Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

У травні 2017 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визначити їй додатковий строк на три місяці після набрання рішення законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті її баби, посилаючись на ті підстави, що після смерті її баби відкрилася спадщина у вигляді пенсійних накопичень, які залишилися після її смерті, так як позивач є єдиною спадкоємицею першої черги вона звернулася до 12 КДНК для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено з підстав пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, так як позивач є переселенкою із м. Донецьк та її бабуся проживала та померла теж у м. Донецьк їй було видано свідоцтво про смерть на території України, однак воно було фіктивним, а тому вона змушена була звернутися до суду для встановлення відповідного факту смерті після чого їй видано свідоцтво про смерть, такі обставини стали причиною пропущення зазначеного строку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та міце розгляду справи повідомлений належним чином, надіславши на адресу суду відзив в якому просив прийняти законне та обґрунтоване рішення, слухати справу без участі представника (а.с. 35, 36). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [INFO] померла [PERSON] у м. Донецьк (а.с. 8). [PERSON], яка була дочкою померлої [PERSON], [INFO] та матірю позивача померла [INFO] (а.с. 19). Згідно довідки від 13.10.2016 №2238 позивач є переселенкою із м. Донецьк (а.с. 13). На підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.02.2017 позивачем було отримано свідоцтво про смерть належної форми [PERSON], яка померла [INFO] у м. Донецьк (а.с. 17). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.04.2017 нотаріуса Дванадцятої КДНК позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із тим, що нею пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 6). Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 57 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень Цивільного кодексу про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи викладене суд приходить до висновку про визнання поважними причини пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її баби та визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved