Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. На обґрунтування позову вказала, що 11.03.2019 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений нотаріально, на суму 50000 грн., які відповідач зобов`язалася повернути протягом 30 днів від для пред`явлення вимоги про повернення; 27.11.2018 р. на суму 1000 грн.; 15.02.2019 р. на суму 5000 грн., 01.03.2019 р. - на суму 2000 грн; 03.03.2019 р. на суму 3000 грн; грошові кошти за якими зобов`язалася повернути на першу вимогу, 01.10.2018 р. на суму 300000 грн. за курсом НБУ 32,7252 грн. за 1 Євро строком користування до 01.05.2019 р. за умов оплати 25% річних за користування грошима, пені в розмірі 0,1% за кожен день просрочки та сплату відсотків за неправомірне користування грошима в розмірі 25% від загальної суми боргу, інфляційних втрат. Посилаючись на те, відповідачем в обумовлений у договорах позики строк боргові кошти не повернуто, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості: за договором позики від 11.03.2019 р., оформленому нотаріально, в розмірі 50000 грн., за договорами позики, оформленими у простій письмовій формі - розписками від 27.11.2018 р., 15.02.2019 р., 01.03.2019 р., 03.03.2019 р. в розмірі 11000 грн., інфляційних втрат в розмірі 427 грн., 3% річних в розмірі 275,75 грн., відсотків за неправомірне використання та збереження грошових коштів в розмірі 1608,56 грн.; за договором позики, оформленим у простій письмовій формі - розпискою від 01.10.2018 р. в розмірі 300000 грн, 25% річних за користування грошима в розмірі 43767,12 грн., інфляційних втрат в розмірі 2406,37 грн., 25% річних за неправомірне використання та зберігання грошових коштів в розмірі 12950,13 грн., пені в розмірі 18907,19 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав у ньому викладених, просила про його задоволення. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечувала, підтвердивши суду факт отримання грошових коштів в борг від позивача на умовах, вказаних в договорах позики. Вивчивши доводи позову, пояснення сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] як фізичними особами, було укладено договори індивідуальної позики, оформленими у простій письмовій формі - розписками від 27.11.2018 р. на суму 1000 грн., 15.02.2019 р. на суму 5000 грн., 01.03.2019 р. на суму 2000 грн., 03.03.2019 р. на суму 3000 грн., які відповідач зобов`язалася повернути позивачу на першу вимогу. Також сторонами 01.10.2018 р. було укладено договір позики у простій письмовій формі на суму 300000 грн, які відповідач зобов`язалася повернути позивачу в строк до 01.05.2019 р. За користування вказаними грошима відповідач зобов`язалася сплатити позивачу відсотки в розмірі 25% річних в строк до 01.05.2019 р., а в разі несплати у визначений строк, сплатити пені в розмірі 0,1% за кожен день прострочення, сплатити відсотки за неправомірне користування грошовими коштами в розмірі 25% від загальної суми боргу. Крім того, 11.03.2019 р. сторони уклали договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенком Д.В. 11.03.2019 р, згідно з яким відповідач отримала від позивача в борг 50000 грн., які зобов`язалася повернути протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем про це вимоги, а у випадку невиконання такого обов`язку, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення. Оригінали розписок та нотаріально посвідченого договору позики досліджені в судовому засіданні та факт їх укладення, а також передачі грошових коштів [PERSON] підтверджені суду сторонами. Вимога про повернення грошових коштів за вказаними розписками, а також нотаріально посвідченим договором особисто отримано боржником 01.04.2019 р. Грошові кошти на момент розгляду справи судом за вказаними договорами позики відповідачем позивачу не повернуто. Ст.. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до вимог ст.ст.203, 207, 1047 ЦК України договір позики на суму, що перевищує у десять раз встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян повинен укладатися між фізичними особами у письмовій формі та підписуватися від імені сторони, що його укладає особисто або її представником на підставі повноважень, передбачених законом. За правилами ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Письмова форма договору позики, окрім факту укладення договору є також і доказом факту передачі певної грошової суми позичальнику. За положеннями ст.. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст.. 1049 ЦК України визначено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. До цього часу запозичені у позивача кошти відповідачем не повернуті, про що свідчать оригінали розписок та нотаріально оформленого договору, що зберігаються у позивача та які надані суду для дослідження у судовому засіданні, а також підтверджено сторонами. Ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, за положеннями якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, та в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, при цьому за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів і застосовуються із дня, наступного за днем, який визначено сторонами, як строк виконання зобов`язання. За користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Відповідно до ч.1ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з положеннями ст.ст. 546-549 ЦК України зобов`язання може бути забезпечено неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Зважаючи на те, що чинним законодавством визначено процентний розмір від простроченої суми боргу в розмірі 3%, розписками від 27.11.2018 р. на суму 1000 грн., 15.02.2019 р. на суму 5000 грн., 01.03.2019 р. на суму 2000 грн., 03.03.2019 р. на суму 3000 грн, а також нотаріально посвідченим договором від 11.03.2019 р. на суму 50000 грн. не передбачено іншого розміру процентів, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в сумі 61000 грн., інфляційних втрат в розмірі 427 грн., 3% річних в розмірі 275,75 грн., наведених у розрахунку, підлягають задоволенню. Враховуючи, що за умовами договору позики, укладеного сторонами у простій письмовій формі 01.10.2018 р., сторони погодили розмір процентів - 25% річних за користування запозиченими грошима, пені в розмірі 0,1% за кожен день прострочення, позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в розмірі 300000 грн., 25 % річних за користування грошима в сумі 43767,12 грн. за період з 01.10.2018 р. по 01.05.2019 р. , інфляційних втрат в розмірі 2406,37 грн., а також пені в період з 01.05.2019 р. по 24.06.2019 р. в сумі 18907,19 грн. також підлягають задоволенню. Проте, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 25% річних за неправомірне користування та збереження грошових коштів відповідно до вимог ч.2 ст. 1214 ЦК України в розмірі 1608,56 грн. та 12950,13 грн. задоволенню не підлягають, оскільки майно, набуте за договором позики не є безпідставно набутим майном в розумінні ст.ст. 1212, 1214 ЦК України, відповідно до положень яких проценти нараховуються у разі безпідставного одержання чи збереження грошей, а не у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договорами позики. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем під час звернення до суду пропорційно задоволених позовних вимог (96,7%).

Outcome: partial