Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначав, що 20 березня 1981 року вони уклали шлюб, який зареєстрований Броварським міським відділом записів актів громадянського стану (ЗАГС), актовий запис № 138. Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. Сімейне життя у позивача та відповідача не склалося, мають різни погляди на життя та сім'ю, в результаті чого часто виникають непорозуміння. Спроби примиритися виявилися невдалими. Шлюб носить лише формальний характер. У судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 20 березня 1981 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб, який зареєстрований Броварським міським відділом записів актів громадянського стану (ЗАГС) Київської області, актовий запис № 138, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 4). Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Від спільного шлюбу подружжя дітей не має. Крім того, судом з'ясовано, що з 2011 року стосунки подружжя погіршилися, між сторонами часто виникають непорозуміння. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно із ч. 2 ст. 104, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 також передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У судовому засіданні встановлено, що продовжувати подальше спільне життя з [PERSON] позивач не бажає, застосування заходів щодо примирення виявилося невдалими, збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON] Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя між сторонами є неможливим та шлюб носить формальний характер. За змістом ч.2 ст.114, ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved