Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» (далі по тексту Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту Відповідач-1), [PERSON] (далі по тексту Відповідач-2), [PERSON] (далі по тексту Відповідач-3), [PERSON] (далі по тексту Відповідач-4), [PERSON] (далі по тексту Відповідач-5), [PERSON] (далі по тексту Відповідач-6), [PERSON] (далі по тексту Відповідач-7), [PERSON] (далі по тексту Відповідач-8), в якому просив визнати недійсним Договір між роботодавцем і творцем про винагороду [NUMBER] від 02.04.2008р. та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 квітня 2008 року між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» та Відповідачами було укладено Договір між роботодавцем і творцем про винагороду [NUMBER], предметом якого є виплата винагороди за використання Позивачем та його філіями винаходу «[INFO]» (Патент України [NUMBER], заявка №а200713222 від 27.11.2007р.). Позивач зазначив, що стороною Договору, крім інших, зазначено [PERSON], який і підписав його, але серед підписантів зазначені ініціали [PERSON] Відповідно до Опису до патенту на винахід [NUMBER] саме [PERSON] є одним з творців винаходу захищеного патентом України [NUMBER] «[INFO]». Таким чином, саме [PERSON] має бути стороною Договору та відповідно до норм чинного законодавства повинен був підписати його. Оскільки спірний Договір підписано особою, яка не мала на це повноважень та за відсутності волевиявлення особи, яка повинна була його підписувати такий договір у відповідності до вимог ст..ст.203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з викладених у позові підстав. Відповідачі 7, 8 та Третя особа у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову зазначили, що даний договір підписувався два рази. Перший раз він був підписаний [PERSON] особисто, однак на етапі підписання був зіпсований і підписувався вдруге. Повторно договір був підписаний 02.04.2008 року довіреною особою [PERSON] - [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 22.01.2008 року. Крім того, звертали увагу суду, що в двох місцях тексту Договору була допущена технічна помилка в ім»я по-батькові одного з авторів винаходу, зокрема [PERSON] замість «[PERSON]» написано «[PERSON]», у той час в підписному розділі договору ініціали вказані правильно. Враховуючи викладе просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі 1, 2, 3, 4, 5, 6 в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, заперечень проти позову не подавали та не просили слухати справу за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 3, 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і не вправі на власний розсуд змінювати їх предмет чи підстави, а також виходити за межі пред'явлених вимог. Відповідно до п. 1 Статуту ПАТ «УКРТРАНСГАЗ», останній створений внаслідок реорганізації Дочірньої компанії Укртрансгаз» Національної компанії «Нафтогаз України», яка була створена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.1998 №1173 «Про розмежування функцій видобування, транспортування, зберігання і реорганізації природного газу» шляхом перетворення в акціонерне товариство згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №360 «Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 13.06.2012 та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №530 «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 18.07.2012 та є правонаступником всіх її майнових та немайнових прав та обов'язків. Судом встановлено, що25.02.2008р. в Державному реєстрі патентів України на винаходи зареєстровано Патент на винахід [NUMBER] «[INFO]» творцями, якого зазначено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON](а.с. 14, 15-16). Судом встановлено, що 02 квітня 2008 року між ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],, [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Договір між роботодавцем і творцем про винагороду [NUMBER], предметом якого є виплата винагороди за використання у ДК «Укртрансгаз» та її філіях винаходу «[INFO]» (Патент України [NUMBER], заявка № а 200713222 від 27.11.2007р.) (а.с. 11 -13). У відповідності до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Звертаючись до суду з вказаним позовом, Позивач просив суд визнати недійсним укладений між сторонами Договір [NUMBER] від 02.04.2008р.. на підставі ст. 203, 215 ЦК України, оскільки свого підпису [PERSON], або його довірена особа не вчиняла, а отже його було підписано особою, яка не мала на це повноважень та з підстав відсутності на його укладання волі [PERSON] Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], як спеціаліст з неруйнівного контролю ТОВ «НПИП КИАТОН» на підставі Довіреності від 22 січня 2008 року, посвідченої директором ТОВ «НПИП КИАТОН» Семеніхіним Г.М., уповноважив [PERSON], заступника директора ТОВ «НПИП КИАТОН» укладати від імені довірителя всі види договорів, що стосуються об'єктів інтелектуальної і промислової власності, які повністю або частково належать товариству з обмеженою відповідальністю «НПИП КИАТОН», автором або співвласником яких є довіритель, в тому числі договорів про виплату авторської винагороди, договорів про розподіл авторської винагороди між авторами, авторських договорів про передачу виключних і невиключних прав. (а.с. 86) При цьому, як встановлено судом і не заперечувалось сторонами, то саме [PERSON] на підставі довіреності від 22.01.2008р. підписав вказаний договір за одного із творців винаходу за Патентом України [NUMBER] - [PERSON] Обставини схвалення вказаного правочину підтвердив у суді і сам творець [PERSON] Частиною 1 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ст. 239 ЦК України, Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Оскільки одним із творців винаходу «[INFO]» (Патент України [NUMBER]) зокрема є [PERSON], що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, враховуючи факт того, що на момент підписання спірного Договоруміж роботодавцем і творцем про винагороду [NUMBER] від 02.04.2008р. діяла Довіреність від 22.01.2008р. та надані нею повноваження [PERSON] не перевищував, суд критично ставиться до твердження Позивача, що Договір підписаний не уповноваженою особою та у відсутність волі [PERSON], як творця за Патентом України [NUMBER]. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо підстав визнання недійсним укладеного Договору не ґрунтуються на вимогах ЦК України, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що підстав для визнання договору недійсним немає, вимоги Позивача щодо застосування наслідків недійсності правочину також не підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed