Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

У травні 2021 року представник позивача акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз» (далі - АТ «Хмельницькгаз») звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 7 512,16 грн., посилаючись на те, що 16 грудня 2020 року близько 14 год. 00 хв. в м. Красилів по вул. Островського, [PERSON] , керуючи транспортним засобом квадроциклом «Аутлендер», без державного номерного знака, вчинив дорожньо-транспортну пригоду та пошкодив паркан, який належить АТ «Оператор газорозподільної системи «Хмельницькгаз», у зв`язку з чим позивачеві завдано майнової шкоди у розмірі 7 512,16 грн. Оскільки постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, то відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки за пошкоджений паркан та судові витрати. За таких обставин просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Хмельницькгаз» 7 512,16 грн. майнової шкоди та сплачений судовий збір у сумі 2270 грн. Ухвалою судді Красилівського районного суду від 07 червня 2021 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін у відповідності до ст. 277 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, вимоги позову підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали цивільної справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно встановлено, що 16 грудня 2020 року близько 14 год. 00 хв. за адресою: м. Красилів, вул. Островського, [PERSON] вчинив дорожньо-транспортну пригоду та пошкодив належний позивачеві паркан. Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 16 лютого 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до локального кошторису АТ «Хмельницькгаз» нанесено збитків в розмірі 7 512,16 грн. Вказані обставини підтверджуються постановою Красилівського районного суду від 16 лютого 2021 року, локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-1. Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а постанова у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. У справі про відшкодування шкоди на потерпілого (позивача) покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди. Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за №4 від 01.03.2014 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4). Щодо обставин, встановлених постановою у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, то вони є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої прийнято цю постанову, лише з питань, чи мали місце неправомірні дії (бездіяльність) і чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні обставини, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення від 16 лютого 2021 року, дають підстави для висновку, що 16 грудня 2020 року [PERSON] пошкодив паркан, який належить АТ «Хмельницькгаз», у зв`язку з чим останньому завдано майнової шкоди. Щодо визначення розміру шкоди, суд вважає, що наданий відповідачем локальний кошторис про вартість майна, є належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує дійсний розмір збитків внаслідок пошкодження майна (паркана), яке належить позивачу та було пошкоджено 16 грудня 2020 року з вини [PERSON] . Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стороною відповідача не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження відшкодування ним, в тому числі частково, завданої майнової шкоди, доводи позивача жодними доказами не спростовано, відзив на позов не подано. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі та

Outcome: approved