Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У червні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 листопада 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір № б/н за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач свої зобовязання за умовами договору виконує неналежно, то станом на 31 травня 2017 року в нього виникла заборгованість перед банком на загальну суму 20 315,85 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 496,65 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 14 975,66 грн., заборгованості за пенею в розмірі 3 399,93 грн., фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 943,61 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість та судовий збір в розмірі 1\~600,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судових засіданнях, які відбулись 05.07.2017 року, 08.08.2017 року та 29.08.2017 року відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що з 05 червня 2014 року він був мобілізований згідно Указу Президента України від 06.05.2015 року № 254/2015 «Про часткову мобілізацію», а 23 травня 2015 року - демобілізований. За цей період позивач не повинен був нараховувати йому відсотки за користування кредитом та штрафні санкції. Відповідач в судове засідання не зявився, в силу вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України повідомлений належно, оскільки викликався за адресою, зазначеною позивачем, у судові засідання на 21.07.2017 року, 14.09.2017 року, 11.10.2017 року, 26.10.2017 року, 14.11.2017 року та 06.12.2017 року, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За згодою позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки для цього наявні всі умови, передбачені ч.1 ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до слідуючих висновків. Частинами 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах\~\~(у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що 25 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Вказаний договір складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25 листопада 2013 року, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті. Відповідач своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 25 листопада 2013 року підтвердив факт укладення договору між ним та позивачем. Пунктом 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Умови та Правила надання банківських послуг передбачають, зокрема: за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 365/366 календарних днів на рік - п. 2.1.1.12.6; при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити баку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій - п. 2.1.1.7.6. Судом встановлено, що позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 500,00 грн. на умовах, встановлених в договорі, однак відповідач в порушення п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг свої зобовязання щодо сплати кредиту і відсотків за користування ним та інших платежів виконував неналежно. За правилами ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Так, з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.11.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем, вбачається, що відповідач за період з 25.11.2013 року по 31.05.2017 року не здійснював належним чином погашення наданого кредиту, останній платіж здійснив 28.04.2015 року, а тому в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 20 315,85 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 496,65 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 14 975,66 грн., заборгованості за пенею в розмірі 3 399,93 грн., фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 943,61 грн. На підставі п. 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або у разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою своїх боргових обовязків та інших обовязків за договором. У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 496,65 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 14 975,66 грн., суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією військового квитка серії МО № 574793 (а.с. 55-58), [PERSON], [INFO], згідно Указу Президента України від 06.05.2014 року № 454 «Про часткову мобілізацію» з 05 червня 2014 року був мобілізований, а згідно Указу Президента України від 06.05.2015 року № 254/2015 «Про часткову мобілізацію» 23 травня 2015 року був демобілізований. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Отже, позовні вимоги в частиністягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 14 975,66 грн., підлягають частковому задоволенню на суму 14\~099,38 грн. (14\~975,66 грн. 876,28 грн. (період з 05.06.2014 року по 23.05.2015 року). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені та штрафів за несвоєчасне виконання зобовязань, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України) і належні докази щодо погодження сторонами збільшення вказаного терміну позивачем суду не надано. Таким чином сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 1200,00 грн. Крім того, оскільки пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є порушенням положень, закріплених у статті 61 Конституції України в частині заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, на що вказав Верховний Суд України в своїй постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача фіксованої частини штрафу в розмірі 500,00 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 943,61 грн. необхідно відмовити. Таким чином, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 15 796,03 грн., яка складається з наступного: 496,65 грн. - заборгованість за кредитом; 14\~099,38 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн. Отже, з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути вказані витрати в розмірі 1244,00 грн. (77,75 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial