Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У травні 2018року [PERSON]звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеною заявою, посилаючись на те, щощо з 22 березня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Заявниця вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаєморозуміння, несумісності характерів та різних поглядів на життя, а тому збереження шлюбу між нею та [PERSON] неможливе. Позивач переконана, що її рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Зі змісту заяви вбачається, що відповідач засуджений та відбуває покарання у Одеській виправній колонії № 14, тому заява про розірвання шлюбу подається в порядку окремого провадження. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду заяви повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву підтримує. Зацікавлена особа - [PERSON] відбуває покарання у Державній Установі « Одеська виправна колонія № 14». В матеріалах справи знаходиться розписка про вручення [PERSON] копії позовної заяви та додатків до неї. На час розгляду даної справи будь-яких пояснень та заперечень щодо розірвання шлюбу з [PERSON] до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2012року сторони уклали шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 229. Від шлюбу у сторін дітей не має. Заявниця вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини різних поглядів на життя, сторони проживають окремо більше двох років, подружні стосунки припинено, спільне господарство не ведеться. Відповідач відбуває покарання у місцях позбавлення волі, що унеможливлює взагалі будь-яке примирення, проти якого [PERSON] категорично заперечує. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між подружжям, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Відповідно до частини 3 статті 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Таким чином з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення суд задовольняє заяву [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved