Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 28.03.1996 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, укладений між сторонами по справі, про що зроблено актовий запис № 169. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Внаслідок несумісності характерів та того, що кожний із подружжя має різні погляди на життя та ведення спільного господарства у стосунках подружжя виникла напруга, яка згодом призвела до психологічної несумісності. Між подружжям постійно стали виникати сварки та непорозуміння, у зв'язку з чим з липня 2008 року позивач та відповідач припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. З того часу подружжя проживає за різними адресами. Примирення між сторонами неможливе. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між сторонами. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позову, відповідач проти позову не заперечував. Сторони, кожний окремо зазначали, що вони проживають окремо вже 6 років і примирення між ними неможливе. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 28.03.1996 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис № 169. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що фактично шлюбні відносини та сумісне проживання між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться та збереження шлюбу є неможливим. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved