Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У червні 2016 року фізична особи - підприємець [PERSON] звернувся до суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.08.2014 року між сторонами було укладено договір оренди товарно-матеріальних цінностей. 01.08.2014 року Позивач передав Відповідачу майно, а саме: GPS Навігатор, марки Android Note, модель 4.1.1, ІМЕІ [NUMBER], в кількості 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; Sim карта Life, номер [NUMBER], в кількості 1 шт., вартістю 25,00 гривень; світовий рекламний борд білого кольору з чотирма магнітами, кількості 1 шт., вартістю 800,00 гривень. Сторонами був підписаний Акт приймання передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання. Не зважаючи на вимоги Договору оренди від 01.08.2014 року та Договору надання послуг від 01.08.2014 року станом на 20 травня 2016 року Відповідачем не виконанні зобов'язання за вказаними Договорами. Станом на 20 травня 2016 року заборгованість Відповідача не погашена, товарно-матеріальні цінності не повернуто. Позивач просить суд Стягнути з [PERSON] на користь Фізичної особи - підприємця [PERSON] шістдесят сім тисяч вісімсот дев'яносто сім гривень 80 копійок, в тому числі: 4180,00 грн. - сума основного боргу; 56300,00 грн. - неустойка; 2424,40 грн. - інфляційні втрати; 193,40 грн. - 3% річних; 4 800,00 грн. - реальні збитки (втрата майна). Ухвалою суду від 09.08.2016 року вирішено провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити три проценти річних від простроченої суми. Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди товарно-матеріальних цінностей, відповідно до якого позивач передав відповідачу в тимчасове користування наступне майно: GPS Навігатор, марки Android Note, модель 4.1.1, ІМЕІ [NUMBER], в кількості 1 шт., вартістю 4 000,00 грн.; Sim карта Life, номер [NUMBER], в кількості 1 шт., вартістю 25,00 гривень; світовий рекламний борд білого кольору з чотирма магнітами, кількості 1 шт., вартістю 800,00 гривень. Орендна плата за користування майном становить 220 грн. за місяць. Плата вноситься в період з 01 по 03 число місяця. (п.п. 1.1, 2.2.2, 2.2.3). Пунктом 2.2.6 цього договору встановлено, що у випадку несвоєчасного повернення орендатором орендованого майна чи несвоєчасної оплати оренди, зазначено у п. 2.2.2, договір вважається продовженим на невизначений термін і незалежно від того чи продовжує орендатор використовувати майно, він має сплатити неустойку орендодавцю в розмірі 50 грн. за кожний день прострочки. ( а.с. 16). 01 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір надання послуг, відповідно до умов якого позивач зобов'язався по завданню відповідача, використовуючи свій технічний потенціал, надавати йому диспетчерські послуги по наданню заявок на транспортні перевезення, а відповідач зобов'язався оплатити ці послуги, а також 10% від вартості послуг за заявками, наданих йому позивачем та від вільних заявок, які виконані позивачем, у випадку, якщо вартість послуг згідно такої заявки складає 70 грн. і більше (п.2.1) (а.с.17). Відповідно до п.п. 4.3, 4.4, 6.6 цього договору відповідач зобов'язався вносити абонентську плату у термін з 1 по 3 число оплачуваного місяця та оплатити вартість наданих послуг, що перевищили абонентську плату за поточний місяць в термін з 1 по 3 число місяця, наступного за поточним, а в разі невиконання цих вимог відповідач зобов'язався сплатити неустойку в розмірі 50 грн. за кожний день прострочки. У порушення зазначених умов договорів відповідач з 04 березня 2014 року не сплачує орендну та абонентську плату, у зв'язку з чим станом на 20 квітня 2016 року виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача становить: - по договору оренди: заборгованість по орендній платі - 4180,00 грн., інфляційні втрати - 2424, 40 грн. 3% річні - 119,40 грн., реальні збитки - 4800,00 грн. та неустойка -28150,00 грн. - по договору про надання послуг неустойка в розмірі - 28150,00 грн. Розмір заборгованості за договорами відповідачем не спростований, оскільки останній не з`явився до суду та не повідомив причини неявки. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, є обґрунтованими та визначає даний розмір наступним чином - сума основного боргу - 4180,00 грн., інфляційні втрати - 2424, 40 грн., 3% річних - 119,40 грн. Суд вважає , що позов про стягнення реальних збитків ( втрати майна ) в розмірі 4800,00 грн., який заявлений позивачем на підставі вимог ст. 22 ЦК України, задоволенню не підлягає. Як встановлено судом між сторонами продовжує дію договір оренди товаро-матеріальних цінностей від 01 серпня 2014 року, оскільки умовами договору передбачено, що строк оренди майна починається з моменту підписання акту прийому - передачі ТМЦ на відповідальне зберігання і діє безстроково. Даний договір на момент розгляду справи не розірваний та є чинним, вимог про повернення майна, переданого за умовами договору позивачем не заявлялося. В розумінні статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Однак суду не надано доказів про понесені позивачем збитки за договором оренди. Крім того частиною 3 ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки з 56300,00 грн. до 5 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: partial