Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДЗ «Промислова академія», третя особа Державне агентство рибного господарства України, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначаючи, що знаходився у трудових відносинах з ДЗ «Промислова академія» у період з 01.04.2008 року по 23.01.2014 року. Оскільки у день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку по нарахованій але не виплачені заробітній платі, в подальшому судові рішення про стягнення заробітку не виконує, [PERSON] уточнивши позовні вимоги просить суд стягнути з ДЗ «Промислова академія» на його користь 69 208 грн. 50 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на розпочату відносно закладу процедуру банкрутства, під час якої діє заборона на задоволення вимог кредиторів. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що з 01.04.2008 року [PERSON] був призначений на посаду проректора з науково-учбової роботи ДЗ «Промислова академія», 09.10.2008 року переведений на посаду першого проректора з науково-учбової роботи за контрактом, 27.04.2012 року переведений на посаду першого проректора із загальних питань згідно контракту, а 23.01.2014 року звільнений з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с. 27-28). Судовим наказом Соломянського районного суду м. Києва від 16.05.2012 року у справі № 2609/12799/12, який набрав законної сили, стягнуто з ДЗ «Промислова академія» на користь [PERSON] 113\~087 грн. 35 коп. заборгованості з нарахованої але не виплаченої заробітної плати. Відповідно до наказу ДЗ «Промислова академія» від 15.10.2013 року № 14 вирахувано із заборгованості по заробітній платі безпідставно нараховані [PERSON]: - доплату за суміщенням посад 13333,33 грн.; - доплату за розширення кола обовязків 26250 грн.; - доплату за звання старшого наукового співробітника (25%), науковий ступінь кандидата технічних наук (15%), науково-педагогічний стаж (20%) на суму 49471 грн. Згідно з наказу ДЗ «Промислова академія» від 22.01.2014 року № 1 вирахувано із заборгованості по заробітній платі [PERSON] недоотримані доходи від тимчасового проживання в розмірі 45\~294 грн. 30 коп. за період з 01.01.2011 року по 01.01.2013 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2014 року позов [PERSON] до ДЗ «Промислова академія» про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення заробітної плати, зміну формулювання причини звільнення задоволено частково: накази Промислової академії від 15.10.1013 року «Щодо утримання коштів із заборгованості [PERSON] у звязку з безпідставно нарахованими доплатами» та від 22.01.2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості [PERSON]А.» скасовано; стягнуто з ДЗ «Промислова академія» на користь [PERSON] 68\~072 грн. 92 коп. заборгованості по заробітній платі, у решті вимог позову відмовлено (а.с. 198-201). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2015 року рішення суду першої інстанції від 01.12.2014 року в частині скасування наказів ДЗ «Промислова академія» від 15.10.1013 року та від 22.01.2014 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким спірні накази визнані незаконними (а.с. 32-34) Цими судовими рішеннями встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають, а саме те, що 09.10.2008 року між ДЗ «Промислова академія» та [PERSON] укладено контракт, за умовами якого позивач приймається на посаду першого проректора Промислової академії. Контракт укладений строком до 09.10.2013 року. Розділом 4 контракту сторонами визначені умови оплати праці та соціально-побутового забезпечення працівника. Так, за положеннями пунктів 4.1, 4.2. контракту за виконання обовязків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад першого проректора згідно з штатним розписом, а також виплачується надбавка у розмірі 20% посадового окладу щомісячно відповідно до стажу науково-педагогічної роботи, надбавка у розмірі 15% посадового окладу щомісячно за вчену ступінь кандидата наук, інші надбавки, передбачені чинним законодавством та доплати за роботу по сумісництву. 27.04.2012 року між ДЗ «Промислова академія» та [PERSON] укладено контракт, згідно з яким [PERSON] призначається по переводу на посаду першого проректора з загальних питань з оплатою згідно штатного розкладу. Термін дії контракту визначений до 27.04.2015 року. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 контракту за виконання обовязків, передбачених цим контрактом, а також у звязку з продовженням виконання [PERSON] обовязків начальника навчально-методичного відділу академії працівнику встановлюється посадовий оклад першого проректора з загальних питань згідно з штатним розписом та надбавка до зарплати за виконання обовязків начальника навчально-методичного відділу щомісячно згідно з умовами колективного договору, а також встановлюється надбавка у розмірі 20% посадового окладу щомісячно відповідно до стажу науково-педагогічної роботи, надбавка у розмірі 15% посадового окладу щомісячно за вчену ступінь кандидата наук, надбавка у розмірі 25% посадового окладу щомісячно за наукове звання старшого наукового співробітника, оскільки [PERSON] продовжує виконувати роботу начальника навчально-методичного відділу академії, інші надбавки, передбачені чинним законодавством, та доплати за роботу по сумісництву, а також за виконання окремих завдань за додатковими угодами. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 25.11.2011 року щодо ДЗ «Промислова академія» порушено справу про банкрутство (а.с. 17-20). Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.12.2012 року затверджено реєстр вимог кредиторів боржника ДЗ «Промислова академія», в тому числі визнано кредиторами у справі працівників (трудовий колектив) ДЗ «Промислова академія» на суму 261284 грн. 72 коп., серед яких заборгованість боржника по заробітній платі перед [PERSON] становить 117979 грн. (а.с. 29-31). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як розяснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Згідно правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постанові від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. У правовому висновку Верховного Суду України у справі № 6-15цс13 від 27.03.2013 року зазначено, що положення ч. 4 ст. 12 Закону України від 14.05.1992 року №\~2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до правовідносин щодо поширення дії мораторію на задоволення вимог колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосуванню не підлягають. Враховуючи, що під час розгляду справи на підставі наданих сторонами доказів установлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із ДЗ «Промислова академія»; після звільнення позивача з роботи повного розрахунку з ним проведено не було; мав місце спір щодо розміру належної [PERSON] заробітної плати, який був вирішений в судовому порядку на користь позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, суд погоджується з наведеним позивачам розрахунком середнього заробітку, оскільки він відповідає умовам укладеного між сторонами контракту, положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, а відповідач у порушення ст.ст. 10 та 60 ЦПК України розрахунку середнього заробітку [PERSON] за час роботи не надав. Також, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про поширення мораторію на задоволення вимог колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки вони суперечать викладеному в постанові Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13 правовому висновку, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим до застосування судами при застосуванні норм, які регулюють спірні правовідносини. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач звільнений від оплати судових витрат, то згідно зі ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору. На підстав наведеного та

Outcome: approved