Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У травні 2017 р. позивач звернулася до суду зі вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що із 27.07.1979 р. по 01.04.2017 р. працювала на підприємстві відповідача Приватному акціонерному товаристві «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «Північний ГЗК») на посадах: маляра, прибиральниці та машиніста конвеєра. 02.06.2016 р. Рішенням лікувально-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини (протокол №802) позивачу встановлено два професійні захворювання з діагнозами: радиколупатія попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, мязові-тонічним і перефиричним нейросудинним синдромами; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст.), емфізема легень першої ст.. 28.02.2017 р. складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, відповідно до якого причиною отримання профзахворювань є перевищення граничнодопустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. 25.04.2017 р. за висновком МСЕК позивачу первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 60 % (з яких: 50% по радиколупатії та 10% ХОЗЛ) та визнано інвалідом 3 групи безстроково. Виходячи з характеру захворювань позивача вона не може вести звичайний спосіб життя, змушена постійно лікуватися, приймати ліки у великій кількості, переносити фізичні та моральні страждання, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з тривалості роботи на підприємстві відповідача, просить стягнути з останнього 284 000 грн. моральної шкоди. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача в письмових запереченнях та у судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що ПрАТ «Північний ГЗК» здійснює свою господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства, на підставі Статуту та спеціальних дозволів та ліцензій, виданих органами державного регулювання. Відповідачем починаючи з 2004 року реалізуються масштабні інвестиційні проекти з метою модернізації виробництва. Однак, незважаючи на постійне удосконалення відповідачем виробничих процесів, досягти повного усунення шкідливих виробничих факторів у гірничодобувній промисловості та їх впливу на працівників є обєктивно неможливим. Тому, у діях відповідача відсутні порушення норм чинного законодавства, а відтак ознаки протиправності, яка є однією з підстав відшкодування моральної шкоди. Також представник відповідача зазначає, що тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя, а не тільки діями роботодавця, який не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Крім того, відповідач після проведення атестації робочих місць кожен раз повідомляв позивачку під розписку про умови праці, наявність на її робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя. Проте позивачка, знаючи і розуміючи це, свідомо і добровільно погоджувалася на таку роботу, за яку між іншим, отримувала від відповідача пільги та компенсації. Крім того, представник відповідача вказує, що не доведена наявність моральної шкоди, оскільки в наданих лікарських висновках описуються дані клінічних обстежень, анамнез захворювання, тощо, але в жодному не йдеться про розлади здоровя, повязані з психологічним станом потерпілого і заявлена до стягнення сума моральної шкоди не відповідає вимогам, визначеним ст. 23 ЦК України. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено згідно з записами у трудовій книжці, що [PERSON] із 27.07.1979 р. прийнята на роботу в житлово-комунальний цех штукатуром-муляром; 01.12.1979 р. переведена в житлово-комунальний цех муляром; 08.07.1981 р. переведена в житлово-комунальному відділ прибиральницею території (вулиць); 08.06.1982 р. переведена в житлово-комунальний відділ муляром 2 розряду; 01.08.1987 р. переведена у житлово-комунальному відділ двірником; 01.07.1988 р. переведена в житлово-комунальний відділ муляром 2 розряду; 01.09.1990 р. в звязку з введенням нових тарифних умов оплати праці переведена муляром 3 розряду житлово-комунального відділу; 07.08.1991 р. переведена в житлово-комунальному відділі прибиральницею службових приміщень; 01.10.1999 р. переведена до загону відомчої воєнізованої охорони чергового бюро перепусток; 01.01.2001 р. переведено у загоні відомчої воєнізованої охорони техніком 1 категорії; 24.09.2004 р. переведено до рудозбагачувальної фабрики №1 машиністом конвеєра 2 розряду виробничої дільниці збагачення руди; 14.10.2004 р. переведено на дробильну фабрику №2 машиністом конвеєра 3 розряду виробничої дільниці дроблення руди з правом пільгового пенсійного забезпечення за Списком №1; 10.08.2005 р. переведена на дробильній фабриці №2 машиністом конвеєра зайнятого повний робочий день в карєрі 4 розряду виробничої дільниці дроблення руди; 21.04.2017 р. звільнено за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 9-13). Пунктом 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 лютого 2017 року зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці: на підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 13.01.2016 №2/2-11-3/117 та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.04.2014 №248 оцінка умов праці машиніста конвеєра виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики №2 ПрАТ «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» [PERSON] відносяться: -за показниками важкості праці до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); -за концентрацією пилу до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); -за параметрами шуму до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); -за показниками мікроклімату до 3 класу 1 ступеня (шкідливі); Загальна оцінка умов праці 3 клас 2 ступінь (шкідливі). Професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих виробничих факторів на організм робочого, недосконалість технології, механізмів при виконанні машиністом конвеєра робіт з підготовки конвеєрів до роботи, їх технічному обслуговуванні та транспортуванні гірничої маси (п. 16 акту). Причиною виникнення професійного захворювання встановлено перевищення гранично допустимого рівня шкідливого фактору виробничого середовища: важкість праці маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, кг: 18 при нормативному значенні до 7. Нахили тулуба, кількість за зміну: 350 при нормативному значенні 51-100. Аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом вільного кремнію діоксиду 10%-70% у повітрі робочої зони в 3,2 рази перевищує ГДК (6,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) згідно СанПІН 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны» (п.17 акту). Осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлено через тривай час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників служб, п.19 акту (а.с. 14-17). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №044817 від 25.04.2017 р. позивачу первинно встановлено 60% втрати працездатності (50% по радиколупатії та 10% ХОЗЛ) по професійному захворюванню та третю групу інвалідності первинно з 25.04.2017 р. безстроково (а.с. 18). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Посилання представника ПрАТ «Північний ГЗК» на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконувала роботу в шкідливих умовах праці, інформованість позивача при укладенні трудового договору та після проведення атестації робочих місць про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Враховуючи те, що позивачу встановлено 60 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності первинно і безстроково, а також характер фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її житті, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вона змушена змінити звичний спосіб життя в звязку з наявними хронічними фізичними стражданнями (ниючі стійкі болі в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, біль у шийному відділі, оніміння та терпкість пальців рук та ніг, судоми мязів кінцівок, сухий кашель, задишку при незначному фізичному навантажені, нежить, втому, головний біль, відчуття серцебиття, запаморочення), вона змушена постійно лікуватися та приймати велику кількість ліків, що шкідливо впливають на організм. Всі ці обставини дуже ускладнюють її життя, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок її життя, порушили нормальні життєві звязки, для чого вона повинна прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Тому, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 40 000 грн. за встановлені 60 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 640,00 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial