Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

У червні 2017 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (надалі по тексту - КП «ЦОС Шевченківського району») звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з останнього на свою користь суму заборгованості за комунальні послуги за період з 25.10.2010 року по 27.06.2014 року в розмірі - 80 053,52 грн.; втрати від інфляційних процесів в розмірі - 9 334,80 грн.; 3% річних в розмірі - 4 466,54 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач є користувачем нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], де він як споживач отримує комунальні послуги, які надавав виконавець комунальних послуг КП «ЦОС Шевченківського району». У період з з 25.10.2010 року по 27.06.2014 р. відбулось фактичне споживання комунальних послуг Відповідачем, проте оплата за комунальні послуги надходила не в повному обсязі. Позивач вважає, що виконав свої зобов'язання, відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а Відповідач ухиляючись від укладання договору на постачання комунальних послуг та не розраховуючись за постачання комунальних послуг, не виконав свої зобов'язання відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внаслідок чого утворився борг, який за період з з 25.10.2010 року по 27.06.2014 р. з урахуванням інфляції та 3% річних складає у сумі - 93 854,81 грн. Вказану суму відповідач в добровільному порядку не погашає, а тому позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права. В січні 2018 року до суду надійшов відзив на позов, де відповідач вважав вимоги до нього безпідставними, оскільки протягом останніх 10 років він не має ніякого відношення до вказаного приміщення за адресою [ADDRESS], а тому не споживав надані до нього послуги у визначений у позові період, оскільки з 2007 року приватизацію відповідачем вказаного приміщення було відмінено, а з 2008 року власником приміщення вже було ПП «Тамерлан і К». В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. В судовому засіданні представники Відповідача проти позовних вимог заперечували з викладених у письмових запереченнях підстав. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за участю сторін. В подальшому після проведення повторного автоматичного розподілу вказану справу було передано в провадження судді Осаулова А.А., який ухвалою від 27.11.2017 року призначив справу до розгляду за участю сторін. Як відомо, з 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. З огляду на вищенаведені положення чинного процесуального законодавства, а також з урахуванням вимог ст.ст.19, 274-282 ЦПК України, у судовому засіданні, яке відбулося 26.02.2018 року було проведено підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті у загальному позовному провадженні за участю сторін. Вказаною ухвалою було витребувано в КП «Київське БТІ» інформаційну довідку про власників вказаного у позові приміщення з визначений період. Дослідивши письмові докази у справі, а також з'ясувавши виниклі між сторонами правовідносини та відповідно встановивши норми матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд не знаходить підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Так, за умовами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - Позивач) створено відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Згідно статуту КП «ЦОС Шевченківського району» від 2012 року передбачено: 2.2.1 Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг. 2.2.1.Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. 2.2.2.Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг. 2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, то відповідач [PERSON] за періо 2010-2014 роки був користувачем нежитлового приміщення [ADDRESS]. Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України, ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов'язки за договором найму житла є солідарними (ч. 3 ст. 816 ЦК України). Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Більш того, згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житло-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно із ст. 32 Закону, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Із ч. 1 ст. 638 ЦК України також слідує, що договір є укладеним, якщо сторни в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча ю однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В свою чергу норми ст.ст. 509, 526, 625 ЦК України, якими Позивач обґрунтовує обов'язок сплатити Відповідачем за житлово-комунальні послуги незалежно від договору є безпідставними, оскільки в даному випадку зазначені ст. 19, 26, 32 Закону україни «Про житлово-комунальні послуги» є спеціальними нормами і врегулювання відносин між Позивачем і Відповідачем на договірних засадах є обов'язковим. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, саме споживач повинен нести відповідальність за отримані послуги та сплачувати в повному обсязі кошти за їх використання у власному чи орендованому приміщенні. Між тим, як вбачається з витребуваної судом з КП «Київське міське бюро технічної інвентарізації» від 05.04.2018 року інформації, то з 01.01.2010 року по 2013 роки право власності на вказане приміщення було зареєстровано спочатку за [PERSON], ТОВ «Стоунгард», [PERSON] Доказів укладення між сторонами договору також суду надано не було. Так, зі змісту статті 614 ЦК України вбачається, що особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання. З наведених підстав, суд не вбачає вини у діях Відповідача стосовно користування тепловою енергією у гарячій воді та необхідності оплати за неї, оскільки суду не було надано жодних належних і допустимих доказів перебування у користування відповідача зазначеного приміщення. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 12 ЦПК України, Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на відсутність доказів укладення між сторонами договору на надання комунальних послуг та фактичного користування відповідачем за спірний періо нежитловим приміщенням, позовні вимоги Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на наявність підстав для відмови в позові по суті вимог, додаткового вирішення питання про відмову в позовних вимогах за закінченням строків позовної давності, суд не вбачає. На підставі ст.ст. 319, 322 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та

Outcome: dismissed