Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із з позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що у сторін від шлюбу є син [PERSON] , [INFO] . 21 лютого 2011 року між сторонами був розірваний шлюб. Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 вересня 2010 року. Дитина на даний час проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Відповідач участі у вихованні та утриманні сина не приймає. З сином не спілкується, не цікавиться його життям та здоров`ям, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися із заявою до суду, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] . Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 09 червня 2021 року справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позов визнає в повному обсязі. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Розглянувши заяви та пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 150 СК України, 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 164 СК України, 1. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 2. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. 3. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. 4. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки злочину, він порушує кримінальну справу. 5. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як вбачається із роз`яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області (а.с.9). 21 лютого 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією рішення Бершадського районного суду від 21 лютого 2011 року (а.с. 10). З копії довідки від 16 квітня 2021 року № 523 Департаменту житлового господарства Міське комунальне підприємство «Управляюча компанія Київська» виданої позивачці [PERSON] видно, що вона зареєстрована та постійно проживає у [ADDRESS] , яка складається з 3 кімнат загальною площею 48,3 кв. м. з житловою площею 33,8 кв.м. з усіма зручностями в квартирі зареєстровані та поживають [PERSON] її син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 13). Згідно копії довідки про участь батьків у вихованні дитини від 20 квітня 2021 року № 33 комунального закладу «Загальньоосвітня школа І-ІІІ ступенів № 32 Вінницької міської ради» видно, що [PERSON] [INFO] навчається у 6 б класі. За час навчання дитини в школі батько [PERSON] не цікавився навчанням дитини, не відвідував батьківські збори, не брав участі в організації дозвілля учнів класу. Вихованням дитини займається мати дитина має всі умови для навчання та дозвілля.( а.с. 14). Як видно з висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Вінницької міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 50). Об`єктивних причин з яких [PERSON] не виконував покладені на нього батьківські обов`язки судом не встановлено. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як слідує із змісту ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, суд вважає доведеним те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , його навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки не спілкується з сином, не виявляє турботи та інтересу до його життя, внутрішнього світу, не надає підтримки, в тому числі матеріальної. Таку поведінку батька суд розцінює як винну поведінку та свідоме нехтування своїми обов`язками з виховання дитини, байдужість до його долі. Такі обставини є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина. Окрім того, суд вважає, що при вирішенні даної справи відсутні підстави для прийняття судом рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2010 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] , підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved