Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути із [PERSON] на свою користь майнову шкоду, завдану пожежею у розмірі - 388 393 грн. 00 коп., витрати по оплаті експертного дослідження у розмірі - 11 200 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі - 50 000 грн. 00 коп., всього - 449 593 грн. 00 коп., а також понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначається, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 березня 2017 року, виданого державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі № 3-106, належав на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . 24 березня 2017 року внаслідок безвідповідальних дій [PERSON] у належному позивачу будинку сталася пожежа, у результаті якої пошкоджено покрівлю будинку, площею 56,0 кв.м, частково перекриття та домашнє майно. Згідно із висновком будівельно-технічного експертного дослідження від 14 грудня 2018 року, розмір матеріального збитку, завданого внаслідок пожежі становить - 388 393 грн. 00 коп. За проведення експертного дослідження позивачем понесено витрати у розмірі - 11 200 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] свою вину у завданні шкоди визнала, що підтверджується розпискою від 19 серпня 2018 року, після підпалу деякий час проживала у будинку та обіцяла його відремонтувати. Разом з тим, будь-яких дій щодо відшкодування завданої шкоди відповідачем вчинено не було. Неправомірними діями відповідача позивачу також завдану моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 50 000 грн. 00 коп., що полягає у створенні дискомфорту внаслідок пошкодження особистого майна, нервовому напруженні та погіршенні стану здоров`я. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, передано на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду завдану пожежею у розмірі - 388 393 грн. 00 коп., моральну шкоду у розмірі - 10 000 грн. 00 коп., витрати по оплаті експертного дослідження у розмірі - 11 200 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі - 4 652 грн. 33 коп. 17 червня 2020 року [PERSON] подала до суду заяву про перегляд заочного судового рішення від 16 грудня 2019 року. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року скасовано заочне рішення від 16 грудня 2019 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. При новому розгляді даної справи позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 03 листопада 2021 року її представник [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством. 03 листопада 2021 року представником відповідача [PERSON] на електронну пошту суду направлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням локдауну та обмеження у громадському транспорті. Разом з тим, причину неявки у судове засідання 03 листопада 2021 року суд не може вважати поважною, виходячи із того, регулярні пасажирські перевезення громадським транспортом не обмежені. Крім того, сторона відповідача могла реалізувати свої процесуальні права на участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалася. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02 березня 2017 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі № 3-106, [PERSON] належав на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] від 19 січня 2017 року загальна площа приміщень будинку складає 79,1 кв.м, житлова площа 27,8 кв.м, рік побудови житлового будинку 1953. До будинку примикають господарські будівлі та споруди: сарай, вбиральня, гараж, погріб, колодязь та огорожа. Як вбачається із акту про пожежу від 24 березня 2017 року, о 13 год. 15 хв. 24 березня 2017 року у приватному житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , сталася пожежа. Пожежею пошкоджено покрівлю, площею 56,0 кв.м, частково перекриття та домашнє майно. Причиною пожежі є несправність пічного опалення. Відповідно до розписки від 19 серпня 2018 року [PERSON] визнала факт завдання [PERSON] матеріальної шкоди у вигляді спаленої покрівлі будинку та кімнати-котельні за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язалася відремонтувати у найближчий час. Згідно із висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 14 грудня 2018 року № 161, складеного судовим експертом Вець В.В. Української експертної компанії, кошторисна вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для усунення пошкоджень, що виявилися у результаті виникнення пожежі і дії води при гасінні даної пожежі, яка виникла у житловому будинку [ADDRESS] і відповідно розмір збитків, завданих власнику даного будинку станом на час складання висновку становить 388 393 грн. 00 коп. Відповідно до рахунку-фактури № СФ-000305 від 29 грудня 2018 року, виданого ТОВ «Українська експертна компанія» за інженерно-будівельне дослідження у [ADDRESS] сплачено 11 200 грн. 00 коп. З матеріалів справи вбачається, що на момент пожежі власником житлового будинку була [PERSON] . У подальшому на підставі договору дарування від 01 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войстрік О.В., зареєстрованого у реєстрі № 1149, [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Згідно із договором дарування від 01 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войстрік О.В., зареєстрованого у реєстрі № 1147, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею, 0,2216 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] , про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки, частина перша та друга статті 22 ЦК України). Тобто збитками є фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені особою, або які мають бути нею зроблені, та упущену вигоду. При цьому, вказані витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням порушеного права особи, а саме, без здійснення таких витрат є неможливим відновлення порушеного права особою. Вирішуючи вимоги щодо відшкодування майнової шкоди, суд має виходити з того, що заподіяна особі та її майну шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (частини четверта та п`ята статті 319 ЦК України). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України). Забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях державного, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників, а в жилих будинках приватного житлового фонду та інших спорудах, на дачах і садових ділянках - на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані у зв`язку з порушенням ними протипожежних вимог, відповідно до чинного законодавства (частина четверта статті 2, частина перша статті 36 Закону України «Про пожежну безпеку», частина шоста статті 55 Кодексу цивільного захисту України). Згідно з частиною першою статті 177 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Статтею 177 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. У пункті 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. При розгляді даної справи по суті встановлено, що на момент пожежі позивач була власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку на той час за згодою [PERSON] тимчасово проживала [PERSON] . Вину у завданні шкоди позивачу відповідач визнала, про що зазначила у власноручно написаній розписці від 19 серпня 2018 року. Факт написання розписки, а також недостовірність викладених у ній даних відповідач під час розгляду справи по суті не спростувала. З огляду на викладені обставини, завдані позивачу збитки у розмірі - 388 393 грн. 00 коп. та витрати понесені на проведення експертного дослідження підтягаються відшкодуванню за рахунок відповідача, як особи винної у завданні шкоди позивачу. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд керується наступним. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У даному випадку підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. У передбачений законом спосіб позивач 01 листопада 2018 року відчужила належне їй нерухоме майно. Доказів завдання моральної шкоди до суду не надала. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Відповідно до частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Нормами частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на обставини викладені вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі -4 268 грн. 13 коп. (3 883 грн. 93 коп. за вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 384 грн. 20 коп. за подачу заяви про забезпечення позову). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, таким чином поверненню підлягає сума 1 152 грн. 60 коп.

Outcome: approved