Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою №118 в будинку №164 по вул.Робоча у м.Дніпропетровську. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2008 року. Відповідач [PERSON] був чоловіком її доньки [PERSON]. З березня 2014 року відповідач в спірній квартирі не проживає, особистих речей в квартирі не має. Цей факт підтверджується актом КП «ЖИЛСЕРВІС-1» про непроживання [PERSON] в спірній квартирі від 09 червня 2015 року. Оскільки відповідач зареєстрований в [INFO], на нього нараховують платежі за воду, електроенергію, каналізацію та інші комунальні послуги, які позивач сплачує самостійно, у звязку з чим, остання змушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений засобами масової інформації, причини неявки суду не повідомив.Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2008 року,[PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (арк.с. 10). Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України,\~власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч.1\~ ст.319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст.386 ЦК України,\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ч.1\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з відповіді адресно-довідкового сектору ВГІРФО ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою:\~[INFO] (арк.с.24). Як вбачається закту КП «ЖИЛСЕРВІС-1» від 09.06.2015 року, [PERSON] не проживає у [INFO] з березня 2014 року по теперішній час, його особистих речей в квартирі не має (арк.с.12). Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини того, що у квартирі [ADDRESS], відповідач не проживає, а лише зареєстрований в ній. Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved