Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] Таккі звернувся до Марганецького міського суду з позовною заявою про встановлення порядку спілкування з неповнолітньою дитиною та дозвіл на виїзд за кордон. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 17.01.2014 року у Фінляндії, м.Коккола був укладений шлюб між ним та [PERSON]. Сторони проживали у Фінляндії однією сімєю три місяці. Приблизно 20.04.2014 року [PERSON] повернулася в Україну. З того часу вони проживають окремо. 13.10.2014 року в Україні [PERSON] народила доньку [PERSON] Таккі. Незважаючи на проживання сторін в різних країнах, позивач не переставав опікуватися донькою, надаючи їй матеріальну допомогу та цікавлячись її життям. Бажає і надалі якомога частіше бачити свою дитину, брати участь у її вихованні. Тому просить суд визначити часи спілкування з донькою без обовязкової присутності [PERSON]Б, першої та третьої суботи і неділі кожного місяця з 9:00 години суботи до 20:00 години неділі, а також, надати йому можливість забирати доньку до себе за місцем проживання в м.Коккола на один тиждень кожного календарного місяці, попередньо узгоджений з відповідачкою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, і просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що [PERSON] Таккі має на утриманні ще трьох дітей, любить їх, опікується ними, а також любить свою доньку [PERSON] і бажає частіше з нею спілкуватися, приймати участь у її вихованні. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали частково в частині надання позивачу можливості зустічатися з донькою, але тільки в присутності матері і на території України, оскільки дитині тільки 10 місяців і вона потребує постійного догляду матері. Крім того відповідачка та її представник категорично заперечували проти надання [PERSON] Таккі дозволу забирати дитину у Фінляндію до м.Кокола, так як за ініціативи позивача відповідачці [PERSON] скасовано дозвіл на перебування у Фінляндії, й існує загроза того, що відповідач не повернене дитину матері. [PERSON] зазначила, що ніяких перешкод у спілкуванні з дитиною не чинить позивачеві. Останній з дня народження доньки, тобто 10 місяців, не приїздить до України і не відвідує її. Спілкування з [PERSON] Таккі відбувається через соціальні мережі в мережі Інтернет. Представник служби у справах дітей Марганецької міської ради в судовому засіданні зазначила, що батько має право на спілкування зі своєю дитиною, але просила при вирішенні спору між батьками перш за все врахувати інтереси дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. Статтею 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно частини 3\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. По справі встановлено, що [PERSON] Таккі та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.01.2014 року у Фінляндії, в м.Коккола, де і проживали разом до 20.04.2014 року. 20.04.2014 року [PERSON] повернулася в Україну. З того часу позивач і відповідачка проживають окремо. Сторони від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON] Таккі, яка народилася в України 13.10.2014 року, свідоцтво про народження (дублікат) серія І-КИ № 532305, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 21.04.2015 року. Відповідно до частин 1, 2\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання\~дитини\~вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України\~визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання. Відповідно до частин 1, 2 статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до вказаних законодавчих норм питання виховання\~дитини\~вирішується батьками спільно. В іншому випадку способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, визначаються органом опіки та піклування, про що постановляється рішення. І лише у разі спору, а саме, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, тобто ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. За статтею 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивач не намагався домовитися з відповідачкою про участь у вихованні доньки [PERSON], про способи спілкування з дитиною. [PERSON] пояснила, що не забороняла [PERSON] Таккі спілкуватися з донькою, спору щодо побачення з дитиною, участі позивача у вихованні дитини не було. Позивач з дня народження дитини не відвідував її, лише декілька разів надав матеріальну допомогу. Даний факт представником позивача в судовому засіданні не спростовано. Представник служби у справах дітей Марганецької міської ради [PERSON] зазначила, що [PERSON] Таккі звернувся до служби у справах дітей Марганецької міської ради із заявою про визначення способу його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею лише після того, як Марганецьким міським судом Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі за його заявою про встановлення порядку спілкування з неповнолітньою дитиною та дозвіл на виїзд за кордон. У звязку з тим, що вказане питання знаходилося на розгляді в суді, заява [PERSON] Таккі службою у справах дітей Марганецької міської ради не розглядалася. Таким чином, позивачем порушено встановлений Сімейним кодексом України порядок вирішення питання щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а також не доведено того, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою та у її вихованні, що є підставою для звернення до суду з позовом про усунення цих перешкод. Також, згідно частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~статті 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Преамбулою, статтями 5, 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обовязки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] Таккі, суд виходить з того, що позивач просить суд визначити часи спілкування з донькою першої та третьої суботи і неділі кожного місяця з 9:00 години суботи до 20:00 години неділі без обовязкової присутності [PERSON] Але ні позивач у позовній заяві, ні представник позивача в судовому засіданні не надали суду відомостей про те, де саме в м.Марганець буде проходити спілкування батька з десятимісячним немовлям, за яких умов воно буде проходити: чи створені умови для сну, годування немовляти, для повноцінного розвитку, відпочинку та ігор. Крім того, відповідачка в судовому засіданні зазначила, що її донька [PERSON] знаходиться на диспансерном обліку у педіатра з діагнозом «атопічний дерматит», що підтверджується довідкою лікаря Марганецької міської поліклініки від 20.04.2015 року, і потребує постійного догляду та лікування. Те саме стосується вимоги позивача про надання йому можливості забирати доньку до себе за місцем проживання у Фінляндії, м.Коккола на один тиждень кожного календарного місяця, попередньо узгоджений з матірю дитини. Зважаючи на вік дитини, яка потребує постійного материнського догляду, і те, що [PERSON] скасований дозвіл на перебування у Фінляндії, суд вважає, що задоволення цієї вимоги позивача на даному етапі суперечитиме інтересам дитини. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявні у справі докази, зясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Враховуючи викладене, на підставі ст.7, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed