Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 24.04.2014 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у Києві, в якому подружжя має спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , про те, сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що стало підставою для звернення до суду з означеним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.05.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 14, т. 1). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.10.2020 року роз`єднано вимоги позовної заяви в означеній справі, вимоги позивача про розірвання шлюбу виділено в самостійне провадження (а.с. 33, т. 1). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляду по суті (а.с. 56, т. 1). Позивач [PERSON] в судове засідання 10.08.2021 року не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 10.08.2021 року не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву на позовну заяву, а також інших заяв з процесуальних питань не скористався. За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи за правилами заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, однак в засідання не з`явився про причини неприбуття суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви, а також копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2014 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем. Відповідач регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що стало підставою для звернення до суду з означеним позовом. За таких підстав, позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Так, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Так, згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідачем не спростовані доводи позивача та не доведено, що на його утриманні знаходиться інші особи, які потребують матеріальної допомоги з його боку чи за станом здоров`я не здатний працювати та отримувати дохід, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом провадження, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved