overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 23.05.2009 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обовязки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, проти чого представник відповідача не заперечив. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.05.2009 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивачка та відповідач не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сімї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітніх дітей сторін суд визначає з матірю, оскільки спору про це у них не виникло. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 04.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 151. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину- сина [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося в звязку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникали постійні суперечки. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені, сумісне господарство не ведеться, сумісного кошторису також не має. Син проживає разом з матірю. Позивач в судове засідання не зявилася, просила суд розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, при причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін не можливе, майнового спору у сторін не має, спору з приводу проживання неповнолітньої дитини також. Судом зясовано, що позивачка має намір залишити прізвище «Мелещенко». Також вона просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у розмірі 551,21 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2003 року, мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини припинені у квітні 2015 року, причиною розпаду сімї - це несумісність характерів та поглядів на життя, що призводило до постійних суперечок та скандалів та негативно впливало на психо-емоційний стан дитини. За таких обставин вважає подальше життя з відповідачем неможливим, тому просить шлюб розірвати. У судове засідання сторони не прибули. Позивач звернулась до суду з заявою, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. При цьому наполягала на постановленні по справі заочного рішення. Відповідач про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причину не явки суду не повідомив. 27 вересня 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів. Проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 12 вересня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 695 (а.с. 7). Від шлюбу подружжя мають одну малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Спір про місце проживання дитини між сторонами відсутній. Як встановлено судом, з квітня 2015 року сторони не підтримують шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо один від одного. Причиною розпаду сімї стало те, що несумісність характерів та поглядів на життя призводили до постійних суперечок, які відбувались на очах малолітньої дитини, що негативно впливало на її психо-емоційний стан. В результаті втрачені почуття любові один до одного, тому подальше збереження сімї позивач вважає неможливим. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої задовольняючи вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачені та документально підтверджені судові витрати по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У червні 2016 року, позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2014 року. Спільних дітей від шлюбу не мають. Фактично шлюбні відносини між ними припинені у січні 2016 року, з цього часу мешкають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Основна причина розпаду сімї - це різні погляди на сімейне життя, вирішення сімейних проблем, відсутність взаєморозуміння та довіри, що призвело до втрати почуттів любові. За таких обставин вважає подальше життя з відповідачем неможливим, тому просить шлюб розірвати. У судове засідання сторони не прибули. Позивач звернулась до суду з заявою, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. При цьому наполягала на постановленні по справі заочного рішення. Відповідач про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причину не явки суду не повідомив. 14 вересня 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів. Проаналізувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 25 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано консульським відділом Посольства України в Республіці Білорусь, про що зроблено актовий запис № 19 (а.с. 5). Від шлюбу подружжя спільних та неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено судом, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені у січні 2016 року, з вказаного часу сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо один від одного. Причиною розпаду сімї стало те, що подружжя мають різні погляди на життя та при вирішенні сімейних проблем, через відсутність порозуміння та довіри було втрачено почуття любові. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що у вересні 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем, мають одного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені у січні 2015 року, з вказаного часу разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Підставою розпаду сім'ї стало те, що вони не могли знайти спільної мови оскільки мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки, що призводило до сварок. У присутності дитини відповідач ображав її, що негативно відображалось на дитині. Така поведінка відповідача призвела до того, що вони стали зовсім чужими людьми один одному. Вважає збереження шлюбу неможливим, просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. При цьому вказала, що спроби відновити сімейні відносини були. Проте не дали жодного результату. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені в справі докази, знаходить позовну заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню. До такого висновку, суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 вересня 2010 року. Шлюб зареєстрований Довгинцівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 453 (копія свідоцтва про шлюб, а.с. 6). Від шлюбу подружжя мають одного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7), який проживає разом з матір'ю, спору про його подальше місце мешкання у сторін не має. Судом встановлено та сторонами не спростовано, що сімейні відносини між сторонами не склались, фактично шлюбні відносини припинені у січні 2015 року, з вказаного часу подружжя спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Підставою розпаду сім'ї стало те, що під час спільного проживання подружжя не могли знайти спільної мови, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки, що призводило до сварок, які відбувалися у присутності дитини. Під час сварок відповідач ображав позивачку, що негативно відображалось на психічному стані дитині. За час окремого проживання, шлюб зберегти не вдалося, сім`я розпалася остаточно. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому намірів не мають, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що сім`ю зберегти не має можливості, тому шлюб за вимогою позивача суд розриває. У відповідності до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає, чим ставить позивача в скрутне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно до повноліття дочки, на її користь. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. При цьому наполягала на постановленні по справі заочного рішення. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено поштовим повідомлення в матеріалах справи, проте до суду не зявився, про причину не явки суду не повідомив. 14 вересня 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12 липня 2013 року розірвано, що підтверджено рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2013 року. Рішення не оскаржувалось, набрало законної сили 22.07.2013 року (а.с. 2). Від шлюбу, сторони мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Як встановлено судом, неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні та забезпеченні. Відповідач у добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що для позивача є обтяжуючим фактором. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач стверджує, що відповідач працює, на користь третіх осіб аліменти не сплачує, що також приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини у зазначеному позивачем розмірі. На спростування вказаного відповідачем доказів не надано. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, дослідивши та перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вказаного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого відповідно до ЗУ «Про судовий збір» становить 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 01.12.2005 року помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Жуки по вул. Лізи Чайкіної, 10 Кобеляцького району Полтавської області. Позивачка є спадкоємицею за заповітом. Однак, оформити у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки відсутні первинна реєстрація житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами . Позивачка прохала суд визнати за нею в порядку спадкування право власності за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України «право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів». Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України» право власності припиняється у разі смерті власника». З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2015 року помер [PERSON] (а.с. 4). Позивачка є спадкоємицею за заповітом (а.с. 5). Згідно довідки [PERSON] сільської ради [PERSON] був зареєстрований та проживав до дня своєї смерті в с. Жуки по вул. Лізи Чайкіної, 10 Кобеляцького району Полтавської області ( а.с.12). Згідно довідки, виданої КП «Кобеляцьке бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] нерухоме майно не зареєстроване ( а.с.9). Відповідно до виписки з погосподарської книги за [PERSON] значиться житловий будинок, розташований в селі Жуки по вулиці Лізи Чайкіної,10, будинок придбано шляхом побудови в 1958 році ( а.с.11). Державна реєстрація права власності на нерухоме майно не здійснена, оскільки в сільській місцевості не була передбачена законом на час виникнення у спадкодавця права власності на цей житловий будинок в 1958 році. Нотаріус постановою від 09.06.2015 року відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутня державна реєстрація права власності на нерухоме майно (а.с.14). Із спадкової справи вбачається, що позивачка прийняла спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.31). Оскільки позивачка є спадкоємицею за заповітом, то за нею необхідно визнати право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем не зареєструвавши шлюб проживали однією сімєю, мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо, неповнолітня дитина залишилась проживати разом з матірю, відповідач матеріальну допомогу не надає, що є обтяжуючим фактором для позивача. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітної плати (доходів) щомісячно, на її користь, до повноліття дитини. У судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач також надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Як встановлено судом, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2007 року, 05 липня 2009 року позивач народила дочку [PERSON], батьком дитини у свідоцтві про народження вказаний відповідач по справі. Вказане підтверджено копіями свідоцтва про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України (а.с. 4-5). На даний час сторони подружні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Неповнолітня дитина проживає з матірю, позивачкою по справі та перебуває на її утриманні. Позивач не в змозі самостійно забезпечувати та утримувати неповнолітню дитини, відповідач матеріальну допомогу у добровільному порядку не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як убачається, відповідач є працездатним, аліментних стягнень на користь третіх осіб не має, при цьому позов визнав, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини у зазначеному позивачем розмірі. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь держави судовий збір по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У червні 2016 року позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судове засідання не зявився представник позивача, але надіслав до суду заяву про те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча завчасно та належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від явки до суду, а тому у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно позовної заяви ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] 29.05.2013 року уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 18460 грн. 72 коп., тому ПАТ «Акцент-Банк» просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 28.03.2016 року має заборгованість - 18460 грн. 72 коп., яка складається з наступного: - 9805,67 грн. - заборгованість за кредитом; - 6099,78 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частка); 855,27 грн. штраф (процентна складова). Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановленний строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. На підставі викладеного,

Outcome: approved