Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони мають спільного неповнолітнього сина, який проживає разом із нею. Вихованням та утриманням дитини займається позивачка. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, сторони до суду не зявились. Позивач звернулась із відповідними клопотаннями про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги нею підтримані у повному обсязі, проти винесення заочного рішення остання не заперечувала. Відповідач правом надання заперечень та доказів на їх підтвердження не скористався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе ухвалення по справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], починаючи з 15.06.2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області складено відповідний актовий запис за № 127 (а.с.2). Подружжя мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини (а.с.3). Згідно з наданою довідкою (а.с.4), місце проживання неповнолітнього [PERSON] зареєстровано разом із позивачкою у місті Горішні Плавні. Виходячи із змісту позову, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання не надає. Встановивши всі обставини справи та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд наголошує, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи із змісту ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховуються стан здоров'я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, рухомого, нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення тощо. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина 2 статті 182 СК). За змістом ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розглянувши справу у межах заявлених вимог, враховуючі всі обставини справи, стан здоровя, матеріальне становище дитини, платника аліментів, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку. З огляду на закріплений Сімейним кодексом України принцип рівності обовязків обох батьків по утриманню дитини, визначений судом розмір аліментів цілком відповідатиме об'єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial