overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

У травні 2017 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох дітей в розмірі ? частки всіх його доходів щомісячно до досягнення повноліття старшої дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послалася на наступне. З 07.12.2007 р. вона перебуває у шлюбі з [PERSON], від якого народила [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти фактично знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей добровільно не надаєчим не бажає виконувати свої батьківські обовязки. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить суд задовольнити її вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON]М в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 181 СК України аліменти на неповнолітніх дітей з їх батьків стягуються в долі від їх доходів та (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що 07.12.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі зроблено запис №1346, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №073377 від 07.12.2007р. На момент подання позову сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у сторін народилися діти, 25.10.2008 р. [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії І-ЖД №152699 від 18.11.2008 р., виданий виконкомом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис №31; 03.09.2011 р. [PERSON], підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії І-ЖД №278078 від 16.09.2011 р., виданий виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис №32. Діти знаходяться на утриманні та [PERSON], відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей добровільно не надає, чим не бажає виконувати свої батьківські обовязки. Позовні вимоги відповідачем визнано в повному обсязі, за таких обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. 180-184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувсь до суду з позовом до Сковородківської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права власності на майно, а саме на земельну ділянку площею 3,278 га, розташовану на території Сковородківської сільської ради Старокостянтинівського району та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Сковородківської сільської ради Старокостянтинівського району №5 від 24.04.2003р. [PERSON] передано у приватну власність вищевказану земельну ділянку та видано Держакт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 03.11.2003р. Разом з тим, у вищевказаному державному акті, помилково зазначено прізвище власника, як «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]» та зроблено виправлення, що унеможливлює використати даний держакт, як правостановлючий документ та належним чином користуватись та розпоряджатись своїм майном. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог, з вищенаведених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явивсь і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Сковородківської сільської ради Старокостянтинівського району №5 від 24.04.2003р. передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,278 га, розташовану на території Сковородківської сільської ради Старокостянтинівського району, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видано Держакт на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 03.11.2003р. У вказаному Державному акті рукописно зроблено виправлення прізвища власника з «[PERSON]» на «[PERSON]», що унеможливлює його використання, як правовстановлюючий документ. Вказані обставини підтверджуються: паспортними даними [PERSON]; даними інформаційної довідки ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22.05.2017р.; даними державного акта на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 03.11.2003р. Відповідно до ст.ст. 316 - 319; 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Таким чином, у суду є підстави для визнання права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею площею 3,278 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сковородківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області в межах площі та відповідно до розмірів, закріплених у Державному акті на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 03.11.2003р. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначив, що\~ 5 квітня 2016 року приблизно о 18 годині 30 хвилин [PERSON], поблизу домогосподарства, розташованого по вул. Набережній, 38 в с. Вільха Романівського району Житомирської області, на підґрунті неприязних відносин, умисно наніс два удари долонею правої руки по обличчю дочки позивача - [PERSON], спричинивши останній легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя у вигляді синця спинки носа, перелому кісток спинки носа та струсу головного мозку. Вироком Романівського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2016 року відповідача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 частиною 2 Кримінального кодексу України (далі КК України). Посилаючись на те, що в результаті\~\~неправомірних дій [PERSON] було заподіяно майнову шкоду позивачеві, її представник просить стягнути з\~ відповідача на користь останньої 1516,13 грн на відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням, та 5000 грн витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги. 15 серпня 2017 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, згідно вимог якої просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 1516,13 грн на відшкодування матеріальної шкоди. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не зявилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, а відповідач позов визнав. Відповідно до положень статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України),\~ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~ на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» подала позовну заяву до [PERSON], про стягнення завданої матеріальної шкоди в сумі 21 458,01 грн. та судового збору в сумі 1600 грн. Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11.04.2018 року постановлено розгляд даної справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову за наступних підстав: 16.05.2016 року між [PERSON] та ПАТ «Укргазбанк» укладено договір № 1801/05/2016/0197 на приєднання до Правил надання та обслуговування кредитів за програмою «Тепла оселя» в АБ «Укргазбанк» (кредитний договір). 15.12.2015 року між ПАТ «Укргазбанк» (Страхувальник) та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» (Страховик) укладено договір добровільного страхування кредитів № 1807994. За п. 2.1 цього договору предметом договору страхування є майнові інтереси Страхувальника внаслідок неналежного виконання позичальниками своїх зобов'язань за Кредитними договорами згідно додатку у реєстрі. До цього договору додано додатки № №1-3: умови кредитного договору «Тепла оселя», форми заяви на виплату страхового відшкодування, реєстри. Судом встановлено, що [PERSON] умови кредитного договору не виконав. Випадок визнаний страховим (страховий акт від 15.09.2016 року № 5273-09). Платіжним дорученням від 15.09.2016 року № 15288 ПАТ «ВУСО» оплатило ПАТ «Укргазбанк» 106088,99 грн. згідно страхового акту від 15.09.2016 року. За відомостями до акту страхування страховим випадком є також невиконання умов кредитного договору [PERSON] на суму 21458,01 грн. (а.с.20). Відповідно до положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За правилом ст. 1166 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. За правилом ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, оскільки його оплата документально підтверджена (а.с.4). На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 серпня 2010 року він із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сторони не змогли знайти спільної мови, щодо основних принципів будування родини, виховання дитини та ведення домашнього господарства, що негативно вплинуло на їхні стосунки. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій з приводу розірвання шлюбу не заперечувала та просила розглянути справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 серпня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 894 (а.с. 4). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09 серпня 2003 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя між сторонами не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов'язки та введення господарства. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій з приводу розірвання шлюбу не заперечував та просив розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 603 (а.с. 8). Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 вересня 2001 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що під час спільного проживання між сторонами виникали сварки внаслідок того, що кожний із подружжя має різні поглади на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій з приводу розірвання шлюбу не заперечував та просив розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 вересня 2011 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження 01.09.2001 року зроблено запис за №618 (а.с. 7). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувсь в суд із заявою і просив встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], який помер [INFO] був його батьком. В обґрунтування заяви посилавсь на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, проте оформити спадщину після смерті батька він не може, так як не може підтвердити родинні відносини з спадкодавцем, оскільки в його свідоцтві про народження батько записаний, як «[PERSON]», а в дійсності його звали «[PERSON]». Заявник звернулись до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, просив заяву задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник заінтересованої особи - Пашковецької сільської ради Старокостянтинівського району в судове засідання не з»явивсь, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] був батьком [PERSON], [INFO] Зазначені обставини підтверджуються: паспортними даними заявника; даними свідоцтва про народження заявника [NUMBER]; даними постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій держнотаріуса Старокостянтинівської держнотконтори від 11.05.2017р.; даними актового запису про смерть [PERSON] [NUMBER]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувсь до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме просила встановити, що [PERSON], яка померла [INFO], належить свідоцтво про право власності на житло, видане управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради 05 квітня 1993 року [NUMBER]. В обґрунтування заяви посилалась на те, що [INFO]. померла - [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно - ? частка квартири, що знаходиться за адресою по [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем за законом, однак нотаріально оформити свої спадкові права не може, оскільки у свідоцтво про право власності на житло виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради 05 квітня 1993 року [NUMBER] не вірно вказано ім'я та по-батькові а саме «[PERSON]» замість «[PERSON]». Разом з тим, внести відповідні зміни у даний Договір, не можливо, так як мати вже померла. Представник заявника звернувсь до суду із заявою в якій просить справу розглянути у його відсутності та задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи - Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що [PERSON] належало свідоцтво про право власності на житло, видане управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради 05 квітня 1993 року [NUMBER]. Дані обставини підтверджуються: даними свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради 05 квітня 1993 року [NUMBER]; даними повторного свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER]; повторним свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.04.1966р. та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.11.2013р. На підставі викладеного та відповідно до положень ст.ст.256 - 259 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved