Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

У червні 2018 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив суд визнати [PERSON], [INFO], уродженця міста Запоріжжя, ІПН [NUMBER], померлим. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначив, що він є рідним дядьком [PERSON], який народився у місті Запоріжжі, [INFO] року, та якому належить на праві спільної часткової власності ? квартири [ADDRESS]. Останні декілька років племінник [PERSON] постійного місця роботи та навчання не мав, проживав та був постійно зареєстрований за вищезазначеною адресою. Навесні 2016 року [PERSON] поїхав до Автономної Республіки Крим, де його знайомі запропонували постійну роботу. З того часу, [PERSON] із [PERSON] підтримував тільки телефонний зв'язок приблизно до кінця серпня 2017 року. В січні 2018 року від спільних знайомих, які періодично відвідують Автономну Республіку Крим, [PERSON] стало відомо, що у вересні 2017 року [PERSON] загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оголошення [PERSON] померлим, заявник обґрунтовує необхідністю прийняття ним спадщини. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] вимоги викладені у заяві підтримали та просили їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Районної адміністрації по Вознесенівському району [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала суду відзив на заяву, відповідно до якого просила вимоги [PERSON] залишити без задоволення та справу розглянути у її відсутність. Заслухавши пояснення заявника, його представника, допитавши свідків, вивчивши долучені до заяви письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для оголошення [PERSON] померлим, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про оголошення фізичної особи померлою Відповідно до ст. 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа, яка пропала безвісти у зв'язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Стаття 47 Цивільного кодексу України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Таким чином, оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідомо. Підставою для оголошення особи померлою є не факти, які підтверджують загибель особи, а обставини, що дають підстави припускати смерть особи. Відповідно до ст. 306 ЦПК України, для визнання фізичної особи померлою, заявникові необхідно вказати на обставини, які загрожували смертю фізичній особі або обставини, що дають підставу допускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, зі слів заявника, [PERSON] у 2016 році виїхав з м. Запоріжжя та з цього часу будь-яких відомостей про нього та його місце знаходження відсутні. Згідно копії технічного паспорту Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до листа начальника Запорізького міського відділу державної реєстрації актів. цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 10.01.2018 року за № 38/17.8-04-37, відомості щодо актового запису про смерть [PERSON] у архіві відділу відсутні. Перевірка була проведена за період з 01.01.2016 року по дату надання відповіді по первинним та поновленим актовими записами про смерть. Допитані в якості свідків особи, повідомили суду, що знали [PERSON], який приблизно у 2016 році поїхав до Автономної Республіки Крим на заробітки. Зі слів заявника свідкам [PERSON] та [PERSON] стало відомо про смерть [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Зазначили, що вони сиділи разом в кафе із [PERSON] та ще трьома чоловіками, нібито які працювали у Криму, які і проголошували про смерть [PERSON] внаслідок нещасного випадку, проте прямих доказів цього свідки не бачили. Суд намагався з'ясувати у заявника про близьких родичів [PERSON], чи про його останнє місце роботи, проте заявник повідомив, що мати [PERSON] та його сестра померли, щодо роботи, то зі слів заявника, він ніколи ніде не працював офіційно. Таким чином, відсутність [PERSON] у місці постійного його проживання при відсутності інших обставин, які загрожували б йому смертю або обставин, що дають підставу допускати його загибель від певного нещасного випадку, не може тлумачитись судом як констатація високого ступеня ймовірності смерті [PERSON] Інших доказів суду надано не було. Виходячи з обсягу досліджених судом доказів у їх сукупності, оцінивши наведені заявником обставини та мету, з якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви [PERSON] про визнання [PERSON] померлим, оскільки докази цьому відсутні. При цьому, відмова у задоволенні вказаної заяви не перешкоджає заявнику повторному зверненню до суду, за наявності інших підстав та доказів.

Outcome: dismissed