Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] направила на адресу Технічного директора АТ «Херсонобленерго» Гончарова В.Д. заяву звернення від 22.03.2020 року, в якій містилась інформація про порушення [PERSON] положень законодавства України. Заява містить фактичні твердження про скоєння позивачем ряду умисних злочинних діянь, таких як спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] та її чоловікові, пошкодження їх майна, в тому числі шляхом вчинення підпалів, виготовлення вибухових речовин на робочому місці та їх продаж. Разом з тим, усупереч принципу презумпції невинуватості поширена інформація не містить жодного посилання на вирок суду, яким встановлена вина позивача та який набрав законної сили. Крім того, відповідачем у вказаній заяві поширена недостовірна інформація з приводу того, що позивач є небезпечною особою, доводить матір відповідача до гіпертонічних кризів, зловживає алкоголем, перебуває на робочому місці у нетверезому стані, порушує трудову дисципліну. Вказані відповідачем у заяві-звернення твердження не є оціночними судженнями, а є відомостями про факти, які можуть бути доведені або спростовані у передбаченому законом порядку.\~ Позивач зазначає, що з 1998 року працює в АТ «Херсонобленерго» на посаді електромонтера диспетчерського устаткування та телеавтоматики 4 розряду, за місцем роботи характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни жодного разу не притягувався. Поширена відповідачем інформація є негативною, недостовірною та порушує його особисті немайнові права, ганьбить його честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації як працівнику АТ «Херсонобленерго». У зв`язку з неправомірним поширенням відповідачем недостовірної інформації він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу, оскільки занепокоєний тим, як інші люди та його керівництво, будуть сприймати такі повідомлення, вимушений постійно пояснювати оточуючим, друзям та знайомим, колегам по роботі, що він не вчиняв таких дій, що призводить до сильних душевних страждань його та членів його сім`ї. Позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію інформацію стосовно нього, поширену відповідачем [PERSON] у заяві-зверненні від 22.03.2020 року, направлену на ім`я Технічного директора АТ «Херсонобленерго» [PERSON] та заборонити відповідачеві поширення зазначеної інформації. Зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію шляхом замовлення за власний рахунок та розміщення у друкованому засобі масової інформації газеті «Нове життя» та на сайті http://ivanivka.info/ Інтернет-видання про життя Іванівки та Іванівського району (Херсонська область) інформації про рішення у зазначеній справі не пізніше одного місяця з дня набрання судовим рішенням по зазначеній справі законної сили, тексту спростування наступного змісту: Заголовок «Спростування недостовірної інформації відносно [PERSON] ». Текст спростування: «На виконання рішення Іванівського районного суду Херсонської області від (вказати дату рішення по справі) по справі № (вказати номер рішення по справі), я, [PERSON] , спростовую недостовірну інформацію, поширену мною відносно [PERSON] у Заяві-зверненні від 22.03.2020 року, направленій мною до АТ «Херсонобленерго»». Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 30 000 гривень та сплачений ним судовий збір у сумі 2942,80 грн. Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 29 травня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з призначенням по справі підготовчого судового засідання (а.с.46). 06 жовтня 2020 року до суду від представника відповідача адвоката Пестрецової Р.Г. