Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором на туристичні послуги, посилаючись на те, що 17.12.2012 року між ТОВ «КРАЇНА ТУР» та [PERSON] був укладений договір про надання туристичних послуг № 4/12. Відтак позивач просить стягнути з відповідача сплачені йому грошові кошти за відмову від туру у розмірі 7 350,00 грн., посилаючись на неналежне виконання останнім свого письмового зобов'язання. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, що свідчить про наявність підстав для розгляду даної справи у його відсутність у заочному порядку. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і необхідність відмови у їх задоволенні, виходячи із наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, ТОВ «КРАЇНА ТУР» та [PERSON] укладено Договір №4/12 на туристичні послуги від 17.12.2013 року, за умовами якого товариство згідно заяви туриста на бронювання зобов'язалось надати туристу комплекс туристичних послуг, а турист був зобов'язаний згідно умов цього договору прийняти та оплатити послуги. Програма тура є невід'ємною частиною вказаного Договору і визначена у додатку № 1 до нього; крім того було укладено Договір доручення про проведення оплати за обраний тур. Відповідно до ст.1 Закону України «Про туризм» туристичний ваучер (путівка) це документ, що підтверджує статус особи, або групи осіб, як туристів, оплату послуг чи її гарантією і є підставою для отримання туристом або групою туристів туристичних послуг. Відповідно до ст. 19 Закону Українни «Про туризм» підставою для отримання туристом або групою туристів обумовлених договором туристичних послуг та документом, що визначає їх статус є туристичний ваучер, зразок якого затверджується Державнимкомітетом України по туризму. Відповідно до ст.17 Закону України «Про туризм» страхування туристів (медичне та від нещасного випадку) є обов'язковим і здійснюється суб'єктами туристичної діяльності на основі угод із страховими компаніями, які мають право на здійснення такої діяльності. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем ТОВ «КРАЇНА ТУР» було надано путівку та підтвердження на бронювання авіаквитків позивачу у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» суб'єкти туристичної діяльності зобов'язані надавати туристам у повному обсязі та визначені терміном оплачені послуги у кількості та якості обумовлених договором та програмою обслуговування, забезпечувати особисту безпеку туристів та збереження їх майна, нести матеріальну та моральну відповідальність за свої дії та дії партнерів по організації туру, відшкодовувати туристам відповідно до чинного законодавства України збитки завдані їм у разі не надання або надання не в повному обсязі чи неналежної якості туристичних послуг з своєї вини чи вини партнерів по організації обслуговування, надавати туристам повну інформацію про організацію туру, їх права та обов'язки та правила поведінки, умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, а також правила перетинання державного кордону. Судом встановлено, що згідно п.2.4. Договору на туристичне обслуговування №412 від 17.12.12 року між позивачем і відповідачем, а також згідно п. 3.2.5 Агентського договору № А01-2292 по реалізації туристичних послуг від 01.04.2012 р між Туроператором та Турагентом, відмова від тура можлива без повернення коштів сплачених за тур, т.б. зі 100% штрафом, про що було поінформовано відповідача. Договір відповідачем було повністю оплачено (а.с. 12-13). Стаття 611 ЦК України встановлює такий правовий наслідок порушення зобов`язання як сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 ЦК України). Викладене свідчить про те, що сторони у вказаному договорі дійшли згоди щодо розміру неустойки, яка має бути нарахована відповідачеві у разі його відмови від туру; за змістом наведеного пункту 2.4 договору за відмову від туру у строк менш ніж за 6 днів до його початку, неустойка у формі штрафу може бути нарахована у розмірі 100% від вартості туру. Тобто, за домовленістю сторін, у такому випадку, внесені «Туристом», як стороною договору, грошові кошти поверненню не підлягають, оскільки зараховуються «Компанією», як штраф, визначений умовами договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Згідно із додатком № 1 до договору тур мав бути проведений з 25.12.2012 року до 01.01.2013 року. Водночас, як встановлено у судовому засіданні, 22.12.2012 року, між сторонами виник спір, причиною якого стало те, що відповідач заявив про свою відмову від туру і про вимогу повернути йому сплачені за договором грошові кошти. У межах судового засідання представники позивача повідомили суду про те, що у ході перемовин із [PERSON] вони дійшли із відповідачем усної домовленості про врегулювання даного спору, шляхом повернення йому половини сплачених за договором грошових коштів - 7 350,00 грн.; натомість, за поясненнями представників позивача, відповідач в усній формі зобов'язався не звертатись до суду із позовом до ТОВ «Країна Тур», з метою вирішення їх спірних правовідносин. Так, 09.11.2013 року відповідач склав розписку про те, що він отримав від ТОВ «Країна Тур» 7 350,00 грн.; претензій за договором №4/12 від 17.12.2012 року до ТОВ «Країна Тур» не має (а.с. 14). Як на підставу для подання даного позову представники позивача вказують на те, що [PERSON] не дотримався домовленостей про врегулювання спору і звернувся до суду із позовом, зокрема. до ТОВ «Країна Тур» про відшкодування шкоди. Представники позивача вказували на те. що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року було відмовлено у позові [PERSON] до ТОВ «Країна Тур», ТОВ «Туртесс Тревел» про відшкодування моральної шкоди. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відтак, враховуючи положення даної правової норми і наведеного пункту 2.4 укладеного між сторонами договору від 17.12.2012 року, ТОВ «Країна Тур» мало право нарахувати [PERSON] штраф у розмірі 100% від вартості туру. Однак, нарахування штрафу у вказаному розмірі є правом, а не обов'язком управненої сторони - позивача у даній справі; разом із цим, позивач на власний розсуд може нарахувати штраф і у меншому розмірі. Так, наявна у матеріалах справи розписка [PERSON] від 09.11.2013 року свідчить про те, що сторони дійшли згоди про повернення «Клієнту» за договором частини сплачених ним грошових коштів у розмірі 7 350,00 грн. Такі дії ТОВ «Країна Тур» свідчать про те, що товариство на власний розсуд нарахувало і утримало з відповідача штраф у розмірі 50% від вартості туру за договором, повернувши решту внесених Клієнтом грошових коштів. Водночас, суд відхиляє твердження позивача про те, що відповідач не виконав їхніх домовленостей і звернувся до суду із позовом до ТОВ «Країна Тур», внаслідок чого, на думку позивача, у відповідача виник обов'язок повернути товариству грошові кошти у розмірі 7 350,00 грн. Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Крім того, зменшивши неустойку, яка підлягає нарахуванню відповідачу, за приписами пункту 2.4. договору від 17.12.2012 року, позивач втратив матеріальне право на її стягнення із відповідача у судовому порядку. Викладене є підставою для відмови у задоволенні вимог даного позову. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed