Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. В обґрунтування позову зазначає, що 25 липня 2001 року померла мати позивача [PERSON] Спадщину після її смерті прийняли позивач та його батько і чоловік померлої [PERSON] у рівних частках по ? частині. 03 січня 2016 року помер батько позивача [PERSON] Батьки позивача під час шлюбу за спільні кошти збудували житловий будинок, розташований у м. Ізяслав по вул. Б. Хмельницького, 83 Хмельницької області, який зареєстровано за [PERSON], однак являється спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] позбавлений можливості оформити свої спадкові права на частину спірного домоволодіння, належну матері, оскільки не визначена її частка у спільній сумісній власності на зазначене майно. Тому позивач звернувся із зазначеним позовом до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, у поданій до суду письмовій заяві просив слухати справу за його відсутності, вказавши, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи в суді проти задоволення позову не заперечувала. Суд, зясувавши позицію позивача, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом обєктивно встановлено, що 29 серпня 1964 року [PERSON] та Потилко (надалі [PERSON]) [PERSON] зареєстрували шлюб. Позивач [PERSON] є сином подружжя [PERSON]. На підставі договору від 22 січня 1968 року [PERSON] надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку у м. Ізяслав Хмельницької області по вул. Б. Хмельницького, 79. 08 грудня 1975 року [PERSON] зареєстрував зазначене домоволодіння в Шепетівському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності. Зазначені обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00018245357, виданим Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області 21 червня 2017 року, договором про передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 22 січня 1968 року, свідоцтвом про народження позивача серія I-БВ № 311395, виданим районним відділом ЗАГС м. Ізяслав 25 травня 1975 року. Згідно з довідкою КП «Ізяславське РБТІ» № 85 від 13 лютого 2017 року належне [PERSON] будинковолодіння знаходиться за адресою: м. Ізяслав, вул. Б. Хмельницького, 83 (раніше - 79). Номер змінено у звязку з перенумерацією будинковолодінь у 1980-1981 рр. За положеннями ст.ст. 22, 24 Кодексу про шлюб та сімю України 1969 року (чинного на час виникнення відповідних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. З викладеного вбачається, що спірний будинок хоча був зареєстрований за [PERSON], проте він будувався та був зареєстрований за час подружнього життя із [PERSON], а тому у подружжя [PERSON] на підставі ст.\~22 КпШС України\~виникло право спільної сумісної власності на нерухоме майно, тому кожному з подружжя за життя належало по 1/2 його частині. Як вбачається із свідоцтва про смерть серія I-БВ № 304614, повторно виданого 21 червня 2017 року Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, 25 липня 2001 року мати позивача [PERSON] померла. Її спадкоємцями являються позивач [PERSON] та його батько і чоловік [PERSON] [PERSON], які прийняли спадщину в установленому законом порядку та одержали в Ізяславській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Горинь» м. Ізяслав у розмірі 3,87 в умовних кадастрових гектарах, та на право власності на майновий пай, що перебуває в КСП «Горинь» м. Ізяслав в сумі 16 043 грн. (по 1/2 частці вказаного майна), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 08 квітня 2011 року державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори [PERSON], та Витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі №№ 26639130, 26640131, виданими 08 квітня 2011 року Ізяславською державною нотаріальною конторою. Згідно з свідоцтвом про смерть серії I-БВ № 268580, виданим 04 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, 03 січня 2016 року помер батько позивача [PERSON] На час смерті [PERSON] за адресою спірного домоволодіння був зареєстрований позивач [PERSON], а тому він вважається таким, що прийняв спадщину. Як зазначає позивач у своєму позові, нотаріусом йому повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку матері в вищевказаному домоволодінні, оскільки зазначене нерухоме майно належало подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності і частка останньої у них не визначена. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За положеннями ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На думку суду, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємець учасника спільної сумісної власності має право звернутися до суду з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, що випливає з поняття спадкування, яким є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, оскільки частки співвласників спірного домоволодіння у правопідтверджуючому документі не були визначені, суд приходить до висновку, що ці частки відповідно до положень ст.ст. 370, 372 ЦК України є рівними та становлять по ? частки кожному. На підставі ст.ст. 368, 370, 372, 1216, 1218, 1226 ЦК України, ст.ст. 22, 24 Кодексу про шлюб та сімю України 1969 року,

Outcome: approved