Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

У червні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON], в якому прохає в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29.05.2007 року, що виникла станом на 18.05.2015 року в розмірі 697232,42 грн. звернути стягнення на предмети застави, а саме вісім вантажних самоскидів, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Заявлені вимоги мотивує тим, що 29.05.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та приватним підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір № 49-01-07 про надання кредиту в сумі 1745800 грн. з терміном повернення кредитних коштів до 28.05.2010 року зі сплатою відсотків за ставкою 13% річних. Протягом 2007-2013 років до зазначеного кредитного договору неодноразово вносились зміни згідно із додатковими угодами. Остаточно сторони дійшли згоди щодо надання ФОП [PERSON] кредиту в розмірі 388220 грн. з терміном повернення кредитних ресурсів до 12.12.2014 року з оплатою відсотків за ставками 13% у період з 29.05.2007 року по 03.06.2008 року; 16% за період з 04.06.2008 року по 12.12.2014 року; а за користування кредитом з 13.12.2014 року до дня фактичного погашення основної заборгованості - 24%. З метою виконання кредитних зобов'язань між позивачем та [PERSON] було укладено договір застави, за яким в заставу банку передано 8 вантажних самоскидів. У зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань станом на 18.05.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 697232,42 грн., яка складається із суми простроченої заборгованості за кредитом та простроченого боргу за відсотками. В рахунок погашення заборгованості позивач прохає звернути стягнення на зазначені вище предмети застави. За ухвалою суду від 26.05.2016 року (т.1 а.с.123) ухвалене у даній справі заочне рішення скасовано в порядку ст.232 ЦПК України, за заявою відповідача [PERSON] У зв'язку із смертю відповідача [PERSON], за ухвалою суду від 27.09.2016 року (т.1 а.с.165) провадження у справі було зупинено до вирішення питання про залучення правонаступника. В порядку ст.204 ЦПК України провадження у справі відновлено, згідно з ухвалою від 06.09.2017 року (т.1 а.с.216). Відповідно до ухвали суду від 06.09.2017 року, за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості правонаступника відповідача залучено [PERSON] (т.1 а.с.220). Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду не з'явились. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності у заочному порядку, заявлені вимоги нею підтримані повністю. Відповідач [PERSON] правом надання заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження не скористався, тому справу розглянуто у заочному порядку у межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем. Дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено, що 29.05.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та приватним підприємцем [PERSON] укладений договір № 49-01-07 про надання кредиту в сумі 1745800,00 грн. для оплати вартості автомобілів з кінцевим терміном повернення до 28.05.2010 року та сплатою процентів за відсотковою ставкою 13% річних (т.1а.с.6-9). Згідно із п.2.1 договору видача кредиту здійснюється за письмовою заявою позичальника шляхом перерахування кредитних коштів для оплати вартості автомобіля на поточний рахунок ВАТ «Холдингова компанія «АвтоКрАЗ». Виходячи із змісту п.2.2 позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту згідно із Графіком погашення кредиту шляхом перерахування коштів на позичковий рахунок з кінцевим терміном повернення до 28.05.2010 року. Як убачається з матеріалів справи додатковими угодами № 1 від 28.09.2007 року, № 2 від 04.06.2008 року, № 3 від 30.10.2009 року, № 4 від 28.05.2010 року, № 5 від 15.07.2011 року, № 5 від 13.12.2012 року, № 6 від 13.06.2013 року, № 7 від 13.12.2013 року (а.с.10,11,12,13,14,15,16,22) до кредитного договору № 49-01-07 від 29.05.2007 року були внесені зміни та остаточно сторони дійшли згоди щодо надання відповідачу кредиту в розмірі 388220 грн. з терміном повернення кредитних ресурсів до 12.12.2014 року з оплатою відсотків за ставками 13% у період з 29.05.2007 року по 03.06.2008 року; 16% за період з 04.06.2008 року по 12.12.2014 року; а за користування кредитом з 13.12.2014 року до дня фактичного погашення основної заборгованості - 24%. Відповідно до п.3.4 кредитного договору (в редакції, встановленій додатковою угодою № 6) нарахування процентів здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти за користування кредитом одночасно із погашенням заборгованості, але не пізніше строку повернення кредитних коштів, зазначеного у п.2.2 - тобто до 12.12.2014 року. З метою забезпечення повернення кредиту, наданого ФОП [PERSON], між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір застави № 36ТЗ/0507 від 05.06.2007 року, із змінами внесеними договором від 01.07.2010 року, за яким відповідач передав у заставу банку вісім належних йому вантажних самоскидів марки КРАЗ. Згідно з п.3 договору застави, сторонами обумовлена вартість предмета застави у розмірі 2494000 грн. За вказаним договором (пункт 8) в разі неналежного виконання заставодавцем умов кредитного договору (несвоєчасне повернення суми кредиту, несвоєчасна сплата комісійної винагороди, процентів та інших зобов'язань) заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави або провести його відчуження, задовольнити свої вимоги в повному обсязі на момент фактичного задоволення, в тому числі відшкодувати збитки. Сторони договору дійшли згоди відносно того, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд заставодержателя або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або заставодержателем самостійно позасудовим способом відповідно до чинного законодавства та умов договору (пункт 9 договору застави). Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та ФОП (т.1а.с.41-48) ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» було перейменоване у Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» у зв'язку із зміною типу банку, яке є його правонаступником. У зв'язку із невиконанням ФОП [PERSON] взятих на себе зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, станом на 18.05.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 697232,42грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом - 388220 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими відсотками - 309012,42 грн., що підтверджується наданим розрахунком (т.1а.с.30-33). Згідно із приєднаними до справи матеріалами, відповідач [PERSON] помер [INFO] року (актовий запис про смерть №401 від 07.09.2016 року складений Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області). За інформацією Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 19.09.2016 року до реєстру внесений запис щодо припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (номер запису 2584007006000599). Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13, у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що після припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON], з яким позивачем було укладено кредитний договір, зобов'язання за ним перейшли до фізичної особи [PERSON], а після його смерті відповідно до спадкоємців, які у прийняли спадщину. За повідомленням Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори (т.1а.с.199) спадщину за законом після померлого [PERSON] прийняв його батько [PERSON], мати померлого - [PERSON], від обов'язкової частки у спадщини відмовилась. Вказана обставина підтверджується відповідними Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (т.1 а.с.200-202). За даними нотаріальної контори, в матеріалах спадкової справи знаходиться вимога (претензія) ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до спадкоємців, яка надійшла від кредитора 21.11.2016 року, із змістом вказаної претензії спадкоємець померлого [PERSON] ознайомлений 20.04.2017 року. Згідно з нормою ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст.ст.1218, 1231 ЦК України). Згідно зі ст. 608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені ст. 1219 ЦК України, отже зобов'язання за договором застави входять до складу спадщини. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. За змістом ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2, 3 цієї статті, позбавляється права вимоги. Як убачається з матеріалів справи, кредитор звернувся до нотаріальної контори з вимогою щодо наявності боргових зобов'язань 21.11.2016 (т.1 а.с.199), тобто у встановлені ст.1281 ЦК України строки. Виходячи із змісту ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належними чином, належними сторонами, відповідно до умов договору та норм цивільного законодавства України. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням або завдатком. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До відносин за договором застави застосовується положення параграфу 6 глави 49 ЦК України. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (стаття 572 ЦК України). Вказана норма кореспондується із нормами ст.1 Закону України «Про заставу». Згідно із ст.589 цього Кодексу, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 2 статті 590 ЦК України, ст.20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 593 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом. Однак такої підстави, як смерть заставодавця, положення зазначених норм не містять. Як вбачається з матеріалів справи (т.1 а.с.26,28), 04.02.2015 року та 27.04.2015 року позивач звертався до [PERSON] з повідомленням про наявність заборгованості за кредитним договором. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у Постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати наступне. Згідно з п.32 Постанови Пленуму, з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, беручи до уваги що спір між сторонами виник за договірних обставин, суть яких ніким в судовому засіданні не спростовувалась, сам договір не суперечить діючому законодавству, враховуючи положення ст.1049 ЦК України, яким визначено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, встановленому договором, та беручи до уваги встановлене договором застави право банка звернення стягнення на предмет застави, та правила спадкування, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, а тому вважає пред'явлений ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» позов обґрунтованим. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved