Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ФГВФО), уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» та просив стягнути з ФГВФО на свою користь 37000 доларів США. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.05.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Імексбанк» укладено договір банківського вкладу на суму 37000 доларів США. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.08.2015 року за вищевказаним договором стягнуто з АТ «Імексбанк» на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 37814 доларів США. При пред`явленні виконавчого листа до виконання державним виконавцем відмовлено у відкритті провадження, оскільки боржник перебуває в стані ліквідації. З урахуванням того, що банк перебуває в стані припинення, позивач вважає, що обов`язок погашення заборгованості за договором банківського вкладу перейшов до ФГВФО, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 01.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 26.07.2019 року від ФГВФО до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Так 21.01.2015 року Правлінням НБУ прийнято постанову № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» на підставі чого ФГВФО призначено уповноважену особу на ліквідацію банку. На виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивачеві відшкодовано 200000 грн в якості гарантованої суми коштів за його вкладом, при цьому виплати вклад у більшому розмірі відповідач не може, оскільки законом це не передбачено. Рішення суду на яке посилається позивач є заходом державного примусу для виконання вже існуючого зобов`язання. Разом з тим стороною цього зобов`язання фонд не був, тому на нього не може бути покладний обов`язок його виконання. Крім того Фонд є державною становою, не є правонаступником ПАТ «Імексбанк» та не відповідає за його зобов`язаннями. У передбачені законом строки позивач мав можливість звернутися до відповідача та заявити свої кредиторські вимоги відповідно до статей 45, 49, 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» однак цього не зробив. Таким чином обраний позивачем спосіб захисту свого права суперечить нормам вищевказаного Закону України. Ухвалою суду від 05.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов з підстав викладених у ньому та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідачів до судового засідання також не з`явились про причини неявки до суду не повідомили, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Судом встановлено, що 19.05.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та [PERSON] укладено договір № 1140023573 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, за умовами якого [PERSON] вніс, а банк прийняв 37000 доларів США на строк до 19.06.2015 року (на 8-17 а.с.). Постановою Правління НБУ № 50 від 26.01.2015 року ПАТ «Імексбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а 26.01.2015 року виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк» згідно з яким призначено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу на тимчасову адміністрацію. 26.03.2015 року до закінчення строку договору [PERSON] звернувся до банку з письмовою заявою про повернення суми вкладу (на 18 а.с.). Постановою Правління НБУ № 330 від 21.05.2015 року банківську ліцензію ПАТ «Імексбанк» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. 27.05.2015 року ФГВФО призначено уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «Імексбанк». Інформацію про ліквідацію ПАТ «Імексбанк» розміщено на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за адресою: www.fg.gov.ua 27.05.2015 року. Відомості про його ліквідацію також опубліковано в газеті «Голос України» № 94 (6098) 29.05.2015 року. Не заперечувалось позивачем, що він отримав від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму відшкодування у розмірі 200000 грн. Постановою державного виконавця Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ Калашнікава Р.В. від 05.01.2016 року відмовлено в прийнятті до провадження та відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа № 127/13074/15-ц від 29.09.2015 року виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ПАТ «Імексбанк» на користь [PERSON] заборгованості за договором про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року договір № 1140023573 від 19.05.2014 року у розмірі 37814 доларів США. Постанова мотивована тим, що боржник перебуває в стані ліквідації. Додатково стягувачу роз`яснено його право на звернення до ліквідатора АТ «Імексбанк» з відповідною заявою для задоволення своїх вимог під час ліквідаційної процедури (на 31 а.с.). Рішення суду від 27.08.2015 року у справі № 127/13074/15-ц (на 72-73 а.с.) в якості доказу судом відхиляється, враховуючи, що воно подане з порушення строку передбаченого ч. 2 ст. 83 ЦПК України, та відсутністю підтверджуючих документів направлення поданого доказу у іншим учасникам справи. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2-3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00 грн. Згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. У пункті 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Згідно з частиною п`ятою статі 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (частина перша статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованих Фондом. Позивач, пред`являючи вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення банківського вкладу не врахував, що Фонд не є стороною зобов`язання та правонаступником ПАТ «Імексбанк», а здійснює лише владні повноваження щодо виплати відшкодування за вкладами в порядку встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стягнення коштів з ФГВФО у будь-який інший спосіб, а ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим. Разом з тим доказів того, що позивач будучи в статусі кредитора пред`являв Фонду свої вимоги матеріали справи не містять, тому підстави для стягнення з ФГВФО на користь [PERSON] 37000 доларів США відсутні. З урахуванням вищевикладених обставин справи в задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed