Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1973 року працював у Житомирській виправній колонії № 4 на посаді головного технолога, а в подальшому на посаді інженера-конструктора. Наказом № 91 від 30.09.2013 року його було звільнено із займаної посади за власним бажанням. При звільненні йому не було виплачено заборгованість із заробітної плати в сумі 8496,91 грн. та кошти за відрядження в сумі 1797,72 грн. У квітні 2014 року заборгованість із заробітної плати в сумі 8496,91 грн. відповідач виплатив, але залишилися невиплаченими йому кошти за відрядження в сумі 1797,72 грн. Тому просить стягнути з Житомирської виправної колонії № 4 на його користь 12753,20 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 13.10.2014 року замінено відповідача Житомирську виправну колонію № 4 на належного - державне підприємство «Підприємство Житомирської виправної колонії» Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№ 4)». У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце рогляду справи був повідомлий належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності та просить стягнути з відповідача середній заробіток у сумі, визначеній на день ухвалення рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, нададав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності та вказав, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та у відсутності сторін згідно статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що з 06.08.2012 року по 02.10.2013 року позивач працював на посаді інженера-конструктора ДП «Підприємство Житомирської виправної колонії» Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№ 4)», що підтверджується копією його трудової книжки. Наказом № 91 о/с від 30.09.2013 року його звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України з 02.10.2013 року. Як убачається довідки ДП «Підприємство Житомирської виправної колонії» Управління Державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№ 4)» № 4/3-2645 від 12.06.2014 року, у день звільнення відповідач не провів з позивачем повного розрахунку і на день звільнення заборгованість склала 8496,91 грн. та заборгованість за відрядження - 1797,72 грн. Станом на 01.05.2014 року заборгованість в сумі 8496,91 грн. була виплачена, однак залишилася невиплаченою сума заборгованості за відрядження. Оскільки у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при звільненні позивача йому не було виплачено в повному обсязі розрахункових коштів з вини відповідача і на теперішній час залишаються не виплаченими грошові кошти в сумі 1797,72 грн., тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення, що відповідає ст. 117 КЗпП України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при його звільненні, починаючи з наступного робочого дня після звільнення - 03.10.2013 року по день ухвалення рішення - 17.10.2014 року становить 24738,04 грн. за вирахуванням податків та обов'язкових платежів з розрахунку: 2927,15 грн. : 31 дні = 94,42 грн.; 262 дні х 94,42 грн. = 24738,04 грн., де 2927,15 грн. - розмір заробітної плати позивача за два останні місяці роботи (липень та серпень 2013 року), 31 дні - сумарна кількість робочих днів за липень та серпень 2013 року, 94,42 грн. - середньоденна заробітна плата позивача, 262 дні - сумарна кількість робочих днів за період з 03.10.2013 року по 17.10.2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також стягує з відповідача у дохід держави судовий збір. Враховуючи викладене та

Outcome: approved