Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

У червні 2015 року до суду звернулась [PERSON] із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначила, що [PERSON] зареєстрований у [INFO]. Вказувала, що відповідач хоча і зареєстрований за вказаною адресою, але там не проживає, в квартирі відсутні його речі, не вносить оплату за комунальні послуги. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув, з невідомих суду причин, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Кременчуцького міського відділу державної міграційної служби управління ДМС у Полтавській області у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як зазначено в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 26.10.2004, зареєстрованого в реєстрі за № 11247 29 жовтня 2004 року квартира за адресою [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON]. Відповідно до матеріалів позовної заяви, [PERSON] зареєстрований у [INFO]. З лютого 2015 року [PERSON] не проживає за даною адресою, комунальні послуги не сплачує, речі з квартири забрав. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджені наявними матеріалами справи та поясненнями представника позивача. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позову, не довів, що він не втратив права користування спірним житлом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам інших громадян, інтересам суспільства. Тягар утримання майна покладено на його власника. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved