Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить гуртожиток по [ADDRESS]. [PERSON] було надано ліжко/місце в гуртожитку та укладено договір. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 425 грн. За умовами договору відповідач зобов'язаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідачі здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з квітня 2014 року по 31 березня 2017 року в розмірі 45 826 грн. Оскільки відповідачі вчасно не сплатили боргу, тому мають його повернути. Через звернення до суду позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 45 826 грн., витрати по сплаті судового збору. При розгляді справи позивач збільшив розмір позовних вимог (а.с.115-116). Вказав, що за договором плата за житло встановлена з розрахунку за одне ліжко-місце в розмірі 425 грн., що за кімнату становить 1 275 грн. Починаючи з лютого 2015 року відповідачі не вносять плати, тому виникла заборгованість в розмірі 47 093,73 грн. Даний борг відповідачі мають сплатити з урахування індексу інфляції в розмірі 9 634,52 грн., трьох відсотків річних в розмірі 28 122,37 грн. Загалом борг становить 84 850,61 грн. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 84 850.61 грн., витрати по сплаті судового збору. Непогоджуючись з позовом [PERSON] подала відзив на позов. Вказала, що свого обов'язку по оплаті гуртожитку за час проживання не заперечує. Разом з тим, вказала, що розмір заборгованості становить 24 800 грн., з розрахунку 602 грн. за місяць. Інші нарахування вважає незаконними, тому не заперечувала щодо задоволення позовних вимог в цій частині. При розгляді справи [PERSON] подала зустрічний позов. Свої вимоги мотивувала тим, що вона проживає та зареєстрований в гуртожитку по [ADDRESS] вже більше п'яти років. Даний гуртожиток відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мав передаватись у власність територіальних громад з наданням в подальшому права громадянам на приватизацію. У порушення Закону гуртожиток був переданий у приватну власність ТОВ «Черемшина 2012». Вказав, що правове регулювання договорів оренди, найму та соціального найму житла має свої відмінності через належність права власності житлового фонду, межі нормативно-правового регулювання, суб'єктивний склад, строки дії, коло прав і обов'язків, особливі підстави припинення та способи захисту, тому твердження товариства про належність їм гуртожитку на праві приватної власності не відповідає дійсності. Невідомо з яких причин Вишнева міська рада не скористалась своїми повноваженнями прийняти рішення відповідно до п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» про прийняття у власність територіальної громади цього гуртожитку. Також вказала, що тривалий час в кімнаті відсутнє світло, тому поданий розрахунок є неправильним. Просив суд визнати реєстрацію місця проживання [PERSON]. [PERSON], [PERSON] в гуртожитку по [ADDRESS]; зобов'язати ТОВ «Черемшина 2012» зробити перерахунок за спірний період з квітня 2014 року по 30 травня 2017 року проживання сімї [PERSON] в кімнаті [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. У подальшому 19 квітня 2018 року [PERSON] подала уточнену заяву. Додатково зазначила, що 01 жовтня 2013 році керівництво ТОВ «Черемшина 2012» на підставі рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради від 28 березня 2002 року про використання будинку для проживання як гуртожиток по [ADDRESS] примусило її укласти договір оренди ліжко-місць на їх умовах. Даний договір не містить умов про захист прав споживачів. Однак, за рішенням Вишневої ради від 12 жовтня 2017 року було скасовано рішення за 2002 року. Тому якби вона могла це передбачити, вона б уклала договір на інших умовах. У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін. Але ТОВ «Черемшина 2012» не бажає змінювати умови договору, посилаючись на свідоцтво про право власності. Вказали, що на підставі ст. 158 ЖК має бути укладений договір найму житла. Користування житлом на підставі договору найму має достатньо правове підґрунтя. Остаточно просила суд визнати реєстрацію місця проживання [PERSON]. [PERSON], [PERSON] в гуртожитку по [ADDRESS]; змінити договір оренди ліжко-місця №221 від 01 жовтня 2013 року на договір найму кімнати [ADDRESS]; зобов'язати ТОВ «Черемшина 2012» зробити перерахунок за спірний період проживання сімї [PERSON] в кімнаті [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засідання представник позивача Шокуров Ю.Л. позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечували. Просив задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали в частині сплати основного боргу в розмірі 24 800 грн. В іншій частині заперечували, просили відмовити як необґрунтовано нараховані збитки. Зустрічний позов підтримали, просили суд задоволити зустрічний позов. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 19 березня 2013 року між КЖКП «Агропромбудіндустрія» та ТОВ «Черемшина 2012» укладено акт приймання-передачі нежитлової будівлі по [ADDRESS] загальною площею 5811 кв.м. 06 квітня 2013 року ТОВ «Черемшина 2012» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення по [ADDRESS] розмір частки 1, загальна площа об'єкта 5811 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2090196 від 06 квітня 2013 року за ТОВ «Черемшина 2012» зареєстровано право власності на нежилі приміщення гуртожитку. ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] укладено договір № 221 на оренду ліжко-місць в гуртожитку згідно п. 1 якого в оренду передано кімнату [ADDRESS], ліжко-місце у кількості 3 л/м на строк з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року. Сторонами погоджено п.4 цього Договору, яким передбачено, що щомісячна орендна плата перераховується орендарем та поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України. Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР. Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Пунктом 39 цього ж «Положення …» передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. В силу ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, договором №221 від 01 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами, визначено термін дії договору до 31 грудня 2014 року. ( Пункт 13 Договору). Пунктом 4 даного Договору сторонами погоджено орендну плату за користування житловим приміщення у розмірі 425 грн. за ліжко-місце/місяць. Аналогічна норма закріплена і в ст. 654 ЦК України. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідач у справі уклавши договір оренди (найму) житлового приміщення кімнати [ADDRESS] власником якого є позивач у справі ТОВ «Черемшина-2012» всупереч вимогам ст.ст. 810, 815 ч.3, 526, 530 ЦК України, п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконує в повному обсязі взяті на себе зобов'язання передбачені п.4 Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення до суду має перед позивачем заборгованість по оплаті. З наданого до суду розрахунку заборгованості відповідачів перед ТОВ «Черемшина-2012» вбачається заборгованість відповідача станом на лютий 2018 року становить 47 093,73 грн. Також з поданого розрахунку вбачається, що розрахунок зроблений без нарахування плати за електропостачання з червня 2017 року. З поданого розрахунку встановлено, що за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року орендна плата нарахована в розмірі 51 143,73 грн., за даний період сплачено 4 050 грн. Тому заборгованість становить 47 093,73 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно, та в цій частині позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення у вказаній справі суд враховує правові позиції викладені в Постановах Верховного Суду України №6-6цс15 та № 6-231цс14 від 25 лютого 2015 року. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з доводами позивача про застосування до даної категорії справ положень ст. 625 ЦК України, оскільки стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважаються простроченням виконання грошових зобов'язань перед кредитором за користування грошима. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову слід вказати наступне. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Але це не будь-який спосіб, а такий, що передбачений законом. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки судом встановлено, що відповідач постійно проживає в гуртожитку, зареєстрована за адресою проживання, користується послугами, позивач надав розрахунок без включення послуг за електропостачання, тому у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання здійснити перерахунок, суд відмовляє. Враховуючи, що реєстрація місця проживання та договір найму не є тотожними поняттями, не залежать одне від одного, чинним законодавством не передбачено такого способу захисту права, тому в задоволенні позовної вимоги про визнання реєстрації місця проживання укладеним договором найму кімнати суд відмовляє. За ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Як підставу істотної зміни обставин, позивачка вказувала, що 12 жовтня 2017 року Вишнева міська рада Києво-Святошинського район Київської області прийняла рішення про скасування рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради від 28 березня 2017 року №22/37 «Про реєстрацію гуртожитків КЖКП «Агропромбудіндустрія». За ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Аналіз вищевказаних норм дає висновок, що зміна умов можлива лише за наявності одночасно всіх умов. Такі умови мають доводиться позивачем при розгляді справи. Разом з тим, даних доказів суду не надано. Договір оренди №221, укладений не на підставі даного рішення. Матеріали справи не містять доказів того, яким чином прийняте рішення вплинуло на виконання сторонами договору своїх обов'язків. Або на право товариства укладати договори оренди. Посилання на можливість придбання житлової кімнати у власність також не може бути взята до уваги судом як доказ того, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки умовами укладеного договору жодним чином не обумовлювалось право сторін договору на майбутнє набуття власності. Тому позовна вимога про зміну договору оренди також задоволенню не підлягає. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову та часткового задоволення позову. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи частину задоволених вимог, з відповідача на користь товариства підлягають судові витрати в розмірі 888,32 грн.

Outcome: dismissed