Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в січні 2013 року вона познайомилась із відповідачем, з червня 2015 року вони почали підтримувати близькі стосунки, познайомились з родичами один одного. З вересня 2015 року сторони почали проживати разом у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з ними також проживала дочка позивача [PERSON]. З цього часу сторони вважали себе родиною, мали спільний бюджет, права та обов'язки один перед одним, разом їздили за продуктами харчування, [PERSON] купував донці позивача одяг та інші речі, всі свята вони святкували також спільно. Також сторони разом їздили на відпочинок, [PERSON] з дочкою супроводжували відповідача у командировки, де він представляв їх своїм колегам як дружину та дочку. У травні 2016 року позивач разом із [PERSON] їздили до м. Києва до медичного інституту серця, де останній проходив медичний огляд, йому провели операцію, після чого саме вони здійснювали за ним післяопераційний догляд. У червні 2017 року [PERSON] стало відомо про її вагітність, про що вона повідомила відповідача, на цю новину він відреагував негативно, не схвалював саму вагітність та бажання народжувати дитину. З цього ж місяця [PERSON] виїхав з квартири позивача та почав проживати окремо. У подальшому ще деякий час сторони підтримували спілкування та близькі стосунки, у період з липня по листопад 2017 року вони спільно відвідували сімейні свята, у жовтні їздили разом до м. Харкова для придбання дитячого візочку та манежу, також [INFO] року сторони святкували день народження відповідача. Однак, з грудня 2017 року вони не спілкуються та не підтримують зв'язок. [INFO] року у позивача народилась дитина [PERSON], біологічним батьком якого є [PERSON] Вважала, що небажання відповідача мати дітей не позбавляє його прав та обов'язків перед їх сином, а дитина має право мати батька та відповідний запис в актовому записі про народження. За таких підстав [PERSON] була вимушена звернутися до суду та просила визнати [PERSON], [INFO], батьком дитини [PERSON], [INFO], внести відповідні зміни до актового запису про його народження, зазначивши батьком дитини відповідача, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, а також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивача за договором про надання правової (правничої) допомоги, адвокат [PERSON], у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити. У судове засідання, призначене на 16 жовтня 2018 року, не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказував, що ніколи не проживав однією родиною з позивачем, спільне господарство з нею не вів, спільний бюджет та будь-яких обов'язків перед нею не мав. Близькі стосунки з [PERSON] були припинені наприкінці березня 2017 року, після чого він взагалі припинив спілкуватися з нею та на момент запліднення в квітні 2017 року був за межами України. Про вагітність позивача йому стало відомо на початку травня 2017 року, тобто практично через півтора місяця після розірвання стосунків. Також в ході судового розгляду він відмовився від участі в проведенні судово-біологічної експертизи на предмет визначення батьківства. При цьому [PERSON] постійно попереджав [PERSON] про відсутність у нього наміру бути батьком. Наполягав на тому, що у період зачаття дитини він не мав близьких стосунків із позивачем. Також додав, що є пенсіонером, отримує пенсію, ніде не працює за станом здоров'я та за віком. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В останні судові засідання, призначені на 10, 12 та 16 жовтня 2018 року, [PERSON], будучи належним чином повідомленим, не з'явився, самостійно та через свого представника подав до канцелярії суду заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою та перебуванням на лікуванні. Разом з цим, будь-яких документів у підтвердження цих обставин та поважності причин неявки до суду не надав. Представник відповідача за договором, адвокат [PERSON], у судовому засіданні повністю підтримав доводи [PERSON], також просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. В останні судові засідання, призначені на 10, 12 та 16 жовтня 2018 року, адвокат [PERSON], будучи належним чином повідомленим, не з'явився, подав до канцелярії суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою відповідача. Представник третьої особи Кальміуського районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість рохгляду справи за його відсутністю, вирішення спору залишив на розсуд суду. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин. (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України). Таким чином, відповідач, не з'явившись в останні три судових засідання та посилаючись на хворобу, не представив будь-яких доказів поважності причин неявки, а тому суд вважає можливим закінчити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. В день ухвалення рішення фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1 статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом встановлено, що [INFO] року у [PERSON] народився син - [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER], виданим 23 січня 2018 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.12). Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, тобто за вказівкою матері, що підтверджується відповідним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян від 23 січня 2018 року (а.с.13). Згідно з представленими фотознімками [PERSON] і [PERSON] разом проводили час, подорожували, відпочивали, відзначали свята. Крім того, сторони протягом тривалого часу мали близькі статеві стосунки, що не заперечувалось відповідачем. Також були допитані свідки обох сторін. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона бачила, як розвивались їх стосунки, та з 2016 року [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім'єю в квартирі останньої та в неї на дачі. Неодноразово була у них в гостях, спільно проводили час, восени 2017 року були разом на рибалці. Бачила їх спільний побут. За місяць до народження спільної дитини стосунки між ними погіршились і [PERSON] припинив спілкування з позивачем. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою [PERSON], та з 2015 року неодноразово бачила її разом із [PERSON] в кафе, коли була з ними. Відзначала наявність між ними близьких стосунків, що не приховувалось. [PERSON] проживав разом із [PERSON] в її квартирі та забезпечував її матеріально. В червні 2017 року [PERSON] повідомила їй, що вона вагітна. Також, зі слів позивача, їй відомо, що [PERSON] негативно висловлювався щодо її вагітності та просив не народжувати дитину. До грудня 2017 року вони проживали разом. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є подружжям, в судовому засіданні дали схожі пояснення та повідомили, що з 2016 року бачили, як [PERSON] і [PERSON] проживали однією сім'єю, разом проводили час, були в кафе, товаришували сім'ями, були у них в гостях в квартирі позивача, відпочивали разом в Криму, їздили на рибалку, бачили їх спільне життя і сімейні стосунки. [PERSON] негативно поставився до вагітності [PERSON], казав, що йому діти не потрібні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з липня 2015 року бачила знайомство [PERSON] і [PERSON] Спочатку він був її пацієнтом, а згодом у них склались близькі стосунки. Разом відзначали свята. В липні 2017 року дізналась про вагітність [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2013 року разом працювала з [PERSON] та була її подругою. Бачила, як [PERSON] і [PERSON] почали разом зустрічатися. Кожний день [PERSON] приносила йому у палату їжу, разом обідали. Разом відзначали свята. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, в судовому засіданні пояснила, що з серпня 2015 року знайома із [PERSON], який з жовтня 2015 року переїхав проживати до її сестри [PERSON] Часто була у них в гостях та бачила їх теплі стосунки. Разом проводили час, відпочивали, відзначали свята. В травні 2017 року сестра завагітніла, та до жовтня 2017 року [PERSON] визнавав дитину, але в листопаді 2017 року він покинув позивача. Свідок [PERSON], яка є невісткою відповідача, в судовому засіданні пояснила, що влітку 2017 року дізналась, що у [PERSON] буде дитини та він був обурений, заперечував своє батьківство. Підтвердила, що [PERSON] лікувався у [PERSON], робив операцію, але про близькі стосунки між ними їй нічого невідомо. В квітні 2017 року [PERSON] був за кордоном, відпочивав в ОАЕ, та 24 квітня 2017 року повернувся у місто. Вказані покази свідків, а також письмові матеріали, зокрема, фотознімки, на яких зображений [PERSON], [PERSON] та свідки, підтверджують факт наявності близьких стосунків між [PERSON] і [PERSON] напередодні зачаття дитини, що власне і не заперечувалось відповідачем. Крім того, під час розгляду справи позивач зверталася із клопотанням про призначення та проведення за її рахунок судової молекулярно-генетичної експертизи для вирішення питання біологічного батьківства [PERSON] Проте в судовому засіданні відповідач категорично відмовився від участі в її проведенні, посилаючись на поганий стан здоров'я. Проте відомостей про неможливість за станом здоров'я брати участь у проведенні експертизи відповідачем не представлено. Також судом були роз'яснені відповідачеві можливі наслідки ухилення ним від участі в проведенні даної експертизи. Згідно зі статтею 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вказаного положення суд вважає, що результати біологічної експертизи, від якої [PERSON] безпідставно ухилився, мають вагоме значення при вирішенні спору про батьківство, але за відсутності відповідача її проведення є неможливим, а тому, на переконання суду, з урахуванням показів свідків, медичних документів та матеріалів справи слід визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, тобто факт біологічного батьківства [PERSON] над дитиною [PERSON], [INFO] року. Доводи відповідача про те, що дата зачаття припала на термін його відсутності в Україні з 15 квітня по 22 квітня 2017 року в період, коли він був в ОАЕ, судом відхиляються, так як не знайшли свого підтвердження. Так, із наданих до суду медичних документів [PERSON] - Історії вагітності та пологів № 52 та Медичної картки новонародженого № 52, вбачається, що [PERSON] [INFO] року народила дитину на 37-38 тижні вагітності. Пологи відбулися у строк, новонароджений доношений. Із даних медичних документів також вбачається, що датою останньої менструації у позивача було 01.05.2017 року, а очікувана дата пологів зазначена 30.01.2018 року. Відповідно до Примірної посадової інструкції лікаря загальної практики - сімейної медицини з надання акушерсько-гінекологічної допомоги, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України 15.07.2011 року № 417, термін вагітності та дати пологів визначаються за датами останньої менструації та першого руху плоду. Пологами у строк є пологи з 37 по 42 тиждень вагітності. Таким чином, зважаючи на те, що датою останньої менструації позивача є 01 травня 2017 року, а дитина народилася на 37-38 тижні вагітності, є очевидним і достовірно відомим, що зачаття відбулося після 01.05.2017 року, що спростовує твердження відповідача про можливе зачаття дитини за його відсутності з 15 квітня по 22 квітня 2017 року. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року зазначено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою зокрема одним із батьків. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з інформацією з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 14.01.2018 року в квартирі [ADDRESS], що в місті Маріуполі, зареєстровані [PERSON], [PERSON], [INFO], та [PERSON](а.с.14). Згідно з довідкою Комунального закладу «Міська лікарня №5 м.Маріуполя» від 05 травня 2018 року [PERSON] працює в даному закладі на посаді лікаря терапевта денного стаціонару та перебуває у відпустці по догляду дитиною до 3-х років з 16 квітня 2018 року по 11 січня 2021 року (а.с.15). За таких підстав, позивач потребує матеріальної допомоги на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки не має можливості працювати на постійному місці роботи. Згідно з частиною 2 статті 91 жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], то відповідно до зазначених норм він зобов'язаний утримувати свою малолітню дитину та її матір до досягнення дитиною трирічного віку. З урахуванням того, що батьки в рівних частках зобов'язані утримувати дітей, з урахуванням того, що [PERSON] не надав відомостей про наявність у нього на утриманні інших осіб, суд вбачає достатні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, та аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. У зв'язку із задоволенням позовних вимог [PERSON]. судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплату якого під час звернення до суду із цим позовом їй було відстрочено до ухвалення судового рішення, у порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved