Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У травні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про повернення строкового банківського вкладу (депозиту). Позивач зазначила, що 07 листопада 2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 331832/233444/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в іноземній валюті. Згідно п. 1. Договору-заяви, Позивач 07 листопада 2014 вніс, а Відповідач прийняв грошові кошти в сумі 1000,00 доларів США в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 1000,00 доларів США на строк від з 07 листопада 2014 року до 07 лютого 2015 року. Згідно п.2. Договору-заяви за час користування коштами Вкладу протягом строку дії Договору Відповідач нараховує та виплачує Позивачу проценти за ставкою 10,50 % річних. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про отримання суми вкладу, але йому було відмовлено. Посилаючись на ст.ст. 1060, 1074 ЦК України та ст.ст. 317, 321 того ж Кодексу, позивач просив : Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], суму вкладу та нарахованих процентів в розмірі 921,84 доларів США (що за курсом НБУ станом на 06.05.2015 року становить 19481,25 грн.), недонараховані відсотки - 23,07 доларів США (що за курсом НБУ станом на 06.05.2015 року становить 487,54 грн.), нараховані інфляційні у розмірі 133,80 доларів США (що за курсом НБУ станом на 06.05.2015 року становить 2827,60 грн.), 3% річних у розмірі 6,59 доларів США (що за курсом НБУ станом на 06.05.2015 року становить 139,27 грн.), моральну шкоду в сумі 10 000 грн., судові витрати - витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3897,60 грн. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позов, провести заочний розгляд справи без його участі на підставі наданих суду доказів. Відповідач на виклик суду повторно не з'явився, хоча був повідомлений про час і місце судового засідання, будь-яких заяв щодо участі у розгляді справи не надіслав. Ухвалою суду від 23 липня 2015 року постановлено про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Договору-заяви № 331832/233444/3-14 від 07 листопада 2014 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 1000,00 доларів США на строк з 07.11.2014 року по 07.02.2015 року. Пунктом 2 Договору-заяви передбачено, що процентна ставка за користування депозитом складає 10,50% річних. Відповідно до п.3 зазначеного Договору-заяви вкладник має право отримувати суми процентів, нараховані на Вклад протягом строку зазначеного визначеного п.1 цього Договору-заяви в порядку та на умовах, викладених у п.п. 4.2, 4.3.2 Основних умов, одночасно з поверненням суми вкладу. Згідно п. 5 Договору-заяви при достроковому розірванні Договору за ініціативою Клієнта протягом строку, визначеному в п. 1.1. цього Договору, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення Вкладу за ставкою 1,00% річних відповідно до п.5.3. Основних умов. Отже Договором чітко визначені та узгоджені сторонами умови повернення повної суми вкладу та нарахованих процентів. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором та вніс грошові кошти у сумі 1000,00 доларів США. Позивач, звертався з заявами до Відповідача з вимогою повернути грошові кошти, проте відповідач грошові кошти за договором-заявою № 331832/233444/13-14 від 07 листопада 2014 року не повернув. Як встановлено судом, між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» 07 листопада 2014 року було укладено договір-заяву № 331832/233444/13-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 3 місяці в іноземній валюті. Сума вкладу згідно Договору складала 1000,00 доларів США. Відповідно до п.1 Договору строк банківського вкладу закінчився 07 лютого 2015 року. Пунктом 2 Договору встановлено проценти за час користування вкладом за ставкою 10,50% річних. Однак, сума вкладу, а також нараховані проценти по закінченню строку дії договору позивачу повністю повернуті не були. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 ЦК України та зміст Договору, останній є зобов'язанням. Заяву-вимогу від 14 квітня 2015 року представника позивача про повернення суми вкладу, нарахованих відсотків, інфляційних та 3% річних за прострочення виконання зобов'язання (а.с. 10-11), Відповідач проігнорував, хоча отримав її 16 квітня 2015 року, про що свідчить квитанція відділення зв'язку та витяг з веб-сайту Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» Міністерства інфраструктури України (а.с. 12). Відповідно до виписки по особовому рахунку за 27 лютого 2015 року на рахунку Позивача знаходяться кошти у сумі 921,84 доларів США. Розмір не донарахованих відсотків за договором становить 921 доларів США 84 центів х 10,50% : 365 х 87 днів = 23 доларів США 07 центів. Нараховані інфляційні: за лютий 2015 року (105,3%) : 921 доларів США 84 центів х 105,2% : 28 х 20 = 34 доларів США 24 центів; за березень 20115 року (110,8%) : 921 доларів США 84 центів х 110,8% = 99 доларів США 56 центів. Загальна сума нарахованих інфляційних становить 133 доларів США 80 центів. Розмір 3% річних за весь час прострочення з 9.02.2015 року по 06.05.2015 року (87 днів) складає: (921,84 доларів США х 3%) : 100) : 365 х 87 = 6 доларів США 59 центів. Отже загальна сума заборгованості на дату подачі позову становить: 921 доларів США 84 центів (загальна сума вкладу) + 23 доларів США 07 центів (не донараховані відсотки) + 133 доларів США 80 центів (сума інфляційних) + 6 доларів США 59 центів (3% річних) = 1085 доларів США 30 центів. Відповідач не повернув позивачу за умовами Договору суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то він порушив умови договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 1061 ЦК України встановлена виплата процентів на банківський вклад ст. 1073 того ж Кодексу (Глава 72 Кодексу) передбачає правові наслідки невиконання умов договору що стосується банківського вкладу - сплати процентів та відшкодування інших збитків. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а тому сума Внеску з сумою нарахованих за користування ним процентів може бути стягнута з Відповідача Позивачем у судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями п. 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, відповідачем не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Неправомірними діями відповідача позивачеві була завдана моральна шкода, яку він оцінив у розмірі 10000 грн., котра полягає у наступному: -В значних душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, що полягала у непровернені йому суми банківського вкладу (депозиту) та нарахованих процентів, в зв'язку з чим він не мав можливості на протязі більше 3-х місяців розпоряджатися своєю власністю - грошима; -позивач безпідставно був обмежений у використанні свого Конституційного права - права власності; -позивач був змушений неодноразово в усній та письмовій формі звертатися до відповідача з приводу відновлення порушених його Конституційних права та досудовому вирішені спору; -позивач втратив дорогоцінний час витрачений на вирішення цього спору. Відповідно до ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. (Пункт 4 частини другої статті 23 в редакції Закону N 3261-IV від 22.12.2005) Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юрдичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу з нарахованими процентами у строки, встановлені у Договорі, не виконав, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми вкладу та нарахованих процентів у розмірі 1085,30 доларів США, що станом на 23.07.2015 року згідно офіційного курсу НБУ становить 23889.73 грн., стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Тому підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3897,60 грн. (а.с. 16) Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення банківського вкладу підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 533, 612, 1058, 1060, 1073, 1074 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» та

Outcome: approved