Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У травні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: Запорізька районна державна нотаріальна контора, Територіальна громада в особі Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельній ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 24.06.2009 року помер її чоловік [PERSON], який за своє життя набув статусу пенсіонера сільськогосподарського підприємства ДП «Сонячне». Також позивачка зазначила, що на цей час правонаступником ДП «Сонячне» є Приватне акціонерне товариство «Сонячне 2007». Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації №720 від 07.07.2008 року «Про передачу у власність земельних часток (паїв) громадянам-членам ДП «Сонячне» та пенсіонерам з їх числа на території Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області та виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», з урахуванням змін до нього, внесеними розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації №1694 від 22.12.2008 року, [PERSON] було виділено в натурі (на місцевості) із земель реформованого ДП «Сонячне і передано безоплатно у власність земельні ділянки: -рілля земельна ділянку №173 площею 5,6753 га -пасовища земельна ділянка №27 площею 0,5640 га -сіножаті земельна ділянка № 28 площею 2,0729 га. Також із позову [PERSON] вбачається, що за своє життя [PERSON] отримав\~\~ державний акт на право приватної власності лише на земельну ділянку рілля площею 5,6753 га, яку позивачка успадкувала та отримала в Запорізькій районній державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом. На інші дві ділянки померлий [PERSON] при житті не отримав державні акти на право приватної власності на землю. Позивачка вказала, що при звернені до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, 07.04.2017 року їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначені ділянки на імя спадкодавця, тому позивачка була вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить суд взнати за нею право власності право власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки : пасовища земельна ділянка №27 площею 0,5640 га (кадастровий № 2322188800:03:001:3083), сіножаття земельна ділянка №28 площею 2,0729 га (кадастровий №2322188800:01:001:3067), які належали її померлому чоловіку. В попереднє судове засідання позивачка не зявилася, однак від її представника надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає та проти заочного рішення не заперечує. Представник Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області до суду не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Представники третьої особи Запорізької районної державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про слухання справи за її відсутності. Представник третьої особи територіальної громади в особі Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання також не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, заяв або клопотань до суду не надавав. У звязку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, та повністю підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №330049 від 29.06.1974р., позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №147361 від 26.06.2017 року, чоловік позивачки - [PERSON] помер 24.06.2009р. За час свого життя [PERSON] набув статусу пенсіонера сільськогосподарського підприємства ДП «Сонячне», землі якого, відповідно до ст. 25 ЗК України у порядку приватизації були передані працівникам цього підприємства, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки(паю). Рішення про приватизацію земель ДП «Сонячне» прийнято Запорізькою райдержадміністрацією, як органом виконавчої влади за клопотанням працівників та пенсіонерів цього підприємства, в тому числі і померлому батьку позивачки. Правонаступником ДП «Сонячне» на цей час є Приватне акціонерне товариство «Сонячне 2007». Розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації №720 від 07.07.2008 року «Про передачу у власність земельних часток (паїв) громадянам-членам ДП «Сонячне» та пенсіонерам з їх числа на території Сонячної сільської ради Запорізького району Запорізької області та виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», з урахуванням змін до нього, внесеними розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації №1694 від 22.12.2008 року було виділено в натурі ( на місцевості) із земель реформованого ДП «Сонячне і передано безоплатно у власність земельні ділянки: рілля, сіножаті, пасовища у розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам членам ДП «Сонячне» та пенсіонерам з їх числа на території Сонячної сільської ради згідно додатку та рекомендовано замовити виготовлення державних актів на право власності на земельну ділянку. Вказаним розпорядженням, померлому [PERSON], як пенсіонеру підприємства було виділено: рілля земельна ділянку №173 площею 5,6753 га; пасовища земельна ділянка №27 площею 0,5640 га; сіножаті земельна ділянка № 28 площею 2,0729га. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Згідно зі ст.1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді вказаних земельних ділянок. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Судом була витребувана спадкова справа №406/2009, яка була відкрита 25.08.2009 р. за заявою позивачки Відповідно до матеріалів спадкової справи, позивачка [PERSON] прийняла спадщину, про що нею було складено заяву, зареєстровану 25.08.2009р. за №\~406. Окрім неї, спадкоємцями за законом є ще сини спадкодавця: [PERSON] та [PERSON]. Однак, відповідно до заяв, які містяться в матеріалах спадкової справи, вони відмовилась від прийняття спадщини. Крім того, як вбачається із матеріалів спадкової справи, позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку рілля площею 5,6753 га. Відповідно до постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій від 07.04.2017р., у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивачці відмовлено у видачі свідоцтв про спадщину за законом. Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення. Відповідно до ст. 1299 ЦК України : якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як розяснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було здійснено державну реєстрацію права на спадщину ( ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність державної реєстрації на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який, оформивши спадщину, не здійснив її державної реєстрації ( ст.1299 ЦК України). На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є законними, достатнім чином обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог позивачки не порушує невизнані або оскаржувані права, свободи чи інтереси будь-яких осіб. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved