Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення позовних вимог (т. 1 а.\~с. 2-4, 122-123), просила стягнути на її користь з Державного підприємства Інформаційно-ресурсний центр (далі ДП\~ІРЦ, Підприємство) недоплачену їй при звільненні з роботи заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку і вихідну допомогу в розмірі 15475 грн. 05 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня по 28 листопада 2016 року в розмірі 76866 грн. 86 коп., посилаючись на те, що всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України у день звільнення її з роботи Підприємство виплату усіх належних їй сум у повному обсязі не здійснило. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала та пояснила, що відповідач ДП\~ІРЦ у день звільнення її з роботи про належні до виплати суми її письмово не повідомило та перерахувало їй кошти в розмірі значно меншому, ніж вона повинна була отримати. Розрахунок відповідачем із нею проведений невірно, у звязку з чим за її розрахунками їй не доплачено кошти в розмірі 15475 грн. 05 коп. Крім цієї суми, відповідно вимог до ст. 117 КЗпП України ДП\~ІРЦ повинно сплатити на її користь ще середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДП\~ІРЦ [PERSON] у суді позов не визнала та пояснила, що 09 червня 2016 року, враховуючи наявність у позивача заборгованості перед Підприємством у розмірі 16068 грн. 29 коп. (незаконно виплачених коштів), ДП\~ІРЦ у порядку ст. 601 ЦК України здійснило зарахування зустрічних однорідних вимог на вказану суму та виплатило [PERSON] грошові кошти в розмірі 6863 грн. 59 коп., що складає різницю між нарахованою до виплати сумою 22931 грн. 88 коп. і сумою зустрічних вимог. Жодної затримки при проведенні розрахунку з позивачем не було, підстави для застосування наслідків ч. 1 ст. 117 КЗпП України відсутні. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що у період з 25 лютого 2015 року по 09 червня 2016 року позивач [PERSON] працювала в ДП\~ІРЦ на посаді провідного фахівця договірно-правового відділу, звільнена з роботи з цієї посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства. Відповідно до наказів генерального директора ДП\~ІРЦ [PERSON] від 20 травня 2016 року №\~№\~126-к, 127-к, 128-к, 129-к, 130-к і 131-к позивачу [PERSON] пропорційно до відпрацьованого часу були виплачені премії за ІV квартал, І півріччя, 9 місяців і рік 2015 року та І квартал і травень 2016 року. На підставі цих наказів [PERSON] було виплачено грошові кошти (премію) за вказані вище періоди в розмірі 16068 грн. 29 коп. 20 травня 2016 року Міністром юстиції України [PERSON] видано наказ №\~1447/5 Про припинення ДП\~ІРЦ та створення комісії з припинення державного підприємства. 31 травня 2016 року головою комісії з припинення ДП\~ІРЦ [PERSON] видано накази №№\~142-к та 144-к про скасування наказів №№\~126-к, 127-к, 128-к, 129-к і 131-к від 20 травня 2016 року про преміювання працівників ДП\~ІРЦ, у звязку із відсутністю у фінансовому плані підприємства витрат на оплату праці запланованого преміювання за 2015 рік і скрутним фінансовим становищем підприємства, а також передчасним здійсненням розрахунків із заробітної плати за травень 2016 року та неможливістю станом на 20 травня 2016 року оцінити особистий внесок працівників у загальні результати роботи підприємства за місяць, а також належне виконання працівниками посадових обовязків. Зазначеними наказами №№\~142-к і 144-к від 31 травня 2016 року було скасовано накази про виплату премій працівникам ДП\~ІРЦ, у тому числі [PERSON], за ІV квартал, І півріччя, 9 місяців та рік 2015 року і травень 2016 року. 09 червня 2016 року наказом голови комісії з припинення ДП\~ІРЦ [PERSON] №\~157-к позивача [PERSON] звільнено з роботи з посади провідного фахівця договірно-правового відділу у звязку із ліквідацією підприємства відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та зобовязано головного бухгалтера підприємства провести розрахунок із [PERSON] у строки і з дотриманням вимог ст. 116 КЗпП України, зокрема виплатити позивачу грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток та вихідну допомогу згідно із ст. 44 КЗпП України. При здійсненні розрахунку при звільненні [PERSON] з роботи відповідач ДП\~ІРЦ нарахувало позивачу до виплати грошові кошти в розмірі 22931 грн. 88 коп. На підставі заяви ДП\~ІРЦ про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09 червня 2016 року відповідачем із вказаної суми на підставі ст. 601 ЦК України утримано незаконно виплачені, на його думку, [PERSON] грошові кошти в розмірі 16068 грн. 29 коп., отримані позивачем