клопотання. Крім того, відповідачами було заявлено клопотання про призначення судово-економічної експертизи, у зв'язку з тим, що вони не були погоджені з розрахунком заборгованості, який наданий Позивачем. Ухвалою суду від 11.04.2017р. клопотання відповідачів задоволено. Призначена у справі № 522/10356/16-ц судово-економічна експертиза. Провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи та отримання висновку експерта за поставленими судом питаннями. 05.12.2017 року з експертної установи до Приморського районного суду повернулась справа № 522/10356/16 з висновками експерта та Ухвалою суду було поновлено провадження у вказаній справі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо їх задоволення, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, була сповіщена належним чином про причини своєї неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та [PERSON] були укладені Кредитні договори № 00961/RO від 11.04.2008 року та № 01038/RO від 25.06.2008 року. У якості забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за кредитними договорами між Позивачем та [PERSON] були укладені договори поруки, а також між Позивачем та [PERSON] були укладені Договори іпотеки, згідно з якими [PERSON], що діє як майновий поручитель [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення під номером 2-П (два - П), загальною площею 43,5 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS], а також нежилі приміщення під номером 3-П (три - П), загальною площею 43,6 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Банк повністю виконав взяті на себе Кредитним договором зобов'язання щодо надання Позичальнику Кредиту, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, проте Позичальник та поручителі неналежним чином виконують свої зобов'язання щодо виконання умов кредитних договорів, договорів поруки та іпотеки. Пунктом 2.3.3. Кредитних договорів передбачено, що Банк має право, зокрема, у разі порушення Позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених Кредитними договорами, вимагати від Позичальника дострокового повернення Кредиту, сплати відсотків за користування Кредитом, виконання інших зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі шляхом направлення Позичальнику відповідного повідомлення. Повідомлення про необхідність сплатити заборгованість, пеню за Кредитним договором № 00961/RO від 11.04.2008 р., а також за Кредитним договором № 01038/RO від 25.06.2008р. у повному обсязі було надіслано відповідачам (копії відповідних повідомлень з відміткою про отримання та повідомленням про вручення поштового відправлення містяться в матеріалах справи), проте вимоги Позивача не виконані. Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з п. 1.2 укладених Договорів поруки між Позичальником та Поручителями, Поручителі відповідають перед Банком за виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором у тому ж розмірі, що й Позичальник, включаючи сплату Кредиту, відсотків за користування Кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, Поручитель та Позичальник відповідають перед Банком як солідарні боржники. Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України, зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦКУ, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як зазначено у ст. 530 ЦКУ, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦКУ). Згідно зі ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як передбачено ст. 610 ЦКУ, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.. 611 ЦК України). Згідно зі ст. 615 ЦКУ, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦКУ якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як зазначено у ч. 2 ст. 1054 ЦКУ до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про кредит і не випливає із суті кредитного договору. За клопотанням відповідачів у справі судом була призначена судово-економічна експертиза, за результатами розгляду якої, до суду надійшов висновок експерта №17-2072/2073, складений 29.09.2017р. Згідно з висновком вказаної судової експертизи експертом зазначено, що встановити відповідність розрахунку заборгованості [PERSON] умовам кредитних договорів № 00961/RO від 11.04.2008р. та №01038/RO від 25.06.2008р. не надається за можливе. Що стосується питання щодо підтвердження чи спростування методу нарахування банком процентів за кредитними договорами № 00961/RO від 11.04.2008 р. та № 01038/RO від 25.06.2008 р., то на вказане питання експерт, також, не надав відповіді, зазначивши лише, що відповіді на вказані питання надати не надається за можливе. Тобто, таким чином, Висновок експерта не містить жодної відповіді на поставлені судом питання перед експертом. У відповідності до ч.1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Верховний суд України у своїй Постанові від 19.10.2016 р. по справі № 6-384цс16 висловив правову позицію, відповідно до якої вказав, що висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений. Разом з тим, висновок судово-економічної експертизи № 17-2072/2073 від 29.09.2017р. по цивільній справі №522/10356/16-ц, не містить обґрунтованих відповідей на питання, що були поставлені Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2017р., як було зазначено вище, з висновку експерта вбачається, що надати чіткі та категоричні відповіді на питання на надалося за можливе. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997р. при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати - чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; - чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; - компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; - достатність поданих експертові об'єктів дослідження; - повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; - узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; - обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. За змістом ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. Разом з тим, у відповідності до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. Згідно зі ст. 77 цивільного процесуального Кодексу України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Тобто, з огляду на викладене, суд при вирішенні даного спору має виходити не лише з висновку вищевказаної експертизи № 17-2072/2073 від 29.09.2017р., а і з письмових доказів, які містяться в матеріалах справи. У матеріалах справи відсутній альтернативний розрахунок заборгованості за кредитними договорами з боку відповідачів. Щодо вимог Позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У відповідності до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Згідно зі ст. 39 Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Позивачем були надані висновки про вартість нежитлових приміщень №2-П, №3-П, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Композитора Ніщинського, 22, що виступають забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за кредитними договорами № 00961/RO від 11.04.2008р. та № 01038/RO від 25.06.2008р. (копії наявні в матеріалах справи). З боку відповідачів заперечень щодо наявних висновків відносно вартості іпотечного майна не надходило, відповідних клопотань про призначення експертизи, як то передбачено нормами законодавства, не надходило, що дає привід Суду застосувати вказані висновки при ухвалені рішення в справі. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). У ході розгляду вказаної справи, відбулась зміна найменування Позивача ПАТ «МАРФІН БАНК», про що було подано клопотання представником. Попереднє найменування Позивача - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МАРФІН БАНК», нове найменування - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МТБ БАНК» (скорочено - ПАТ «МТБ БАНК»). Зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, оскільки не змінюється організаційно - правова форма даної юридичної особи, отже не потребує вчинення судом процесуальної дії - заміни учасника судового процесу, однак про неї обов'язково повинно бути зазначено в описовій частині рішення (при необхідності і в мотивувальній) або ухвалі суду, якою закінчується розгляд справи. ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «МТБ БАНК» є правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МАРФІН БАНК». Приймаючи до уваги, що зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність державної реєстрації змін до установчих документів відповідно до закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» судом до матеріалів справи було долучено Витяг з нової редакції статуту ПАТ «МТБ БАНК», копію виписки, копію довіреності представника. У зв'язку з чим була постановлена Ухвала суду. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судові витрати Позивача на момент подання позову складають судовий збір в розмірі 25 511,47 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот одинадцять гривень та 47 коп.), що підтверджується меморіальним ордером №117 від 07.06.2016р. З відповідачів по справі підлягає до стягнення сума витрат понесених Позивачем у справі, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 25 511,47 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот одинадцять гривень та 47 коп.), що підтверджується меморіальним ордером № 117 від 07.06.2016р. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними. На підставі викладеного та

Outcome: approved