Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив поновити строк для звернення до суду та стягнути з відповідачки матеріальну шкоду у розмірі 14 442 грн. 87 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що Держфінінспекцією України за актом ревізії від 5 липня 2012 року № 07-21/30 було виявлено, що Центром державного земельного кадастру понесено зайві витрати іншої юридичної особи та не відображено в бухгалтерському обліку дебіторську заборгованості, чим завдано підприємству матеріальної шкоди на суму 24 820 грн. 94 коп. Посилаючись на положення пункту 7 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статей 132-133, 232-233 КЗпП України, захистити права підприємства шляхом стягнення коштів із відповідачки, так як саме вона була відповідальною особою за ведення бухгалтерського обліку в силу посадових обов'язків, які вона виконувала на час допущення порушень, зафіксованих у акті. Також, позивач просив поновити строки звернення до суду. Адже підприємство не погоджувалося із результатами, викладеними у акті перевірки і скористалося правом на його оскарження до суду в порядку адміністративного судочинства. Однак, після набрання судовим рішенням законної сили, ДП «Центр ДЗК» вимушено звертатися до суду для стягнення коштів із відповідачки у судовому порядку, вважаючи причини пропуску строків звернення до суду поважними. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав із викладених у ньому підстав. В свою чергу відповідачка та її представник заперечили щодо задоволення позову, вважаючи, що строк звернення до суду позивачем пропущено без поважних причин, крім того відсутні підстави для задоволення позову в цілому навіть без врахування пропуску строку звернення до суду, про що надали письмові заперечення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом зазначається про наступне. У судовому засіданні встановлено, що вимогою від 14 вересня 2012 року № 07-14/1285, адресованого Директору ДП «Центр ДЗК» було рекомендовано усунути недоліки, виявлені під час проведення ревізії. З копії витягу із акту від 5 липня 2012 року № 07-21/30 вбачається виявлення ряду порушень під час провадження фінансово-господарської діяльності ДП «Центр ДЗК» та його регіональних підрозділів за 2010, 2011 та частково за 2012 роки (а.с. 106-114). З наказу від 7 жовтня 2009 року № 514-К вбачається, що [PERSON] прийнято на посаду головного бухгалтера - начальника управління бухгалтерського та податкового обліку із 7 жовтня 2009 року (а.с. 30). 14 лютого 2011 року її ж було переведено на посаду головного бухгалтера, а 26 лютого 2013 року - звільнено за власним бажанням (а.с. 31-32). 4 квітня 2014 року ДП «Центр ДЗК» листом звернулося до відповідачки із вимогою про відшкодування шкоди в порядку статей 130-136 УЗпП України (а.с. 34-38). Із текстів судових рішень, вбачається, що ДП «Центр ДЗК» оскаржив в порядку адміністративного судочинства вимогу Головного КРУ України від 14 вересня 2012 року № 07-14/1225 (а.с. 39-105). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивач посилається на положення статей 132, 133, 136, 233 КЗпП України, що врегульовують підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої підприємству працівником. Судом встановлено, що саме відповідачка працювала на посаді головного бухгалтера ДП «Центр ДЗК» у період, що охоплювався перевіркою, та мала забезпечувати виконання законодавчих приписів щодо належного ведення бухгалтерського обліку в ДП «Центр ДЗК». В той же час, суд вважає, що з урахуванням усіх обставин та досліджених доказів по справі, до уваги частково мають бути взяті доводи відповідачки та її представника, так як саме вони ґрунтуються на вимог закону. Так, відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Як вбачається із матеріалів справи, акт ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та його регіональних філій за 2010, 2011 роки та завершений звітний період 2012 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 5 липня 2012 № 07-21/30 був підписаний того ж дня - 5 липня 2012 року. В той же час, позов на адресу суду було подано лише 25 травня 2014 року. Згідно статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», підпункту 15 пункту 6 положення «Про Державну фінансову інспекцію України», затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011, вимога Держфінінспекції щодо усунення виявлених порушень законодавства є обов'язковою до виконання керівниками та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються. Статтею 13 того ж Закону України передбачено, що подання скарги в адміністративному порядку не припиняє оскаржуваної дії посадових осіб органу державного фінансового контролю. Тому, доводи позивача про поважність причин пропущеного ним строку для звернення до суду - до уваги не беруться. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для прийняття рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed