Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», в якому просить стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 лютого 2017 року по 18 травня 2017 року у розмірі 4029,85 грн, посилаючись на те, що при його звільненні з даного підприємства відповідні розрахунки з ним проведені не були. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 лютого 2017 року по 30 жовтня 2017 року у розмірі 12382,63 грн. В судове засідання позивач та його представник не зявилися. Позивачем подано до суду клопотання про підтримання позову та\~про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що рішенням суду від 22 лютого 2017 року було вже вирішено спірні відносини між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Окрім цього, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у звязку з порушенням вимог статті 61 Конституції України щодо подвійного притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Заслухавши пояснення\~представника відповідача, а також дослідивши\~письмові докази, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 10 червня 2002 року позивач був прийнятий на посаду спеціаліста ІІ категорії Дзержинської філії Житомирського центру державного земельного кадастру (з січня 2004 року Романівського районного відділу Житомирської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»). Наказом № 40-к від 31 березня 2016 року позивач був звільнений з роботи в цей же день на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Вказані обставини встановлені судовим рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2017 року і на підставі частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають доказуванню. Цим же судовим рішенням було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на його користь 4368,19 грн заборгованості по заробітній платі та 16998,75 грн середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (цивільна справа № 290/936/16-ц). Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 25 квітня 2017 року судове рішення суду першої інстанції змінено в частині позовних вимог про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшено розмір стягнутої суми до 16485,75 грн, в решті судове рішення залишено без змін. 30 травня 2017 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 290/936/16-ц, виданого Апеляційним судом Житомирської області 15 травня 2017 року, що підтверджується відповідною постановою державного виконавця Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Згідно довідки про рух коштів по картковому рахунку від 2 листопада 2017 року, грошові кошти на погашення встановленого судовими рішеннями боргу перераховано на рахунок депозитних сум вищевказаного відділу державної виконавчої служби в повному обсязі. Відповідно до частини 1\~статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16. Встановивши вину відповідача в невиплаті належних позивачеві при звільненні грошових сум, а також те, що виплата вказаних грошових сум була здійснена під час примусового виконання судового рішення, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] Визначаючи розмір середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить із наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 (далі Порядок). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. [PERSON] звільнений з роботи 31 березня 2016 року, заробітна плата позивача за останні повні відпрацьовані місяці становить 2930,76 грн (січень 2016 року - 1481,62 грн, лютий 2016 року 1449,14 грн). Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 73,27 грн (2930,76 грн : 40 - кількість робочих днів у повних відпрацьованих місяцях). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Враховуючи вищевикладене, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 лютого 2017 року по 30 жовтня 2017 року (день проведення фактичного розрахунку) становить 12382,63 грн (кількість робочих днів за період невиплати 169 днів х на середньоденну заробітну плату 73,27 грн). Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. В матеріалах справи містяться квитанції до прибуткового касового ордера від 15 травня 2017 року, 23 серпня 2017 року, 13 вересня 2017 року та 22 листопада 2017 року на суму 1000 грн, 500 грн, 500 грн та 1000 грн відповідно, які завірені печаткою адвоката [PERSON], договір про надання послуг у цивільному процесі в якості представника позивача, додаткова угода до договору про надання правової допомоги та довідка-розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 8960 грн. З вказаної довідки вбачається, що адвокат [PERSON], якому позивач відповідно до квитанцій сплатив 3000 грн за надання правової допомоги, а саме за вивчення нормативно-правової бази, що згідно розрахунку становить 2 год, аналіз наданих документів 1 год, підготовку позовної заяви 2 год, підготовку уточненої позовної заяви 1 год, вивчення заперечень відповідача 1 год, підготовку уточненої позовної заяви від 23.08.2017 року 1 год, підготовку уточненої позовної заяви від 13.09.2017 року 1 год, вивчення матеріалів цивільної справи 21.11.2017 року - 2 год, підготовку уточненої позовної заяви від 22.11.2017 року 1 год, підготовку та подання до канцелярії суду листів про розгляд справи без участі позивача та його представника - 1 год, є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. Згідно статті 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За таких обставин, суд стягує з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн, оскільки вони підтвердженні документально та є співмірними із складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~ на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».\~

Outcome: approved