Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив: - усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном квартирою [ADDRESS] шляхом заборони громадянину [PERSON] будь-якими діями та у будь-який спосіб перешкоджати йому у вільному доступі до нерухомого майна - квартири [ADDRESS] та користуватися ним всередині на власний розсуд; - зобов'язати громадянина [PERSON] припинити будь-які дії по перешкоджанню йому у володінні, користуванні та розпорядженні належним на праві власності нерухомим майном - квартирою [ADDRESS]; - визнати громадянина [PERSON] таким, що не набув право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]; - виселити громадянина [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позову зазначив, що він являється єдиним власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані та проживають його донька - [PERSON] та його онук - [PERSON] Також у квартирі проживає чоловік його доньки - [PERSON] Позивач зазначає, що [PERSON] у його квартирі знаходиться незаконно, дозволу на його заселення він не надавав, письмової угоди про порядок користування окремими жилими приміщеннями у квартирі він не укладав. Більше того, [PERSON] не дає позивачу можливості в повній мірі володіти та користуватись належним йому майном. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що підтримує позов та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки Форма № 3 від 07.11.2014 у вказаній квартирі проживає (зареєстровані) позивач, його донька - [PERSON] та його онук - [PERSON] Відповідно до заяви [PERSON] від 24.11.2014, засвідченої обслуговуючим житлово-будівельним кооперативом «ГРАНІТ», останній проживає у [ADDRESS] та підтверджує той факт, що до нього неодноразово звертався сусід [PERSON] за допомогою відкрити йому вхідні двері до квартири [ADDRESS]. Це було 4 рази на протязі з 2011 року по 2014 рік. Проникаючи в квартиру через кухонне вікно, у квартирі знаходились, зокрема, [PERSON] та [PERSON], але двері чомусь не відчиняли. Крім того, відповідно до заяви інших співмешканців будинку від 24.11.2014, засвідченої обслуговуючим житлово-будівельним кооперативом «ГРАНІТ», сусіди позивача підтверджують той факт, що в період 2011-2014 років останнього не впускали в його квартиру. Відповідно до постанови дільничного інспектора міліції Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві Зубатіна С.С. про відмову в порушенні кримінальної справи від 06.06.2012, в ході проведення перевірки встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою, в якій повідомив, що в нього час від часу з дочкою та її чоловіком гр. [PERSON] виникають конфлікти. Так, 27.05.2012 близько 17-00 год. за місцем мешкання виник черговий конфлікт, в ході якого [PERSON] завдав йому тілесних ушкоджень. Згідно акту СМЕ № 2752 від 26.01.2012 тілесні ушкодження отримані під час конфлікту гр. [PERSON] за ступенем тяжкості та тривалістю розладу здоров'я відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відповідно до листів Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві від 03.12.2014 № 54/с-4234, С-4357, від 21.05.2014 № 54/С-1215 звернення [PERSON] стосовно вчинення відносно нього можливих неправомірних дій з боку [PERSON], в ході перевірки було неодноразово відвідано зазначену адресу, де вхідні двері ніхто не відчинив. Згідно з Витягом з протоколу № 5/2015 від 20.05.2015 Засідання Правління Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «ГРАНІТ», [PERSON] рекомендовано вирішити конфліктні питання з тимчасовим мешканцем [PERSON] через звернення в суд, тобто у порядку цивільного судочинства згідно чинного законодавства України. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1 ст. 317 ЦК України. Статтею 319 ЦКУкраїни визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 ЦК України). Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК країни). Відповідно до частини 1 статті 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Стаття 116 ЖК Української РСР вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення. Вина цих осіб носить характер умислу або грубої необережності. Наймач відповідає за дії малолітніх та неповнолітніх дітей. Під систематичністю розуміють скоєння двох і більше таких правопорушень; б) використання його не за призначенням. Це використання житлового приміщення не для проживання, а для розміщення майстерні, складу, підсобних приміщень, утримання тварин тощо; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку. У всіх трьох випадках до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Як вбачається, позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача, проте адміністративної або кримінальної відповідальності він не притягався у зв'язку з цим. Як встановлено судом, відповідач систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для позивача проживання разом з ним в одній квартирі, чим порушуються як і право власності позивача, так і його особисті немайнові права, обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, відтак останній підлягає виселенню із належної позивачу квартири. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, суд знаходить доведеним той факт, що відповідач чинить перешкоди позивачу у реалізації ним права власності та користування квартирою, а тому приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов'язання відповідача припинити такі дії. При цьому не підлягають задоволенню вимоги позову про визнання [PERSON] таким, що не набув право користування жилим приміщенням, у зв'язку із тим, що такий обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неналежним, а негаторні позовні вимоги вже судом задоволені та в повній мірі відновлюють порушене право [PERSON] На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial