Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

У травні 2017 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі по тексту - КП «ЦОС Шевченківського району») звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості за комунальні послуги за період з 27.09.2010 року по 30.04.2014 року в розмірі - 82 730,00 грн.; втрати від інфляційних процесів в розмірі - 11 563,34 грн.; 3% річних в розмірі - 4 152,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач є користувачем нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], та споживав комунальні послуги, які надавав виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району». У період з 27.09.2010р. по 30.04.2014р. відбулось фактичне споживання комунальних послуг Відповідачем, проте оплата за комунальні послуги надходила не в повному обсязі. Позивач вважає, що виконав свої зобов'язання, відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а Відповідач ухиляючись від укладання договору на постачання комунальних послуг та не розраховуючись за постачання комунальних послуг, не виконав свої зобов'язання відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внаслідок чого утворився борг, який за період з 27.09.2010р. по 30.04.2014р. з урахуванням інфляції та 3% річних складає у сумі 98 445,34 грн. В зв'язку з викладеним, Позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за участю сторін. В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. В судовому засіданні Відповідача проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на свої письмові заперечення в яких зазначив, що з 20 січня 2004 року у будинку [ADDRESS] створене та існує об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя 2», в зв'язку з чим Відповідач звернувся до останнього з заявою про забезпечення відключення його квартири від централізованого опалення. Таким чином, з 30 квітня 2004 року квартира Відповідача відключена від центрального опалення, що підтверджується відповідною довідкою та опалюються внутрішніми електроприладами. Крім цього, зазначив, що доручення на яке посилається Позивач, яке адресоване Першим заступником голови Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації [PERSON] директорам комунальних підприємств житлово-експлуатаційних контор та директору комунального підприємства по утриманню житлового господарства, не має жодного відношення до позивача та відповідача, а отже не надає право Позивачу вважати себе виконавцем послуг по будинку [ADDRESS] та виставляти рахунки на оплату за житлово-комунальні послуги мешканцям зазначеного будинку. Отже, між Позивачем і Відповідачем відсутні будь-які правовідносини стосовно будь-якого права Позивача нараховувати оплату за житлово-комунальні послуги та зобов'язання Відповідача здійснювати вказану оплату. Свідок [PERSON] з боку Позивача, у судовому засіданні зазначила, що працює приватним нотаріусом та з 2007 року орендує приміщення за адресою: [ADDRESS]. При цьому зазначила, що з самого початку орендування зазначеного приміщення, його опалювання здійснюється від електромережі та кондиціонерів, оскільки труби центрального теплопостачання в приміщенні обрізані. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 51/100 частини квартири за номером [ADDRESS], яка складається з п'яти жилих кімнат житловою площею - 86,70 кв.м, загальною площею 116,90 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу частини квартири серії АЕЕ №526781 від 29.10.2001 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. (а.с. 132). Крім цього, Позивач є власником 49/100 частини зазначеної квартири на підставі Договору купівлі-продажу частини квартири серії АЕЕ №526783 від 29.10.2001 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. (а.с. 134). Зазначені правочини зареєстровані в київському міському БТІ за №8021 від 02.11.2001 року (а.с. 132, 133). У відповідності до ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що з 20.01.2004 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя 2» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS], основна діяльність якого полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів Об'єднання, належне утримання Будинку та прибудинкової території, сприянні членам Об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю Об'єднання (п. 2.4. Статуту, затверджений протоколом №1 від 24.08.2003 року установчих зборів ОСББ «Оселя 2» а.с.110-130). Згідно ч. 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», Об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об'єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об'єднання визначається цим Законом та іншими законами України. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об'єднання. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об'єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об'єднання. Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання. Відповідно до ч. 6Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об'єднання, у тримісячний строк з дня державної реєстрації об'єднання забезпечує передачу йому примірника технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж. Так, статтею 12 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що управління багатоквартирним будинком здійснює об'єднання через свої органи управління. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В свою чергу відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону, споживачем - є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з п. 18 Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, котрі затверджені постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 випливає, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань ЖКХ. Відключення споживача можливо при наявності затвердження проектної документації, а також норм проектування, реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Витрати, пов'язані з відключенням від мережі централізованого опалення відшкодовуються споживачами відповідно до калькуляції, складеної виконавцем. (п.п. 24, 25, 26, 27 Правил). Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 р. № 4, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 р. за № 1478/11758 (зі змінами), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцем органом виконавчої влади. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] було отримано Дозвіл Київської державної інспекції охорони праці в енергетиці №265Б, затверджений начальником інспекції від 27.01.2003 року на збільшення потужності електропостачання до квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим він звертався до головного інженеру ОСББ «Оселя 2» з відповідною заявою про відключення внутрішньобудинкових мереж його квартири від централізованого опалення (а.с. 135, 143). Так, з Довідки Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя 2» вих. №3004/2004-7 від 30 квітня 2004 року та від 04.09.2017 року вбачається, що зазначена квартира, яка належить на праві приватної власності [PERSON] з 30 квітня 2004 року є повністю відключеною від внутрішньоквартирних (внутрішньобудинкових) мереж центрального опалення (теплопостачання). Опалення вказаної технічно-переоснащеної квартири здійснюється за рахунок внутрішньоквартирних електроприладів та, у разі додаткової необхідності, пічного опалення. (а.с. 144). Крім того, вказані обставини підтвердила свідок [PERSON] під час її допиту у суді. Так зі змісту статті 614 ЦК України вбачається, що особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. З наведених підстав, суд не вбачає вини у діях Відповідача стосовно користування тепловою енергією у гарячій воді та необхідності оплати за неї, оскільки її надання до квартири Позивача не доведено. Більш того, згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житло-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із ст. 32 Закону, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Із ч. 1 ст. 638 ЦК України також слідує, що договір є укладеним, якщо сторни в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча ю однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В свою чергу норми ст.ст. 509, 526, 625 ЦК України, якими Позивач обґрунтовує обов'язок сплатити Відповідачем за житлово-комунальні послуги незалежно від договору є безпідставними, оскільки в даному випадку зазначені ст. 19, 26, 32 Закону україни «Про житлово-комунальні послуги» є спеціальними нормами і врегулювання відносин між Позивачем і Відповідачем на договірних засадах є обов'язковим. Більш того, суд вважає, що КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» не є належним позивачем у справі, оскільки балансоутримувачем будинку [ADDRESS] є саме ОСББ «Оселя 2», що підтверджується наданими Відповідачем доказами, зокрема Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та квитанціями про оплату наданих послуг з електропосчання на розрахунковий рахунок останнього. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на наявність підстав для відмови в позові по суті вимог, додаткового вирішення питання про відмову в позовних вимогах за закінченням строків позовної давності, суд не вбачає. На підставі ст.ст. 319, 322 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та

Outcome: dismissed