Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську про визнання договору дійсним, встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати дійсним Договор довічного утримання (догляду) від 13.09.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]; встановити факт проживання однією сім'єю не менш як п'яті років до часу відкриття спадщини [PERSON]Є з [PERSON], померлою у 2015 році; визнати за позивачем право власності на домоволодіння №43, розташовене по вулиці Єнісейській у місті Дніпропетровську, разом з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, на якій знаходиться зазначене майно, площею 400 кв.м., як за спадкоємцем четвертої черги\~ за законом; зобовязати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради або будь-якого приватного нотаріуса зареєструвати за позивачем право власності на домоволодіння №43, розташовене по вулиці Єнісейській у місті Дніпропетровську, разом з господарськими будівлями та спорудами які розташовані на земельній ділянці площею 400 кв.м., без зазначення кадастрового номеру цієї земельної ділянки. Позивач у судове засідання не з?явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 жовтня 2015 року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (актовий запис №1876). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй домоволодіння №43, розташовене по вулиці Єнісейській у місті Дніпропетровську, разом з господарськими будівлями та спорудами, згідно дубліката свідоцтва про право на спадщину виданому 31.10.2013р. державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної ноторіальної контори (серія та номер: ВТМ №594062), реєстраційний № 2-466, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права та їх обтяжень від 05.11.2013, які розташовані на земельній ділянці площею 400 кв.м. Вказаний житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці, яка також фактично знаходилась у користуванні [PERSON] та на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районої ради №1599 від 24.08.1950р була надана в постійне користування колишньому користувачу [PERSON] (її батьку) та перейшла для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд у користування до [PERSON] на тих же умовах. З лютого 2009 року [PERSON] разом з позивачем вирішували питання щодо ремонту та утримання її домоволодіння, вели спільне господарство, разом вирішували різні побутові питання. Слід зазначити, що за домовленістю сторін, фінансові витрати на ремонт домоволодіння (встановлення металопластикових вікон, пристрій і установка паркану, ремонт коника даху, горіща, фарбування) позивач ніс самостійно. 13 вересня 2015 року між позивачем та [PERSON], було укладено договір довічного утримання (догляду). Згідно зазначеного договору [PERSON] передала у власність позивачу будинок №43, що знаходиться по вулуці Єнісейській у місті Дніпропетровську, позивач у свою чергу зобов'язався довічно утримувати відчужувача, тобто [PERSON], піклуватися про неї, надавати кошти на поточні потреби та утримувати її будинок. Відповідно до п.14 укладеного договору довічного утримання (догляду) від 13 вересня 2015 року набувач, тобто позивач, та Відчужувач, тобто [PERSON] домовилися протягом календарного місяця з моменту підписання зазначеного договору нотаріально посвідчити договір довічного утримання (догляду) від 13 вересня 2015 року у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального [PERSON] або [PERSON], які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект газети Правди, 100 та проспект газети Правди,115. 05 жовтня 2015 року [PERSON] померла, не встигнувши за життя посвідчити зазначений договір. За ч. 1\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 2\~ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2\~ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Позивач звернувся до приватного нотаріуса щодо прийняття спадщини та йому було відмовлено, оскільки був відсутній факт його родинних відносин\~та роз'яснено, що, він має право на звернення до суду з позовом про визнання його спадкоємцем четвертої черги за законом. Спадкова справа не відкривалась. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає.\~ Приписами ст. 202 ЦК України визначається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до приписів ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до\~\~звичаїв\~\~ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів ч.2\~ст.220 ЦК України,\~якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до\~ст. 120 Земельного кодексу України\~вказана земельна ділянка перейшла [PERSON] у фактичне постійне користування, яка не була приватизована жодним з користувачів. Відповідно до ч. 2\~ст. 120 Земельного кодексу України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. 3 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за\~договором довічного утримання\~право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). Відповідно до\~ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Отже, оскільки попередній власник [PERSON] отримала право користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами, без визначеного кадастрового номеру, а також у звязку з тим, що до неї, відповідно до ч. 2\~ст. 120 Земельного кодексу України, перейшло право користування вказаною земельною ділянкою разом з житловим будинком на тих самих умовах, що і до колишнього її користувача, то позивач також має право на відчуження житлового будинку на тих самих умовах, тобто без кадастрового номеру земельної ділянки, на якій цей житловий будинок розташований. Згідно з положеннями ст. ст.15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права. Відповідно до ч. 2\~ст. 256 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, оскільки позивач не менш як п'ять років до відкриття спадщини, а саме з лютого 2009 року, проживав однією сім'єю з [PERSON], а тому є спадкоємцем четвертої черги за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved