Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

У травні 2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] в розмірі 1/3 частини квартири , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2015 року, відповідач [PERSON] є також співвласником 1/3 частини квартири. [PERSON] була співвласником ще 1/3 частини квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.10.2004, яка померла [INFO] , спадщина після якої наданий час не прийнята. Після смерті [PERSON] , між позивачем та відповідачем виникають конфлікти щодо користування квартирою та оплатою за комунальні послуги. У зв`язку з тим, що мирно вирішити конфлікти сторонам не вдалось, позивач звернулась до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання представник позивача не з`явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] має на праві власності 1/3 частини квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2015(а.с.7). [PERSON] була співвласником ще 1/3 частини квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.10.2004, спадщина на даний час не прийнята. Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 15.06.2015 року, спірна квартира має 2 ізольовані кімнати: площею 15.0 кв.м.; площею 14.5 кв.м. Місцями загального користування є: кухня площею 7.7 кв.м.; вбиральна (сполучена) площею 1.0 кв.м.; ванна кімната площею 1.9 кв.м.; коридор площею 4.8 кв.м.; Загальна площа спірної квартири складає 29.05 кв.м. Фактично у спірній квартирі проживають і користуються нею позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . З матеріалів позову вбачається, що після смерті [PERSON] , між позивачем та відповідачем виникають конфлікти щодо користування квартирою та оплатою за комунальні послуги. Отже, сторони не можуть дійти згоди у порядку користування квартирою. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20 «Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, відсутність згоди сторін щодо користування квартирою, позицію позивача про встановлення саме такого порядку користування квартирою, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у спосіб, визначений позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved