Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 90000,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між 18 листопада 2016 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2417237, забезпечений транспортний засіб «Volkswagen», реєстраційний номер № [NUMBER] , оформлений полісом №АМ/534583. 12 червня 2017 року у м. Києві по вул. Харківське шосе, 19, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen» реєстраційний номер № [NUMBER] [PERSON] , та транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний № [NUMBER] . Вказана ДТП сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2017. Крім того, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року у справі № 755/9613/17, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказані постанови суду набрали законної сили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Chevrolet», д.н.з. [NUMBER] . 22 грудня 2017 року власник транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний № [NUMBER] , звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування та надав всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. 19 лютого 2018 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт і розрахунок страхового відшкодування, на підставі яких відповідно до платіжного доручення № ID-103244 від 19.02.2018 була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 24 247 грн. 37 коп. на користь власника транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний № [NUMBER] . На підставі п.п. а), в) п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просив позов задовольнити. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом належним чином за адресою реєстрації місця проживання, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не подав. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч. 1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 01.04.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом належним чином за адресою реєстрації місця проживання, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не подав. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч. 1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 листопада 2016 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2417237, забезпечений транспортний засіб «Volkswagen», реєстраційний номер № [NUMBER] , оформлений полісом №АМ/534583. 12 червня 2017 року у м. Києві по вул. Харківське шосе, 19, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Volkswagen» реєстраційний номер № [NUMBER] [PERSON] , та транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний № [NUMBER] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 серпня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. ч. 1 ст. 130 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Volkswagen» реєстраційний номер № [NUMBER] , внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Chevrolet», реєстраційний № [NUMBER] . 22 грудня 2017 року, власник транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний № [NUMBER] , звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування та надав всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування. Згідно ст. 29 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. З метою встановлення вартості збитків завданих потерпілій особі, було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу та складено Розрахунок № 19-D/34/2 від 21.09.2017р., згідно якого встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний № [NUMBER] , складає: 26 500 (двадцять шість тисяч п`ятсот) гривень 69 копійок. Разом з тим, уповноваженим представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» було проведено огляд пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, та складений огляд з переліком пошкоджених деталей автомобіля що потребують ремонту або заміни внаслідок ДТП, та переліком елементів кузову, що мають корозійні та інші пошкодження які не відносяться до даної ДТП. Згідно до протоколу огляду від 14.06.2017р. до переліку елементів кузову, що мають корозійні та інші пошкодження які не відносяться до даної ДТП від 12.06.2017р. тобто частково або повністю мали втрату первісних, технічних та технологічний якостей зумовлених впливом навколишнього середовища або умовами експлуатації входять: задня частина кришки багажника. Вартість матеріального збитку щодо відновлення складових частин які були пошкоджені до ДТП, згідно Калькуляції №91-D/35/2 від 17.12.2017 складає - 1253,33 грн. без ПДВ. Таким чином, розрахунок проводився за вирухуванням матеріального збитку по вищевказаних пошкодженням та становить 26500 грн. - 1253,33 грн. = 25 247, 37 грн. Окрім того, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АК/2417237, передбачає франшизу у розмірі 1 000 грн. 00 коп. лютого 2018 року, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено страховий акт і розрахунок страхового відшкодування, на підставі яких відповідно до платіжного доручення № ID-103244 від 19.02.2018р. була здійснена виплата страхового відшкодування в розмірі 24 247 грн. 37 коп. на користь власника транспортного засобу «Chevrolet», реєстраційний № [NUMBER] . Згідно п.п. а), в) п. 38.1 ст. 38 вказаного Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки відповідач не відшкодував шкоду в добровільному порядку та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. 22 липня 2019 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» зверталось до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, однак вказане звернення було проігноровано та станом на момент подання даної позовної заяви до суду, з боку [PERSON] не було здійснено жодних виплат/відшкодувань на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» за вищевказаним страховим випадком. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 24 247 грн. 37 коп. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 2270,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved