Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до ПрАТ «ММК імені Ілліча» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання травми на підприємстві. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він працював на підприємстві на посаді розливальника сталі, де 19 лютого 2008 року із ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав виробничу травму, а саме: опік гарячим металом ІІ-ІІІ ступеня лівої гомілки і стопи S-2,5%. Після чого встановлено 20% втрати професійної працездатності. Вказував, що внаслідок отриманої травми йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у психологічних стражданнях, сильних душевних хвилюваннях, проблемах зі сном, дратівливості, загальної слабкості, білі отриманої травми. Зазначає про перебування його в пригніченому стані через неможливість повного відновлення здоров'я, порушення професійних планів позивача внаслідок втрати працездатності. Протягом останніх 8 років позивачу доводиться терпіти наслідки отриманого каліцтва, що полягають у сильних больових відчуттях. Спричинене каліцтво викликає негативні емоції, порушились нормальні життєві зв'язки, доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Заподіяну йомй моральну шкоду оцінює у 20 000 гривень та просить стягнути її із відповідача. Позивач у судове засіданні не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові та надав аналогічні пояснення. Представник відповідача позовні вимоги не визнав повністю, пояснив, що факт нещасного випадку із позивачем мав місце, але актом про нещасний випадок від 19 лютого 2008 року встановлена часткова вина самого позивача, отже позивач неправомірно просить стягнути моральну шкоду. Крім того, з липня 2008 року по жовтень 2013 року позивачу виплачувалась допомога на оздоровлення, а також допомога у звязку із хворобою. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно даних трудової книжки позивача в період з 02 серпня 2004 року по 31 жовтня 2013 року позивач працював на підприємстві ПрАТ «ММК імені Ілліча». З періоду 02 серпня 2004 року по 01 жовтня 2008 року позивач працював на посаді розливальника сталі, з 01 жовтня 2008 року по 31 жовтня 2013 року сторожем. 19 лютого 2008 року, працюючи на посаді розливальника сталі в Конверторному цеху із позивачем на робочому місці стався нещасний випадок. Актом про нещасний випадок, повязаний з виробництвом №45/3 по формі Н-1 від 23 квітня 2008 року та актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 23 квітня 2008 року, встановлено, що нещасний випадок, який стався 19 лютого 2008 року на ПАТ (ПрАТ) «ММК імені Ілліча», конверторний цех, конверторне відділення, установка позапічної обробки стали, із розливальником сталі 5 розряду [PERSON], пов'язаний з виробництвом. Особами, дії яких привели до нещасного випадку, а також які допустили порушення нормативних актів з питань охорони праці є: майстер цеху [PERSON] та розливальник сталі [PERSON] Причиною нещасного випадку є перенесення [PERSON] ємкості з рідким шлаком, тримаючи її руками перед собою, проявивши особисту необережність та поспіх під час роботи, а також, з боку майстра був відсутній контроль за безпечним проведенням робіт, чим порушено вимоги з охорони праці. Внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач отримав опік гарячим металом ІІ-ІІІ ступеня лівої гомілки і стопи S-2,5%. Згідно довідки МСЕК №242671 Міжрайонної спеціалізованої травматологічної МСЕК міста Маріуполь від 14 грудня 2015 року, позивача було оглянуто та встановлено з 01 грудня 2015 року по 01 січня 2019 року ступінь втрати професійної працездатності у відсотках у зв'язку із трудовим каліцтвом: 20%. Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобовязаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Пошкодженням здоровя внаслідок отримання зазначеної травми, позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що у звязку з отриманням травм позивач дійсно змушений змінити звичайний образ життя, потребує постійного медичного лікування, не має можливості працювати за фахом. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25 травня 2001 року, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я (ч.2 цієї норми). За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Так, судом достовірно встановлено факт отримання [PERSON] трудового каліцтво та як наслідок спричинення моральної шкоди. Суд також при вирішенні спору приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідачем надано суду розрахункові листи [PERSON] з липня 2008 року по жовтень 2013 року, відповідно до яких вбачається, що підприємством регулярно виплачувались позивачу кошти, повязані з профзахворюванням, допомога на оздоровлення та допомога по хворобі. З урахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до ПрАТ «ММК імені Ілліча» про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок отримання травми позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоровя призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоровя, на безпечну працю. Загалом це призвело до порушення його звичайного образу життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими в ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоровя, ступінь втрати ним професійної працездатності, обставини нещасного випадку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6 000 гривень, в порядку відшкодування моральної шкоди. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України, передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial