Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача і просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини, але не менше 100% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, від заробітку та всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовної заяви, позивач посилалась на те, що [INFO] позивач народила сина - [PERSON] , батьком якого є відповідач - [PERSON] . На даний час дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач у добровільному порядку постійно не надає матеріальної допомоги спільній дитині, а надає час від часу, та ухиляється від обов`язку утримувати дитину до досягнення повноліття, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що проживає разом з дитиною, надає допомогу, матеріально забезпечує, та виховує дитину. Вислухавши думку сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ст.180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON] , виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 04 квітня 2019 року серії [NUMBER] , батьками дитини зазначені: [PERSON] та [PERSON] (арк.с.9). Відповідно до довідки № 11218 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що свідчить про те що, дитина проживає разом зі своєю матір`ю (арк.с.10). Доказів участі відповідача у витратах на утримання малолітнього сина матеріали справи не містять. За змістом ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 статті 182 СК України встановлює обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.182 СК України, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, що останній є працездатною особою, відомості щодо інших утриманців відсутні, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подання позовної заяви і до повноліття дитини, а тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial