Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 23 листопада 2016 року він передав відповідачу [PERSON] в борг 3 500,00 дол. США, строком до 03 грудня 2016 року, та про що було складено розписку. Проте, відповідач, у строк зазначений у розписці, борг не повернув, чим змусив позивача звернутися до суду. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на загальну суму - 99 054,40 грн., а також витрати по сплаті судового збору і витрати на правову допомогу. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення про вручення судової повістки, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України». Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з нормами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи встановлені обставини справи та вищенаведені вимоги закону, суд прийшов до висновку, що [PERSON] порушив грошове зобов'язання та має повернути [PERSON] позику в сумі 3500,00 доларів США, що еквівалентно 92330,00 грн., а також трьох відсотків річних від простроченої суми - 1350,80 грн. Разом з тим, суд вважає за необхіним відмовити позивачу у стягненні з відповідача інфляційних витрат виходячи з наступного. Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Згідно зі ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом якої відповідач позичил у позивача грошові кошти в іноземній валюті - 3500,00 доларів США, а оскільки позика була надана в іноземній валюті, то індекс інфляції внаслідок знецінення грошових коштів може бути застосований тільки щодо боргових зобов'язань у гривні, стягнення боргу в іноземній валюті з урахуванням індексу інфляції національної грошової одиниці - гривні не відповідає вимогам закону. На підставі наведеного, суд вважає занеобхідним позовні вимоги задовольнити частково. В порядку ст. ст. 137, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 949,20 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 грн.

Outcome: partial