Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У січні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів та визнання недійсним договору, відповідно до якої просила суд: визнати договір позики №693260 від 30.10.2018 року укладений між, [PERSON] та ТОВ « Мілоан». Позивач вказує, що між нею та ТОВ «МІЛОАН» фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотих умов, більше того, розмір процентів свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості, закріплених положеннями ЦПК України. При цьому вказує, що в порушння вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав її повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, саме в частині відсотків за корестування, перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту. Крім того, позивач зазначає, що на момент отримання грошових коштів мені не було надано достовірної інформації, втому числі, про процентні ставки за кроситування кредитому, значно перевишують розмір облікової ставки НБУ. Письмовий договір не укладався. Тому позивач вважає, що дії ТОВ «МІЛОАН» при наданні неякісної інформації підпадають під статтю 19 «Про захист прав споживачі» про нечесну підприємницьку діяльність. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваний договір є недійсним, оскільки не дотримано письмової форми його укладення та сторонами не підписувався. Не було погоджено істотні умови договору. Відповідач не надав повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, саме в частині відсотків за корестування, перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту. На підставі ст.ст. 203, 215, 228,233 ЦК України позивач просила суд позов задовольнити. Також позивач вважає, що відповідачм порушено норм встановлені п.п.8,9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме розділ 7 оскаржуваного договору не містить умов про відповідальність Кредитодавця, таким чином, відсутність у кредитному договорі умови про припиненнялдії договору, відповідальності Відповідача є підставою для визнання такого договору недійсним. У зв`язку із викладеним, позвич вважає, що при укладенні договору було порушено ряд норм встановлених Законом України «Про захист прав споживачів» та на підставі ст.ст. 203, 215, 216, 236, 524, 548 ЦК України позивач просила суд позов задовольнити. Ухвалою від 04.02.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про захист прав споживачів про захист прав споживачів та визнання недійсним договору, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.03.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, та зазначено що ТОВ «Мілоан» ознайомлює клієнта з усіма умовами кредитування перед підписанням Кредитного договору в тому числі, але не виключно, з типовим кредитним договором, індивідуальна частина договору, яка влючає в себе суму кредиту, розмір комісії за видачу кредиту, процентів за користуванням кредитними коштами, пенею у випадку порушення виконання фінансового зобов`язання, річною ставкою по кредиту, строком надання кредиту, правилами надання фінансових кредитів Товариства, правами та обов`язками позичальника тощо. Зазначає, що 30.10.2018 року мж сторонами було укладено договорі про надання фінансового кредити №693260 на суму 3000,00 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користуванням кредитними коштами строком на 15 календарних днів, у строк до 14.11.2018 року, шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту позивача, зазначеній в анкеті заявці в Особистому кабінеті позивча, банк, шо випустив карту АТ «КБ «ПриватБанк». 30.04.2020 між сторонами було укладено письмовий договір в електронній формі №2338272 про надання коштів у позику на у мовах споживчого кредиту, згідно умов якого позивачу було надано кошти у розмірі 8 000, 00 грн. на умова встановлених договором, а позивач (споживач) зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту. Переказ коштів, здійсненно 30.04.2019 року шляхом перерахування на баківську карту АТ КБ «Приват банку», яку було вказано особисто позивачем. У відзиві зазначено, що вказаний договір було укладено в електроній формі в Особистому кабінеті позичальника, що строверний на веб-саті Товариства miloan.ua. Відправляючи через сайт або через телефон у порядку визначеному в Правилах заяву про надання кредиту Позичальнику тим самим пітверджує свою згоду на укладання договору. Договір в електронній формі розміщується в особистому кабінеті позичальника або надсилається на елетронну пошту. Крім того, у відзиві зазначено, що використання вдіповдіачем коштів (переказ, зняття готівки тощо) отриманих ним від Товариства, в будь-якому випадку, незалежно від способу висловлення згоду на укладення цього Кредитного договору, свічить про безумовне прийняття позичальником пропозиції Товариства укласти Кредитний договір та укладення вказаного кредитного договору. У судове засідання позивач не з`явився одночасно з позовом подала заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує і просить задовольнити. У судове засідання відповідача не з`явився свого представика не направив, у відзив просили розгляд справи проводити без участі відповідача та його представик, просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 30.10.2018 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (індивідуальна частина) №693260 згідно з умовами якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором на строк 15 днів з 30.10.2018 року п.1.3; грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 3000 грн у валюті: українська гривня п.1.2.; а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комію за надання кредиту та проценти за коритування кредитом до 14.11.2018 року. Пунктом 1.5. Сукупна вартість кредиту складає 870,00 грн., в грошовому виразі та 706,00 відсотків ріних у процентному значені і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Пунктами 1.5.1-1.5.2 комісія за надання кредиту: 420.00 грн., яка нараховується за ставкою 14.00 відстоків від суми кредиту одноразов, проценти за коритування кредитом: 450.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожень строку коритування кредитом. Пунком 1.6. розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в Графіку розрахунку, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно п. 2.1. Кошти кредиту надаються Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі у особистому кабінета на сайті miloan.ua. У розділі 6 договору «Порядок укладаення договору» зазначено, що цей Кредитний договір було укладено в електроній формі в Особистому кабінеті позичальника, що строверний на веб-саті Товариства miloan.ua. Відправляючи через сайт або через телефон у порядку визначеному в Правилах заяву про надання кредиту Позичальнику тим самим пітверджує свою згоду на укладання договору. Договір в електронній формі розміщується в особистому кабінеті позичальника або надсилається на елетронну пошту. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладення кредитного договору може відбуватися з застосуванням одноразового індетифікатора, який надсилається Товаристом електронним повідомленням (SMS)на мобільний телефон позичальника, а Позичальник викорнитовує йогодля підписання кредитного договору в Особистому кабінеті а саті miloan.ua. Використання вдіповдіачем коштів (переказ, зняття готівки тощо) отриманих ним від Товариства, в будь-якому випадку, незалежно від способу висловлення згоду на укладення цього Кредитного договору, свічить про безумовне прийняття позичальником пропозиції Товариства укласти Кредитний договір та укладення вказаного кредитного договору. У Розділі 10 «Реквізити та підписи сторін, вказано реквізити позичальника, а саме: [PERSON] , код: [NUMBER] , паспорт: [NUMBER] , Адреса проживання: [ADDRESS] , телефон: [NUMBER] та електронна пошта. Згідно з долученої до матеріалів справи «Хронології дій щодо укладення кредитного договору №693260 від 30.10.2018 року», позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договіро (акцепт). 30.10.2018 о 18:34. Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за договро, а саме карковий рахунок надіслало грошові кошти у розмірі 3000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 856517086 від 30.10.2018 року. Як вбачається з долучених до матеріалів справи меморіальних ордерів здійсненно платежі на різні суми з призначенням платежу, «пролонгація кредитного договору на різні терміни, Договір №693260; Позичальник [PERSON] ». Таким чином, позивач фактично використовує кредитні кошти та здійснює платежі з погашення заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За результатами заповнення Реєстраційної форми для реєстрації на сайті відповідача в ІТС-Товариства відображена інформація, яка підтверджує, що саме позивач вводив вказані дані, оскільки відображено її особиста інформація (а.с.47, 48). З матеріалів справи вбачається, що при ознайомленні з пропозицією (офертою) та готовність прийняття пропозиції (оферти) позивачем свідчить натиснута кнопка у особистому кабінеті «Погоджуюсь» після чого відповідачем було надісла позивачу засобами Одноразової ідентифікації у вигляді коду, у момент введення позивачем одноразового ідентифікатора на сайті Товатиства цим самим позивач направив товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), підписане одноразовим ідентифікатором та підписав договір, дія відбулася 30.04.2020 12:02:01. Дані відомості підтверджують, що спірний договір укладено шляхом використання позичальником (позивачем) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на її мобільний телефон смс - повідомленням. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». За таких обставин передчасними є твердження позивача про те, що кредитний договір не був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та відповідно є підстави вважати його недійсним. У розділі 6 договору «Порядок укладаення договору» зазначено, що цей Кредитний договір було укладено в електроній формі в Особистому кабінеті позичальника, що строверний на веб-саті Товариства miloan.ua. Відправляючи через сайт або через телефон у порядку визначеному в Правилах заяву про надання кредиту Позичальнику тим самим пітверджує свою згоду на укладання договору. Договір в електронній формі розміщується в особистому кабінеті позичальника або надсилається на елетронну пошту. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладення кредитного договору може відбуватися з застосуванням одноразового індетифікатора, який надсилається Товаристом електронним повідомленням (SMS)на мобільний телефон позичальника, а Позичальник викорнитовує йогодля підписання кредитного договору в Особистому кабінеті а саті miloan.ua. Використання вдіповдіачем коштів (переказ, зняття готівки тощо) отриманих ним від Товариства, в будь-якому випадку, незалежно від способу висловлення згоду на укладення цього Кредитного договору, свічить про безумовне прийняття позичальником пропозиції Товариства укласти Кредитний договір та укладення вказаного кредитного договору. У Розділі 10 «Реквізити та підписи сторін, вказано реквізити позичальника, а саме: [PERSON] , код: [NUMBER] , паспорт: [NUMBER] , Адреса проживання: [ADDRESS] , телефон: [NUMBER] та електронна пошта. Згідно долученої до Хронології дій щодо укладення кредитного договору №693260 від 30.10.2018 року, позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договіро (акцепт). 30.10.2018 о 18:34. ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за договро, а саме карковий рахунок надіслало грошові кошти у розмірі 3000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 856517086 від 30.10.2018 року. Як вбачається з долучених до матеріалів справи меморіальних ордерів здійсненно платежі на різні суми з призначенням платежу, «пролонгація кредитного договору на різні терміни, Договір №693260; Позичальник [PERSON] ». Таким чином, позивач фактично використовує кредитні кошти та здійснює платежі з погашення заборгованості. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Як передбачено п.4.1. вказаного договору зазначено, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань повернення кредита та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, Похичальника починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного п. 1.4. цього Договору, зобов`язаний сплатити на користь Товариства пеню за неправомірне користування кредитом у розмірі 2.00 відсотків від суми невиконаного зобов`язання, за кожень день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми грошових зобов`язань Позичальника за цим Договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення. Відповідно до п. 4.2. позичальник відповідає перед Товаристом за зобов`язаннями, що випливають з цього Договору, всіма коштами та майном, що йому належать на праві власності ( у т.ч. часткової та сумісної), на які відповідно до законолавства може бути звернено стягнення. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Інші наведені позивачем обставини необхідності визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обґрунтовують необхідність задоволення позову. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожному аргументу позивача, оскільки підстав для задоволення позову немає. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладено та

Outcome: dismissed