Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 60000,00 дол. США, та трьох відсотків річних за період прострочення грошового зобов'язання з 18.10.2011 року по 14.05.2014 року, що за розрахунками позивача, наведеними в первинному позові та заяві про збільшення позовних вимог, в загальному розмірі еквівалентно 958890,55 грн. В обґрунтування вимог позову [PERSON] вказував на укладення між сторонами договору позики, відповідно до умов якого відповідач отримала у позику грошові кошти в розмірі 60000,00 дол. США та зобов'язалась у строк до 17 жовтня 2011 року повернути такі кошти, однак [PERSON] свої зобов'язання з повернення позики посилаючись при цьому на скрутне матеріальне становище належним чином не виконує, в зв'язку з чим, на думку позивача він має достатні підстави для звернення до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення заборгованості за договором позики та передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України штрафних санкції у розмірі 3% річних за весь час прострочення грошового зобов'язання. Разом з тим позивач вказав, що на підтвердження укладення вказаного договору позики відповідачем було складено розписку, копія якої є додатком до заявленого позову, а за такого, посилаючись на положення діючого законодавства просив суд задовольнити заявлені вимоги. В судовому засіданні позивач та представник позивача уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених за текстом позовної заяви підстав. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги та викладені у позові обставини визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Вислухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши письмові докази у справі суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає їх такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до положень ч.4 ст. 174 ЦПК України суд, у разі визнання відповідачем пред'явленого до нього позову, за наявності на таке правових підстав - ухвалює рішення про задоволення позову. Так згідно наданих сторонами пояснень та тексту розписки від 17.10.2006 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи, [PERSON] отримала від [PERSON] позику в розмірі 60000,00 дол. США, що на час отримання позики еквівалентно 303000,00 грн., та зобов'язалась повернути такі кошти позикодавцю у строк до 17.10.2011 року в гривнях, в розмірі еквівалентному 60000,00 дол. США на день повернення позики. Згідно наданих сторонами пояснень щодо обставин справи сторонами було визнано, що до теперішнього часу зобов'язання відповідача з повернення позики не виконано, та таким чином прострочення грошового зобов'язання має місце у період з 18.10.2011 року по час вирішення справи судом (21.11.2014 року). Відповідно до положень ст. 57, 58, ч.1 ст. 61 ЦПК України суд вважає такі фактичні обставини справи доведеними. Згідно аналізу правових положень, закріплених ст.ст. 530, 610, 629, 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання речей або коштів, щодо яких він укладається, та такий договір з моменту його кладення є обов'язковим для виконання сторонами у відповідності до його умов, зокрема позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у погоджені сторонами строки та у належному розмірі. При цьому порушенням вказаного зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом такого зобов'язання, зокрема порушення строків повернення позики, що відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦПК України покладає на позичальника обов'язок по сплаті на користь позикодавця, за його вимогою, 3-и відсотки річних за увесь час прострочення грошового зобов'язання. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, ст. 15,16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення шляхом звернення за його захистом до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до положень ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони зобов'язання можуть визначити його грошовий еквівалент в іноземній валюті, та при цьому згідно ч.2 ст. 33 ЦК України визначено, що у зобов'язання, визначеного у грошовому еквіваленті до іноземної валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, зважаючи на положення ч. 1 ст. 625 ЦК України (боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання), та на надані стороною позивача розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем, що у судовому засіданні були визнані представником відповідача у повному обсязі, та згідно яких станом на 21.11.2014 року сума заборгованості відповідача за тілом позики у гривневому еквіваленті становить 908764,02 грн., (відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним Банком України на рівні 100 дол. США до 1514,6067 грн., з чого випливає, що 60000,00*1514,60,67/100 = 908764,02), та по сплаті трьох відсотків річних за період з 18.10.2011 року по 14.05.2014 року (що становить 864 дні) складає 50126,63 грн. (705871,26 грн. (сума боргу відповідача за розрахунком заборгованості у первинному позові, підрахована за офіційним курсом долара США станом на 14.05.2014 року) *3%/365*864), суд доходить про наявність підстав для задоволення позову та стягнення такої заборгованості з відповідача на користь позивача за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених таким позивачем судових витрат в загальному розмірі 3654,00 грн.

Outcome: approved