Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

У травні 2014 року позивач ПАТ КБ « ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20 689,36 грн. та судові витрати, посилаючись на те, що відповідач не належним чином виконує умови зазначеного договору щодо погашення кредиту, пені та відсотків за користування кредитом. В своїй заяві позивач зазначив, що 14 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір № PLCURX01420761 на кредиту у розмірі 2618,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 08.05.2014 року заборгованість перед банком зі сплатою відсотків становить 20 689,36 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача вказану в позові суму заборгованості, а також судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 14 серпня 2006 року відповідачка [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» підписали заяву про видачу кредиту на суму 2618.00 грн. зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 24% на рік. У вказаній заяві зазначено, що відповідач ознайомилась і погоджується з Умовами і правилами надання банківських послуг, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі, своїм підписом вона підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в Банку, вона висловлює згоду з тим, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. За таких обставин, беручи до уваги вимоги ст.ст. 207, 638, 639 1054 ЦК України суд приходить до висновку, що 14 серпня 2006 року Банк та відповідачка [PERSON] уклали письмовий договір позики, зміст якого зафіксовано в кількох документах, в тому числі в Умовах і правилах надання банківських послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості Банк виконав свої зобов'язання видав кошти відповідачу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка [PERSON] у строки, встановлені Умовами та правилами надання банківських послуг, не сплачував кошти на повернення кредиту та процентів, тому станом на 08 травня 2014 року виникла заборгованість в сумі 8 339 грн. 32 коп. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п. 3.2.2.,3.2.3 даних умов. Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочи платежу. За таких умов Банк обґрунтовано нарахував до сплати відповідачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 18 345 грн. 25 коп. Таким чином, відповідач повинна сплатити Банку 19 039 грн. 48 коп., а саме 447 грн. 67 коп. заборгованості за кредитом, 7 861 грн. 65 коп. заборгованості по сплаті процентів, 18 345 грн. 25 коп. пені, на загальну суму 26 684 грн. 57 коп. Зважаючи на те що, наказом Ленінського районного суду м. Полтави № 2н-99/09 від 26 червня 2009 року з відповідача на користь Банку стягнуто 7 645 грн. 09 коп., тому загальний розмір заборгованості підлягає зменшенню на вказану суму, та з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 19 039 грн. 48 коп. Пункт 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому грошовому зобов'язанню, що передбачені даним договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості. Отже, Банк правомірно нарахував відповідачу штраф в сумі 500 грн. - фіксовану частину та 961 грн. 40 коп. - процентну складову. Частина 1 ст. 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошових зобов'язань. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи те, що відповідач на день розгляду справи не погасив заборгованість по договору, тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 19 500 грн. 88 коп. та по сплаті штрафу в сумі 500 грн. - фіксована частина та 961 грн. 40 коп. - процентна складова, підлягають задоволенню в повному об'ємі. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті комісії суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки Умовами та правилами надання банківських послуг не визначено розмір та порядок нарахування комісії. Судові витрати, понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial