Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

У травні 2021 року адвокат Калінін С.К., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування зазначив, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №9509 від 08.07.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АВЕНТУС Україна» заборгованості у розмірі 14046,20 грн за кредитним договором №1605873 від 07.12.2019 року. Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 05.02.2020 року по 22.05.2020 року, сума заборгованості за кредитним договором складає 13246,20 та за вчинення виконавчого напису у розмірі 800,00 грн. Заявив, що на законодавчому рівні закріплено, що можливість вчинення виконавчого напису можливо лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, а укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 25.05.2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, наполягав на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, 17.06.2021 року надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на момент звернення стягувача до нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, бути безспірною заборгованість перед стягувачем. Для вчинення виконавчого напису товариством направлено нотаріусу документи, які передбачені Переліком та Порядком, а саме: заяву про вчинення виконавчого напису від 07.07.2020 року, кредитний договір №1605873, від 07.12.2019 року, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості, копія довіреності представника. Отже, товариством надано всі необхідні документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а твердження позивача про те, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства не відповідає дійсності, є необґрунтованим та безпідставним, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд вважає можливим ухвалити рішення у відсутності сторін. Відповідно до 2 ст. ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» звернувся до Приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Авентус Україна». ТОВ «Авентус Україна» отримавши виконавчий напис № 9509 виданий 08.07.2020 р. звернувся до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. із заявою про примусове виконання виконавчого напису. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2020 р., посилаючись на Виконавчий напис №9509 виданий 08.07.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, виконавець відкрив виконавче провадження. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно дост.76,ч.1,2,3 ст. 77,79,80 ЦПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1, 5, 6 ст. 81, ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що виконавчий напис №9509, виданий 08.07.2020 року містить посилання на наявність договору позики №1605873 від 07.12.2019 року укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Судом встановлено, що позивачем та його представником не надано жодних доказів того, що нотаріус при вчиненні нотаріального напису, не отримав оригінал кредитного договору та не спростував відсутності заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed