Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Адвокатський союз», в якому просила постановити рішення, яким визнати припиненими трудові правовідносини між ТОВ «Адвокатський союз» та [PERSON] на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України; зобов'язати ТОВ «Адвокатський союз» в особі директора постановити та видати наказ про звільнення [PERSON] з посади юриста ТОВ «Адвокатський союз» за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України; зобов'язати ТОВ «Адвокатський союз» в особі директора внести запис до трудової книжки [PERSON] про звільнення з посади юриста ТОВ «Адвокатський союз» на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України. Мотивуючи позов, зазначила про те, що згідно наказу директора ТОВ «Адвокатський союз» № АС/П-70 від 24.10.2013 року позивача прийнято на роботу на посаду юриста та внесено відповідний запис до трудової книжки. 15.09.2016 році позивач засобами поштового зв'язку звернулась із заявою на ім'я директора відповідача [PERSON] про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, однак поштові направлення не отримані адресатом ані за юридичною адресою товариства, ані за фактичним місцезнаходженням та здійсненням господарської діяльності. Починаючи з вересня 2016 року позивач неодноразово зверталась із заявою про звільнення як на адресу керівництва товариства, так і на адресу товариства, однак станом на дату звернення до суду, питання щодо звільнення позивача не вирішено в порядку, встановленому законом, чим відповідачем порушено конституційне право позивача на працю, внаслідок чого остання звернулась до суду з даним позовом, оскільки у інший спосіб позбавлена можливості відновити порушене право. Позивач надала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення у справі не заперечує. У судове засідання представник відповідача повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення рекомендованих поштових направлень. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, судом встановлено наступне. 24.10.2013 року згідно наказу № АС/П-70 [PERSON] прийнято на посаду юриста ТОВ «Адвокатський союз», що стверджується записом у трудовій книжці позивача (а.с. 20). З наданої Пенсійним фондом України довідки за формою ОК-5 від 25.04.2017 року вбачається, що відповідачем ТОВ «Адвокатський союз» соціальний внесок за найманого працівника [PERSON] сплачено лише за період часу з березня по грудень 2014 року (а.с. 16). 15.09.2016 року позивач звернулась на адресу директора ТОВ «Адвокатський союз» із заявою від 15.09.2016 року про звільнення з посади юриста ТОВ «Адвокатський союз» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, вказана заява була направлена засобами поштового зв'язку рекомендованим поштовими направленнями за юридичною адресою товариства та фактичним місцезнаходженням і здійсненням діяльності. Однак, відповідачем вказана заява отримана не була за жодною із адрес, оскільки поштові направлення повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням строку для зберігання, що вбачається із довідок поштового відділення (а.с. 7-15). Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, а також гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч.1 ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Починаючи з вересня 2016 року позивач зверталась на адресу товариства та директора товариства із заявою про звільнення та вживала заходів щодо припинення трудових відносин з товариством у відповідності до положень КЗпП України. Станом на липень 2017 року питання про звільнення позивача [PERSON] з посади юриста ТОВ «Адвокатський союз» не вирішено, питання про припинення трудових відносин з позивачем 9 місяців залишається не вирішеним, позивачем заява не відкликана. Суд виходить з того, що питання про звільнення позивача за власним бажанням з посади юриста ТОВ «Адвокатський союз» не вирішено у встановленому законом порядку керівником товариства та є порушенням конституційного права позивача щодо вільного вибору праці. В даному конкретному випадку, враховуючи, що відповідач допускає бездіяльність, що виражається у нездійсненні розгляду заяви позивача про припинення трудових відносин, чим грубо порушує права останньої, поштову кореспонденцію не отримує ані від позивача, ані від суду, однак, товариство не є ліквідованим та не перебуває у процесі припинення, юридична адреса, зазначена у Єдиному реєстрі юридичних осіб ат фізичних осіб - підприємців, відповідає тій, на яку позивачем направлено заяву про звільнення, суд вважає можливим захистити порушене право позивача шляхом визнання трудових відносин позивача відповідно до ст. 38 КЗпП України припиненими. Крім того суд враховує, що відповідач попереджений позивачем про звільнення за власним бажанням, а тому після закінчення двотижневого строку попередження позивач припинила трудові відносини з відповідачем, враховуючи, що не допускається будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, у зв'язку із чим надходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved