Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У червні 2017 року позивачі звернулися до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказали, що 07.07.1994 року згідно договору купівлі-продажу (домашня угода), укладеним між [PERSON], [PERSON] та позивачами у присутності дільничного інспектора Башеєва С.А. та за підписом і печаткою, відповідачі продали, а позивачі придбали житлове будівництво, розташоване по вул. Желдормост буд 217 в м.Маріуполі. Домобудівництво складається з житлового будинку літ.А-1, погребу під частиною будівлі літ.Б/п, прибудови літ.а-1, веранди літ.а1-1, прибудови літ.а2-1, тамбура літ.а3-1, літньої кухні літ.Б-1, сараю літ.В-1, сараю літ.Г-1,сараю літ.Д-1, вимощення І, огорожі №1,2. Договір нотаріально не оформлено, оскільки на той час домашні угоди не потребували нотаріального посвідчення. Просили визнати дійсним договір купівлі-продажу (домашню угоду) будинку №217 по вул.Желдормост у м.Маріуполі від 07.07.1994 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON]; визнати за [PERSON], [PERSON] право власності на будинок №217 по вул.Желдормост в м.Маріуполі, який складається з житлового будинку літ.А-1, погребу під частиною будівлі літ.Б/п, прибудови літ.а-1, веранди літ.а1-1, прибудови літ.а2-1, тамбура літ.а3-1, літньої кухні літ.Б-1, сараю літ.В-1, сараю літ.Г-1,сараю літ.Д-1, вимощення І, огорожі №1,2. Позивачі та їх представник [PERSON] до судового засідання не зявились, надали суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У звязку із неявкою відповідачів в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу (домашньою угодою) від 07.07.1994 року, укладеним між [PERSON], [PERSON] та позивачами у присутності дільничного інспектора Башеєва С.А. та за підписом і печаткою, відповідачі продали, а позивачі придбали домоволодіння, розташоване по вул. Желдормост буд 217 в м.Маріуполі. За технічним паспортом вбачається, що домоволодіння по вул. Желдормост буд 217 в м.Маріуполі складається з житлового будинку літ.А-1, погребу під частиною будівлі літ.Б/п, прибудови літ.а-1, веранди літ.а1-1, прибудови літ.а2-1, тамбура літ.а3-1, літньої кухні літ.Б-1, сараю літ.В-1, сараю літ.Г-1,сараю літ.Д-1, вимощення І, огорожі №1,2. За довідками Суспільного квартального комітету №17 м.Маріуполя від 14.01.2002 року, 21.03.2002 року, 13.02.2006 року вбачається, що позивачі проживають в домоволодінні №217 по вул.Желдормост в м.Маріуполі. Відповідно до домової книги та копії паспортів [PERSON], [PERSON] встановлено, що позивачі зареєстровані у [INFO]. Згідно із Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, положення цього кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, чинного на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З договору купівлі-продажу вбачається, що відповідачі продали, а позивачі придбали домоволодіння №217 по вул.Желдормост у м.Маріуполі Донецької області, розрахувавшись готівкою в день укладення договору та передачі документів і таким чином повністю виконали свій обовязок за договором купівлі-продажу. За таких обставин сторони позбавлені можливості нотаріального оформлення угоди, оскільки для цього продавець (відповідач у цій справі) мав би надати нотаріусу документ, який підтверджує його право власності на відчужуваний будинок, що унеможливлюється наявністю державної реєстрації права власності на цю квартиру за іншими особами (позивачкою в цій справі). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння та користування іншим особам. Згідно ст.ст. 391, 392 ЦК України (в редакції 2003 року) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на викладене, суд вважає за можливе визнати угоду дійсною, оскільки інший спосіб упорядкування позивачами прав власності не передбачений законом, а також визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на спірне домовлодіння. На підставі викладеного та

Outcome: approved