Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що з 2008 року вона проживала разом з відповідачем та вела спільне господарство. Від фактичного спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з травня 2017 року вони з відповідачем не проживають разом. Добровільно надавати допомогу на утримання доньки відповідач не бажає, аліменти нікому не сплачує. Тому, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі зазначив, що позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 2008 року проживали однією сімє»ю та перебували у фактичних шлюбних стосунках. Від даних стосунків сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про її народження, Серія [NUMBER] від 21 липня 2009 року. (а.с 7). Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно зі ст. 200 СК України аліменти за рішенням суду можуть бути присуджені у частці від доходу платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, відповідач по справі не надає допомоги на утримання малолітньої доньки, у зв'язку з чим порушуються інтереси дитини. Приймаючи до уваги матеріальне становище дитина, яка потребує матеріальної допомоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. З відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 29 травня 2017 р., а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду - з 29 травня 2017 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов'язаних з наданням правової допомоги, задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Так, наявна в матеріалах справи квитанція не може вважатись належним документальним підтвердженням, здійснення позивачем таких витрат. Суд не може вважати квитанцію без номера від 16 травня 2017 року, на суму 200 гривень, виданою адвокатом Гончаренко Світланою Станіславівною, такою яка видавалася за правову допомогу, оскільки ніяких підтверджень того, що позивач сплатила дану суму адвокату, суду не надано. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial