Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

У травні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 1992 року. За час перебування в зареєстрованому шлюбі [PERSON] набув корпоративні права як учасник господарських товариств в ПрАТ «СК «Ліберті» та ТОВ «Автобансервіс». Відповідно до статуту учасниками ТОВ «Автобансервіс» є ПрАТ «СК «Ліберті», якому належить 78% у статутному капіталі, а також серед інших [PERSON], якому належить 11% статутного капіталу. Відповідно до статут ПрАТ «СК «Ліберті» [PERSON] є акціонером компанії та власником 5000 акцій компанії, що складає 50% частки в статутному капіталі компанії. Тому [PERSON] належить частка більше 50% статутного капіталу ТОВ «Автобансервіс». Для внесення коштів в статутні капітали були використані спільні сімейні кошти, а тому вона має право на частину доходів від діяльності товариств. Нещодавно їй стало відомо, що у березні 2011 року між ТОВ «Автобансервіс» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено кредитний договір. При цьому 24 лютого 2011 року відбулись загальні збори учасників ТОВ «Автобансервіс», на яких було погоджено відкрити в банку відновлювальну кредитну лінію. Вказала, що вона є подружжям акціонера та їй на праві спільної сумісної власності належить частина прибутку від діяльності товариства, а згоди на участь в зборах учасників ПрАТ «СК «Ліберті» не надавала, тому повноваження на участь в зборах ТОВ «Автобансервіс» голови правління ПрАТ «СК «Ліберті» [PERSON] є сумнівними. Таким чином загальні збори товариства не були правомочними, оскільки вона як дружина основного акціонера не давала своєї згоди. Просила суд визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Автобансервіс», оформленим протоколом засідання загальних зборів учасників ТОВ «Автобансервіс» від 24 лютого 2011 року; судові витрати покласти на відповідачів. У судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні представник ТОВ «Автобансервіс» подала суду відзив на позовну заяву. Просила суд вирішити спір відповідно до вимог закону. У судовому засіданні представник ПрАТ «СК «Ліберті» подала суду письмові заперечення. Просила суд задоволити позов. У судовому засіданні представник [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив вирішити спір відповідно до вимог закону. У судовому засіданні представник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення. Просив суд відмовити в задоволенні позову як через необґрунтованість, так і через пропуск строку позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З поданого суду копії паспорту [PERSON] [NUMBER], виданого 21 лютого 2012 року ТУМ-2 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, вбачається, що 11 квітня 1992 року був зареєстрований шлюб з [PERSON], 1962 року народження. У поданій суду копії паспорта [PERSON], [NUMBER], виданого 20 травня 1999 року Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві, відсутня копія сторінки з штампом про реєстрацію шлюбу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України судом роз'яснювались в судовому засіданні права та обов'язки сторін щодо подачі доказів. Сторонами не подано суду для огляду оригінал свідоцтва про шлюб як належного доказу існування між [PERSON] та [PERSON] зареєстрованого шлюбу з 1992 року. При розгляді справи судом встановлено, що відповідно до поданого статуту ТОВ «Автобансервіс»: ПрАТ «Ліберті» володіє часткою вартістю15 600 000 грн., що відповідає 78% статутного капіталу, а [PERSON] володіє 2 200 000 грн., що відповідає 11% статутного капіталу товариства. 24 лютого 2011 року відбулись загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Автобансервіс». При цьому, в протоколі частка [PERSON] вказана в розмірі 1% від статутного капіталу. На засіданні були присутні учасники, в тому числі [PERSON] та ПрАТ «Ліберті» в особі голови правління [PERSON] На даних зборах погоджено відкриття у ПАТ Промінвестбанк товариству відновлювальної кредитної лінії для поповнення обігових коштів розмірі 10 000 000 дол. США, строком на три роки 6 місяців зі сплатою 10,75% річних за користування кредитом шляхом укладення кредитного договору, а також передачу ПАТ Промінвестбанк в іпотеку/заставу нерухомого майна. З поданого суду витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №21827114 від 31 березня 2016 року розмір внеску [PERSON] до статутного фонду ПрАТ «Ліберті» становить 5 000 000 грн. Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року: спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. У судовому засіданні представник позивача стверджував, що [PERSON] як дружина [PERSON], мала надавати згоду на укладення кредитного договору між ТОВ «Автобансервіс» та ПАТ Промінвестбанк, оскільки даний договір виходить за межі дрібного побутового. При вирішення даного спору суд враховує, що майно, в тому числі кошти, які внесені до статутного капіталу товариства, є власністю товариства та дане майно втрачає ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Тому учасники товариства мають право розпоряджатись належною часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-61цс13 від 3 липня 2013 року: господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»). Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 CК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї. Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що рішення загальних зборів товариства від 24 лютого 2011 року не порушують права позивача як дружини учасника та не можуть бути визнані недійсними з-підстав, викладених у позовній заяві. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed