Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У травні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі по тексту - Позивач, ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач, Позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 3880046,77 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.07.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є АТ «ОТП Банк», та Відповідачем було укладено Кредитний договір № CL-009/243/2007, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 87,000 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 12,49 % річних, в свою чергу позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки передбачені Кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені Кредитним договором. Однак, вказані зобов'язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, внаслідок чого, станом на 31.03.2015 року за відповідачами обліковується заборгованість, яка в загальному розмірі складає 35594,08 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2015 року, 834418,67 грн., та пеня за прострочення виконання зобов'язань - 3045628,10 грн., у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені ним судові витрати. Разом з тим, згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.11.2011р. та у відповідності до ст.ст. 512, 514,1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CL-009/243/2007 від 13.07.2007 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та Відповідачем, таким чином до Позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача за кредитним договором. Всупереч умовам Кредитного договору, Відповідач порушує умови кредитного договору, не повертає кредит та відсотки за його користування у строки/терміни, передбачені графіком, в результаті чого станом на 31 березня 2015 року має заборгованість у сумі 35594,08 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2015 року, 834418,67 грн., та пеня за прострочення виконання зобов'язань - 3045628,10 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача в судове засідання визнана судом неповажною, що також не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Так, згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяви про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило, а повідомлені причини неявки в судове засідання представником [PERSON] у зв'язку із зайнятістю в іншому судовому процесі не підтверджені належними доказами. Слід зазначити, що оскільки положення закону (ст. 169 ЦПК України) направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з'являються до суду, а відповідач, при цьому не з'являється в судове засідання. В раніше поданих поясненнях по справі, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку із тим, що раніше Шевченківським районним судом уже раніше приймалась ухвала між тими ж самими сторонами, якою позов ТОВ «ОТП Факторинг» було залишено без розгляду, а тому є всі підстави для закриття провадження у даній справи згідно із п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Орім того, позивач у справі не має права на придбання прав відступної вимоги до фізичної особи не суб'єкта господарювання. Також зазначала, що позивач звернувся Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 13 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (за договором - Банк) та [PERSON] (за договором - Позичальник) було укладено Кредитний договір № CL-009/243/2007, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 87,000 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 12,49% річних з датою остаточного повернення кредиту 13.07.2013 року а Позичальник приймає, зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання згідно умов Договору (а.с. 5-8). Пунктами 1.4.1.1.1, 1.4.1.2. Частини № 2 Кредитного договору визначено проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, яка є незмінною на весь строк дії цього Договору, з розрахунку річної бази нарахування процентів. Проценти нараховуються кожного календарного місяця у день сплати процентів, що співпадає з датою повернення кредиту, визначеної у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього Договору), включаючи день видачі кредиту та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст. 1.5. цього Договору. Відповідно до п.п. 2, 4 Частини № 1 Кредитного договору, п.п. 1.5.1., 1.5.1.1. Частини № 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником у розмірі платежу та не пізніше дати платежу. Згідно п. 1.7.2. Частини № 2 Кредитного договору, кредит надається однією сумою згідно Кредитною заявкою Позичальника в готівковій чи безготівковій формі Як встановлено в судовому засіданні, ЗАТ «ОТП Банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином та надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 87,000 доларів США. Судом встановлено, що Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», що підтверджується витягом зі статуту ПАТ «ОТП Банк» (а.с.11-12), свідоцтвом про державну реєстрацію ПАТ «ОТП банк» від 30.06.2009р. (а.с.13) та довідкою АБ № 526450 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (а.с.14). 25 листопада 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфеля (а.с.15-21), за умовами якого продавець продає (переуступає) покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього Договору), а Покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь Продавця Винагороду. За вказаним договором покупець набуває усі права вимоги за Кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до Боржників щодо сплати суми основного боргу, правами вимоги до Боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також правами вимоги до Боржників щодо сплати штрафних санкцій; право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності (п.п. а, б п.3.3. Договору купівлі-продажу кредитного портфелю). Згідно Витягу з Додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.11.2011р., ПАТ «ОТП Банк» передав право вимоги за кредитним договором № PL-008/579/2006 від 02.08.2006р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], на користь Позивача - ТОВ «ОТП Факторинг» (а.с.22). Статтею 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відбулась заміна кредитора за зобов'язаннями по Кредитному договору №CL-009/243/2007 від 13.07.2007 року укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Новим Кредитором за зобов'язаннями по Кредитному договору №CL-009/243/2007 від 13.07.2007 року в результаті відступлення прав вимоги став Позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який правомірно звернувся з вимогами до Відповідача за зобов'язанням про стягнення суми заборгованості по вказаним кредитним договором, оскільки Відповідач не виконує зобов'язання взяті на себе за кредитним договором. Судом встановлено, що Відповідачем після отримання кредитних коштів не виконано в повному обсязі зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, в результаті чого, в останньої станом на 31.03.2015 року виникла заборгованість в сумі 35594,08 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2015 року, 834418,67 грн., та пеня за прострочення виконання зобов'язань - 3045628,10 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 9-10). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 3.1.1. Частини № 2 Кредитного договору визначено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитним коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені слід зазначити наступне. Так, позивачем було розраховано пеню за порушення відповідачем виконання зобов'язань за кредитним договором за період з 31.03.2014 року по 31.03.2015 року в сумі 129018,39 доларів США, що за курсом НБУ склало 3045628,10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до абз. 2 та 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року N 14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-160цс14 від 19.11.2014 року несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із даним позовом через канцелярію суду 14.05.2015 року, а тому до вимог про стягнення пені за період з 31.03.2014 року по 13.05.2014 року підлягає застосуванню позовна давність. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 367144,33 грн. (15661,40 доларів США х 23,442625 = 367144,33 грн.) за період з 31.03.2014 року по 13.05.2014 року у зв'язку із спливом позовної давності та оскільки про її застосування заявлено відповідачем. Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013р. у справі № 1-12/2013 визначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання. Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що в зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання за Кредитним договором сума його залишку заборгованості за кредитом складає 35594,08 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2015 року, 834418,67 грн., в той час як сума пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 31.03.2014 року по 31.03.2015 року складає 3045628,10 грн., а з урахуванням позовної давності - 2678483,77 грн. за період з 14.05.2014 року по 31.03.2015 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку розмір неустойки у вигляді пені значно перевищує розмір збитків, а тому розмір пені повинен бути зменшений до 106252,13 грн., що відповідає розміру пені, яка розрахована виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період з 14.05.2014 року по 31.03.2015 року, виходячи с курсу валют станом на 14.05.2014 року. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, а тому присуджує до стягнення з [PERSON] заборгованість по Кредитному договору №CL-009/243/2007 від 13.07.2007 року на загальну суму 35594,08 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2015 року, 834418,67 грн. та пеню за прострочення виконання зобов'язань в сумі 106252,13 грн. Разом з тим, відповідачем не надано суду жодного доказу щодо відсутності заборгованості за договором, а додані до заяви відповідача довідка МВС від 20.11.2014 року № 10/411 та облікові картки на автомобіль не слугують підтвердженням сплати заборгованості за кредитним договором. Таким чином, заперечення відповідача, викладені його представником в письмових поясненнях по справі та заяві особисто відповідача, до судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній документами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 3654 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 551, 625, 1054 ЦК України, ст. 69 Закону України «Про Конституційний Суд України», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. у справі № 1-12/2013, та

Outcome: partial