Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У Слов'янський міськрайонний суд звернулось Публічне Акціонерне Товариство комерційний банк «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») з позовом до [PERSON], і просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість по кредитному договору № KTS0GA00006396 від 16 травня 2007 року у сумі 88813,74 гривень. У ході судового розгляду справи позивач уточнивши свої позовні вимоги просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість по кредитному договору № KTS0GA00006396 від 16 травня 2007 року у сумі 22729,84 гривень, а також понесені судові витрати. [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» і просить: визнати недійсним п. 2.3.1. кредитного договору № KTS0GA00006396 від 16 травня 2007 року, укладеного між нею і ПАТ КБ «ПриватБанк», та скасувати безпідставно нарахований їй борг по вказаному кредитному договору. Представник позивача обґрунтовує заявлені вимоги тим, що: 16 травня 2007 року між позивачем і відповідачкою укладено кредитний договір № KTS0GA00006396, згідно якого відповідачці надано кредит у сумі 25000 гривень, з кінцевим терміном повернення 16 травня 2017 року. Згідно даного кредитного договору відповідачка зобовязувалася щомісячно погашати кредит, а також проценти за користування кредитом, сплачуючи щомісяця гроші у сумі 473,52 гривень. Однак відповідачка свої зобовязання по вказаному кредитному договору належним чином не виконує. Станом на 17 листопада 2015 року по кредитному договору виникла заборгованість яка складається із: заборгованість по кредиту 20043,15 гривень; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1299,47 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом 50 гривень; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 16,75 гривень; суми штрафів по договору штраф (фіксована частина) 250 гривень; штраф (процентна складова) 1070 гривень, а всього загальна сума заборгованості відповідачки становить 22729,84 гривень. Вказана заборгованість виникла у звязку з неповною виплатою відповідачкою щомісячної суми у лютому, березні і травні 2009 року, а також у квітні 2010 року. У звязку з чим з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору у сумі 22729,84 гривень, а також понесені судові витрати. Також представник позивача у ході судового розгляду справи зазначив, що заявлені відповідачкою зустрічні позовні вимоги щодо визнання недійсним п. 2.3.1. вказаного кредитного договору визнає у повному обсягу та не заперечує проти їх задоволення, а в інший части зустрічних позовних вимог просить відмовити. Відповідачка заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні. У ході судового розгляду відповідачка показала, що: 16 травня 2007 року між нею і позивачем було укладено кредитний договір на який посилається позивач. Разом з тим відповідачка вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги являються безпідставними. Взяті на себе обовязки по вказаному кредитному договору вона виконує належним чином і заборгованості по кредиту перед банком не має. Також відповідачка зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вказаними вимогами, а тому вона просить відмовити позивачу у задоволенні позову застосувавши вимоги ст. 267 ЦК України. [PERSON] того відповідачка просила задовольнити заявлені нею зустрічні позовні вимоги та визнати недійсним п. 2.3.1. кредитного договору № KTS0GA00006396 від 16 травня 2007 року, та скасувати незаконно нарахований їй борг по кредитному договору. Відповідно даного пункту кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринка грошових ресурсів України, а саме: зміни курсу долара США до гривні більш ніж на 10%. Відповідачка вважає, що п. 2.3.1 вказаного кредитного договору суперечить вимогам Цивільного Кодексу України, та вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», являється несправедливим і порушує принцип рівності сторін договору. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що: позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], про стягнення заборгованості, задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», про захист прав споживачів, визнання окремого положення договору недійсним, та скасування нарахованого боргу, підлягає частковому задоволенню. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що: 16 травня 2007 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір № KTS0GA00006396, строком до 16 травня 2017 року. Відповідно даного договору відповідачка отримала кредит у виді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 25000 гривень. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту), здійснюється позичальником щомісячними платежами (що складаються із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії) у сумі 473,52 гривень. Періодом сплати вважається період з «15» по «20» число кожного місяця. Для зарахування коштів по даному договору банку відкриває позичальникові рахунок 29098053628279. 16 травня 2007 року в забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором, між позивачем і відповідачкою укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки квартири, згідно якого відповідачка надала в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 8 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений договір доручення на проведення платежів, на період з 8 вересня 2008 року до 8 вересня 2010 року. Відповідно даного договору банк зобовязувався здійснювати списання грошових коштів з рахунка [PERSON] і перераховувати їх, відповідно додатку до договору, на рахунок 29098053628279 відповідачки [PERSON] у розмірі 463,52 гривень, для сплати щомісячних платежів по кредитному договору. При вирішенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд виходить з наступного: Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові частина 4 статті 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки статті 257 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штраф, пеня). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила частина 1 статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про привернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно кредитного договору слідує: п. 2.3.3 при порушенні позичальником зобовязань, передбачених умовами кредитного договору, у тому числі при порушенні цільового використання коштів, банк на власний розсуд має право змінити умови договору зажадати від позичальника повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсягу шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України, щодо зобовязань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену у повідомленні дату. На цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсягу, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобовязання за договором. п. 5.4 при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у звязку з чим банк змушений буде звернутися до суду. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови повернення коштів. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору № KTS0GA00006396 від 16 травня 2007 року, заборгованість [PERSON] перед банком станом на 17 листопад 2015 року становить: 22729,84 гривень, яка складається із заборгованості по кредиту 20043,15 гривень; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1299,47 гривень; заборгованості по комісії за користування кредитом 50 гривень; пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 16,75 гривень; суми штрафів по договору штраф (фіксована частина) 250 гривень; штраф (процентна складова) 1070 гривень. Із вказаного розрахунку заборгованості наданого позивачем, пояснень представника позивача, слідує, що заборгованість відповідачки перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла у звязку з невиплатою відповідачкою у повному обсягу щомісячного платежу за кредитним договором у лютому, березні і травні 2009 року, а також у квітні 2010 року. В подальшому відповідачка здійснювала щомісячні платежі по кредитному договору належним чином. Із банківських квитанцій наданих відповідачкою слідує, що у період з січня 2013 року по жовтень 2015 року, відповідачка для погашення кредиту, щомісяця сплачувала по 500 гривень та по 637,83 гривень. При вирішенні даного спору ствердження представника позивача про те що позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору не закінчено і правовідносини між сторонами тривають, судом не приймаються до уваги. Вказані ствердження представника позивача суперечать вимогам ст. 261 ЦК України якою визначено загальні правила перебігу строку позовної давності, та ст. ст. 251, 252 ЦК України, якими визначено, що строк визначається роками місяцями, тижнями, днями або годинами. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку що право предявляти позов до суду у позивача виникло з червня 2010 року протягом трьох років до липня 2013 року, а позивач звернувся до суду за захистом порушеного права лише 31 липня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Позивач не просив суд поновити строк звернення до суду і не зазначав причин його пропуску. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] необхідно відмовити внаслідок спливу строку позовної давності. При вирішенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходить з наступного: Згідно п. 2.3.1 зазначеного кредитного договору Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів України, а саме: зміні курсу долара США до гривні більш ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного Договору, зміни облікової ставки НБУ, зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах Банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відшкодувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. п. 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що: при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що: продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Приписами статті 1056-1 ЦК України встановлено, що: Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що п. 2.3.1 кредитного договору щодо порядку зміни процентної ставки, суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства і у відповідності до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України кредитний договір у частині п. 2.3.1 необхідно визнати недійсним. При вирішенні питання щодо визнання кредитного договору частково недійсним стосовно п. 2.3.1 суд також враховує, що сторони у судовому засіданні погодились з необхідністю визнання вказаного пункту кредитного договору недійсним, а відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Разом з тим суд вважає, що вимоги зустрічного позову [PERSON] щодо визнання недійсним та скасування боргу нарахованого їй позивачем по вказаному кредитному договору не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial