Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,603 га, яка розташована на території Волицької сільської ради, Фастівського району, Київської області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. 25 лютого 2015 року Батько склав заповіт на його ім'я. З метою реалізації свого права на спадщину позивач звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори, проте державним нотаріусом йому було відмовлено, оскільки право власності на дану земельну ділянку на ім'я [PERSON] виникло вже після його смерті. Тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити. Представник відповідача - Волицької сільської ради в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду листа в якому просив суд розглянути справу без участі представника сільської ради та зазначив, що проти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 10.05.2016 року, [PERSON], помер [INFO] року. (а.с.7). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Заповіту від 25.02.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1 та посвідчено секретарем Волицької сільської ради Фастівського району Київської області, [PERSON], [PERSON] заповів все належне йому майно, [PERSON]. (а.с.8). Як вбачається з Свідоцтв про смерть Серія [NUMBER] від 06.06.1997 року та Серія [NUMBER] від 05.01.2006 року, [PERSON] померла [INFO] року, а [PERSON], [INFO] року. (а.с.6,7). Відповідно до Розпорядження Фастівської районної державної адміністрації № 294-од від 17.05.2016 року, [PERSON] передано у власність земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 3,6030 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Волицької сільської ради Фастівського району Київської області. (а.с.12). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відлучення об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 59878378 від 25.05.2016 року, вказана земельна ділянка по праву власності зареєстрована за [PERSON]. (а.с.11). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 200/2016 року, заведеної Фастівською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, позивач [PERSON] 18.06.2016 року звернувся до Фастівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. (а.с.21). 5.11.2016 року, Фастівським районним державним нотаріусом Бігіч С.Ю., позивач [PERSON] видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] та на земельні ділянки площею № 0,2500 га та 0,2815 га, кадастровими номерами [NUMBER], що розташовані по [ADDRESS] Між тим, у видач Свідоцтва про право власності за законом на земельну ділянку площею 3,603 га, що знаходиться на території Волицької сільської ради, Фастівського району, Київської області, державним нотаріусом позивачу відмовлено, оскільки право власності на вищевказану земельну ділянку у [PERSON] виникло 25.05.2016 року, тобто вже після його смерті. (а.с.43). Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового шляху для відновлення порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та те, що позивач не має іншого шляху, окрім судового, для вирішення свого порушеного права, суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, статей 392, 1218, 1225, 1262, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved