Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради Словянського району Донецької області про визнання права власності, обґрунтувавши свої вимоги тим, що його дружині на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 30,9 кв.м. 24.01.2015 року його дружина померла у м. Севастополі, він як спадкоємець першої черги, який мешкав разом з нею на момент смерті автоматично прийняв спадщину, інших спадкоємців немає. Через те, що він не може надати відповідну довідку належного зразка, щодо їх з дружиною спільного місця мешкання, через те, що він пропустив шестимісячний строк звернення до нотаріуса, у звязку зі станом свого здоровя та через те, що оригінал свідоцтва про право власності залишився на окупованій території України м. Севастополь, постановою нотаріуса від 01.06.2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину. У звязку з зазначеним просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 24.01.2015 року, на вказану квартиру. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.8). Суд вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] міської ради Словянського району Донецької області [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01.03.2017 року (а.с.10), у судове засідання не з′явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.9 зв.ст.), тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Наданими по справі доказами встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 987054, виданого Словянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON], [INFO], померла 24.01.2015 року у м. Севастополь, актовий запис № 10 (а.с.4). Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1994 року, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.12). Зазначене підтверджується довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 21.06.2017 року (а.с.11). Згідно вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 1216 і 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до розяснень, наданих у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01.06.2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у звязку з пропуском строку звернення до нотаріуса (а.с.14). Оскільки на теперішній час у відповідності до ст. 25 ЦК цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у звязку з її смертю, тому позивач у справі не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за ним права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину. З огляду на викладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем, в порядку спадкування, права власності на квартиру [ADDRESS]. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи, закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на будинок, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. На підставі викладеного й

Outcome: approved