Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У червні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою до ФОП [PERSON], [PERSON] про розірвання договору, стягнення коштів, пені та моральної шкоди. Свої вимоги мотивували тим, що 20.08.2013р. вони уклали з відповідачами договір на туристичне обслуговування № 2013/08-1. Виконуючи свої договірні зобов'язання вони сплатили на користь відповідача повну вартість туристичних послуг в розмірі 16900,00 грн., встановлену договором. Відповідачі в свою чергу, не виконали своїх договірних зобов'язань, а саме: замовлення надіслали третій особі, але в подальшому будь-яких дій не здійснювали, кошти третій особі не перерахували, переховувалися та відмовлялися спілкуватися по телефону. Позивач неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою виконати зобов'язання за договором або повернути кошти, проте жодних дій з боку відповідачів не було. Посилаючись на викладене, позивачі просять суд розірвати договір на туристичне обслуговування № 2013/08-1 від 20.08.2013р.; стягнути з відповідачів на їх користь відшкодування сплаченої вартості ненаданих туристичних послуг у розмірі 16900,00 грн., пеню в розмірі 507,00 грн., вартість послуг адвоката в розмірі 2000,00 грн.; стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON] заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без його присутності за наявними матеріалами у справі, проти позовних вимог не заперечує, а також про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідно до ухвали суду ведеться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 20.08.2013 між ФОП [PERSON] в особі [PERSON], що діє на підставі Статуту (Турагент діє від імені та за дорученням ТОВ «Пегас Туристик»), на підставі Агентського договору № 2012/08-1 з ПАТ ТК «АйТі-тур» на реалізацію туристичних продуктів від 06.08.2012р., - з одного боку, та [PERSON], - з іншого боку, було укладено договір на туристичне обслуговування № 2013/08-1 (а. с. 5-6, 8). У відповідності до п. 1.1 договору, турагент зобов'язується відповідно до замовлення туриста забезпечити надання комплексу туристичних послуг туристу (туристичний продукт), а турист зобов'язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. Згідно з п. п. 2.2 та 2.3 цього договору, країна та місце призначення: Туреччина, Анталія, термін подорожі: з 08.09.2013р. по 22.09.2013р. Пунктом 3.1 договору визначено, що загальна вартість туристичних послуг, замовлених туристом становить 16900,00 грн. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Позивачі свої зобов'язання за договором виконали в повному обсязі та належним чином, про що свідчить розписка [PERSON] про отримання коштів від 14.09.2013р. (а.с. 7). Відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань, а саме: не надав комплексу туристичних послуг відповідачам як це передбачено умовами п. 1.1 та п. 5.1 договору. Позивач [PERSON] неодноразово письмово зверталася до відповідача із Вимогами про розірвання договору та повернення коштів від 27.03.2014р. та від 23.05.2014р. (а.с. 15, 16). До цього часу відповіді на вказані вимоги позивач не отримала, кошти їй не були повернуті. Листом ТОВ «Пегас Туристик» від 24.09.2013р. повідомлено, що від турагента ФОП [PERSON] надходив рахунок, що виставлявся ТОВ «Пегас Туристик» по замовленню № 2451142. Зазначене замовлення було підтверджено (заброньовано) 21.08.2013р., але у зв'язку з неоплатою його турагентом було анульовано ними 29.08.2013р. (а.с. 12). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про туризм», ненадання туристичних послуг є порушенням законодавства у галузі туризму. Положеннями п. 4.2.2 договору передбачено, що турист має право отримати відшкодування за заподіяння матеріальної шкоди у випадку невиконання або неналежного виконання умов договору, з боку турагента, при дотриманні умов передбачених п. 5.2.7 договору. Згідно з ст. 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. У відповідності до ч. 15 ст. 10 Закону України «Про туризм», порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Згідно з приписами ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язань не допускається та зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно до умов договору. Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. У відповідності до ч. 5 ст. 653 цього Кодексу, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Таким чином, вимоги позивача в частині розірвання договору та відшкодування сплаченої вартості ненаданих туристичних послуг у розмірі 16900,00 грн. підлягають задоволенню. Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Позивачі розрахували пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення, що становить 507,00 грн.. За такого, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 507,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про туризм», заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Роз'ясненнями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 зазначеної вище Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Моральна шкода заподіяна позивачам полягає у моральних стражданнях, які вони зазнали у зв'язку із невиконанням відповідачами своїх зобов'язань. Позивачі планували після одруження відпочити на березі моря в м. Анталія, проте внаслідок протиправних дій відповідача ця мрія не здійснилася. Крім того, замість відпочинку на морі позивачі були вимушені розшукувати відповідачів, вести з ними неприємні розмови про невиконання ними умов договору, повернення ними коштів. Враховуючи викладене, суд,

Outcome: partial