Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на момент народження дитини вона не перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. Запис про батька дитини був проведений за її прізвищем, ім»я та по-батькові - за її вказівкою. У зв»язку із тим, що 13.12.2013 року сторони зареєстрували шлюб та на теперішній час проживають однією сім»єю, позивач просить задовольнити позов на підставі ст.ст. 125, 128, 134 СК України. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на те, що вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, на теперішній час проживають однією сім»єю і на те, що відповідач не заперечує та вважає, що малолітня [PERSON] є його донькою. Відповідач позов визнав. Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Через канцелярію суду начальник служби подав лист, в якому просить розглянути справу без представника та ухвалити рішення в інтересах та на користь дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис за № 1897 та видано відповідне свідоцтво, у якому батьком дитини записано [PERSON] (а.с.8). Запис про батька дитини було здійснено згідно ч. 1 ст. 135 СК України. 13.12.2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис за № 1848 та видано відповідне свідоцтво (а.с.9). Як на правову підставу задоволення позову та правомірність своїх вимог у визначенні походження дитини від батька, позивач посилається на ст. 125 СК України. Аналізуючи вказану норму закону, слід зазначити, що встановлення походження дитини від батька за рішенням суду, можливе лише тоді, коли мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою. Крім того, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду у разі відсутності спільної заяви чоловіка і жінки що стосується походження дитини які не перебувають у шлюбі між собою, до органів реєстрації актів цивільного стану, а також у разі відсутності заяви чоловіка який не перебуває у шлюбі із матір»ю дитини до органу реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком дитини. Судом встановлено, що вищезазначених заяв до органів РАЦСу сторонами не подавались. Згідно ч. 2 ст. 128 СК підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Наприклад, доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині та ін.). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме відповідач. Крім цього, на сьогодні існує багато видів різноманітних експертиз, які дозволяють встановити батьківство з великою мірою точності. Такими є, наприклад, генетична дактилоскопія (по ДНК, де міститься генетичний код, індивідуальний для кожної особи, при цьому ДНК дитини завжди поєднує ознаки ДНК матері та батька), експертиза по амніотичній рідині (води при вагітності). Але висновок експертизи з питання походження дитини є одним з доказів, які повинні бути оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Отже, підставою для визнання батьківства, є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від батька. Дана позиція висловлена також в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Так, відповідно до п. 3 даної постанови, справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилась не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Пунктом 9 постанови встановлено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про те. Системним аналізом ст.ст. 125, 128 СК України у даній конкретній справі можна зробити висновок, що встановлення походження дитини від батька за рішенням суду можливе за таких обставин: не перебування батька та матері дитини у зареєстрованому шлюбі; відсутність заяв, право на подання яких встановлено ст.ст. 126, 127 СК України; проведення реєстрації народження дитини в органі РАЦСу за правилами ч. 1ст. 135 СК України; наявність та доведеність будь-яких відомостей, що засвідчують походження дитини від батька. Суд відмовляє [PERSON] у задоволенні вимоги про встановлення батьківства [PERSON] малолітньої [PERSON] за підстави реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем, а також за відсутності будь-яких доведених відомостей, які б засвідчували походження дитини від батька.

Outcome: dismissed