Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2014 року. Шлюбні стосунки припинили в травні 2017 році, через різні погляди на сімейне життя та на вирішення сімейних проблем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість. З огляду на викладене позивач просила суд розірвати шлюб\~між нею\~та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 33). Відповідач у судові засідання призначені на 26.07.2018 р., 17.09.2018 р., 08.10.2018 р. та 08.11.2018 р. не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, а саме за допомогою публікації оголошення про виклик на сайті суду 02.07.2018 р., 26.07.2018 р., 20.09.2018 р. та 11.10.2018 р. (а.с. 22, 29, 37, 39). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, про що 10 травня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 298. Прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 10). [PERSON], народилась 04 листопада 2014 року, про що 11 листопада 2014 року складено відповідний актовий запис №814, батько [PERSON], мати [PERSON] серії І-КИ № 515646 (а.с. 11). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.ч. 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, [PERSON] скористалась даним правом та звернулась до суду з таким позовом. Згідно ст.\~112\~Сімейного кодексу\~України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач в заяві вказала, що шлюбні відносини фактично припинили у травні 2017 році, спільне господарство не ведуть, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як позивач не має наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із наступного. З матеріалів справи убачається, що на час розгляду судом справи неповнолітня дитина зареєстрована разом з матірю за адресою: м. Донецьк, б-р. Шевченко[ADDRESS], проживає разом з матірю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідками від 04.05.2018р. № [NUMBER] та № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи виданими управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради (а.с. 8,9). У позовній заяві позивач зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, а сама позивач позбавлена можливості в достатній мірі утримувати її, оскільки на даний час працює в ДК «Тернівський» та її середній дохід за 10 місяців складає 3\~503,11 грн, що підтверджується довідкою про доходи виданою КЗ «Палац Культури» Тернівський» Криворізької міської ради № 165 від 14.06.2018р (а.с.14). Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст.\~181\~СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.\~\~ Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки сторони у судове засідання не зявилися, позивач просила розглядати справу за її відсутності, відповідач у судове засідання не зявився, суду не надано документів про стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних осіб на утримані, а тому суд не досліджує зазначені обставини справи. Крім того, частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За ч. 1 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8\~ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Дослідивши та врахувавши усі письмові доводи позивача, а саме: величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановлену законодавством, інші обставини на які посилалася позивач в позовній заяві, суд вважає за необхідне визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Позовна вимога в частині стягнення аліментів в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, задоволенню не підлягає, оскільки розмір аліментів на утримання дітей, відповідно до положень\~частини третьої\~статті 181\~СК України фактично не визначений, а стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182\~СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою\~статті 182 СК України.\~\~\~\~ Відповідно до ч.1 ст.\~191\~СК України аліменти\~на дитину\~присуджуються за\~рішенням суду\~від дня\~пред'явлення\~позову,\~а відтак,\~позовні вимоги\~підлягають задоволенню\~з 20\~червня 2018\~року. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн, а також з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial