Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У травні 2018 року до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] та [PERSON] зазначають, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. За вказаною вище адресою також зареєстровані [PERSON] донька та сестра позивачів, разом із її неповнолітньою донькою [PERSON] онукою та племінницею позивачів. Відповідачі не проживають у вказаній квартирі з 2009 року. Особистих речей відповідачів у будинку немає, відповідачі жодним чином не піклуються про утримання житлового приміщення, платежів не сплачують. Позивачі просять суд задовольнити позов та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою № 53 по пров. Кошового, 14, в місті Кременчуці Полтавської області. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, на адресу суду направили клопотання про слухання справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Ухвалою судді від 26.06.2018 року у справі відкрито провадження. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Житлово-комунальним відділом автомобільного заводу від 12.03.1998 року, [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] являються власниками квартири [ADDRESS] по 1/3 частині кожна. Згідно договору дарування частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], від 16.02.2008 року, [PERSON] подарувала 1/3 частку квартири [ADDRESS], [PERSON]. У вказаній квартирі, окрім [PERSON], залишилося зареєстрованим місце проживання її доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка є онукою позивача. З 2009 року відповідачі не проживають у квартирі без поважних причин. На теперішній час відповідачі за вказаною адресою не проживають, не несуть інших витрат по утриманню квартири, їхніх особистих речей у помешканні не має. [PERSON] разом з донькою [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до [INFO], де на даний час і проживають. Факт непроживання [PERSON] та [PERSON] у вищевказаному помешканні з 2009 року по теперішній час підтверджується актом про непроживання ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 386 від 10.05.2018 року. Внаслідок реєстрації місця проживання відповідачів, порушені права позивачів як власників будинку. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41\~Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.\~1\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~156\~ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин. При цьому, суд враховує, що відповідачі, продовжуючи бути зареєстрованими у спірному житловому приміщенні, фактично чинять перешкоди власникам цього приміщення. Згідно до вимог\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ч.\~ 1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вище викладене, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved