Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Ухвалою Сихівського районного суду від 24.03.2015 року скасовано судовий наказ, виданий 23.02.2015 року про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 1441 грн. 98 коп. 12.05.2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] не здійснюють оплату послуг з централізованого постачання гарячої води, в результаті чого за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року утворилася заборгованність в розмірі 1441 грн. 98 коп., яку ЛМКП «Львівтеплоенерго» просить стягнути з них солідарно з урахуванням індексу інфляції та передбачених законом 3% річних. Ухвалою суду від 03.07.2015 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено ЛКП «Бондарівка». Ухвалою суду від 11.09.2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Представник позивача посилалася на те, що позивач надав вищезазначену послугу, а відповідачі цю послугу не оплатили. Відповідач [PERSON] та представники відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що постачання гарячої води в будинку немає, наявний в будинку індивідуальний тепловий пункт за своїм функціональним призначенням виключає можливість надання послуг з централізованого постачання гарячої води. Також вони посилалися на те, що розрахунки вартості цієї послуги здійснюються не у відповідності до законодавства. Крім того, вони посилаються на те, що позивач не має права вважати укладеним публічний договір приєднання та нараховувати за цим договором заборгованість. Тому [PERSON] та представники [PERSON] просили відмовити в задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначивши, що постачання гарячої води в будинку, де мешкають відповідачі, здійснюється, є всі приладі обліку, тому рахунки по оплаті цієї послуги розробляються відповідно до норм законодавства. Заслухавши представника позивача, відповідача, представників відповідачки, представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, опитавши спеціаліста, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2005 року відповідач [PERSON] є власником квартири № 76 в багатоквартирному будинку № 6А по вул. Демнянській в м. Львові. Разом з відповідачем [PERSON] у цій квартирі зареєстровані та мешкають відповідачки [PERSON] і [PERSON], а також неповнолітній [PERSON], [INFO]. Позивач виробляє теплову енергію для забезпечення споживачів м. Львові послугами з централізованого теплопостачання та централізованого постачання гарячої води. З особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що вартість послуг з централізованого постачання гарячої води у вищезазначену квартиру в період з 01.07.2014 року до 31.12.2014 року не оплачувалася, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 1441 грн. 98 коп. Відповідач [PERSON] та представники відповідачки [PERSON] вважають, що заборгованість не підлягає стягненню, оскільки наявний в будинку індивідуальний тепловий пункт за своїм функціональним призначенням виключає можливість надання послуг з централізованого постачання гарячої води. Крім того, вони посилаються на те, що позивач не має права вважати укладеним публічний договір приєднання та нараховувати за цим договором заборгованість. Вирішуючи позов суд врахував наступне. Позивач виробляє теплову енергію для опалення приміщень та постачання гарячої води. Згідно п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідно до вимог п.п. 1 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі послуги з постачання гарячої води не оплачують. Відповідач [PERSON] та представники відповідачки [PERSON] в заперечення позовних вимог посилаються на відсутність постачання гарячої води в будинок. Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання Згідно зі ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт претензія складається і скріплюється підписами споживача і представника виконавця, подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності постачання гарячої води в помешкання відповідачів в період накопичення заборгованості. Посилання на те, що наявний в будинку індивідуальний тепловий пункт за своїм функціональним призначенням виключає можливість надання послуг з централізованого постачання гарячої води, є безпідставним та спростовується поясненнями спеціаліста [PERSON] Останній в судовому засіданні пояснив, що за зверненням відповідачів обстежив індивідуальний тепловий пункт, що встановлений в будинку за адресою: м. Львів, вул. Демнянська, 6А. [PERSON] тепловий пункт в робочому стані та обладнаний в достатній мірі, щоб забезпечувати будинок гарячою водою. Виявлені під час перевірки недоліки стосуються технічної документації та не впливають на здатність теплового пункту виконувати функцію із забезпечення будинку гарячою водою. Посилання відповідача на відсутність лічильника гарячої води в індивідуальному тепловому пункті не заслуговують на увагу. Наявність або відсутність приладу обліку споживання гарячої води не впливає на наявність гарячої води в будинку, а доказів того, що гаряча вода відповідачам не надається, суду не надано. Не відповідає дійсності посилання відповідачів на те, що вони не перебувають з позивачем в договірних відносинах. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. [PERSON] є нормативним актом спеціальної дії. Разом з тим, ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. У ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасників правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач надає відповідачам послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, відповідачі отримують ці послуги та оплачують вартість послуг з опалення, отже, між сторонами мають місце договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Той факт, що між позивачем та відповідачами не укладено окремого договору, не свідчить про відсутність договірних відносин та про відсутність у відповідачів обов`язку оплачувати вартість наданих позивачем послуг. Таким чином, позивач має право вимагати і обґрунтовано вимагає в судовому порядку сплату заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води. В той же час, солідарне стягнення боргу передбачене ЦК України лише у випадках, передбачених законодавством. Квартира, в якій мешкають відповідачі, є приватною власністю і тому на відповідачів не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в квартирах державного житлового фонду. Також на них не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в приватних будинках, оскільки відповідачі не є наймачами. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Тобто, відповідачі можуть разом відповідати за комунальними боргами лише в разі, якщо вони є співвласниками квартири. В судовому засіданні встановлено, що власником квартири є лише відповідач [PERSON] Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. За вимогами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Тобто, саме власник квартири несе обов`язок щодо її утримання свого нерухомого майна, в тому числі щодо сплати житлово-комунальних послуг. За таких обставин суд приходить до висновку, що заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води підлягає стягненню лише з відповідача [PERSON], як з власника квартири. Статтєю 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір індексу інфляції та 3% річних нараховано позивачем на підставі «Методики розрахунку збитків він інфляційних процесів та 3% річних при подачі позовних заяв про стягненні заборгованості». На підставі викладеного,

Outcome: partial