Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У травні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з уточненим та доповненим позовом до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк»), посилаючись на те, що з 11 серпня 2010р. по 14 січня 2014р. він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Терра Банк». З 14 січня 2014р. на підставі наказу №30 від 14 січня 2014р. він був переведений на посаду начальника відділу юридичного супроводження діяльності банку в Південному регіоні Управління юридичного супроводження діяльності банку в регіонах Департаменту правового аналізу та забезпечення. Наказом голови правління Савощенко О.А. від 15 квітня 2014р. №283-ос його було звільнено з роботи з 15 квітня 2014р. за п.4 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із вчиненням прогулу без поважних причин. Із наказом голови правління ПАТ «Терра Банк» від 15 квітня 2014р. №283-ос про його звільнення, позивач не погоджується та вважає його незаконним, оскільки прогулу він не вчиняв. Стверджував, що акт від 10 квітня 2014р. про його відсутність на робочому місці 10 квітня 2014р. з 13год. 55 хв. до 16 год. 54хв. не відповідає дійсності, оскільки він в цей період виконував свої трудові обов'язки. Крім того, [PERSON] вважає, що незаконним звільненням йому була спричинена моральна шкода, оскільки незаконне звільнення призвело до втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя його сім'ї. Моральну шкоду він оцінює у 15000,00грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд винести рішення, яким скасувати наказ від 15 квітня 2014р. №283-ос про його звільнення у зв'язку з його незаконністю, поновити його на роботі на посаді начальника відділу юридичного супроводження діяльності банку в Південному регіоні Управління юридичного супроводження діяльності банку в регіонах Департаменту правового аналізу та забезпечення ПАТ «Терра Банк», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням, починаючи з дня звільнення й по день ухвалення рішення у справі, та стягнути з ПАТ «Терра Банк» в порядку відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн.(а.с.98-99). Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою просив суд, розглянути поданий позов в порядку заочного провадження, у зв'язку з систематичною неявкою відповідача в судові засідання, а також підтримав доводи позову та просила суд постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.109). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не сповістив, (а.с.48,104,105). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд приймає рішення за наявними в справі доказами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Пунктом 4 ч.1 ст.40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно з п.4 ч.1ст.40КЗпП прогулом, у разі вчинення якого може бути розірвано трудовий договір,є відсутність на роботі більше трьох годин протягом дня без поважних причин. Судом встановлено, що ПАТ «Терра Банк», є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку і діє на підставі Статуту, затвердженого черговими Загальними зборами акціонерів ПАТ «Терра Банк» (протокол №1 від 29 квітня 2013р.) та погоджена Національним банком України 14 червня 2013р. (а.с.27, 30, 31). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу №403-п від 11 серпня 2010р. позивач 11.08.2010р. був прийнятий на роботу до ПАТ «Терра Банк» на посаду начальника відділу юридичного супроводження Південної регіональної дирекції, що підтверджується трудовою книгою. Наказом №30-ос від 14.01.2014р. [PERSON] був переведений з 14.01.2014р. на посаду начальника відділу юридичного супроводження діяльності банку в Південному регіоні Управління юридичного супроводження діяльності банку в регіонах Департаменту правового аналізу та забезпечення.. Згідно довідки ПАТ «Терра Банк» від 13.10.2014р. №479 середньомісячна заробітна плата позивача за два останніх місяця складає 5655,66 грн. (а.с.100). Встановлено, що наказом голови правління Савощенко О.А. від 15 квітня 2014р. №283-ос позивача було звільнено з роботи з 15 квітня 2014р. за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із вчиненням прогулу без поважних причин (а.с.18). Отже, зі змісту наказу №283-ос від 15.04.2014р. вбачається, що позивача було фактично звільнено за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин, учинений 10 квітня 2014р. З позовної заяви вбачається, що факт відсутності позивача на робочому місці був зафіксований актом від 10.04.2014р., про що був складений акт начальником відділу безпеки по Південному регіону Департаменту безпеки Антоненко С.В., заступником директора Південної регіональної дирекції Кобзар П.Б. та директором Південної регіональної дирекції Матвєєвої О.В., які зафіксували факт відсутності позивача на робочому місці з 13 год.55 хв. до 16 год. 54 хв. (а.с.12). З вказаним актом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис, а також його запис про те, що в цей період він виконував свої функціональні обов'язки, а саме забирав акт виконаних робіт в редакції газети «Одеські вісті», а також знайомився з матеріалами виконавчого провадження у Приморському ВДВС м. Одеси, та заїжджав до Приморського районного суду м.Одеси для отримання інформації стосовно справи. Крім того, в матеріалах справах знаходиться копія акту про відсутність на робочому місці від 10.04.2014р. за підписами одних і тих самих осіб, крім підпису позивача, в якому зазначається, що позивач був відсутній на робочому місці з 13 год.55 хв. до 16 год. 56 хв. (а.с.13). Відповідно до пояснень позивача, наданих на ім'я голови правління ПАТ «Терра Банк» від 15.04.2014р. вбачається, що в період з 13 год.55 хв. до 16 год. 54 хв. він був відсутній на робочому місці, оскільки виконував свої функціональні обов'язки поза межами Південної регіональної дирекції, а саме: - у 14.30 знаходився у приміщені редакції газети «Одеські вісті», де отримав «податкову накладну та акт виконаних робіт №14» для бухгалтерії банку за оголошення в газеті виклик відповідача [PERSON] до Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/13832/13ц, згідно договору №310 від 28.02.2014р. (а.с.15,16); 15.30 знаходився в приміщені Приморського районного суду м.Одеси для отримання інформації стосовно розглянутих справ №522/739/13-ц (ПАТ «Терра Банк» до [PERSON]), та №522/10370/13-ц (ПАТ «Терра Банк» до [PERSON]); 16:20 знаходився у приміщені Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції де знайомився з матеріалами виконавчого провадження стосовно боржника -[PERSON](а.с.17) 16:54 знаходився у приміщені Південної регіональної дирекції на своєму робочому місці (а.с.14). Позивач в судовому засіданні стверджував, що відповідач його звільнив за прогул без поважної причини, оскільки він відмовився подавати заяву про своє звільнення за власним бажанням, а просив його звільнити за п.1 ст.40 КЗПП (а.с.14). На підтвердження своїх пояснень, позивач надав суду копії колективних звернень його колег до голови правління з проханням переглянути питання стосовно ліквідації посад юристів в регіонах, а якщо це не можливо, то провести їх звільнення відповідно до норм діючого законодавства, а саме за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.8-11) В матеріалах справи відсутні будь-які заперечення відповідача на позовні вимоги позивача, хоча відповідно до вимог трудового законодавства обов'язок доказування правомірності звільнення позивача покладається на відповідача. Відповідач не надав суду докази, які спростовують твердження позивача про те, що у період з 13 год.55 хв. до 16 год. 54 хв. він виконував свої функціональні обов'язки, а саме забирав акт виконаних робіт в редакції газети «Одеські вісті», а також знайомився з матеріалами виконавчого провадження у Приморському ДВС м. Одеси, та заїжджав до Приморського районного суду м.Одеси для отримання інформації стосовно справи. Суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт відсутність позивача на робочому місці без поважних причин протягом трьох годин. Таким чином, сукупність наведених доказів та встановлених судом обставин дозволяє зробити висновок про незаконність звільнення позивача та обґрунтованість його вимоги про поновлення на роботі, оскільки належних доказів відсутності позивача на робочому місці без поважних причин відповідачем суду не надано. Згідно ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п.5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середнього динна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячна заробітна плата позивача за два останніх місяця складає 5379,00 грн. Середньоденна заробітна плата складає (5868 +4890):60 = 179,30грн. х 231 дн. = 41418,30грн. Отже, виходячи з наданої суду довідки про середній заробіток позивача стягненню підлягає сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 41418,30грн. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Також суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню вимогу про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України, оскільки внаслідок порушення відповідачем трудових прав позивача, що встановлено в судовому засіданні, позивач зазнав моральних страждань, пов'язаних з допущеною відносно нього несправедливістю, було втрачено його нормальні життєві зв'язки, оскільки він був позбавлений можливості заробляти гроші, і все це вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини осіб, які завдали моральної шкоди та враховуючи при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вимоги розумності і справедливості, фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди підлягають задоволенню частково і з відповідача слід стягнути на користь позивача в відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що те, що звільнення позивача керівництвом ПАТ «Терра Банк» проведено з порушенням норм трудового законодавства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60грн. за вимогами немайнового характеру та 243,60грн. за вимогами про відшкодування моральної шкоди, всього - 487,20 грн.

Outcome: partial