Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути належний йому на праві власності автомобіль Hyundai Sonata, світло-сірого кольору, 2011 року випуску, vin [NUMBER] [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що він є власником автомобіля Hyundai Sonata, світло-сірого кольору, 2011 року випуску, vin [NUMBER] , право власності на який 19 травня 2011 року Дніпропетровським відділом РЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області було зареєстровано за ним із видачею свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . В 2016 році він передав зазначений транспортний засіб у користування рідному брату його дружини - відповідачу [PERSON] . На той час в них склалися добрі стосунки, його фінансовий стан був задовільним. По роду своїй діяльності в той час він проживав в м. Івано-Франківськ, де був забезпечений іншим транспортним засобом. Належний йому автомобіль Hyundai Sonata він на той час не використовував, а тому він вважав за можливе надати вищевказаний транспортний засіб в користування [PERSON] . Коли він переїжджав до м. Івано-Франківськ, він залишив належний йому вищезазначений автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] відповідачу [PERSON] , дозволивши при цьому в разі необхідності експлуатувати автомобіль. При цьому правом розпорядження вищевказаним автомобілем [PERSON] він не наділяв та не доручав йому відчужувати належне йому майно третім особам. В 2017 році у нього суттєво погіршились відносини з дружиною і вони припинили спільне проживання. Також, на фоні цього у нього погіршились відносини і з членами її родини, в тому числі і з її братом [PERSON] , який почав уникати спілкування з ним, не відповідав на його телефонні дзвінки. При цьому належний йому вищевказаний автомобіль залишався в користуванні [PERSON] . Намагаючись повернути належний йому автомобіль, він дізнався, що ще наприкінці 2016 року [PERSON] в незаконний спосіб, без його дозволу та не маючи для цього повноважень переоформив вищевказаний належний йому автомобіль із проведенням реєстраційних дій Територіальним сервісним центром № 1242 РСЦ МВС в Дніпропетровській області на батька своєї дружини [PERSON] . Оскільки перереєстрація автомобіля була незаконною, за його заявою, реєстраційна дія - перереєстрація транспортного засобу на нового власника - [PERSON] Територіальним сервісним центром № 1242 РСЦ МВС в Дніпропетровській області була скасована, та відповідно поновлено його право власності на вказаний автомобіль. Однак, до цього часу відповідачі [PERSON] та [PERSON] незаконно утримують автомобіль Hyundai Sonata, світло-сірого кольору, 2011 року випуску, vin [NUMBER] , та в добровільному порядку належне йому майно повертати відмовляються. У серпні 2018 року відповідач [PERSON] оскаржив вищенаведене рішення уповноваженого органу державної реєстрації транспорту до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (справа № 0440/6297/18). Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі № 0440/6297/18 провадження у адміністративній справі було закрито та роз`яснено, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. В подальшому, при розгляді справи в касаційній інстанції, Верховний суд дійшов висновку про те, що позивач, вимагаючи визнати реєстраційну дію щодо згаданого автомобіля неправомірною, намагається у такий спосіб захистити свої речові права на це майно у спорі з ним, отже, такий спір не може вважатися спором між учасниками публічно-правових відносин. Цьому спору притаманний приватно-правовий характер, тому він повинен вирішуватися за правилами цивільного судочинства. Його право власності на вищевказаний автомобіль відповідачами в порядку цивільного судочинства не оспорювалось. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду з цивільним позовом до нього про визнання за ними права власності на вищенаведений автомобіль не зверталися, оскільки розуміють, що він є законним власником вищевказаного автомобіля та усвідомлюють, що він не укладав з будь-ким угод про відчуження вищенаведеного автомобіля та не отримував будь від кого грошей за нього. Таким чином, вищенаведені особи фактично визнають його право власності на автомобіль, але не повертають його, продовжуючи незаконно утримувати в себе це майно та користуватися ним. У зв`яжу з викладеним, посилаючись на статтю 387 ЦК України позивач звернувся до суду з даним позовом. 08 червня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Дійсно, в його користуванні на праві генеральної довіреності, сторонами якої були довіритель [PERSON] , та [PERSON] (представник), перебував автомобіль марки Hyundai Sonata, vin [NUMBER] . Відповідно до вказаної довіреності він набув права від імені довірителя розпорядження вказаним транспортним засобом. На підставі вказаної генеральної довіреності, 28 грудня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля, у зв`язку з чим останній звернувся до Територіально сервісного центру № 1242 РСЦ МВС в Дніпропетровській області з проханням перереєстрації транспортного засобу на себе. 28 грудня 2016 року право власності на автомобіль Hyundai Sonata, vin [NUMBER] , було зареєстровано за відповідачем [PERSON] 07 липня 2018 року за зверненням начальника Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області вказана реєстрація була скасована. Вказана вимога була мотивована тим, що в рамках кримінального провадження № 12017040650004100 від 04.12.2017 року, яке було розпочато за заявою [PERSON] про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання [PERSON] завідомо підроблених документів від імені заявника, що призвело до незаконної перереєстрації майна, було проведено почеркознавчу експертизу підпису [PERSON] в досліджуваній генеральній довіреності, відповідно до висновку якої, підпис на вказаній довіреності не належав [PERSON] . На підставі чого Територіальним сервісним центру перереєстрація транспортного засобу скасована. Однак, з відповіді сервісного центру від 25.02.2021 року на запит [PERSON] , що надано позивачем до позовної заяви не вбачається, що за останнім відновлено реєстрацію на транспортний засіб Hyundai Sonata, vin [NUMBER] . Тому він вважає, що позивач не має права власності на вищевказаний автомобіль та права вимоги до нього та відповідача [PERSON] . Крім того, позивач не надав будь-яких доказів у кого все ж таки в користуванні знаходиться автомобіль. В той же час, звертаючись з дійсним позовом, позивач вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи, зокрема, ним не надано до суду копію генеральної довіреності від 28 грудня 2016 року, а також не повідомлено суд, що кримінальне провадження № 12017040650004100 від 04.12.2017 року було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального проступку. Зокрема, приховано той факт, що в рамках даного кримінального провадження було проведено повторну почеркознавчу експертизу, за висновком якої встановлено належність підпису в спірній довіреності саме позивачу [PERSON] , що призвело до необхідності дізнавача закрити кримінальне провадження. Вказана постанова сторонами не оскаржувалася та слідчим суддею чи прокурором не скасована. Зважаючи на те, що між ним та позивачем [PERSON] виникли правовідносини щодо його представництва з приводу вчинення будь-яких дій з вказаним транспортним засобом, зокрема й щодо розпорядження автомобілем, ним 28 грудня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля з відповідачем [PERSON] . Таким чином, ним на підставі закону та в межах наданих йому позивачем повноважень було вчинено відповідний правочин щодо відчуження спірного транспортного засобу, що свідчить про добросовісність набуття автомобіля [PERSON] . Окремо звертає увагу суду, що на момент вчинення відповідного правочину, вказана довіреність не була припинена чи скасована. Таким чином, ним лише було здійснено дії представництва позивача щодо розпорядження від його імені транспортним засобом, вказаний транспортний засіб в його володінні не перебуває, а тому вимога позивача щодо повернення ним вказаного транспортного засобу є безпідставною та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Доказів незаконного утримання ним транспортного засобу стороною позивача не надано, в той час як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, звертає увагу суду, що про порушення свого права, на думку позивача, останній дізнався саме в грудні 2017 року, що вбачається із звернення [PERSON] з заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, який він просить застосувати в разі знаходження судом підстав для задоволення позову. У зв`язку з викладеним у задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити в повному обсязі. 22 червня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. [PERSON] зазначає, що в його користуванні перебував належний позивачу автомобіль Hyundai Sonata, світло-сірого кольору, 2011 року випуску, vin [NUMBER] на праві «генеральної довіреності», на підставі якої він нібито набув право як на користування так і на розпорядження вищевказаним автомобілем, та на підставі якої [PERSON] переоформив автомобіль на батька своєї дружини - відповідача [PERSON] . Однак, наведене не відповідає дійсності, оскільки він ніколи не оформлював довіреність на право розпорядження вищевказаним автомобілем на ім`я [PERSON] , перереєстрація автомобіля на [PERSON] була проведена на підставі завідомо підробленого документу - довіреності, що і стало в подальшому підставою для скасування вчиненої реєстраційної дії. З приводу вищезазначеного він звертався до правоохоронних органів та за його заявою було відкрито кримінальне провадження № 12017040650004100. Ніяких повторних судово-почеркознавчих експертиз використаної [PERSON] довіреності у вказаному кримінальному провадженні не проводилось та висновки, що дана довіреність є підробленою, не спростовані. Фактично, відповідачі не заперечують, що спірний автомобіль перебуває в їх володінні, а отже ця обставина не потребує доказування. Відповідач [PERSON] незаконно, без відповідної правової підстави заволодів належним позивачу автомобілем Hyundai Sonata, оскільки відповідач [PERSON] не мав права відчужувати вищевказаний автомобіль, про що було добре відомо як [PERSON] так і [PERSON] , оскільки вони фактично проживають разом. [PERSON] , як батько дружини [PERSON] , був чудово обізнаний про те, що вищевказаний автомобіль він надав [PERSON] (який є рідним братом його колишньої дружини) виключно для користування, а правом на розпорядження транспортним засобом він його не наділяв. Після отримання доказів незаконного набуття права власності на автомобіль відповідачем [PERSON] державна реєстрація набуття останнім права власності на належний йому автомобіль була скасована уповноваженою особою та анульовано документи, що стали підставою для проведення такої державної реєстрації (в т.ч. і договір купівлі-продажу), а отже він вважає, що саме момент скасування реєстрації права власності на належний йому автомобіль за відповідачем [PERSON] відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства може бути визначений як момент, відколи він дізнався про порушення своїх прав, оскільки з моменту скасування державної реєстрації права власності та договору купівлі-продажу володіння належним йому автомобілем відповідачем [PERSON] стало незаконним. Крім того, вважає, що в даному випадку також має місце не одночасне, а тривале порушення права позивача, оскільки відповідачі знаючи, що незаконно утримують належне йому майно, продовжують його утримувати та відмовляються повертати таке майно в добровільному порядку. У зв`язку з викладеним просив відхилити заперечення відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву, як необґрунтовані. Позивач та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позовну заяву задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснив, що у 2016 році він просто передав [PERSON] технічний паспорт на спірний автомобіль та дозволив останньому користуватись автомобілем. Перереєстрація спірного автомобіля на відповідача [PERSON] відбулась ще в той час, коли відносини між ним та [PERSON] були добрими. Довіреності на ім`я [PERSON] з правом продажу спірного автомобіля він не надавав, грошові кошти не отримував. З осені 2017 року вони з [PERSON] посварились, а також він посварився з дружиною та іншими членами родини. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні 05 жовтня 2021 року позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Додатково пояснив, що позивач [PERSON] є колишнім чоловіком його рідної сестри. [PERSON] надав йому довіреність на спірний автомобіль з правом продажу, який він 28 грудня 2016 року продав своєму тестю - [PERSON] . По суті він разом з батьком своєї дружини купили автомобіль у позивача та передали йому у грудні 2016 року за нього 16 000,00 доларів США, що також можуть підтвердити свідки. З 2017 року спірним автомобілем він не користується. На теперішній час з [PERSON] він не спілкується, відносини між ними погіршились. Де на теперішній час знаходиться спірний автомобіль йому не відомо. З [PERSON] він разом працював, у серпні 2017 року з Івано-Франківська він поїхав. [PERSON] бачив спірний автомобіль з новим номерним знаком, однак ніяких питань у нього не виникало. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 19 травня 2011 року за позивачем [PERSON] було зареєстровано транспортним засіб Hyundai Sonata, 2011 року випуску, світло-сірого кольору, VIN-код [NUMBER] , з реєстраційним номером [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 8). З відповіді Територіального сервісного центру МВС № 1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) № 31/4-1242-К-18 від 25 лютого 2021 року вбачається, що 28 грудня 2016 року транспортний засіб Hyundai Sonata, VIN-код [NUMBER] , було перереєстровано на нового власника згідно договору купівлі-продажу № 1242/2016/268631 від 28 грудня 2016 року (а.с. 21). Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому, судом встановлено та визнавалось сторонами, що договір купівлі-продажу вищезазначеного транспортного засобу № 1242/2016/268631 від 28 грудня 2016 року був укладений відповідачем [PERSON] , як особою, що діє на підставі довіреності від 22 грудня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованої в реєстрі за № 11366, виданої від імені [PERSON] (продавець) (а.с. 67) та відповідачем [PERSON] (покупець). У зв`язку з перереєстрацію транспортного засобу Hyundai Sonata, 2011 року випуску, VIN-код [NUMBER] , на нового власника - відповідача [PERSON] , Територіальним сервісним центром МВС № 1242 останньому було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , реєстраційний номер автомобіля змінено на [NUMBER] (а.с. 9). [PERSON] звернувся до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив притягнути до відповідальності [PERSON] , який 28 грудня 2016 року, використовуючи завідомо підроблені документи від імені заявника, а саме нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження автомобілем заявника Hyundai Sonata, 2011 року випуску, VIN-код [NUMBER] , вчинив незаконні дії з перереєстрації вказаного автомобіля, у зв`язку з чим 04 грудня 2017 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040650004100, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, що вбачається з постанови начальника сектору дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Кірілах Л.О. про закриття кримінального провадження від 09 листопада 2020 року (а.с. 44-45), а також з Вимоги начальника СВ Соборного ВП ДВП ГУПН в Дніпропетровській області № 45.5/7899 від 06 грудня 2017 року (а.с. 112). 07 липня 2018 року було скасовано перереєстрацію автомобіля Hyundai Sonata, 2011 року випуску, VIN-код [NUMBER] згідно висновку ТСЦ № 1242 РСЦ МВС 31/4-1242-936 від 05 липня 2018 року, що вбачається з листа Територіального сервісного центру МВС № 1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) № 31/4-1242-К-18 від 25 лютого 2021 року (а.с. 21). З наявних у справі матеріалів вбачається, що 20 серпня 2018 року [PERSON] звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального сервісного центру № 1242 регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Дніпропетровській області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив: визнати реєстраційну дію «502 - Скасування перереєстрації», здійсненну уповноваженою особою Територіального сервісного центу № 1242 РСЦ МВС в Дніпропетровській області, стосовно автомобіля Hyundai Sonata, державний знак [NUMBER] , vin [NUMBER] , який на праві власності належить [PERSON] 07 липня 2018 року - незаконною; відновити запис щодо реєстрації (перереєстрації) автомобіля Hyundai Sonata, державний знак [NUMBER] , vin [NUMBER] за [PERSON] ; внести відомості (реєстраційний запис) щодо обтяження автомобіля Hyundai Sonata, державний знак [NUMBER] , vin [NUMBER] шляхом накладення заборони на відчуження у відповідності до записів державного реєстру обтяжень рухомого майна № 55977128, від 11.06.2018 року. Однак, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року по справі № 0440/6297/18 у задоволенні вищевказаних позовних вимог [PERSON] було відмовлено (а.с. 10-13). Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року по справі № 0440/6297/18 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року було скасовано. Провадження в адміністративній справі № 0440/6297/18 закрито. Роз`яснено, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с. 14-16). Підставою для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року стало те, що спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про скасування реєстрації права власності на автомобіль безпосередньо пов`язане із захистом цивільного права у спорі щодо права власності на транспортний засіб. Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на майно з дотриманням реєстратором (ТСЦ № 1242) вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог визнання реєстраційної дії незаконною, відновлення запису щодо реєстрації автомобіля, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Постановою Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 0440/6297/18 постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року було залишено без змін (а.с. 17-20). Звертаючись у травні 2021 року до суду з даним позовом [PERSON] , посилаючись на вимоги статті 387 ЦК України, просив зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути йому автомобіль Hyundai Sonata, світло-сірого кольору, 2011 року випуску, vin [NUMBER] , посилаючись на те, що перереєстрацію даного автомобіля на [PERSON] було скасовано, та вважаючи, що позивач [PERSON] на теперішній час є власником даного автомобіля. Так, відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, з аналізу змісту статті 387 ЦК України вбачається, що витребувати майно в даному випадку має право лише власник такого майна. Однак, твердження позивача [PERSON] про те, що на теперішній час він є власником автомобіля Hyundai Sonata, світло-сірого кольору, 2011 року випуску, vin [NUMBER] , є помилковими та такими, що не відповідають дійсності з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як вже було зазначено вище, 28 грудня 2016 року [PERSON] , як особою, що діяла на підставі довіреності від 22 грудня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованої в реєстрі за № 11366, виданої від імені [PERSON] (продавець), та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 1242/2016/268631 від 28 грудня 2016 року автомобіля Hyundai Sonata, світло-сірого кольору, 2011 року випуску, vin [NUMBER] . При цьому, Цивільним кодексом України закріплено презумпцію правомірності правочину. Так, відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. З аналізу вказаних норм вбачається, що право власності у особи виникає саме на підставі правочину (в даному випадку договору купівлі-продажу транспортного засобу) та такий правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що договір купівлі-продажу № 1242/2016/268631 від 28 грудня 2016 року автомобіля Hyundai Sonata, був визнаний судом недійсним, а також відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що недійсність даного договору встановлена законом. Так само позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що довіреність від 22 грудня 2016 року, посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованої в реєстрі за № 11366, яка за своїм змістом теж є правочином, на теперішній час визнана судом недійсною у встановленому законом порядку. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу № 1242/2016/268631 від 28 грудня 2016 року автомобіля Hyundai Sonata недійсним не визнавався та позивачем [PERSON] під час розгляду даної справи такі позовні вимоги заявлені не були, суд зазначає, що власником автомобіля Hyundai Sonata, світло-сірого кольору, 2011 року випуску, vin [NUMBER] , на теперішній час залишається [PERSON] . Щодо тверджень позивача [PERSON] про те, що у зв`язку зі скасуванням Територіальним сервісним центром № 1242 РСЦ МВС в Дніпропетровській області перереєстрації транспортного засобу на нового власника - [PERSON] , було поновлено і право власності позивача [PERSON] на спірний автомобіль, то такі твердження є помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України з огляду на наступне. Так, дійсно, 07 липня 2018 року було скасовано перереєстрацію автомобіля Hyundai Sonata, 2011 року випуску, VIN-код [NUMBER] згідно висновку ТСЦ № 1242 РСЦ МВС 31/4-1242-936 від 05 липня 2018 року. Відповідно до абзацу 1 пункту 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371), державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Отже, реєстрація (перереєстрація) автомобіля, а не права власності на нього, є лише реєстраційною дією, яка проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС для здійснення контролю та ведення обліку транспортних засобів. При цьому особливу увагу слід звернути на те, що територіальними органами з надання сервісних послуг МВС проводиться державна реєстрація саме транспортних засобів, а не права власності на них. Реєстрація/перереєстрація автомобіля є наслідком (завершальним етапом) набуття речових прав (зокрема права власності), з яким пов`язується дата виникнення в особи права на це майно (як умови його реалізації), однак не є підставою виникнення цих (речових) прав. Таких висновків дійшов і Верховних Суд у своїй постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 0440/6297/18, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 17-20). У вказаній постанові Верховний Суд зауважував, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів. Вирішуючи питання про правомірність перереєстрації автомобіля (марки «Hyundai» моделі «Sonata», державний знак [NUMBER] , vin [NUMBER] ) на [PERSON] потрібно, насамперед, з`ясувати зміст його ( [PERSON] ) речових прав та прав інших осіб на це майно. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що 07 липня 2018 року уповноважена особа Територіального сервісного центру МВС № 1242 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області скасувала саме реєстраційну дію - «перереєстрацію автомобіля Hyundai Sonata, 2011 року випуску, VIN-код [NUMBER] , на нового власника - [PERSON] ». Однак, суд звертає увагу, що скасування реєстраційної дії (перереєстрації автомобіля на нового власника) не тягне за собою наслідком скасовування і права власності на такий автомобіль. Отже, після скасування 07 липня 2018 року перереєстрації автомобіля Hyundai Sonata, 2011 року випуску, VIN-код [NUMBER] , право власності [PERSON] на даний автомобіль скасовано не було, а отже і не було поновлено право власності [PERSON] на даний автомобіль. Таким чином, доводи позивача [PERSON] про те, що на теперішній час він є власником спірного автомобіля Hyundai Sonata зводяться до помилкового тлумачення ним норм чинного законодавства України, є безпідставними та недоведеними, а тому судом до уваги не беруться та відхиляються. Суд зазначає, що для встановлення передбачених законом підстав з метою витребування спірного автомобіля (який належав позивачу), з чужого незаконного володіння відповідача, та застосування способу захисту прав позивача у вигляді віндикації, необхідним є доведення позивачем для встановлення судом факту недійсності довіреності від 22 грудня 2016 року та вирішення питання щодо правомірності (дійсності) укладеного договору купівлі-продажу № 1242/2016/268631 від 28 грудня 2016 року, на підставі якого відбулись реєстраційні дії у ТСЦ. Однак, позивачем позовні вимоги про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними не заявлялися. У позовній заяві позивач [PERSON] заперечував також щодо видання та підписання ним довіреності від 22 грудня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованої в реєстрі за № 11366, виданої від його імені на ім`я [PERSON] , на право представляти інтереси [PERSON] з питань, пов`язаних з експлуатацією та укладенням договорів купівлі-продажу, міни, оренди, застави в забезпечення будь-яких зобов`язань та будь-яких інших правочинів щодо транспортного засобу Hyundai Sonata, 2011 року випуску, VIN-код [NUMBER] (а.с. 67). Однак, суд звертає увагу на те, що до теперішнього часу вищевказана довіреність так і не була відізвана [PERSON] , а також недійсною не визнавалась. Судом встановлено, що в рамках кримінального провадження № 12017040650004100 від 04 грудня 2017 року, за ознаками кримінального проступку передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відкритого за заявою [PERSON] тричі проводились судово-почеркознавчі експертизи підпису та почерку, що зроблені від імені [PERSON] на довіреності від 22 грудня 2016 року, посвідченій приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованій в реєстрі за № 11366. Так, згідно висновку експерта № 28/1.1/38 від 05 лютого 2018 року, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішній справ України Соколенко Л.О., підпис від імені [PERSON] та рукописний запис « [PERSON] » в довіреності серії НВІ № 993712 від 22 грудня 2016 року виконані не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 99-104). При цьому, згідно висновку експерта № 836-20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по кримінальному провадженню № 12017040650004100 від 13 березня 2020 року, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Ус Д.О., підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис» довіреності від 22.12.2016 - виконаний самим [PERSON] (а.с. 105-111). Крім того, згідно висновку експертів № 3645-20 від 13 листопада 2020 року за результатами проведення комісійної судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 12017040650004100, складеного судовими експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Соломаха Ю.В. та [PERSON] : підпис від імені [PERSON] та рукописний запис: «(Конвай А.А)», розташовані в графі «Підпис» другого примірника довіреності від імені [PERSON] , що посвідчена 22.12.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрована в реєстрі за № 11366 (виконаний без застосування нотаріального бланку), - виконані самим [PERSON] ; підпис від імені [PERSON] та рукописний запис: « [PERSON] », розташовані в графі «Підпис» першого примірника довіреності від імені [PERSON] , що посвідчена 22.12.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрована в реєстрі за № 11366 (виконаний на нотаріальному бланку серії НВІ -93712), - виконані самим [PERSON] ; підпис від імені [PERSON] та рукописний запис: «Конвай А.А», розташовані на 84 аркуші в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа № 02-33 том № 14) за 2016 рік приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за номером нотаріальної дії № 11366 від від 22.12.2016, - виконані самим [PERSON] (а.с. 78-98). Отже, судом встановлено, що висновок експерта № 28/1.1/38 від 05 лютого 2018 року повністю суперечить висновку експерта № 836-20 від 13 березня 2020 року та висновку експертів № 3645-20 від 13 листопада 2020 року. Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. При цьому, у пункті 2 частини 1 статті 103 ЦПК України закріплено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Оскільки для встановлення обставин, які входять до предмету доказування у даній справі, в тому числі для встановлення факту того чи підписував [PERSON] довіреність від 22 грудня 2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстровану в реєстрі за № 11366, необхідним є наявність спеціальних знань, а наявні в матеріалах справи висновки експертів повністю суперечать один іншим двом, що викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності складених експертами висновків, судом під час розгляду справи було роз`яснено позивачу право на звернення до суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи. Однак, позивач таким правом не скористався, клопотання про призначення судової експертизи не заявив наполягаючи на тому, що наявних в матеріалах справи висновків експерта достатньо. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України, про що зазначено у частині 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. У зв`язку з викладеним, оскільки наявні в матеріалах справи висновки експертів № 28/1.1/38 від 05 лютого 2018 року, № 836-20 від 13 березня 2020 року та № 3645-20 від 13 листопада 2020 року містять протиріччя та суперечать один іншим двом, суд оцінює їх критично та до уваги не бере. Також судом встановлено, що постановою начальника сектору дізнання Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Кірілах Л.О. від 09 листопада 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017040650004100 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) (а.с. 44-45). Повертаючись до вимог [PERSON] про зобов`язання відповідачів повернути йому автомобіль Hyundai Sonata, vin [NUMBER] , суд також зазначає, що віндикаційний позов - це вимога не володіючого власника до незаконного володільця про витребування майна (статті 387 ЦК України). При цьому, віндикаційним позовом захищається право власності в цілому, оскільки він пред?являється в тих випадках, коли порушені права володіння, користування і розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що в нього є право приналежності, що може бути підтверджено правовстановлюючими документами, а також показаннями свідків і інших письмових доказів. Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Однак, оскільки скасування реєстраційної дії (перереєстрації автомобіля на нового власника) не скасовує право власності на такий автомобіль, враховуючи, що після скасування 07 липня 2018 року перереєстрації автомобіля Hyundai Sonata, VIN-код [NUMBER] , право власності [PERSON] на даний автомобіль скасовано не було (оскільки правочин на підставі якого він набув право власності недійсним не визнаний) та на теперішній час власником спірного автомобіля є відповідач [PERSON] , а не позивач [PERSON] , суд приходить до переконливого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді віндикації заявлений передчасно (до визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу № 1242/2016/268631 від 28 грудня 2016 року автомобіля Hyundai Sonata), а отже на теперішній час відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере та відхиляє, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , то судові витрати позивача по даній справі підлягають віднесенню за його рахунок. На підставі ст.ст. 15, 16, 204, 328, 387, 655 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed