Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01 жовтня 2007 року між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач зобовязання за вказаним договором не виконувала належним чином і станом на 30 квітня 2018 року у неї перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість у сумі 11 163 грн. 43 коп. А тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив не подала, про причини неявки суд не повідомила. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 1050 цього ж Кодексу якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 01 жовтня 2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 250 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір між сторонами був укладений у виді заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку. Відповідач дала\~свою згоду\~на те,\~що підписана\~заява разом\~з умовами\~та правилами\~надання банківських\~послуг,\~а також тарифами банку складає між сторонами договір, що підтверджується її підписом у заяві. Проте [PERSON] взяті на себе зобовязання за договором не виконувала. А тому, станом на 30 квітня 2018 року у неї перед позивачем виникла заборгованість у сумі 11 163,43 грн., з яких: 224,57 грн. заборгованість за кредитом; 6431,90 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3499,18 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 507,78 грн. штраф (процентна складова). Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог кредитного договору позичальник не виконує взяті на себе договірні зобовязання щодо сплати кредиту. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 01 жовтня 2007 року в розмірі 11 163,43 грн. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1762 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 610, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved