Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON], інтереси якого представляє [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 106 230,80 грн. заборгованості за договором позики від 09 липня 2015 року. В обґрунтування позову зазначав, що 09 липня 2015 року [PERSON] отримала у нього 100 000 грн. в борг та зобов'язалася грошові кошти повернути до 01 січня 2016 року, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] Оскільки [PERSON] борг не сплатила і ухиляється від виконання свого грошового зобов'язання, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, яка становить 100 000 грн., - сума позики;- три проценти річних за прострочення зобов'язання - 1180,80 грн.; - збитки, завдані інфляцією -5 050 грн., та судові витрати. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних матеріалів, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти заявлених позовних вимог не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому з підстав ч. 4 ст. 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив про розгляд справи в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, відповідно ст. 224 ЦПК України. В силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, виходячи з встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з таких підстав. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України, - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України, - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, - якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Під час судового засідання достовірно встановлено, що [PERSON] взяла у борг у позивача [PERSON] 100 000 грн. З розписки від 09 липня 2015 року, яку власноруч написала [PERSON], і вказане в судовому засіданні не спростовано, видно, що [PERSON] отримала в руки в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000 грн., які зобов'язалася повернути до 01 січня 2016 року. У правовій позиції від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 Верховний Суд України зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачкою 09 липня 2015 року в установленому порядку було укладено договір позики, за яким відповідачка до 01 січня 2016 року повинна була повернути позивачеві запозичені 100 000 грн. Відповідачка до суду не з'явилася, доказів про виконання свого грошового зобов'язання перед позивачем не надала, своїм правом спростувати позовні вимоги не скористалася. З вказано видно, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором позики від 09 липня 2015 року, має перед позивачем заборгованість, чим порушує законні права позивача. Визначаючи розмір заборгованості відповідача перед позивачем суд враховує правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, про те, що за змістом ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати, оскільки закон - статті 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За договором позики підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України. За умовами укладеного сторонами договору позики, в зв'язку з несвоєчасним поверненням запозичених коштів, відповідачка має перед позивачем заборгованість, а саме: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - 100 000 + 5 050 грн. = 105050 грн., три проценти річних за прострочення зобов'язання - 1 180,80 грн., а всього 106 230,80 грн., яку належить стягнути з відповідача на користь позивача. З підстав ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1 062,30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved