Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , про розподіл спільного майна. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2014 року. За час спільного проживання подружжя придбало автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Після розлучення подружжя не може дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Вважає, що вказаний автомобіль належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки придбавався за кошти, які набуті під час сумісного проживання. Виходячи з наведеного, просить суд стягнути з відповідача суму компенсації Ѕ вартості автомобілю марки «Mitsubishi», модель «Outlander» та призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу. 13.11.2015 р. позивачем подана уточнена позовна заява, відповідно до якої остання просить стягнути з відповідача Ѕ частину вартості спірного автомобіля у розмірі 149 651, 50 грн. Вартість визначена на підставі довідки - рахунка від 21.12.2012 р. 09.02.2018 р. позивачем подана позовна заява у новій редакції та збільшено розмір позовних вимог. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 193 582, 05 грн. як компенсацію Ѕ вартості спірного автомобіля і стягнути з відповідача витрати на проведення експертизи та судовий збір. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року позовна заява була залишена без руху та надано строк позивач для усунення її недоліків протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали. 21.08.2015 року недоліки були усунуті позивачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2015 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 13.11.2015 р. позивачем подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2016 року задоволено клопотання позивача та призначено у справі судову авто товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання яка ринкова вартість транспортного засобу марки «Mitsubishi», модель «Outlander», д.н.з. [NUMBER] . Провадження по справі було зупинено. 05.08.2016 року надійшло повідомлення експерта про неможливість провести експертизу у зв`язку із ненаданням транспортного засобу для огляду. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2017 року призначена судова автотоварознавча експертиза з питання визначення ринкової вартості транспортного засобу. 31.10.2017 року надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2017 року провадження по справі відновлено. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2018 року ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін з призначенням судового засідання на 11.07.2018 р. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року ухвалено здійснювати заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 193 582, 05 грн., що складають Ѕ частину вартості автомобілю «Mitsubishi», «Outlander», 2012 року, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Вирішено питання про розподіл судових витрат. Не погодившись з цим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року апеляційна скарга [PERSON] залишена без руху. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2018 року цивільна справа знята з апеляційного розгляду, апеляційне провадження - закрито. Ухвалою Верховного суду від 17 липня 2019 року відкрито касаційне провадження з перегляду ухвали апеляційного суду. Постановою Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року задоволено касаційну скаргу [PERSON] . Ухвала Дніпровського апеляційного суду про закриття апеляційного провадження від 29 травня 2018 року скасована, справа направлена до розгляду до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року цивільна справа знята з апеляційного розгляду, апеляційне провадження - закрито. 12.12.2019 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 27.01.2020 р. справа передана судді [PERSON] Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2020 року справа прийнята в провадження судді [PERSON] Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2020 року заява про перегляд заочного рішення залишена без руху, наданий строк відповідачу для усунення її недоліків - протягом 5 діб з дня отримання копії ухвали. Рішенням Вищої ради правосуддя від 07 липня 2020 року № 2049/0/15-20, суддю [PERSON] звільнено з посади судді у зв`язку із поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2020 р. справу передано судді [PERSON] Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року справу прийнято в провадження судді [PERSON] Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову - повернуто заявникові. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді внесення подання про звільнення судді з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2020 р. справу передано судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 20221 року скасоване заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року, справа призначена до розгляду в загальному порядку. 16.03.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2021 року зустрічна позовна заява була залишена без руху та надано відповідачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.04.2021 року зустрічна позовна заява прийнята до розгляду спільно з первісним позовом. Відповідач подав відзив на позовну заяву від 21.11.2016 р., 23.04.2018 р. в яких зазначає таке. Рішенням Бабушкінського районного суду від 22.01.2014 р. встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинилось з вересня 2012 року, а тому відповідач вважає, що спірний автомобіль придбаний не в період шлюбу та за його особисті кошти. Факт проживання окремо та відсутність ведення спільного господарства встановлений рішенням, що набрало законної сили, тому цей факт не потребує доказування. Придбання автомобілю відбулось на підставі договору № 158 від 17.12.2012 р. Оплата за автомобіль відбувалась виключно із власних коштів відповідача. Вважає, що оскільки транспортний засіб придбавався за період окремого проживання, то позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, у період перебування у шлюбі сторони певний час проживали окремо. Так, позивач з липня 2004 року по лютий 2009 року проживала в м. Калінінград, Російської Федерації. Відповідач у цей час проживав в м. Дніпро. Будь-яких коштів позивач не надсилала, сім`ю не підтримувала. Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивач надала відповідь на відзив, відповідно до якого вважає доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, необгрунтованими і безпідставними. Вказує, що відповідачем були зняті з обліку та реалізовані автомобілі, які були придбані ними у шлюбі, зокрема, ВАЗ 21043, 2002 р.в., Міцубісі Аутлендер 2006 р.в. За кошти, отримані від реалізації цих транспортних засобів відповідач придбав спірний автомобіль, тому вважає, що має право на Ѕ автомобілю марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 р.в. Крім того, незважаючи на розірвання шлюбу та припинення ведення господарства, ці факти не були встановлені та не доводяться належними та допустимими доказами, а режим окремого проживання не встановлювався. Під час перебування позивача за кордоном, вона працювала і заробила певні кошти, які вони з чоловіком витратили на придбання автомобілю ВАЗ 21043, 2002 р.в. Також вона працювала в ТОВ «Окта», директором якого є відповідач, отримувала заробітну платню, що підтверджується довідкою. З цих підстав просить задовольнити позов у повному обсязі. У зустрічній позовній заяві відповідач покликається на те, що у рішенні про розірвання шлюбу між ним та відповідачем встановлено факт того, що з 2012 року шлюбні відносини між подружжям та ведення спільного господарства припинено. Сторони проживають окремо, тому вважає, що цей факт не потребує доказування. Відповідач з 2012-го року мешкав окремо за адресою: [ADDRESS] та мав окреме власне домогосподарство, тоді як [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Відповідач придбав спірний автомобіль особисто із власних коштів у період з 17 по 29 грудня 2012 року, про що свідчать відповідні квитанції. Вважає спірний автомобіль особистою власністю, тому просить суд визнати за ним право особистої власності на автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Позивач у відзиві на зустрічну позовну заяву вказала, що розірвання шлюбу не припиняє спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Посилається на Лист ТСЦ 1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, з якого вбачається, що відповідачем було в один день продано автомобіль Міцубісі Аутлендер, 2006 р.в., який подружжя придбало спільно, та придбано новий автомобіль, що свідчить про те, що спірний автомобіль частково також придбаний за кошти подружжя. Факт припинення стосунків та ведення спільного господарства не може свідчити про те, що новий автомобіль придбаний виключно за власні кошти відповідача, оскільки сім`я мала спільний бюджет та купували інший автотранспорт. Відповідачем не підтверджено доказами, що автомобіль сплачений власними коштами, тому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. У відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] надано аналогічне обґрунтування, яке зводиться до того, що рішенням суду був встановлений факт припинення шлюбних відносин та ведення господарства. Також була відсутня спільна мета придбання автомобілю в інтересах подружжя, оскільки спірний автомобіль придбаний для особистих потреб [PERSON] та за його власні кошти, тому просить зустрічний позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач та його представник проти позовних вимог заперечували. Просили суд задовольнити зустрічний позов, а у задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який укладено 21 серпня 1976 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 4). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2014 року по справі № 200/12891/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 54). Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Так, 17 грудня 2012 року відповідач уклав з Приватним підприємством «Аеліта» договір купівлі-продажу автомобіля № 158, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати, а відповідач прийняти та оплатити на умовах цього договору новий автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 року випуску, колір: сріблястий металік, VIN номер [NUMBER] (а.с. 55). Відповідач перерахував за означений автомобіль грошові кошти у розмірі 309 303, 00 грн. (10 000, 00 грн. - завдаток; 299 303, 00 грн. - оплата за автомобіль), що підтверджено квитанціями (а.с. 59-60). Згідно довідки Територіального сервісного центру № 1242 від 02.12.2017 р. вих. № 31/4/1242/-58 аз, за відповідачем було зареєстровано наступні транспортні засоби: 30.06.2005 р. т/з ВАЗ 21043, куз. [NUMBER] , 2002 р.в., д.н.з. [NUMBER] . (автомобіль було знято з обліку для реалізації 25.03.2016 р.); 17.05.2006 р. т/з MITSUBISHI OUTLENDER, куз. [NUMBER] , 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER] (автомобіль було знято з обліку для реалізації 21.12.2012 р.); 21.12.2012 р. т/з MITSUBISHI OUTLENDER, куз. [NUMBER] , 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Позивач вважає, що спірний автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] придбаний під час перебування у шлюбі та за кошти подружжя, тому автомобіль є спільною сумісною власністю і підлягає розподілу. Відповідач вважає це майно його особистою приватною власністю, оскільки придбав автомобіль виключно за власні кошти, у період, коли відносини з колишньою дружиною вже були припинені, а спільне господарство не велось. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. До майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, відноситься: майно, набуте у шлюбі (за винятком речей індивідуального користування); доходи, отримані кожним із подружжя (заробітна плата, пенсія, стипендія тощо); речі, придбані для одного із подружжя для професійних занять (музичні інструменти, лікарське устаткування, оргтехніка тощо). Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте у шлюбі на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте у шлюбі за кошти, які належали їй чи йому особисто; житло, набуте у шлюбі внаслідок його приватизації; земельна ділянка, набута у шлюбі внаслідок приватизації; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги (суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню); кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала та відшкодування завданої моральної шкоди; страхові суми за обов`язковим чи добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою приватною власністю кожного з подружжя; майно, набуте за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (за рішенням суду); якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, і кошти, які належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю; якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів). Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Норми статей 57, 60, 61, 70 Сімейного кодексу України встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Отже, у разі поділу спільного майна подружжя, презюмується, що все майно подружжя, яке набуте ними за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Проте цю презумпцію може спростувати у встановленому порядку будь-яка сторона у справі, надавши докази того, що певне (конкретне) майно є її особистою власністю. В судовому засіданні встановлено та не оспорювалось сторонами, що подружжя за час перебування у шлюбі придбало наступні транспортні засоби: ВАЗ 21043, куз. [NUMBER] , 2002 р.в., д.н.з. [NUMBER] та MITSUBISHI OUTLENDER, куз. [NUMBER] , 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER] . Тобто це майно є спільною сумісною власністю подружжя, і ці обставини визнаються сторонами. Як вбачається з довідки Територіального сервісного центру № 1242 від 02.12.2017 р. автомобіль MITSUBISHI OUTLENDER, куз. [NUMBER] , 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER] був знятий з обліку відповідачем для реалізації 21.12.2012 р., тобто в один день із реєстрацією нового автомобіля - MITSUBISHI OUTLENDER, куз. [NUMBER] , 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] . При цьому, 17 грудня 2021 року позивач сплатив в якості завдатку ПП «Аеліта» 10 000, 00 грн., а вже 21.12.2012 року, тобто в день реалізації т/з MITSUBISHI OUTLENDER 2006 р.в. - 2 платежі на суму 50 358, 00 грн. та 140 000, 00 грн. Наведене свідчить, що відповідачем використані кошти від реалізації спільного майна подружжя - автомобілю MITSUBISHI OUTLENDER 2006 р.в. для придбання ним нового автомобіля. В цій частині позиція суду також узгоджується із поясненнями позивача та її представника, які вважають, що відповідач доки його дружина проживала окремо, продав старий автомобіль та придбав новий транспортний засіб. Спростування презумпції спільності права власності подружжя можливо належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Проте відповідачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував, що кошти на придбання автомобілю він отримав із власних джерел, наприклад, отримав майно у спадщину, приватизував квартиру, отримав страхове відшкодування, отримав майно або кошти на підставі договору дарування тощо. В даному випадку суд не може визнати майно особистою приватною власністю відповідача лише на підставі його пояснень та припущень, які не підтверджені доказами. Факт того, що в договорі купівлі-продажу автомобілю покупцем вказаний відповідач, а також те, що платником за квитанціями є також він, не може беззаперечно свідчити про придбання спірного автомобілю виключно за рахунок власних коштів. Доказів того, що кошти від реалізації т/з MITSUBISHI OUTLENDER, 2006 р.в. були передані повністю [PERSON] , і не використовувались для придбання нового транспортного засобу, матеріали справи не містять. Посилання на ту обставину, що Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2014 року по справі № 200/12891/13-ц встановлений факт припинення з вересня 2012 відносин між подружжям та відсутність ведення спільного господарства, відсутність спору з приводу майна, суд не приймає до уваги, оскільки в силу ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Слід відмітити, що у спорі про розірвання шлюбу питання припинення майнових відносин, спільного бюджету, чи ведення спільного господарства, не досліджувалось. Суд обмежився цитуванням того, що «з вересня 2012 року сторони проживають окремо, спору щодо поділу майна не мають». З цього тезису не вбачається, що сторони дійсно припинили ведення спільного господарства, спільного бюджету. Тому суд відноситься критично до цього рішення суду. Як встановлено судом, шлюб між сторонами розірвано 22.01.2014 року, а окремо сторони почали проживати з вересня 2012 року. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Отже, розірвання шлюбу та окреме проживання подружжя не припиняє право спільної власності на майно, яке набуте в шлюбі, або за рахунок спільних вкладень в інтересах сім`ї. Тому доводи відповідача, що з припиненням відносин та внаслідок окремого проживання позивач не має права на спірне майно, є хибними. Аргумент відповідача, що позивач покинула сім`ю та виїхала за кордон в м. Калінінград, Російської Федерації, тому вони тривалий час не проживали разом, мали окремий бюджет, а дружина нічого не надавала на потреби сім`ї, суд відхиляє, оскільки за змістом 60 СК України все майно, набуте дружиною та чоловіком за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Позивач вимушено та з поважної причини виїхала за кордон, оскільки у її брата загинула дружина, і вона змушена була допомагати йому з малолітніми дітьми. Водночас перебуваючи за кордоном позивач працювала та отримувала дохід, що підтверджується довідкою від 21.11.2011 р., яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Лесобалт» (а.с. 161). Згідно довідки від 23 червня 2011 року за вих. № 75, що видана ТОВ «Окта», [PERSON] працювала на посаді менеджера ТОВ «Окта», і її заробітна плата за період з грудень 2010 р. по травень 2011 р. склала 16 028, 00 грн. (а.с. 162). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідачем не доведено, що кошти на придбання спірного автомобіля були його особистою приватною власністю, а отже відповідачем не спростовано в загальному порядку презумпцію права спільної сумісної власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що транспортний засіб MITSUBISHI OUTLENDER, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] , VIN номер куз. [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до норми ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В зустрічній позовній заяві відповідач просить визнати за ним право особистої власності на спірний автомобіль, що набутий за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин. Позов мотивований аналогічними обставини, а саме: наявність рішення суду про розірвання шлюбу, яке є приюдиційним і яким встановлено факт окремого проживання та відсутність ведення спільного господарства; віднесення майна до спільної сумісної власності пов`язано не лише з фактом його придбання під час шлюбу, а встановлення джерела походження такого майна та набуття його за спільні кошти або за рахунок спільної праці подружжя. Суд вважає позицію відповідача, висловлену ним у зустрічному позові, необґрунтованою, оскільки рішення суду Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2014 року по справі № 200/12891/13-ц не може вважатись приюдиційним, оскільки в ньому констатовано лише про те, що сторони проживають окремо, спору з приводу майна між ними не має, що не свідчить про припинення майнових відносин. Разом із тим, судом було встановлено, що спірний автомобіль відповідач придбав за кошти подружжя, які є спільними, оскільки мало місце відчуження автомобілю MITSUBISHI OUTLENDER 2006 р.в., який був придбаний під час шлюбу. За таких обставин суд вважає зустрічний позов не обґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає. Вирішуючи позовну вимогу про розподіл спільного майна, суд вважає, що оскільки транспортний засіб MITSUBISHI OUTLENDER, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] визнаний спільною сумісною власністю подружжя, то підлягає розподілу в рівних частках між подружжям, а тому на користь позивача необхідно стягнути половину вартості автомобіля. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 1449-17 від 17.10.2017 року, ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI OUTLENDER, 2012 р.в., д.н.з. [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] складає 387 164, 09 грн. Таким чином, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути 193 582, 05 грн., що складає Ѕ вартості автомобілю марки «Mitsubishi», модель «Outlander», 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 3654,10 грн. (квитанції на 3 410, 50 грн. та 243, 60 грн.), а також витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 1 584, 00 грн.

Outcome: approved