згідно із зазначеними наказами про виплату премій. Вказана вимога про зарахування зустрічних однорідних вимог від 09 червня 2016 року позивачу [PERSON] не направлялася, не вручалася та до її відома не доводилася. Того ж дня, 09 червня 2016 року, ДП\~ІРЦ перерахувало [PERSON] кошти в розмірі 6863 грн. 59 коп., що складає різницю між нарахованою до виплати сумою 22931 грн. 88 коп. та сумою зарахованих зустрічних вимог 16068 грн. 29 коп. 04 липня 2016 року [PERSON] звернулася до ДП\~ІРЦ із заявою про виплату належних їй сум при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 16 серпня 2016 року ДП\~ІРЦ листом повідомило [PERSON] про те, що підстави для задоволення заяви позивача відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Всупереч вимогам ч. 1 ст. 116 КЗпП України відповідач ДП\~ІРЦ позивача [PERSON] про нараховані їй суми при звільненні не повідомляло. Згідно із ч. 1 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. У ч. 2 ст. 127 КЗпП України визначено, що відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Зазначених вище випадків відносно [PERSON] судом не встановлено. Наказ чи розпорядження про відрахування із заробітної плати [PERSON] для покриття її заборгованості перед підприємством, як того вимагає ч. 2 ст. 127 КЗпП України, відповідачем ДП ІРЦ не видавалися. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Виходячи з наведеного, повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів можливо у випадках, встановлених ст. 127 КЗпП України і ст. 1215 ЦК України, на підставі наказу чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу. Виплата премій працівникам ДП\~ІРЦ за місяць, квартал, півріччя, 9 місяців і рік передбачена у п. 4.9 колективного договору підприємства та положенні про преміювання працівників ДП\~ІРЦ, який є додатком №\~2 до цього колективного договору. Судом встановлено, що виплата премій [PERSON] проводилась на підставі наказів генерального директора підприємства відповідно до умов колективного договору ДП\~ІРЦ, будь-якого відношення до видачі цих наказів про преміювання позивач не має. Виплата премій [PERSON] проведена відповідачем ДП\~ІРЦ добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку та недобросовісності з боку позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що правові підстави для утримання із [PERSON] при здійсненні розрахунку при звільненні з роботи виплачених їй сум премії не ґрунтується на вимогах закону та свідчить про непроведення відповідачем всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України належного розрахунку при звільненні, що згідно із ст. 117 КЗпП України є підставою для застосування відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що вимога [PERSON] про стягнення із ДП\~ІРЦ недоплаченої їй при звільненні заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги в розмірі 15475 грн. 05 коп. ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню в межах заявлених нею вимог. Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки при звільненні [PERSON] з роботи усі належні їй суми виплачені не були, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня по 28 листопада 2016 року у межах заявлених позивачем вимог. Відповідно до довідки ДП\~ІРЦ від 01 лютого 2017 року №\~25/01 середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] становить 599 грн. 78 коп., середньомісячна заробітна плата складає 11995 грн. 60 коп. Суд погоджується із таким розрахунком середньоденної і середньомісячної заробітної плати [PERSON] та вважає, що на користь позивача з відповідача ДП\~ІРЦ за вказаний період підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 70774 грн. 04 коп. (599,78 грн. х 118 днів). Ця сума визначена без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів. Посилання представника відповідача на те, що розрахунок із [PERSON] при звільненні позивача з роботи проведений у повному обсязі, враховуючи зарахування зустрічних вимог, суд до уваги не приймає, оскільки положення ст. 601 ЦК України до правовідносин, що виникли між сторонами, застосовуватися не можуть. Відрахування із заробітної плати працівника можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України, зокрема ст. 127 КЗпП України і ст. 1215 ЦК України. Крім стягнення зазначених вище сум згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі до суду позову судовий збір у розмірі 898 грн. 95 коп. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення із відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць у розмірі 11995 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial