Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулась ся до суду з даним позовом. В обґрунтування позову вказавши, що 20 серпня 2015 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого вона отримала у власність легковий автомобіль ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] та сплатила [PERSON] 20000,00 грн. Факт отримання грошей за автомобіль підтверджується розпискою, підписаною відповідачем, а також свідками [PERSON] та [PERSON] оформлення угоди було відкладено у зв'язку з тим, що автомобіль був не находу, для зняття його з обліку необхідно було оплачувати евакуатор, а це додаткові витрати. Автомобіль в день продажу був залишений у гаражі товариша позивачки, який займався його ремонтом. За час з моменту купівлі автомобіля позивачкою проведено та оплачено багато ремонтних робіт та покращень на суму 6075,00 грн. проте відповідач не видав позивачці довіреність на право керування зазначеним автомобілем, бо ПДР України вже не зобов'язують при керуванні автомобілем мати довіреність на нього, а достатньо лише свідоцтва про реєстрацію, водійське посвідчення, страхового полісу. Поліс авто цивільного страхування позивачка не одразу придбала, оскільки автомобіль стояв на ремонті, та 31.05.2017 року цивільний чоловік позивачки придбав поліс обов'язкового страхування, відповідно до якого [PERSON] може тех. Керувати автомобілем. Навесні цього року позивачка намагалась зв'язатися з продавцем з метою здійснити переоформлення автомобіля в МРЕВ, проте телефонний номер продавця не обслуговується, а двері квартири ніхто не відчиняє, причини цього позивачці не відомі. Вважає, що продавець ухиляється від передбаченої процедури переоформлення автомобіля, та позивачка не має можливості навіть уточнити інформацію щодо наявності/відсутності обмежень (обтяжень) щодо автомобіля. Позивач просила визнати дійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля Ваз 21093, реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], а також визнати за нею право власності на вказаний автомобіль. Позивачка у судовому засіданні підтвердила обставини викладені у позові та наполягала на їх задоволенні. Відповідачка у судове засіданні не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи - Регіонального сервісного центру МВС України в Донецькій області, яка діє на підставі довіреності Мальцева А.М. в судовому засіданні вирішення питання залишила на розсуд суду. Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія [NUMBER], автомобіль «ВАЗ 21093», 1995 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], червоного кольору, належить [PERSON]. Позивачем надана розписка, за якою [PERSON] одержала від позивача 20000,00 грн. за продаж автомобіля ВАЗ 21093, реєстраційний номер [NUMBER], 1995 року випуску, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі (п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). Угоди купівлі-продажу транспортних засобів мають здійснюватися відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. N 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, які передбачають письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів. В матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений у письмовій формі, підписаний продавцем і покупцем, засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив усі істотні умови, необхідні для чинності такого договору, як того вимагають норми ст. ст. 203, 207, 208 п. 3, 328, 626, 638 ЦК України, вимоги п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 та п. п.12, 17, 43, 53, 55 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. N 1200. Такі вимоги є суттєвими умовами при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. Крім того, ст. 220 ЦК України, на яку посилається позивач, не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки суд за правилами цієї норми може визнати дійсним договір, який підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, тоді як договору купівлі-продажу автомобіля такого посвідчення не вимагає. Позивач у супереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження ухилення продавця, від нотаріального посвідчення угоди, що є обов'язковою умовою для визнання правочину дійсним за правилами ст. 220 ЦК України. При тому, що за змістом ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а отже відсутність спору про право та наявність позасудових правових механізмів врегулювання правовідносин, що виникли між сторонами, виключає можливість застосування засобів, призначених для вирішення цивільно-правових спорів. Отже, суд не може визнати дійсним неукладений договір , тобто договір, якого юридично не існує. Це відповідає зазначеній в п.13 правовій позиції Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.09 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно якої з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне засвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов»язковому нотаріальному посвідченню. До того ж, позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду будь-фактичних даних щодо обставини, за яких автомобіль перейшов у його володіння, дійсного волевиявлення власника транспортного засобу, авторства розписки про одержання грошових коштів, що також унеможливлює задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що законних підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнання права власності на автомобіль не встановлено, а тому заявлений позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed