Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 07 вересня 2007 року між АКБ «Новий» (назву змінено на ПАТ «АКБ «Новий») та [PERSON] був укладений договір поручительства № 1450807/П-(1450607), відповідно до якого відповідач поручився за виконання ТОВ «Торговий дім «Партнер Груп» своїх зобов'язань по кредитному договору № 1450607/01, укладеного між АКБ «Новий» та ТОВ «Торговий дім «Партнер Груп» 07 вересня 2007 року. Станом на 03 червня 2014 року заборгованість становить 2 071 929 грн. 10коп., з яких 562 054 грн.79коп. (прострочений кредит); 1 466 048 грн. 41коп.(прострочені відсотки); пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом 5 267 грн. 41коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 38 558 грн.50коп. (а.с.2-4) Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено (а.с. 99-100). В апеляційній скарзі ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Новий», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 102-107). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 07 вересня 2007 року між АКБ «Новий» (назву змінено на ПАТ «АКБ «Новий») та [PERSON] був укладений договір поручительства № 1450807/П-(1450607), відповідно до якого відповідач поручився за виконання ТОВ «Торговий дім «Партнер Груп» своїх зобов'язань по кредитному договору № 1450607/01, укладеному між АКБ «Новий» та ТОВ «Торговий дім «Партнер Груп» 07 вересня 2007 року, згідно із яким банк надав позичальнику відзивну поновлювальну кредитну лінію на суму 2 500 000 грн.. (а.с. 16, 12-13). 16 вересня 2008 року між банком та відповідачем був укладений договір про внесення змін та доповнень до договору поруки № 1450807/П-(1450607), згідно із яким термін повернення кредиту встановлено 04 вересня 2009 року, розмір кредиту встановлений в розмірі 2 500 000 грн. з відсотковою ставкою 25% річних. Додатковою угодою до договору поручительства від 20 лютого 2009 року суму наданої кредитної лінії зменшено до розміру 700000 грн. Додатковою угодою до договору поручительства від 20 листопада 2009 року строк повернення кредиту встановлено - 19 травня 2010 року, а строк пред'явлення вимоги до поручителя - 19 травня 2012 року. Додатковою угодою до договору поручительства від 09 червня 2010 року суму наданої кредитної лінії збільшено до 6 336 000 грн., строк повернення кредиту встановлено - 15 грудня 2010 року, строк пред'явлення вимоги до поручителя - 15 грудня 2012 року, а строк дії договору поруки - до 18 грудня 2012 року. Додатковою угодою до договору поручительства від 15 грудня 2010 року суму наданої кредитної лінії зменшено до 6 230 000 грн., строк повернення кредиту встановлено - 15 червня 2011 року, строк пред'явлення вимоги до поручителя - 15 червня 2013 року, а строк дії договору поруки - до 18 червня 2013 року. Додатковою угодою до договору поручительства від 29 квітня 2011 року суму наданої кредитної лінії зменшено до розміру 6 130 000 грн., строк повернення кредиту встановлено - 14 грудня 2013 року, строк пред'явлення вимоги до поручителя - 14 грудня 2015 року, а строк дії договору поруки -до 17 грудня 2015 року (а.с. 17-22). Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а ТОВ «Торговий дім «Партнер Груп» свої обов'язки по поверненню кредиту, сплаті відсотків та сплаті комісії за обслуговування кредитом не виконав. 12 липня 2012 року постановою господарського суду Дніпропетровської області у справі №38/5005/2875/2012 ТОВ «ТД «Партнер Груп» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру зі строком на 1 рік до 12 липня 2013 року (а.с. 81-84). Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на ч. 4 ст. 559 ЦК України та виходив із того, що строк виконання основного зобов'язання настав 12 липня 2012 року, а банк звернувся до суду із позовом до [PERSON] лише 13 червня 2014 року тобто зі спливом 2 років, тому договір поруки є припиненим, а, крім того, в ході здійснення ліквідаційної процедури ТОВ «ТД «Партнер Груп» ліквідатором було здійснено повне погашення кредиторських вимог ПАТ «АКБ «Новий». Однак, із вказаними висновками у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Із матеріалів справи вбачається, що в ході здійснення ліквідаційної процедури ТОВ «ТД «Партнер Груп» кредиторські вимоги ПАТ «АКБ «Новий» були повністю погашені, про що свідчить ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2014 року у справі №38/5005/2875/2012 (а.с.94-95), а згідно із ч.3 ст. 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню при розгляді інших справ за участю особи, щодо якої ця обставини встановлені. Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що у платіжних дорученнях зазначено інший номер договору застави, - не може бути прийнято до уваги, оскільки оцінка вказаних платіжних доручень була здійснена господарським судом в ухвалі, яка набрала чинності, а доводи банку зводяться лише до незгоди із оцінкою доказів, хоча факт отримання вказаних коштів банк не заперечує. У той же час висновки суду про припинення поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України є помилковими. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Із матеріалів справи вбачається, що додатковою угодою до договору поручительства від 29 квітня 2011 року, підписаною [PERSON], строк дії договору поруки встановлений - до 17 грудня 2015 року (а.с. 22). За таких обставин застосування до правовідносин між банком і поручителем [PERSON] частини 4 ст. 559 ЦК України щодо необхідності пред'явлення вимоги до поручителя протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання є неможливим, оскільки строк дії поруки у договорі встановлено, і цей строк ще не закінчився. За таких обставин рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України (суд застосував закон, який не підлягав застосуванню) підлягає зміні, а висновки суду щодо припинення поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України - виключенню із мотивів відмови у задоволенні позову.

Outcome: partial