Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У червні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду до відповідача - Спільного підприємства «Украінская восточная рибная компанія» товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - СП «УВРК») з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та скасування наказів про дисциплінарне стягнення, вказавши наступне. З листопада 2012 р. по 13 червня 2014 р. він працював у відповідача укладальником-пакувальником в цеху № 1, звідки був звільнений у зв»язку зі скороченням штату. Вважаючи своє звільнення незаконним, так як керівництво тривалий час чинило на нього психологічний тиск, внаслідок чого скоротило його посаду, він вимушений звернутися до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, як він вважає, за весь період роботи керівництво не доплачувало йому заробітну плату, незаконно позбавляло премій, що призвело за його підрахунками до утворення заборгованості на загальну суму 57 162,89 грн. За таких обставин просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та скасувати накази про дисциплінарне стягнення, тобто про позбавлення премій. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його безпідставність. 3-я особа: директор СП «УВРК» Черняєва Л.О. у судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином через представника відповідача. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, судом установлено, що 19 листопада 2012 р. відповідач уклав з позивачем [PERSON] трудовий договір на строк 3 місяці, згідно з яким останнього було прийнято укладальником-пакувальником з посадовим окладом 1118 грн. в місяць (т.1 а. с. 101).Після спливу цього строку позивач продовжив трудові відносини з СП «УВРК» відповідно до ст. 39-1 КЗпП України. 02 квітня 2014 р. у зв»язку із зміною в організації виробництва і праці керівництвом СП «УВРК» був виданий наказ № 33 про скорочення штату працівників, а саме про виведення посади «укладальник-пакувальник» та затверджено перелік підрозділів, з яких у штатному розписі необхідно виключити дану посаду (т. 1 а.с. 138, 139). Наказом № 37 від 04 квітня 2014 р. затверджено Список робітників у кількості 15 осіб, що підлягали звільненню у зв»язку зі скороченням штату, попереджено їх про наступне звільнення (т. 1 а.с. 135, 136). Позивача [PERSON] також було попереджено про скорочення штату та заплановане вивільнення та повідомлено про вакантні посади (т. 1 а.с. 131, 133, 134). На запропоновану вакантну посаду мерчендайзера у м. Києві позивач 15 квітня 2014 р. погодився, але згодом відмовився, подавши про це заяву (т. 1 а. с. 128-129, 131). Згідно з наказом № 686кд від 13 червня 2014 р. позивача було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників (т. 1 а.с. 117). Як визначено п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Судом встановлено, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, ним додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, [PERSON] попереджував ся за 2 місяці про наступне вивільнення, та позивач відмовився від переведення на іншу роботу. Крім того, встановлено, що відповідач не мав можливості перевести [PERSON] з його згоди на вакантну посаду тимчасово відсутнього укладальника-пакувальника в цех № 6, так як на цю посаду був переведений інший працівник, який мав переважне право на залишення на роботі, а саме [PERSON], яка має двох неповнолітніх дітей, про що у судовому засіданні надано відповідні документи. Професійна спілка на СП «УВРК» відсутня (т. 2 а.с. 23). Таким чином, суд вважає, що підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає. Стосовно вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та скасування наказів про дисциплінарне стягнення, то суд дійшов також до висновку про необґрунтованість цих вимог. В ході судового розгляду було встановлено, що за час роботи позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата у межах посадового окладу, про що свідчать надані розрахункові листки (т. 1 а. с. 52-57). Преміювання працівників здійснювалось на підставі Положення про преміювання виробничого департаменту СП «УВРК» ТОВ, затвердженого директором СП «УВРК» ТОВ (т. 1 а. с. 265-267). Згідно з п. 3.2 цього Положення премії нараховуються робітникам за результатами роботи підрозділу у відповідності з особистим вкладом кожного робітника. Розмір премії залежить від виконання показників ефективності: виконання плану - до 50% окладу, за інтенсивність праці - до 50% окладу, за професійну майстерність - до 3-х окладів. Згідно п. 3.3. вищевказаного Положення робітники, які знаходились у відпустці, премія нараховується на розсуд керівника. На звернення позивача щодо порушення відповідачем законодавства про працю Територіальною державною інспекцією з питань праці у Харківській області проводилася перевірка, якою було встановлено, що за 2013-2014 рр. йому нараховувалась премія у січні-жовтні 2013 р. (т. 1 а.с. 25-26). Згідно з актом перевірки додержання СП «УВРК» законодавства про працю та загальнообов»язкове державне соціальне страхування № 20-03-441/1030, що здійснювалась вказаною інспекцією з 16 червня 2014 р. по 24 червня 2014 р., порушень законодавства не було виявлено (т. 1 а. с. 151-164). Із доповідних записок та актів від 17 грудня 2013 р., 31 грудня 2013 р., 03 січня 2014 р., 10 січня 2014 р., 31 січня 2014 р., 19 лютого 2014 р., 11 березня 2014 р., 04 квітня 2014 р., 08 травня 2014 р. вбачається, що позивачем не виконувались виробничі завдання, що передбачались його посадовою інструкцією, (т. 1 а. с. 214-254), внаслідок чого він був позбавлений премії: за наказом № 7/1н від 03 січня 2014 р. - за грудень 2013 р., наказом № 18/1 н від 04 лютого 2014 р. - за січень 2014 р., наказом № 22 н від 04 березня 2014 р. - за лютий 2014 р., наказом № 36 н від 03 квітня 2014 р. - за березень 2014 р., наказом № 63 н від 05 травня 2014 р. - за квітень 2014 р., наказом № 79 н від 03 червня 2014 р. - за травень 2014 р. (т. 1 а.с. 259-264). Ці обставини підтвердили у судовому засіданні і допитані свідки [PERSON], економіст по праці, та [PERSON], заступник начальника цеха № 1. Статтею 147 КЗпП України визначено види стягнень, які можуть бути застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни, а саме: 1) догана; 2) звільнення. Як встановлено судом, позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності, а позбавлення його премій не є видом дисциплінарного стягнення. Підстав для скасування наказів про позбавлення [PERSON] премій суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed