Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Ощадбанк» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 17 липня 2015 року працювала на посаді контролера-касира територіального відокремленого безбалансового відділення філії Вінницького обласного управління ПАТ «Ощадбанк». Наказом № 713-к від 21 жовтня 2015 року позивача звільнено з займаної посади за п. 2 ст. 41 КЗпП України. Вказаний наказ вважає незаконним, просила поновити на посаді, стягнути заборгованість по заробітній платі з 21 жовтня 2015 року по 20 травня 2017 року у сумі 54 718 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу та 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу незаконного звільнення. Вважає, що строк звернення до суду з вказаним позовом не пропущено, оскільки копію наказу про звільнення позивач отримала лише 24 квітня 2017 року. Ухвалою суду від 18 вересня 2017 року начальника філії - Вінницького обласного управління ПАТ «Ощадбанк» Бокового Ю.Є. залучено до участі у справі як третю особу. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача, яка є представником та третьої особи, у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи їх безпідставністю, надали письмові заперечення. Зазначили, що процедура звільнення позивача було дотримана, відібрано пояснення у позивача, проведено службове розслідування, отримано згоду профспілкового комітету на її звільнення. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді контролера-касира ТВБВ №10001/0189 філії - Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» з 17 липня 2015 року на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років основного працівника [PERSON] до дня її фактичного виходу на роботу з укладенням договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з посадовим окладом 2 110 грн. на місяць, з випробувальним терміном три місяці відповідно до наказу № 456-К від 16 липня 2015 року (а.с. 51). Відповідно до ч. 2 ст. 26 КЗпП України в період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Отже на позивача поширюється законодавство про працю, в тому числі, і щодо її відповідальності за виконану роботу, і щодо підстав та порядку звільнення із займаної посади. Відповідно до наказу № 713-к від 21.10.2015 року позивача [PERSON] звільнено з посади контролера-касира ТВБВ №10001/0189 філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» у зв'язку з втратою довір'я до неї на підставі п. 2 с. 41 КЗпП України (а.с. 35-38). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним орган. Відповідно до абз. 2 п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Отже, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності - це особи, які одержують їх під звіт. Судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та АТ «Ощадбанк» укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 42), згідно з п. 1 якого працівник, що займає посаду контролера-касира ТВБВ №10001/0189 безпосередньо виконує роботу контролера-касира, пов'язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, виданою і перевезенням цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей у зв'язку з викладеним зобов'язується: а) обережно поводитися з переданими йому на зберігання або на інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходів щодо запобігання шкоди. б) своєчасно повідомляти адміністрацію установи банку про всі обставини, що загрожують безпеці зберігання довірених йому цінностей. в) суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання. г) не розголошувати ніде, ніколи і ні за яких обставин відомі йому операції щодо зберігання цінностей, їх відправки, перевезення, охорони, сигналізації, а також службові доручення щодо каси. Підставою для звільнення [PERSON] стали матеріали службового розслідування правомірності дій працівників ТВБВ №10001/0189 філії - Вінницького облуправління АТ «Ощадбанк» під час проведення касових операцій та операцій за вкладами фізичних осіб комісія, за якими були виявлені грубі порушення діючих нормативно-правових актів АТ «Ощадбанк» зі сторони працівників ТВБВ, зокрема і позивача (а.с. 39-41). Зокрема, комісією зі службового розслідування встановлено, що 02.10.2015 року до ревізорів відділу ревізій та контролю звернулась [PERSON], на ім'я якої в ТВБВ відкрито рахунок №26205000140884, для звірки оборотів та залишку по рахунку. Ревізори виявили, що по зазначеному рахунку в ощадній книжці [PERSON] відсутні записи про здійснення 4 видаткових операцій та Клієнт не підтверджує отримання готівки по рахунку, а саме мало місце 4 випадки не проведення видаткових касових операцій, касові документи не підписувались та готівкові кошти не отримувались [PERSON] Перевіркою оборотів та залишку по рахунку № 26205000140884 в АБС «БАРС Миллениум» встановлено, що 25.08.2015 року проведено документ референс № 76733300 на суму 3 000 грн. В 10-39 год. ввела контролер-касир [PERSON] віза контролера в 10-48 год. - [PERSON], віза каси в 10-51 год. - контролер-касир [PERSON] Перевіркою оригіналів заяв на видачу готівки від 25.08.2015 року на суму 3 000 грн. встановлено, що підпис на вказаному документі візуально не схожий на підпис Клієнта та має явні ознаки підробки. Зі сторони банку касовий документ підписано контролером-касиром [PERSON] відповідно до проставлених віз в АБС. Контролер-касир [PERSON] в своєму поясненні, наданому 07.10.2015 року повідомила, що 25.08.2015 р., виконуючи функції касира ТВБВ № 10001/0189, вона здійснювала протягом дня тільки операції з прийому платежів та проводила видаткові операції по рахунках клієнтів без ідентифікації особи. На початку операційного дня вона передала [PERSON] частину коштів з каси ТВБВ, без оформлення будь-яких касових документів та проведення по АБС. В подальшому [PERSON] протягом дня одноосібно здійснювала операції за вкладними (депозитними) рахунками вкладників, а [PERSON] їх візувала (а.с. 60). Тому комісія за результатами службової перевірки дійшла висновку, що своїми діями контролер-касир [PERSON] грубо порушила вимоги: - п.12.1. та п. 5.42 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунку фізичних осіб у національній валюті установами АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» від 16.02.2004 року № 17-2 зі змінами та доповненнями, в частині розпорядження коштами на рахунку вкладника та порядку здійснення видачі коштів зі вкладу та п. 1.10 зазначеного порядку в частині відображення всіх операцій по рахунку в ощадній книжці вкладника. - п.3.18 та п. 3.19 розділу 3 глави 3 Інструкції з організації касової роботи здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк» від 13 грудня 2012 р. № 693 та п. 3.2.4 Порядку організації касової роботи в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» від 29 січня 2004 року № 11-1 в частині оформлення та здійснення касових операцій. Згідно з посадовою інструкцією контролера-касира ТВБВ № 10001/0189, посаду яку обіймала [PERSON], затвердженої керуючим ТВБВ № 10001/0175 17.07.2015 року (а.с. 63-64), на неї покладені обов'язки щодо відкриття, ведення та закриття поточних та депозитних рахунків фізичних осіб в національній валюті, здійснення переказу грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них, ідентифікація клієнтів, правильність і повнота заповнення всіх реквізитів у первинних документах, відповідно до нормативно-методичних матеріалів НБУ, Правління АТ «Ощадбанк», здійснення розрахунково-касових операцій в національній валюті, правильність і повнота заповнення всіх реквізитів у первинних документах відповідно до нормативно-методичних матеріалів НБУ. Правління АТ «Ощадбанк», забезпечує виконання та збереження майна, готівки, цінностей, документів, бланків суворої звітності, печаток та штампів. Контролер-касир несе особисту відповідальність за невиконання, неналежне та несвоєчасне виконання своїх посадових обов'язків, а також: наказів, розпоряджень і доручень керівництва, нанесення матеріальних збитків - у межах визначених трудовим і цивільним законодавством України та договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, персональну відповідальність за наслідки рішень прийнятих особисто, недотримання в своїй роботі діючих інструкцій та нормативних актів АТ «Ощадбанк», НБУ, законів України. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, висловленої у спарві № 6-100цс16 від 20 квітня 2016 року при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України). Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Враховуючи те, що позивач в силу своїх посадових повноважень допустила грубе порушення внутрішніх нормативних актів ВАТ «Ощадбанк» (п.12.1. та п. 5.42 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунку фізичних осіб у національній валюті установами АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління від 16.02.2004 року № 17-2 зі змінами та доповненнями, в частині розпорядження коштами на рахунку вкладника та порядку здійснення видачі коштів зі вкладу та п. 1.10 зазначеного порядку в частині відображення всіх операцій по рахунку в ощадній книжці вкладника; п.3.18 та п. 3.19 розділу 3 глави 3 Інструкції з організації касової роботи здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк» від 13 грудня 2012 р. № 693 та п. 3.2.4 Порядку організації касової роботи в установах АТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління ВАТ «Ощадбанк» від 29 січня 2004 року № 11-1 в частині оформлення та здійснення касових операцій), а саме: 25.08.2015 р., виконуючи функції касира ТВБВ № 10001/0189, здійснювала протягом дня тільки операції з прийому платежів та проводила видаткові операції по рахунках клієнтів без ідентифікації особи; крім того, на початку операційного дня передала [PERSON] частину коштів з каси ТВБВ, без оформлення будь-яких касових документів та проведення по АБС, а в подальшому [PERSON] їх візувала здійснювані [PERSON] операції за вкладними (депозитними) рахунками вкладників протягом дня, що стверджено результатами внутрішнього службового розслідування та завдало майнової шкоди банку на суму 8 900 грн. (а.с. 62), то суд дійшов висновку про законність звільнення позивача із займаної посади у зв'язку з втратою до неї довір'я. Вказані обставини підтверджуються наданими відповідачем суду висновком за результатами службового розслідування від 7.10.2015 року, договором про повну матеріальну відповідальність [PERSON], попередженням про повну матеріальну відповідальність, відповідними розпискою та зобов'язанням, посадовою інструкцією, поясненнями [PERSON] від 7.10.2015 року. Відповідно до ч. 3 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої п. 2 ст. 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Судом встановлено, що звільнення позивача здійснено за згодою профкому 21 жовтня 2015 року (а.с. 34). З позивачем проведено остаточний розрахунок в день звільнення та видану трудову книжку (а.с. 30, 31, 33, 52-54). Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Вказане стверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі № 6-409цс16. Враховуючи, що, позивач з наказом про звільнення з роботи була ознайомлена 21.10.2015 року, а його отримала лише 24.04.2017 року, то суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк звернення до суду з позовом про поновлення на посаді, оскільки з відповідним позовом про поновлення позивач звернулась 24.05.2017 року. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді, то підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України немає. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку. Враховуючи те, що судом не встановлено порушень трудового законодавства та законних прав позивача при звільненні позивача із займаної посади, суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу відповідачем не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed