Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

У травні 2019 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час. Свої вимоги мотивує тим, що він народився [INFO] у Іжевськ Удмуртської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки. Починаючи з 1976 року переїхав на постійне місце проживання в Україну. З 01 вересня 1980 року по 1988 року навчався в середній школі № 17 м. Кременчука, що підтверджується довідкою Кременчуцького ліцею № 17 «Вибір» імені М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради полтавської області від 04 квітня 2019 року. 29 червня 1991 року закінчив навчання в Кременчуцькому професійно-технічному училищі № 19, що підтверджується довідкою Регіонального центру професійно-технічної освіти № 1 м. Кременчука № 408 від 04 квітня 2019 року. З 12 травня 1989 року по 31 грудня 1993 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується карткою прописки Форми А. У зв`язку із відмовою Державної міграційної служби України в Полтавській області у видачі паспорту, йому необхідно встановити факт проживання на території України для отримання паспорту громадянина України, а тому він звернувся до суду. Ухвалою судді від 15 травня 2019 року було відкрито провадження у справі, визначено та залучено заявника та заінтересованих осіб, призначено судове засідання (а.с. 13). Заявник [PERSON] у судове засідання не прибув, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав, просив задовольнити (а.с. 18). Представник заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Полтавській області проти задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання на території України [PERSON] не заперечувала, про що надала письмову заяву (а.с. 19). Представник заінтересованої особи - Автозаводського районного відділу у місті Кременчуці Управління державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не прибув, керівництво якого про час, дату та місце розгляду справи було повідомлено належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в м. Іжевськ Удмуртської АРСР РР ФСР, що постає з довідки про народження № 2642, виданої 04 грудня 2006 року (а.с. 4). З 01 вересня 1980 року по 1988 року [PERSON] навчався в середній школі № 17 м. Кременчука, що підтверджується довідкою за № 01-22/237 виданою директором Кременчуцького ліцею № 17 «Вибір» імені М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради Полтавської області 04 квітня 2019 року (а.с.6). З 01 вересня 1988 року по 29 червня 1991 року заявник навчався в Кременчуцькому професійно-технічному училищі № 19, що підтверджується довідкою виданої директором Регіонального центру професійно-технічної освіти № 1 м. Кременчука № 408 04 квітня 2019 року. З 12 травня 1989 року по 31 грудня 1993 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується карткою реєстрації (прописки) « Форми А » (а.с.5). Заявник [PERSON] відбував покарання у Кременчуцькій виправній колонії № 69, а 07 березня 2019 року був звільнений по відбуттю строку покарання з прямуванням до місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Заявник [PERSON] не має паспорту громадянина України, а тому звернувся до органів УДМС України в Полтавській області із заявою про видачу паспорта громадянина України. Крюківський районний відділ у місті Кременчуці УДМС України в Полтавській області у листі за № 5317-9969/5317-19 від 06 березня 2019 року направленого заявнику під час перебування його у Кременчуцькій ВК № 69, повідомив, що він не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с. 7). Суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, підтверджується: - карткою реєстрації (прописки) «Форми А», - довідкою Кременчуцького ліцею № 17 «Вибір» імені М.Г. Неленя Кременчуцької міської ради Полтавської області 04 квітня 2019 року, - довідкою виданої директором Регіонального центру професійно-технічної освіти № 1 м. Кременчука № 408 04 квітня 2019 року. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується встановленими і дослідженими у справі доказами. Суд сприймає вказані документи як носії конкретної інформації факту проживання [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24 серпня 1991 року, які заінтересованими особами не спростовані. За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт постійного проживання [PERSON] , котрий народився [INFO] у м. Кременчуці Полтавської області, на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, заява підлягає частковому задоволенню, оскільки необхідність встановлення факту проживання заявником на теперішній час - відсутня.

Outcome: partial