overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У травні 2016 р. [PERSON] звернувся о суду з позовом, який надалі уточнив, обґрунтував тим, що 09 листопада 2004 р. померла його бабуся [PERSON]. Після неї залишилася спадщина у вигляді ? частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по вул. Чапаєва 4 в м. Миколаєві. Позивач зазначає, що спадщину фактично прийняв його батько [PERSON] син [PERSON], спадщину не оформив та помер 28 березня 2013 р. Позивач зазначає, що постійно проживав з батьком та вважається таким, що прийняв спадщину. Враховуючи що йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька та потребу розпорядитися успадкованою частино житлового будинку по вул. Чапаєва, 4 просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач з представником підтримали. Представник Миколаївської ради надав суду заяву, в якій просив позов залишити без задоволення. Суд дослідивши надані докази, вважає позов безпідставним. 04 листопада 2004 р. померла [PERSON], якій згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09 листопада 1988 р. належала ? частина житлового будинку з з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по вул. Чапаєва, 4 в м. Миколаєві (а.с. 8, 18,19). Спадкова справа після її смерті не заводилася (а.с. 56). До позову долучена незасвідчена копія свідоцтва про народження 09 липня 1953 р. від матері [PERSON] сина [PERSON] (а.с.19). 28 березня 2013 р. помер [PERSON] (а.с. 9). Спадкова справа після його смерті не заводилася (а.с. 52). До позову долучена копія свідоцтва про народження позивача від спадкодавця (а.с.10). На час смерті з [PERSON] проживав та був зареєстрований позивач (а.с.49). На час смерті [PERSON] з ним проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] (а.с. 48). Отже за законом, в разі наявності документального підтвердження родинних відносин позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] у 4 чергу в силу ст. 1264, 1268 ч. 3 ЦК України, оскільки був зареєстрований зі [PERSON] з 1997 р. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина і саме вона повинна відповідати за позовом про визначення додаткового троку про прийняття спадщини за ним. Але позивач або його представник відповідного клопотання не заявили. У звязку з наведеним позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У травні 2016 р. [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 2500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Підтвердила отримання нею від відповідача з часу подачі позовної заяви грошових коштів у розмірі 600 грн., але зазначила, що коштів у такому розмірі та лише надання їх відповідачем за умови його спілкування з дитиною, недостатньо для утримання дитини. Просить законного стягнення аліментів з відповідача. Відповідач позов визнає частково, згоден зі своїм обов»язком утримувати дитину, проте не у тому розмірі, що заявлений позивачем, але за умови надання позивачем можливості спілкування із дитиною. Просить законного стягнення з нього аліментів. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази,що обгрунтовують вимоги, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню . Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). Відповідач періодично сплачує аліменти на утримання сина за великі проміжки часу та у недостатньому розмірі. За нормою Сімейного кодексу України щодо способів виконання батьками обов»язків утримувати дитину, законодавець виділяє два способи: за домовленістю між батьками та за рішенням суду. Таким чином, такий спосіб виконання обов»язку як спосіб виконання обов»язку за рішенням суду випливає із відсутності між батьками домовленості. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність домовленості між батьками про розмір участі в утриманні дитини, а тому вважає за правомірне стягнути аліменти з батька дитини. Судом встановлено, що відповідач працює на ринку надання послуг з проведення ремонтних робіт, і хоча є директором ТОВ «Сучасні технології будівництва нової ери», діяльність по підприємству не здійснює, звітність до податкових органів не подає та займається індивідуальною трудовою діяльністю. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач має нерегулярний дохід. З урахуванням заявлених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки суд врахував всі повідомлені сторонами обставини при визначенні розміру аліментів передбачених ст.182 СК України . Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У травні 2016\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Жуковського, 19. Від [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, Жуковського, 19, що підтверджується договором від 20.11.1997\~р. купівлі-продажу жилого будинку та витягом від 08.11.2006\~р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.\~с.\~9, 10). Адреса зазначеного житла з 12.12.2006\~р. є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], що підтверджується бланком форми №\~16(А), бланком форми В (№\~17), довідкою від 11.05.2016\~р. №\~2314 Міського комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №\~7 та відомостями від 21.05.2016\~р. адресно-довідкового підрозділу територіального органу Державної міграційної служби України (а.\~с.\~11, 12, 14, 17). Зазначена обставина, як вбачається зі змісту позовної заяви, перешкоджає [PERSON] реалізовувати правомочності власника житла та порушує її законні інтереси. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З наведеної норми Житлового кодексу Української РСР випливає, що особи мають право на користування житлом, яке перебуває у власності інших осіб, якщо вони не є членами сімей останніх, лише за умови наявності відповідного договору між ними. Доказів наявності такого договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON], не подано, а зі змісту позовної заяви вбачається, що такий договір не укладався (відсутній). Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

У травні 2016\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 17.07.2008\~р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №\~279. [PERSON] позов визнав, про що зазначено у його заяві від 08.08.2016\~р. Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Пахолівецька) [PERSON] 17.07.2008\~р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №\~279, вони є батьками дитини [PERSON], яка народилась 23.09.2008\~р. (а.\~с.\~5, 10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON], та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON]. Частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У травні 2016\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 30.04.2009\~р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №\~161. [PERSON] позов визнав, про що зазначено у його заяві від 29.09.2016\~р. Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Марущак) [PERSON] 30.04.2009\~р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №\~161, вони є батьками дитини [PERSON], який народився 22.11.2010\~р. (а.\~с.\~5, 6). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON], та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON]. Частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. Беручи до уваги на положення статей 79 та 88 Цивільного процесуального кодексу України, на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати судовий збір у розмірі 551,20\~грн. (а.\~с.\~2).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У травні 2016\~р. [PERSON] звернулась з вказаною заявою, у якій просить надати їй право на шлюб з [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] заяву підтримали. Судом з'ясовано, що [PERSON] народилась 11.05.1999\~р. у м.\~Києві, на даний час їй виповнилось сімнадцять років (а.\~с.\~9, 10). [PERSON] народився 06.07.1994\~р. у м.\~Бердичеві Житомирської області, на даний час йому виповнилось двадцять один рік (а.\~с.\~8). [PERSON] є вагітною, станом на 15.06.2016\~р. строк вагітності складав дванадцять тринадцять тижнів (а.\~с.\~5). З пояснень [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом, між ними склались сімейні відносини, вони впевненні у намірі щодо укладення шлюбу, рішення про шлюб було їхнім самостійним та добровільним. Відповідно до частини першої статті 22 Сімейного кодексу України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Згідно зі статтею 23 Сімейного кодексу України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. З вказаних норм Сімейного кодексу України випливає, що умовою надання права на шлюб особі, яка не досягла шлюбного віку (вісімнадцяти років), проте досягла шістнадцяти років, є встановлення того, що це відповідає інтересам цієї особи. Суд, зважаючи на наведені вище обставини та пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що надання [PERSON], вік якої становить сімнадцять років, права на шлюб з [PERSON], вік якого становить двадцять один рік, відповідає їхніми інтересам. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У травні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний 04.12.2012 р. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, домовленості щодо утримання дітей між ними не досягнуто. Аліменти за іншими виконавчими листами не сплачує, на його утриманні ніхто не перебуває. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала, справу просила розглянути за її відсутністю. Не заперечувала проти заочного винесення рішення. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час слухання справи сповіщений в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Каховського міськрайонного суду від 04.12.2012 р. розірвано (а.с.2). Від спільного шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON] Рєната, [INFO], в свідоцтві про народження яких відповідач вказаний батьком (а.с.3, 4). Діти проживають разом з матірю, що підтверджуєтьсядовідкою про склад сім'ї (а.с.9). У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей та інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач не виконує передбаченого ст.180 СК України обовязку батьків по утриманню своєї неповнолітньої дитини, за станом здоровя і матеріальному становищу останній взмозі сплачувати аліменти. Судові витрати суд покладає на відповідача, оскільки позивачка звільнена від їх сплати при подачі позову про стягнення аліментів до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У травні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаю-чись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний 08.08.2003 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], 22.04. [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги добровіль-но не надає. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні представник позивача на заявлених позивачкою вимогах напо-лягав. Відповідач в судовому засіданні з заявленими позовними вимогами не погодився, пояснивши, що надає матеріальну допомогу, однак не кожного місяця, раз на рік забез-печує дитину всім необхідним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у су-купності, суд встановив, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження якої відповідач вказаний батьком (а.с.2). Дитина проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с.10). У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд вра-ховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього ін-ших дітей та інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% про-житкового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Таким чином, суд знаходить, що предявлений позов підлягає задоволенню, оскіль-ки сторони мешкають окремо, згоди про добровільну сплату аліментів між ними не до-сягнуто, хоча відповідач зобов'язаний брати участь в обов'язках по утриманню дитини, в даний час дочка знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач належних доказів про необхідність його звільнення від сплати аліментів не надав, тому суд вважає за необхідне стягнути з останнього аліменти на утримання дочки. Судові витрати суд покладає на відповідача, оскільки позивачка звільнена від їх сплати при подачі позову про стягнення аліментів до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

У травні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний 30.06.2015 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, домовленості щодо утримання дитини між ними не досягнуто. Аліменти за іншими виконавчими листами не сплачує, на його утриманні ніхто не перебуває. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Сторони до суду не зявилися, надали заяви про слухання справи за їх відсутністю, позивачка на позовних вимогах наполягає, відповідач з вимогами згоден (а.с.16, 17). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд встановив, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження якого відповідач вказаний батьком (а.с.3). Дитина проживає разом з матірю, що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с.7). У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей та інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідач не виконує передбаченого ст.180 СК України обовязку батьків по утриманню своєї неповнолітньої дитини, за станом здоровя і матеріальному становищу останній взмозі сплачувати аліменти. Судові витрати суд покладає на відповідача, оскільки позивачка звільнена від їх сплати при подачі позову про стягнення аліментів до суду.

Outcome: approved