Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

У травні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 17 квітня 2013 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 35. У сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння і повага один до одного, у зв`язку з чим їх сім`я фактично розпалась й існує лише формально. Позивачка [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримала просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні позов визнав. Судом було здійснено наступні процесуальні дії: Ухвалою від 29 травня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху та надано десятиденний строк для оформлення заяви відповідно до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України з дня вручення ухвали. 03 червня 2019 року суд звернувся за наданням інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. 22 липня 2019 року судом відкрито провадження у вказаній справі. 23 серпня 2019 року ухвалою суду сторонам надано одномісячний строк на примирення, провадження по справі зупинено. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони уклали шлюб 17 квітня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області. У сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння і повага один до одного, у зв`язку з чим їх сім`я фактично розпалась й існує лише формально. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову стягнути з відповідача.

Outcome: approved