Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що працює у Великобілозерській сільській раді Великобілозерського району Запорізької області (далі відповідач), на посаді юрисконсульта, за сумісництвом. ЇЇ трудові обовязки полягають у проведенні претензійно-позовної роботи, представництві інтересів сільської ради у судах, письмові та усні консультації щодо змін у діючому законодавстві, підготовка документів правового характеру, господарських договорів, відповідей на звернення правоохоронних органів, юридичних висновків за зверненням відповідача, тощо. Їй була встановлена заробітна плата в розмірі, не меншому ніж мінімальна заробітна плата на відповідний період. До березня 2017 року позивач отримувала заробітну плату у встановленому розмірі, з березня відповідач припинив виплачувати заробітну плату. \~При зверненні до відповідача щодо вирішення питання з погашення заборгованості, була отримана відповідь про відсутності грошових коштів. На час звернення до суду заборгованість з заробітної плати склала 9600 (девять тисяч шістсот)грн. за березень, квітень, травень 2017р. (3200 грн. х 3 = 9600 грн.). Позивачем були уточнені позовні вимоги та визначена заборгованість за шість місяців (за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2017р. (3200 грн. х 6). у сумі 19200 грн. На прохання позивача надати довідку про заборгованість по заробітній платі, відповідач надав лише довідку про виплачену заробітну плату за січень та лютий 2017р., вих.№37 від 21.04.2017р. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 19200 грн 00 копійок. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд позовної заяви за її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить стягнути з відповідача заборгованість з заробітної плати за період з березня 2017 року по серпень 2017 року у розмірі 19200 гривень Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що трудових відносин з позивачем відповідач належним чином не оформлював, оскільки відсутній в Великобілозерський сільській раді наказ про прийняття на роботу та повідомлення органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу; в кадрових документах також відсутній табель обліку робочого часу, заяви та накази про надання відпусток; в штатному розпису Великобілозерської сільської ради відсутня посада юрисконсульта, посада юрисконсульта відноситься до посадових осіб органів місцевого самоврядування, у відповідності до положень ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» особа, яка приймається на цю посаду повинна пройти конкурсний відбір, скласти присягу в разі перемоги, про що робиться запис у трудовій книжці працівника, присяга зберігається в особовій справі працівника, присяга позивача відсутня, доданий позивачем договір є цивільно-правовою угодою і не регулюється нормами трудового законодавства, тому у відповідача не виникло зобовязань стосовно нарахування та виплати заробітної плати позивачу, просить розглянути позовні вимоги за відсутності представника відповідача і відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, виходячи з наступного. Віповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Відповідно до ст.23 КЗпП трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; ) при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім; при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~згідно зі\~ст. 24 КЗпП України\~укладення трудового договору\~\~оформляється наказом або розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.\~102-1 КзПП України\~і ст.19 Закону України «Про оплату праці».працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу . Згідно\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно, не рідше 2-х разів на місяць. Судом встановлено, що 04.01.2016р. сторонами, був укладений письмовий трудовий договір відповідно до п.1 якого на відповідача були покладені обовязкипроводити претензійно-позовну роботу, представляти інтереси сільської ради у судах, надавати письмові та усні консультації щодо змін у діючому законодавстві, підготовка документів правового характеру, тощо. Відповідно до п.2 договору позивачу була встановлена заробітна плата в розмірі, не меншому ніж мінімальна заробітна плата на відповідний період. До березня 2017 року позивач отримувала заробітну плату у встановленому розмірі, про що свідчить довідка про заробітну плату, яка була складена та видана відповідачем (вих.№37 від 21.04.2017р.) з березня відповідач припинив виплачувати заробітну плату. Позивач звернулась до секретаря Великобілозерської сільської ради зі службовими записками від 03.04.2017року і 13.04.2017р., в яких просила надати довідку про заробітну плату та вжити заходи щодо виплати заробітної плати. Проте, заборгованість з заробітної плати не була сплачена \~відповідачем. Суд оцінює критично заперечення відповідача про те, що наданий позивачем договір не є трудовим, а є цивільно-правовою угодою, оскільки з наданих суду письмових доказів (договір від 04.01.2017р.,звіти про виконану правову роботу з травня по серпень 2017 року, довіреність на представництво інтересів Великобілозерської сільської ради від 14.03.2017 року з терміном дії до 31.12.2019року, довідка від 28.09.2016року вих№02-14/769 про те, що позивач працює юрисконсультом у Великобілозерській сільській раді, довідка про заробітну плату за 2016рік, вих. №2 від 05.01.2017р.) вбачається, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, отримувала заробітну плату протягом 2016 року до березня 2017року. Заборгованість з заробітної плати за шість місяців складає (за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2017р. (3200 грн. х 6). у сумі 19200 грн, що повністю узгоджується з п.2 Договору, в якому зазначено, що Працедавець зобовязується щомісяця, до 30 числа кожного місяця, сплачувати Працівнику заробітну плату у розмірі, не меншому, ніж мінімальна заробітна плата, яка встановлена законодавством та діє на момент здійснення оплати. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про державний бюджет на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної місячної плати складає 3200 грн. Не узгоджуються з нормами діючого законодавства твердження відповідача, що трудові відносини не виникли між позивачем і відповідачем через відсутність у відповідача кадрової документації про прийняття на роботу позивача, табелю обліку робочого часу, присяги службовця органу місцевого самоврядування, а також через відсутність у штатному розписі посади юрисконсульта, відсутність запису у трудовій книзі про роботу у Великобілозерській сільській ради в звязку з наступним. Питання ведення і відповідальності за зберігання кадрової документації в органах місцевого самоврядування встановлений Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015р. №1000/5. (далі Правила). Відповідно до п.7. Правил організація діловодства в установах покладається на самостійні структурні підрозділи з діловодства (документаційного забезпечення), загальні відділи, канцелярії тощо або особу, відповідальну за діловодство в установі, - секретаря, діловода (далі - служба діловодства). Організація діловодства в структурних підрозділах установ покладається на спеціально призначену для цього особу, у посадовій інструкції якої зазначаються ці обовязки. Установи організовують діловодство відповідно до затвердженої інструкції з діловодства установи. Відповідно до п.6. Правил керівник установи відповідає за збереженість службових документів та інформації, яку вони містять, функціонування системи захисту документаційного фонду від незаконного доступу, втрату і несанкціоноване знищення документів, порушення правил користування документами. За зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах відповідають їх керівники. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001р. посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Стаття 10 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» містить перелік посад органів місцевого самоврядування, на які прийняття на службу здійснюється на конкурсній основі чи за іншою процедурою. Відповідно до ч. 3 ст.\~64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідно до п.2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету» №57 від 28.01.2002р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.02.2002р. № 86/6374 З метою приведення у відповідність до норм\~Бюджетного кодексу України, встановлена форма штатного розпису, якому не відповідає наданий відповідачем штатний розпис Великобілозерської сільської ради на 2016 рік. Згідно з вимогами\~ст.48 КЗпП України\~трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Таким чином, судом встановлено, що відповідальність за збереження службових документів та інформації, яку вони містять, (у тому числі і кадрової) несе керівник установи; закон не забороняє прийняти на роботу працівника за посадою (професією), не передбаченою штатним розписом, уклавши з ним трудовий договір у порядку, передбаченому ст.24 КЗпП; фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу;на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Те, що позивач працювала з відома власника встановлено судом: позивач отримала довіреність на представництво інтересів Великобілозерської сільської ради за підписом сільського голови [PERSON], про проведену правову роботу надавала звіти, отримувала заробітну плату з 01.01.2016 року до березня 2017 року. Відповідно до ст.\~102-\~1 КзПП України\~працівники , які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Отже, виплата заробітної плати працівнику за сумісництвом має бути здійснена за фактично відпрацьований період (фактично виконану роботу). Статтею 233 КЗпП України\~встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сук проти України» від 10.03.2011 року, заява № 10972/05-ЄСПЛ, суд визнав порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Суд зауважив, що вимога заявника ґрунтувалась на чіткому положенні на той час національного законодавства, відтак заявник міг вважатися таким, що мав обґрунтовані сподівання, якщо не право отримати відповідну виплату. Відповідно до усталеної практики Суду, державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобовязань, тому остаточна відмова національних органів у праві заявника на цю доплату за період, що розглядається, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості по заробітній платі у сумі 19200 гривень 00 копійок. Згідно\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у звязку із чим з відповідача слід стягнути 640 грн.

Outcome: approved