Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, посилаючись на те, що є членом сім'ї [PERSON] Відповідно до Свідоцтва про права власності на житло від 01.10.1966 року, йому належить на праві спільної часткової власності 5% квартири [ADDRESS], загальна площа якої становить 55,60 кв.м. Крім нього, співвласниками вищезазначеної квартири була [PERSON], яка володіла 90%, та [PERSON], частка якої становить 5%. Разом з тим, позивач зазначив, що 02.12.2002 року змінив прізвище [PERSON]» на [PERSON], а 29.07.2003 року співвласниця спірної квартири [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. [INFO] року матір позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на все майно спадкодавця. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.2015 року, спадкоємцем є її син [PERSON], якому належить 90/100 часток квартири [ADDRESS] Крім того, позивач після смерті спадкодавця провів її поховання та займався поминальним обідом, сплачує комунальні платежі, спірна квартира повністю знаходиться на його утриманні. Разом з тим, відповідач [PERSON], є рідною сестрою позивача та зареєстрована в спірній квартирі, проте протягом останніх десяти років проживає в Італії, не приїжджає додому, не проживає у спірній квартирі, не приймає участі в її утриманні. Так, як позивач успадкував 90/100 частки спірної квартири після смерті матері [PERSON], а 5/100 частки отримав під час безоплатної приватизації житлового фонду, відповідач [PERSON] володіє часткою, що становить 5/100=2,78 кв.м. частки. Позивач вважає частку відповідача незначною та такою, що не може бути виділена в натурі, а припинення права власності на вказану частку не завдасть істотної шкоди інтересам самої [PERSON] та членам її сім'ї. Посилаючись на вказане, норми матеріального права, просив позов задовольнити та припинити право власності [PERSON] на частку 5/100 у спільному майні, визнати за ним право власності на 5/100 частки квартири [ADDRESS], та виплатити [PERSON] кошти, що внесені ним на депозитний рахунок суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак в поданій в канцелярії суду заяві просила розгляд справи провести у її відсутності, а також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останньою відомою адресою місця проживання, причину своєї неявки суду не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як убачається з матеріалів справи, спірне нерухоме майно належало на праві спільної часткової власності [PERSON], якій на праві власності належало 90% квартири [ADDRESS], загальною площею 55,60 кв.м., а частка членів її сім'ї становила: [PERSON] -5% та [PERSON] - 5%, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01.10.1996 року (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва [NUMBER] від 02.12.2002 року, [PERSON], [INFO], змінив прізвище на [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові зроблено запис за № 500 від 02.12.2002 року (а.с. 10), а відповідно до свідоцтва [NUMBER] від 31.08.2005 року, також змінила прізвище і [PERSON], [INFO], а саме на [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові зроблено запис за № 150 від 29.07.2003 року (а.с. 11). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] та після її смерті відкрилася спадщина щодо належного їй на праві власності майна (а.с.12). Зокрема, відповідно до свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, після смерті [PERSON], [PERSON] успадкував 90/100 часток квартири [ADDRESS], які належали спадкодавцю та своє право власності зареєстрував у встановленому законом порядку, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 90/100 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 15). Крім того, як убачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований з 27 серпня 1993 року та постійно проживає в квартирі [ADDRESS]. Крім нього, у вказаній квартирі, зареєстрована з 08.07.2011 року [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою КЖРЕП 11 № 523 від 14.03.2016 року (а.с. 24). Разом з тим, відповідно до складеного комісією КЖРЕП-11 акту № 72 від 14 березня 2016 року, відповідач [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою, однак не проживає там (а.с. 25). Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач зазначав, що відповідач тривалий час не проживає у спірній квартирі, оскілки виїхала на постійне місце проживання до Італії, а також не приймає участі в утриманні спільного майна, її частка у спільній власності є незначна та не може бути виділена в натурі, а тому посилаючись на положення ст. 365 ЦК України просив припинити її право власності у спільному майні. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При цьому, згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зокрема, положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При цьому, наявність такої умови як попереднє внесення вартості цієї частки на депозитниц рахунок суду дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов'язань перед відповідачем. Як убачається з матеріалів справи, відповідачу належить на праві власності частка у спірному майні в розмірі 5/100 та є незначною, становить ураховуючи площу квартири 2,78 кв.м. й відповідно не може бути виділена в натурі. Крім того, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 листопада 2016 року № 16099 встановлено, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] ураховуючи порівняльний підхід станом на дату оцінки без врахування ПДВ становить 682 490 грн. Також даним висновком встановлено, що поділити квартиру на дві квартири таким чином, щоб у обох власників були наявні житлова кімната, ванна, вбиральня, коридор та вихід, не надається можливим та ураховуючи, що на належну відповідачу частку в розмірі 5/100 припадає 2,78 кв.м від загальної площі квартири, виділення даної частки неможливе(а.с. 68-89). Також судом встановлено, що позивачем на депозитний рахунок суду попередньо внесено кошти у розмірі вартості належної відповідачу частки у спільному майні, ураховуючи вартість нерухомого майна, визначену згідно висновку експертизи, що підтверджено квитанцією Чернівецької філії ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.12.2016 року, відповідно до якої позивачем сплачено кошти в розмірі 34150 грн., призначення: «Сплата застави та внесення коштів у справах з розгляду спорів щодо права спільної часткової власності», які внесено на р/р 37319021008745, код отримувача 26311401, МФО отримувача 820172, отримувач ТУ ДСАУ в Чернівецькій області (а.с. 97). За таких обставин, суд ураховуючи характер спірних правовідносин сторін та норми права, які їх регулюють, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про можливість задоволення позову та припинення права на частку у спільному майні відповідача, враховуючи її незначний розмір, неможливість виділення в натурі та відсутність доказів на підтвердження того, що припинення такого права не завдасть істотної шкоди відповідачу, із стягнення на користь відповідача вартості належної їй частки. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача витрати позивача по зверненню до суду в розмірі 551, 21 грн. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. На підставі наведеного та

Outcome: approved