Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду зі вказаним позовом до відповідача, в якому просить зобов'язати відповідача видати готівкою максимум за при операції через касу кошти за договором-заявою банківського вкладу №300131/50090/370-14 від 21.05.2015 у валюті вкладу разом з відсотками; зобов'язати відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, з врахуванням 3% річних від простроченої суми; зобов'язати відповідача сплатити компенсацію нанесеної моральної шкоди. Позов мотивований тим, що між сторонами у справі укладений договір-заява №300131/50090/370-14 від 21.05.2015, за яким позивач розмістила вклад у сумі 1600 доларів США строком на 370 днів. Про те 25.05.2015 року звернулась із заявою про їх дострокове повернення на яку відповідач належним чином не відреагував. В ході судового розгляду позивачем уточнені позовні вимоги, просить зобов'язати відповідача сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а саме з врахуванням 3% річних від простроченої суми з процентами, зобов'язати відповідача сплатити компенсацію нанесеної моральної шкоди. Заява обґрунтована тим, що відповідачем повернутий вклад із розрахунку 20 гривень за один долар США, в той час як курс НБУ складав 21,9886 грн. Тобто фактично повернуто 1503,36 доларів США від цього шкоду оцінює у розмірі 92,64 долара США. Враховує що банківською установою встановлює 2% комісію від загальної суми придбання валюти, від цього оцінює шкоду у розмірі 704 грн., що в загалом згідно розрахунку складає 2742,08 грн. Розгляд справи здійснюється в порядку передбаченому главою 8 ЦПК України. Суд оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 15.05.2014 року між сторонами у справі укладений договір-заява №300131/50090/370-14. Також судом встановлено, що 21.05.2015 року між сторонами по справі укладений договір - заява банківського вкладу №300131/50090/370-14 від 21.05.2015 за яким позивач запропонувала банку а останній погодився розмістити вклад у сумі 1600 доларів США строком 370 днів. 25.05.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення всієї суми вкладу за договором від 21.05.2015 року. Згідно п.5 договору-заяви банківського вкладу №300131/50090/370-14 від 21.05.2015 вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору у порядку та на умовах, викладених у п.5.3 основних умов. У відповідності до п. 5.3 основних умов, повернення строкового вкладу, до дати закінчення строку розміщення вкладу, визначеного договором-заявою, вважається достроковим поверненням вкладу із розірванням договору. У випадку дострокового розірвання договору за ініціативою вкладника, вкладник для повернення вкладу зобов'язаний повідомити про це банк не менш ніж за 10 банківських днів до передбачуваної дати розірвання договору шляхом надання до банку відповідної заяви у двох примірниках. Отже враховуючи останнє наведенні положення договору суд приходить до висновку про дострокове розірвання договору від 21.05.2015 року. За договором від 21.05.2015 року банк повернув 27.08.2015 року 11000 грн., 28.08.2015 року 11000 грн. та 31.08.2015 року 10074,40 грн. - загалом 32074,40 грн. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Повернення банком суми 32074,40 грн. не можливо вважати поверненням суми вкладу по договору від 21.05.2015, оскільки така сума була повернута не у валюті зобов'язання та вона не є еквівалентом відповідно до курсу Національного Банку України гривні щодо долару США. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням вставленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При вирішенні питання встановлення розміру суми які не були повернуті банком та на які претендує позивач, суд виходить із розрахунків наданих позивачем в силу відсутності таких із боку відповідача. При вирішенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд не знаходить їх слушними та таким що підлягають задоволенню, оскільки обґрунтування необхідності їх задоволення мотивується порушенням прав відповідачем в наслідок не виконання умов договорів, які за своїм змістом не передбачають такий вид юридичної відповідальності. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial