Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] посилаючись на фактичне проживання відповідача в квартирі. В уточнених позовних вимогах від 28.10.2016 року свою вимогу обґрунтовує тим, що вона на підставі Договору купівлі-продажу від 30.08.2004 року, який був зареєстрований у Київському міському БТІ та реєстрації на об'єкти нерухомого майна, та записаний у реєстрову книгу № 393-102, за реєстровим номером № 44000 від 09.09.2004 року є власником квартири [ADDRESS]. [PERSON] був зареєстрований у вказаній квартирі, як чоловік її рідної сестри - [PERSON], з якою він перебуває у шлюбі. Починаючи з моменту його формальної реєстрації, а саме з 14.08.2012 року [PERSON] не був членом її сім'ї та фактично ніколи не проживав у вказаній квартирі, починаючи з 15.08.2012 року по теперішній час. У судовому засіданні представник позивача підтримує вимоги, викладені у позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечує проти позову. Заперечення представника відповідача ґрунтуються на факті реєстрації [PERSON] у спірній квартирі як чоловіка сестри власника квартири, фактичним проживанням до червня 2016 року у квартирі та у будинку за адресою: [ADDRESS], проведенням ремонтних робіт у квартирі, сплатою комунальних послуг. Після погіршення відносин з дружиною та випадковим виявленням документів із суду про стягнення аліментів, про поділ майна і про які він не мав уявлення, його дружина без пояснень вигнала із будинку у зв'язку із чим [PERSON] вимушений був вселитися у квартиру за адресою своєї реєстрації. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 30.08.2004 року, який був зареєстрований у Київському міському БТІ та реєстрації на об'єкти нерухомого майна, та записаний у реєстрову книгу № 393-102, за реєстровим номером № 44000 від 09.09.2004 року є [PERSON] власником квартири [ADDRESS] (а.с.5). З довідки форми № 3 виданої Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло сервіс» відділення № 1 від 09.12.2015 року вбачається, що у спірній квартирі [ADDRESS] наразі зареєстровані: [PERSON] з 31.01.2012 року - мати власника, [PERSON] з 28.02.2012 року - сестра власника, [PERSON] з 14.08.2012 року - відповідач чоловік сестри власника, [PERSON] з 14.08.2015 року - донька сестри власника (а.с. 7). При вирішенні даного спору суд виходить із підстав за якими фізична особа може бути зареєстрованою за відповідною адресою у певному житловому приміщенні. Місце проживання будь-якої фізичної особи може бути зареєстровано у певному житловому приміщенні, якщо ця особа є власником житлового приміщення, є членом сімї власника житлового приміщення, або є особою яка має відповідні договірні відносини з власником приміщення (договір оренди). Саме такі випадки регулюються відповідними нормами Житлового та Цивільного Кодексів України. Таким чином відповідача за спірними відносинами і які стосуються факту його реєстрації у спірній квартирі можна вважати членом сімї позивача, оскільки договору найму (оренди) між сторонами у даній цивільній справі не було укладено. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або закону. Таким чином, лише встановивши, що відповідач не проживав понад один рік у житловому приміщенні за місцем своїє реєстрації, а також встановивши неповажність причин його непроживання, можна вважати таку особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів не проживання відповідача у спірній квартирі понад один рік без поважних причин. Позивач вказує змістом позовних вимог втрата особою права користування житловим приміщенням, але правовою підставою вказує ст.391 ЦК України, тобто правовою підставою звернення є предявлення негаторного позову. Але ж у такому випадку має значення встановлення судом факту порушення відповідачем суб'єктивного права власності позивача. Отже, такий вид позовів спрямований на відновлення порушенного (відповідачем у данному випадку) права (позивача у данному випадку). Оскільки судом встановлено і не заперечується сторонами у справі, що відповідач був зареєстрований за згодою і на підставі заяви власника квартири, така особа не може вважатися такою, що порушила суб'єктивне право власника квартири.

Outcome: dismissed