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.80-82), згідно якого, відповідач позовні вимоги не визнає, вважаючи їх необґрунтованими. Зазначає, що обставини викладені у заяві-зверненні від 22.03.2020 р. [PERSON] є та були предметом перевірки правоохоронних органів та не можуть вважатись недостовірною інформацією. Відповідач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами щодо вчинення позивачем по відношенню до неї та її близьких осіб протиправних дій, пошкодження її майна, жорстокому поводженні з її худобою, що підтверджується рапортами поліцейських та Витягами з ЄРДР, що у сукупності доводять про негідну поведінку позивача у суспільстві, таку що суперечить моралі суспільства та вважається неадекватною. Звертаючись з листом до керівництва підприємства АТ «Херсонобленерго» [PERSON] розраховувала, що цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, однак жодних відповідей не отримала. Тобто, звертаючись до керівництва підприємства АТ «Херсонобленерго» [PERSON] намагалась реалізувати своє право на звернення, передбачене ст.41 Конституції України та Законом України «Про звернення громадян», аби довести до відома та отримання належного реагування відповідних органів в межах їх компетенції. Висловлення [PERSON] у контексті вільної полеміки щодо проблеми, яка виникла у зв`язку із протиправними діями позивача, є оціночними судженнями відповідача щодо цих подій та явищ. Сам факт, сприйняття позивачем суб`єктивних суджень, як таких, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію не дає права на відшкодування шкоди, оскільки відсутній факт порушення його прав з боку відповідача. Згідно документів наданих до позову, позивач за місцем роботи характеризується позитивно і з боку керівництва відсутня жодна реакція на дане звернення [PERSON] .\~ Просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 23.10.2020 року представником позивача адвокатом Соболь О.М. подано до суду відповідь на відзив (а.с.98-105), посилаючись на те, що надані до відзиву представником відповідача копії документів з правоохоронних органів за зверненнями [PERSON] жодним чином не підтверджують неправдиву інформацію викладену у зверненні відповідача. Правоохоронними органами розглядались саме факти, викладені у зверненнях [PERSON] , а не оціночні судження, та за результатами розгляду повідомлень про вказані факти жодних ознак вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі їх вчинення позивачем не було виявлено. При цьому, [PERSON] ніколи не був у статусі підозрюваного, обвинуваченого, підсудного та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності. Звернула увагу суду на Постанову Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №727/8388/17, в якій викладена позиція, що неправдива інформація відносно вчинення особою діянь, які підпадають під ознаки злочинів, є інформацією, яка підлягає спростуванню, а не оціночними судженнями. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.114). Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, додавши, що 14.03.2020 року у нього з сусідами [PERSON] виник конфлікт з приводу межової загороди між їхніми земельними ділянками, в ході якого йому було заподіяно останніми тілесні ушкодження, внаслідок чого він проходив стаціонарне лікування в Іванівській районній лікарні зі струсом головного мозку. Коли вийшов на роботу, то керівник відразу викликав його на «планьорку», де йому було повідомлено про надходження заяви [PERSON] та її зміст. Директор у присутності інших\~ працівників висловився: «Чи потрібен нам такий працівник?». Після ознайомлення зі змістом заяви відповідача відносно нього, він відчував сором, недовіру колективу, який дивився на нього як на «героя». Дисциплінарні стягнення після розгляду заяви [PERSON] до нього не застосовували, очікують на рішення по даній справі. Представник позивача адвокат Кобець О.О. підтримав позовні вимоги свого довірителя, посилаючись на обставини викладені в позові та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що дійсно власноруч написала заяву-звернення та направила за місцем роботи позивача, внаслідок негативної поведінки останнього до її сім`ї. 14.03.2020 року позивач заподіяв їй та її чоловікові біля їх двору тілесні ушкодження, з цього приводу вони зверталися до поліції, відомості про кримінальне правопорушення було внесено до ЄРДР. З приводу нападу позивача на неї з лопатою до поліції не зверталась. У 2018 році було здійснено двічі підпал її скирт, вона з цього приводу зверталась до поліції, де підозрюваним вказувала [PERSON] , оскільки були знайдені вибухові пристрої. Доказів лікування позивача від алкоголізму у неї немає, про це їй відомо зі слів інших осіб. Щодо перебування позивача на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, про те, що він є небезпечною особою та має порушення психіки - це її суб`єктивна думка, зроблена внаслідок протиправної поведінки позивача. Заяву-звернення спочатку написала до керівника Іванівського РЕЗ і ЕМ, проте не отримавши відповіді на звернення, написала листа на ім`я технічного директора АТ «Херсонобленерго» з метою перевірки інформації, однак жодних відповідей не отримувала. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача адвокат Пестрецова Р.Г. позов не визнала, посилаючись на заперечення викладені у відзиві на позовну заяву. Просила у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, додавши що після звернення відповідача з заявою за місцем роботи її чоловіка, останній почав скаржитися на порушення нервової системи, артеріального тиску, безсоння, оскільки відчував сором, нервові хвилювання від неправдивих чуток, які було поширено відповідачем у даному листі та серед мешканців смт.Іванівка.\~ Їх сім`я змушена постійно відповідати на запитання оточуючих з приводу неправдивої інформації поширеної відповідачем. Її чоловік спиртні напої не вживає, має у власності автомобіль, на якому щодня їздить до роботи та забирає з дитсадочка онуку. Поширена відповідачем інформація є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію її чоловіка.\~\~\~\~\~\~ Свідок [PERSON] в суді показав, що з 1996 року він працював в Іванівському РЕЗ і ЕМ на посаді головного інженера, а з грудня 2020 року є начальником Іванівського РЕЗ і ЕМ. У березні 2020 року начальник Іванівського РЕЗ і ЕМ [PERSON] на «планьорці», де був присутній він та інші працівники підприємства (8-10 осіб), повідомив про заяву [PERSON] та оголосив її, зі змістом якої він особисто ознайомився. Заява містила негативну інформацію відносно їх працівника [PERSON] . Заява була адресована на ім`я технічного директора АТ «Херсонобленерго», яка в подальшому направлена до Іванівського РЕЗ і ЕМ для розгляду. На його підприємстві факти зазначені у листі не підтверджено. Жодного разу не зустрічав позивача у стані алкогольного сп`яніння на робочому місці. На вимогу АТ «Херсонобленерго» він надавав службову записку та характеристику на [PERSON] . Службове розслідування по даній заяві не проводилось та заходи дисциплінарного або осуджувального впливу до позивача не застосовувались. Позивача за місцем роботи охарактеризував з позитивної сторони, як дисциплінованого, відповідального працівника, який завжди виконував всі обов`язки та доручення керівника, користується повагою у трудовому колективі, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Ставлення оточуючих та працівників установи до [PERSON] не змінилось. Також додав, що позивач працює разом з іншим робітником в кабінеті, де є апаратура зв`язку «апаратна». Заперечив інформацію щодо виготовлення на підприємстві вибухових пристроїв. Свідок [PERSON] в суді показав, що він працює в Іванівському РЕЗ і ЕМ. В березні 2020 року на зборах підприємства, де були присутні начальник, головний інженер, голова профкому, працівники, всього близько 14 осіб, була оголошена заява від [PERSON] , яка містила негативну інформацію відносно працівника [PERSON] щодо заподіяння останнім тілесних ушкоджень, спорів щодо земельних ділянок між сусідами, вживання спиртних напоїв. Позивач на цих зборах був відсутній, оскільки перебував на лікарняному. Присутні на зборах обурились з приводу оголошеної інформації у заяві [PERSON] , та не сприймали її як достовірну, оскільки знають позивача як добру та порядну людину, не здатну на вчинення подібних дій. Він особисто знає позивача, як адекватного, кваліфікованого працівника, який не вживає спиртних напоїв. Позитивне ставлення працівників підприємства до позивача не змінилося.\~ Свідок [PERSON] в суді показала, що вона є сусідкою [PERSON] . Позивача охарактеризувала з позитивної сторони, який спиртні напої не вживає, скандалів не вчиняє. Про лист [PERSON] дізналася від [PERSON] , яка прийшла до неї додому зі словами «Послухай, що пишуть» і зачитала зміст цього листа. Також додала, що було два випадки, коли у [PERSON] згоріли скирти, проте [PERSON] в той день не було в Іванівці. Свідок [PERSON] в суді показав, що у нього з позивачем добрі відносини, останній працює і Іванівському РЕЗ і ЕМ, випадків перебування того у стані алкогольного сп`яніння не бачив. Свідок [PERSON] в суді показала, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] . Позивача характеризує як гарну людину, дідуся, чоловіка. Випадків вживання сім`єю позивача спиртних напоїв не помічала. У позивача є автомобіль, на якому той кожного дня забирає онуку з садочка. Від мешканців Іванівки дізналася, що [PERSON] написала листа за місцем роботи позивача про протиправні дії останнього, що позивач начебто виготовляє бомби. Про зміст даного листа згодом цікавилась у дружини позивача. Також додала, що з 2017 року між нею та відповідачем теж склалися неприязні відносини внаслідок спору щодо межової загороди між їх будинками. Відповідач відносно неї також направила листа до Іванівської селищної ради з неправдивими відомостями негативного характеру. Щодо підпалу скирт, то відповідач, крім позивача, обвинувачувала і її у цих підпалах, розвішувала плакати на їх парканах з написами «Співучасники злочинів».\~\~\~ Заслушавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , 1955 року народження, з 1998 року працює у акціонерному товаристві «Херсонобленерго» на посаді електромонтера диспетчерського устаткування та телеавтоматики 4 (четвертого) розряду (Служба засобів диспетчерського та технологічного управління), що підтверджується витягом з наказу АТ «Херсонобленерго» №530-к від 09.09.1998 року та довідкою з місця роботи від 07.05.2020 року №22/26-142 (а.с.22-23). Також встановлено, що 31 березня 2020 року на ім`я Технічного директора АТ «Херсонобленерго» Гончарова В`ячеслава Даниловича надійшла заява-звернення від 22.03.2020 року направлена [PERSON] , мешканкою [ADDRESS] , в якій остання поширила інформацію щодо працівника АТ «Херсонобленерго» [PERSON] наступного змісту: « [PERSON] ! З великою повагою до Вас звертаюсь прийняти до відома та вжити заходів реагування до співробітника Іванівського РЕС і ЕМ Херсонської області Іванівського района - [PERSON] , який 14.03.2020 р., перебуваючи у нетверезому стані, вдерся на територію сусіднього подвір`я (тобто нашого), так як являється нашим сусідом, та не відомо для чого побив та потрощив межову загороду між нашими будинками, яка знаходилась в ідеальному стані і була встановлена моїм чоловіком в 2018 році за власний рахунок. При виявлені нами скоєного, перебуваючи в шоковому стані я та мій чоловік намагались вигукати зі свого подвір`я [PERSON] та потребувати пояснення, навіщо він так накоїв і для чого, на що той підбіг і вдарив неочікувано мого чоловіка сапою по голові та обличчю так, що держак сапи переламався на ньому, а потім гострим кінцем металевої сапи розрубав моєму чоловікові руку, тобто наніс тілесні ушкодження. По даному факту мною було здійснено звернення до Іванівського відділення поліції, де за фактом спричинення тілесних ушкоджень відомості слідчим СВ Іванівського ВП внесено до ЄРДР. Поліцію викликала я. Покалічивши мого чоловіка [PERSON] кинувся душити мене за горло, здавивши в області шиї мою одежу так, що я не могла декілька секунд дихати, це із-за того, що я намагалась захистити свого чоловіка від побиття. А потім мій чоловік, побачивши, що [PERSON] мене душе, відштовхнув від мене цього маніяка на відстань, але не бив його. А ще [PERSON] по нас почав кидати залізну трубу і попадав будь-де. В нас з чоловіком нічого не було в руках, щоб оборонятись, ми ж хотіли розібратися усно, а не битись, як це постійно робе [PERSON] . Раніше цей громадянин кидався на мене з лопатою, за те що я вийшла, коли він в нетверезому стані перекопував нашу стежку, що знаходиться на городі, а одного разу побив граблі на наших воротах, вибив у граблів 3 зубці металевих і опустив залізні ворота (одну зі сторін) на 2-3 см в низ. В Іванівському відділенні поліції від мого імені та від імені мого чоловіка\~ на гр. [PERSON] знаходиться 4 звернення. Раніше в 2018 році ним уже було пошкоджено наше майно. Про це свідчать заяви до поліції Іванів.відділення, які я можу по запиту їх отримати і надати Вам їх для підтвердження. Також громад. [PERSON] підозрюється в пожежах, які двічі були скоєні в 2018 році 19.09.2018 та 22.11.2018 р., під час яких було знищено всі заготовлені нами корми на зиму для великої рогатої худоби. Прийшлось по льоду та холоду звозити з усього району солому, яку в зимовий час ніхто не продає. Цей громадянин дуже небезпечна особа не тільки коли знаходиться дома, ай на своїй посаді. Від нього можна очікувати що завгодно (коли він вживає алкоголь, або на другий день із залишками алкоголя). Не секрет для оточуючих, що раніше до того як він працював в РЕС і ЕМ - цей чоловік неодноразово кодувався від алкоголізму. Зараз [PERSON] та його дружина (яка після роботи дуже часто на підпитку), розпускають по селищу плітки, що мій чоловік бив [PERSON] , але це не правда, якою ця підла сім`я хоче себе захистити від оголосу та осуду оточуючих людей совість взагалі відсутня. Мій чоловік не палить, не вживає алкоголь, є гарним чоловіком та батьком і гарним господарем. Зараз із-за побиття проходе лікування в 2-х лікарів терапевта та стоматолога. До мене надійшли чутки, що [PERSON] лікується в рай лікарні, зрозуміло, як говорять в народі, почув, що «пахне жареним» і ситуацію намагається свою врятувати. Але ж постійно, будучи дома в нетверезому стані та 14.03.20 р. так нівечивши та бивши нашу загороду [PERSON] міг себе просто на ній загубити, прикладаючи велику силу у своєму похилому віці. Якщо він лікується, то наша сім`я до цього не має ніякого відношення. Я не знаю, що в подальшому часі очікувати від [PERSON] , адже він здатен на незаконні дії. З нами проживає літня мама. Мама є інвалідом і часто знаходиться на подвір`ї в інвалідному візочку, яка постійно від витівок такого сусіда отримує стреси та гіпертонічні кризи, при яких доводилось вже декілька разів викликати невідкладну допомогу. Я вважаю, що керівництву такої відповідальної організації як Херсонобленерго треба замислитись, чи можна довіряти людині електроприбори, людині, яка має проблеми з алкоголем та має скриту форму порушення психіки? Прийде час і [PERSON] , я впевнена в цьому, щось натворе і на робочому місці, якщо його щось не влаштує. Цей чоловік ( [PERSON] ) потребує на думку оточуючих проходження обстеження у лікаря-нарколога та психіатра, так як є дуже небезпечним підозрілим типом. Матеріали по справі знаходяться в Іванівському відділенні поліції та проводиться розслідування. В Литвиненка на роботі в Іванівському РЕС і ЕМ є свій кабінет, розташований на другому поверсі, де є змога зачинитись там, як говорять його колеги і робити там що завгодно, до нього туди з колег ніхто не заходить. Самі колеги говорять, що на робочому місці він виготовляє радіо-приймачі і продає їх по 4 тисячі грн. Ми підозрюєм, що і вибухові речовини, які було знайдено при при пожежах у нас в скиртах і вилучено при працівниках МЧС та поліцейських - це діло рук [PERSON] . Ці вибухові речовини більше всього були виготовлені на робочому місці, де йому ніхто не заважає. Я та моя сім`я з відчаєм та від безвихідності та безкарності просить Вас прийняти все це до уваги і зробити висновок. …..З повагою до [PERSON] 22.03.2020 р.» (а.с.24-29). Зміст заяви-звернення [PERSON] доводився до відома керівництва компанії, безпосереднього керівника [PERSON] , керівників та працівників підрозділів АТ «Херсонобленерго», уповноважених на розгляд питань, порушених у зверненні, що підтверджується листом АТ «Херсонобленерго» від 20.07.2020 року (а.с.84). Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язку не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~ (далі Постанова Пленуму ВСУ) роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За замістом пункту 6 Постанови Пленуму ВСУ у разі поширення про фізичну особу недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, ця фізична особа вправі пред`явити позов про захист її гідності, честі чи ділової репутації. У пункті 15 Постанови Пленуму ВСУ міститься роз`яснення про те, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; викладення в характеристиках, заявах, листах,\~ адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням (п. 19 Постанови Пленуму ВСУ). Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46). Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Позивач у позові зазначає, що поширена відповідачем у заяві-зверненні від 22.03.2020 року неправдива інформація, зокрема, щодо перебування його 14.03.2020 року у нетверезому стані, спричинення шкоди майну відповідача та нанесення відповідачу та її чоловікові [PERSON] 14.03.2020 року тілесних ушкоджень; про пред`явлення йому підозр у вчиненні підпалів скирт відповідача, які мали місце 19.09.2018 р та 22.11.2018 р.; про те, що він на робочому місці має окремий кабінет, в якому начебто виготовляє вибухівку і радіоприймачі та здійснює їх продаж, не є оціночними судженнями, а є констатацією фактів, які можуть і мають бути доведені належними доказами (зокрема, ухваленням судом відповідних процесуальних рішень у кримінальній справі, результатами розслідувань фактів порушень трудової дисципліни). Суд погоджується з доводами позивача і вважає, що вислови відповідача у заяві-зверненні щодо позивача: «…- [PERSON] , який 14.03.2020 р., перебуваючи у нетверезому стані, вдерся на територію сусіднього подвір`я (тобто нашого),…побив та потрощив межову загороду між нашими будинками»;… «Вдарив неочікувано мого чоловіка сапою по голові та обличчю так, що держак сапи переламався на ньому, а потім гострим кінцем металевої сапи розрубав моєму чоловікові руку, тобто наніс тілесні ушкодження»;… «Покалічивши мого чоловіка [PERSON] кинувся душити мене за горло, здавивши в області шиї мою одежу так, що я не могла декілька секунд дихати»; …«Раніше цей громадянин кидався на мене з лопатою, за те що я вийшла, коли він в нетверезому стані перекопував нашу стежку, що знаходиться на городі, а одного разу побив граблі на наших воротах, вибив у граблів 3 зубці металевих і опустив залізні ворота (одну зі сторін) на 2-3 см в низ; …«Також громад. [PERSON] підозрюється в пожежах, які двічі були скоєні в 2018 році 19.09.2018 та 22.11.2018 р.»; .. «14.03.20 р. так нівечивши та бивши нашу загороду»;.. «На робочому місці він виготовляє радіо-приймачі і продає їх по 4 тисячі грн.»; …«Вибухові речовини, які було знайдено при пожежах у нас в скиртах і вилучено при працівниках МЧС та поліцейських - це діло рук [PERSON] . Ці вибухові речовини більше всього були виготовлені на робочому місці», є такими, що можуть бути перевірені на їх правдивість, оскільки містять ознаки кримінально-караних діянь, що у свою чергу виключає віднесення розповсюдженої інформації до оціночних суджень чи критичних зауважень. Інформація представлена у формі тверджень, носить фактичний характер, її поширення стосовно позивача має обвинувальний нахил звинувачення позивача у вчиненні кримінальних правопорушень. Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом - це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість. При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, необхідно визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювану заяву було зроблено (пункт 42 рішення від 21 вересня 2006 року в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); пункт 48 рішення від 12 січня 2012 року в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03)). Враховуючи системний аналіз норм КПК України та принцип презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, суд дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому із зазначених вище процесуальних статусів, має відношення до вчинення злочину, який розслідується. Відповідно до положень КПК України здійснюється досудове розслідування злочинів (статті 215, 216, 246, 294 КПК України), а про початок здійснення чи наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо стверджувати виключно у випадку наявності підозрюваних у таких провадженнях. Отже, посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку зі злочином, кримінальним провадженням чи його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 05 червня 2019 року у справі №727/8388/17. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зверталася до Іванівського відділення поліції Каховського ВП ГУНП в Херсонській області із заявами про вчинення кримінальних правопорушень (а.с.88, 91-93, 95). Так, з листа старшого слідчого СВ Іванівського відділення поліції Карпова Є.В. від 17.07.2020 року встановлено, що в провадженні слідчого відділення Іванівського відділення поліції перебували матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.11.2018 року за №12018230170000280 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України (умисне знищення або пошкодження майна) на підставі заяви [PERSON] . Вказане кримінальне провадження 28.06.2020 року закрито у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування (абз.14 ч.1 ст.284 КПК України). Сектором дізнання проводиться дізнання у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2020 року за № 12020230170000074 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на підставі заяви [PERSON] щодо спричинення йому 14.03.2020 р. тілесних ушкоджень [PERSON] . Дізнання у вказаному кримінальному провадженні триває, остаточне процесуальне рішення не прийнято (а.с.85-86). Згідно листа начальника Іванівського відділення поліції Каховського ВП ГУНП в Херсонській області Кузьменка І.В. від 26.09.2018 року направленого на ім`я [PERSON] вбачається, що за повідомленням від 19.09.2018 року за фактом займання скирт соломи Іванівським відділенням поліції була проведена перевірка. За результатами розгляду фактів викладених у повідомленні та згідно акту про пожежу встановлено, що займання скирт виникло у зв`язку з необережним поводженням з вогнем, прийнято рішення про закінчення перевірки у зв`язку з тим, що в даному випадку відсутні ознаки будь-якого кримінального чи адміністративного правопорушення (а.с.89-90). Доказів того, що відносно позивача є вирок суду про вчинення таких дій, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, на який вказала відповідач, чи докази того, що на час поширення оспорюваної інформації стосовно позивача складено та повідомлено про підозру у тому кримінальному правопорушенні, про які зазначила відповідач у своїй заяві-зверненні, останньою в судовому засіданні не надано. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що інформація викладена у вищезазначених висловлюваннях відповідача [PERSON] щодо позивача [PERSON] у заяві-зверненні від 22.03.2020 року, є\~ негативною, достовірність вказаної інформації відповідачем суду не доведено, тому така інформація є недостовірною. Щодо поширення відповідачем у заяві-зверненні від 22.03.2020 року інформації про знаходження позивача вдома та на робочому місці у нетверезому стані, неодноразового кодування від алкоголю, наявність психічного захворювання у позивача та отримання матір`ю відповідача гіпертонічних кризів внаслідок негативної поведінки позивача, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.\~ На думку суду, вказані твердження відповідача не є оціночними судженнями, а є відомостями про факти, які можуть бути доведені або спростовані в передбаченому законом порядку. В судовому засіданні відповідачем вказані твердження ніякими доказами не доведено та спростовуються показами свідків, зокрема, [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні стверджували, що випадків вживання [PERSON] спиртних напоїв або перебування ним на робочому місці в нетверезому стані не було, позивач є адекватною та порядною людиною. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, також охарактеризували позивача з позитивного боку, працьовитого, спиртних напоїв не вживає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що інформація викладена у висловлюваннях відповідача [PERSON] щодо позивача [PERSON] у заяві-зверненні від 22.03.2020 року, а саме: «До того як він працював в РЕС і ЕМ - цей чоловік неодноразово кодувався від алкоголізму»; «Постійно, будучи дома в нетверезому стані…»; «Мама…, яка постійно від витівок такого сусіда отримує стреси та гіпертонічні кризи, при яких доводилось вже декілька разів викликати невідкладну допомогу»; … «Людині, яка має проблеми з алкоголем та має скриту форму порушення психіки?», є негативною, а оскільки відповідачем не доведено протилежного, то така інформація є недостовірною. Отже, поширена відповідачем у заяві-зверненні від 22.03.2020 року недостовірна інформація є такою, що порушує немайнові права позивача та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, ч. 4 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Як встановлено у судовому засіданні, зміст заяви-звернення від 22.03.2020 року був опрацьований керівництвом АТ «Херсонобленерго» та керівництвом Іванівського РЕЗ і ЕМ (а.с.84), що також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили в судовому засіданні, що звернення [PERSON] розглядалося на виробничій нараді в присутності інших працівників, за наслідками розгляду головним інженером складалась службова записка на ім`я директора АТ «Херсонобленерго» (а.с.30-31). Відповідно зміст заяви відповідача завдав суттєву шкоду діловій репутації позивача, створивши негативне враження від його діяльності в очах керівництва і його колег, а також зміст заяви порушив його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Дана недостовірна інформація підлягає спростуванню відповідачем, яка поширила її. Згідно п.25 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. За приписами пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. При визначенні способу спростування недостовірної інформації, суд враховує спосіб її поширення, місце, де ця інформація була поширена, кількість осіб, що сприйняли цю інформацію, а тому вважає, що поширена відповідачем недостовірна інформація в заяві-зверненні від 22.03.2020 року відносно позивача, має здійснюватися у такий самий спосіб, у якій поширювалася, тобто, шляхом направлення відповідачем за місцем роботи позивача листа, в якому викласти спростування недостовірної інформації відносно [PERSON] та повідомити про ухвалене по даній справі рішення з викладенням його резолютивної частини. Даний спосіб, на думку суду, є найбільш адекватним способом захисту прав позивача. Разом з тим, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача спростовувати недостовірну інформацію шляхом розміщення у друкованому засобі масової інформації та на сайті Інтернет-видання про життя Іванівки та Іванівського району, як на цьому наполягав позивач. Доводи представника відповідача зазначені у запереченнях на позов, що [PERSON] звертаючись до керівництва підприємства АТ «Херсонобленерго» намагалась реалізувати своє право на звернення, передбачене ст.41 Конституції України та Законом України «Про звернення громадян», аби довести до відома та отримання належного реагування відповідних органів в межах їх компетенції, суд визнає безпідставними та відноситься до них критично. Суд вважає, що заява-звернення [PERSON] , яка була спрямована за місцем роботи позивача до Акціонерного товариства «Херсонобленерго», яке не відноситься до правоохоронних органів, містить інформацію про кримінально-каранні діяння і порушення законодавства позивачем. При цьому зміст заяви свідчить про те, що негативна інформація стосовно позивача була доведена до відома керівника підприємства, де працює позивач, з метою формування негативної думки з боку останнього щодо діяльності позивача, а не з метою ініціювання проведення передбачених законодавством перевірок. Стосовно позовних вимог позивача, щодо стягнення з [PERSON] 30000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до п. 4 ч. 2, ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач з 1998 року працює електромонтером в АТ «Херсонобленерго», за місцем роботи, згідно характеристики (а.с.32), характеризується позитивно, як дисциплінований, відповідальний працівник, що добре виконує свої обов`язки, не порушує трудову дисципліну та правила техніки безпеки на підприємстві. Попередження, догани за порушення трудової дисципліни та внутрішнього розпорядку не має, що також підтвердили в суді свідки [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає, що внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації відносно позивача, останньому заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди позивачу, суд виходить із характеру розповсюдженої інформації, місця та кола осіб, серед якого була розповсюджена ця інформація, соціального статусу позивача, його віку (65 років) та стажу трудової діяльності на цьому підприємстві (понад 20 років), а також те, що поширення відповідачем відносно позивача негативної інформації викликало у останнього занепокоєння, страждання, почуття сорому та приниження. З урахуванням обставин даної справи та

Outcome: partial