Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТОВ «НТА», про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за невикористану відпустку. Зазначав, що 01.11.2013 року був звільнений із займаної посади водія ТОВ «НТА». На день звільнення розрахунок з ним не проведено. Відповідач заборгував йому заробітну плату за чотири місяці на загальну суму 8800 грн. (2200 грн. /місяць). Крім цього, на день звільнення позивачем не використано 46 календарних днів щорічної основної відпустки. З цих підстав він просив стягнути з відповідача на свою користь 8800 грн. заборгованості по заробітній платі, 15400 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 3327,12 грн. компенсації за невикористану відпустку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача наполягав на задоволенні своїх вимог і просив про постановлення заочного рішення. Дане клопотання суд задовольнив. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.12.2011 року позивач працював на посаді водія в ТОВ «НТА». На підставі наказу № 5 від 01.11.2013 року його було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпПП України. Частина 1 статті 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На дату звільнення відповідач заборгував позивачеві заробітну плату за чотири місяці на загальну суму 8800 грн. (2200 грн./міс.), тому позовна вимога про її стягнення підлягає задоволенню. За останніх 12 місяців, що передували звільненню позивача, його заробітна плата становила 2200 гривень, тому з відповідача підлягає стягнення середній заробіток за весь час затримки розрахунку, тобто з листопада 2013 року по травень 2014 року, в сумі 15400 гривень. Частиною 1 статті 24 Закону України «Відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Станом на дату звільнення позивач мав 46 календарних днів щорічної основної відпустки, а виходячи з розміру заробітної плати розміром 2200 грн./міс. компенсація за невикористану відпустку становить 3327,12 грн. і вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, відповідно до п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI, від 08.07.2011 року, позивача звільнено від сплати судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок, тому на підставі статті 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved