Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та НБУ на його користь заборгованість у розмірі 37,30 тр.ун. золота посилаючись на те, що між ним та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір банківського строкового вкладу в банківських металах «Золотий» від 04.04.2013 № [NUMBER], відповідно до умов якого він передав на вкладний рахунок наступний банківський метал: золото 999,9 проби загальною вагою 1439,47 гр. або 46280 тр.ун. золота, відсоткова ставка по вкладу 1,5 % річних, строк дії вкладу 18 місяців від дати надходження вкладу. Вклад був внесений [PERSON] 04.04.2013 в повному розмірі. 09.10.2014 [PERSON] звернувся до банку з платіжною вимогою про необхідність переведення всього розміру вкладу разом з відсотками на поточний рахунок відкритий в ПАТ «Укрексімбанк». Однак така вимога банком виконана не була. Подальші його вимоги щодо повернення вкладу також були залишені банком без задоволення. Постановою Правління НБУ від 06.02.2015№ 83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, що значно унеможливлює повернення вкладу. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» пов'язаними з банком особами є особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку. Згідно офіційної відкритої інформації, розміщеної на сайті НБУ, найбільш опосередкованим власником банку, а відповідно і пов'язаною особою є [PERSON], а тому відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» останній повинен нести цивільно-правову відповідальність за доведення банку до неплатоспроможності. За клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 15.11.2016 позовну заяву [PERSON] до [PERSON], НБУ, треті особи: ПАТ «КБ «Надра», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «КБ «Надра» про стягнення банківських металів, в частині вимог, які направлені на стягнення з НБУ на користь позивача заборгованості у розмірі 37, 30 тр. ун. золота - залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.04.2013 між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) в банківських металах «Золотий», відповідно до умов якого вкладник передав, а банк прийняв на вкладний рахунок наступний банківський метал: золото 999,9 проби загальною вагою 1439,47 гр. або 46280 тр.ун. золота, відсоткова ставка по вкладу 1,5 % річних, строк дії вкладу 18 місяців від дати надходження вкладу. Квитанцією від 04.04.2013 № 278 підтверджується, що з поточного рахунку № [NUMBER] перераховано на депозитний рахунок № [NUMBER] суму 46,280 унцій золота. 09.10.2014 [PERSON] звернувся до ПАТ «КБ «Надра» з платіжною вимогою про перерахування з поточного рахунку № [NUMBER] вклад - золото 999,9 проби 1439,47 гр. або 46,280 тр.ун. та проценти по договору № [NUMBER] - золото 999,9 проби у розмірі 32,39 гр. або 1,041 тр.ун., а всього 47,321 тр.ун. на його особистий рахунок у ПАТ «Укрексімбанк». 10.10.2014 позивач звернувся до ПАТ «КБ «Надра» із заявою, в якій просив повідомити йому причини не виконання банком його платіжної вимоги від 09.10.2014 про перерахування суми вкладу та процентів. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Встановлено , що Постановою Правління НБУ від 06.02.2015 № 83 ПАТ «КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 № 113 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання, з 05.06.2015. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст.. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку. З правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15, та яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, випливає, що згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Таким чином, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. За змістом ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» пов'язаними з банком особами, зокрема, є особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку. Згідно зі ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування вимог позову [PERSON] зводяться до того, що найбільш опосередкованим власником банку, а відповідно і пов'язаною особою є [PERSON], а тому відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» останній повинен нести цивільно-правову відповідальність за доведення банку до неплатоспроможності, разом з тим, стороною позивача всупереч вищевказаним приписам процесуального закону не доведено, що [PERSON] є найбільш опосередкованим власником ПАТ «КБ «Надра» та саме з його вини банк доведено до стану неплатоспроможності. Враховуючи те, що ПАТ «КБ «Надра» є неплатоспроможним та перебуває в стані ліквідації, чинним законодавством чітко визначено, що задоволення вимог кредиторів банку в такому випадку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку не передбачена, а відповідальність відповідача не доведена, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Outcome: dismissed