Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що на підставі ордеру №020376 серія Б, виданого розпорядженням Ватутінської державної адміністрації м. Києва від 28 травня 2001 року, [PERSON] на склад сім`ї, яка складалася із чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , була видана трьохкімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] (сестра позивача) померли, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31 травня 2011 року та від 21 лютого 2017 року. Багато років відповідачі добровільно покинули спірну квартиру, проживають в іншому місці, не приймають участі в оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ремонту, і всі обов`язки, що випливають з договору найму квартири, виконуються виключно позивачем. Будь-яких перешкод у проживанні позивач у зазначеній квартирі [PERSON] та [PERSON] не чинив. Ураховуючи викладене, [PERSON] , просив суд визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. У березні 2021 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що у спірній квартирі не проживає. Позовні вимоги визнає і просить їх задовольнити. Справу просить слухати його відсутність. У березні 2021 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що у спірній квартирі не проживає. Позовні вимоги визнає і просить їх задовольнити. Просить справу слухати у його відсутність. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили її задовольнити. Вислухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи визнання відповідачми позову, судом встановлено наступне. Квартира за адресою: [ADDRESS] , була передана [PERSON] на підставі ордеру № 020376 серія Б, виданого розпорядженням Ватутінської державної адміністрації м. Києва від 28 травня 2001 року, на сім`ю у складі п`ятьох осіб: [PERSON] , сина - [PERSON] , сина - [PERSON] , сина - [PERSON] , та доньку - [PERSON] . Квартира не приватизована. Особистий рахунок був відкритий на [PERSON] (а. с. 10-11). [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] ) (а. с. 17). [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] ) (а. с. 17). Згідно з актами обстеження квартири [ADDRESS] від: 11 січня 2019 року, 16 серпня 2019 року, 17 січня 2020 року, 28 серпня 2020 року відповідачі у зазначеній квартирі не проживають, особисті речі відсутні (а. с. 6-9). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У частині третій статті 71 ЖК УРСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно зі статтею 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у статті 71 ЖК УРСР строки. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності особа зберігає намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року в справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18). Встановлено, що [PERSON] , [PERSON] не проживають у спірній квартирі, у вказаному житловому приміщенні їх особистих речей немає, квартирою не цікавляться, участі в утриманні спірного майна не приймають, із спірного житлового приміщення виселились добровільно. Наявність поважних причин, з якими чинне законодавство України пов`язує можливість збереження житлового приміщення за відповідачами судом не встановлено. Відомостей про те, що відповідачі цікавляться спірним житлом, або даних про те, що вони звертались до правоохоронних органів або суду відносно захисту своїх прав та інтересів також не встановлено. Також суд враховую заяву відповідачів, надіслану на адресу суду, у яких позов визнають та просять його задовольнити. З огляду на викладене, суд вважає позовну заяву [PERSON]. про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки останні не проживають у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, яку залишили добровільно, витрат її утримання не несуть, особисті речі у квартирі відсутні, до правоохоронних органів щодо захисту своїх прав чи інтересів або з позовом про усунення перешкод у користуванні спірним приміщенням (вселення) до суду не зверталися. На підставі статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

Outcome: approved