Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 12 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~655, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на їхнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що з 12 листопада 2005 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у подружжя не склалося, оскільки у них виявилися психологічно несумісні характери, різні погляди на шлюб та сімю, внаслідок чого між ними відсутнє взаєморозуміння. Відповідач не переймається турботою про сімю, про її матеріальне забезпечення не дбає, що породжує в сімї негативний психологічний клімат. Починаючи із 01 січня 2017 року подружніх стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб носить лише формальний характер, примирення і подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Спору про поділ майна подружжя немає. Їхній малолітній син [PERSON] проживає разом із матірю та перебуває на повному її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання сина відповідач [PERSON] їй не надає, життям і навчанням сина не цікавиться, про його здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток не піклується. Відповідач є працездатною особою, тому повинен сплачувати аліменти на сина. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що заявлені позовні вимоги вона підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов визнає повністю, проти розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивача аліментів на сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. не заперечує, строк для примирення подружжя просив не надавати, оскільки близько двох років сторони подружніх відносин не підтримують, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 12 листопада 2005 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №\~655. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з 01 січня 2017 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Малолітній син сторін [PERSON] на даний час проживає із матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надає, згоден сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік встановлено, що прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років у 2018 році становить: з 1 січня 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина [PERSON] позивачу не надає, згоден сплачувати на користь позивача аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню і в частині стягнення аліментів на дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. При подачі до суду позову [PERSON] за вимогу про розірвання шлюбу сплатила судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного вище, із відповідача в дохід держави (за вимогу про стягнення аліментів) та на користь позивача (за вимогу про розірвання шлюбу) підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 704 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved