Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

У травні 2021 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Просив визнати виконавчий напис, вчинений 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрований в реєстрі за № 36625, про стягнення з позивача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» (ЄДРПОУ 42642578) заборгованості у розмірі 8732 грн. 01 коп. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначив, що дізнався про відкриття виконавчого провадження у травні 2021 року. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено безпідставно та з порушенням вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою судді від 14\~червня 2021\~року було відкрито провадження у справі, залучено у справі учасників справи, постановлено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не прибули, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідачаТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у судове засідання не прибув повторно, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзив на позов не подавав, подав письмову заяву, в якій повідомив про відсутність у відповідача документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Треті особи та їх представники у судове засідання не прибули про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Статтею 15\~ЦК України\~передбачено,\~що кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом достовірно встановлено, що 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 36625 про стягнення з позивача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» (ЄДРПОУ 42642578) заборгованості за кредитним договором №005-16573-100114 від 10 січня 2014 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №14/К від 12 червня 2017 року є ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами №11/08/2020-КА від 11 серпня 2020 року є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Стягнення заборгованості проводилось за період з 11 серпня 2020 року по 14 серпня 2020 року. Загальна сума, що підлягає стягненню вказана у розмірі 8232 грн. 01 коп. 28 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р.В. було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63429903 на підставі вищезазначеного виконавчого напису. Копії витребуваних судом документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису відповідачем та приватним нотаріусом не були надані. Згідно п.п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення дій нотаріусами України, затвердженого наказом\~\~ Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого\~в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів. Такими документами,\~\~згідно Переліку, є нотаріально посвідчена угода, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому, згідно п.1 цього Переліку для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, виконавчий напис може бути вчинено лише в разі, якщо заборгованість є безспірною і за умови, що нотаріусу подано документи, які підтверджують безспірний характер такої заборгованості. При стягненні заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, такий нотаріус зобов`язаний пересвідчитися, що розмір заборгованості, з приводу погашення якої видається виконавчий напис нотаріуса, є безспірним. У виконавчому написі нотаріусом зазначається лише, що позивач є боржником за кредитним договором,який було укладено між ним та вказаним банком. Про факт наявності заборгованості позивач дізнався лише після отримання за місцем роботи постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату. Факт наявності заборгованості позивачем заперечується. Відповідач та треті особи не подали до суду належні і допустимі докази на спростування позову та встановлених судом обставин. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. За таких обставин, суд вважає, що зазначений та оспорений позивачем виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти у повернення сплаченого судового збору за подання позову 908 грн. Учасники справи не заявляли про понесення ними інших судових витрат.

Outcome: approved