Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

У червні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд поділити майно, набуте за час шлюбу, яке є спільною сумісною власністю сторін. Визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на наступне майно: двохкімнатну квартиру у [ADDRESS], загальною площею 68,70 кв.м.; однокімнатну квартиру у [ADDRESS], загальною площею 47,60 кв.м.; земельну ділянку 0,18 Га, яка знаходиться по [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER]; автомобіль «Nissan Тiida» 2008 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 24.09.2008; визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,2499 Га, яка знаходиться у [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER], посилаючись на ті підстави, що за час спільного проживання у шлюбі сторонами було придбане вищезазначене майно, однак домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю між подружжям не досягнуто. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2016 було роз'єднано провадження по справі [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і поділ майна та виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі оскільки зазначене майно було придбане за особисті кошти позивача, а частина яка залишається відповідачу придбана за його особисті кошти. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надавши до суду нотаріально завірену заяву від 14.05.2016 в якій зазначив, що у зв'язку із робочою зайнятістю просив суд слухати справу за його відсутності та прийняти рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі (а.с. 29). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, 12.06.1993 між сторонами укладено шлюб в Палаці одруження «Дарницький» м. Київ, про що складено запис за №1075, серія [NUMBER] (а.с. 4). За час перебування у шлюбі сторонами набуто право власності на таке нерухоме майно: -двохкімнатна квартира у [ADDRESS], загальною площею 68,70 кв.м. (а.с. 5, 6); однокімнатна квартира у [ADDRESS], загальною площею 47,60 кв.м. (а.с. 30, 31); земельна ділянка 0,0500 Га, яка знаходиться по [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] (а.с. 32); автомобіль «Nissan Тiida» 2008 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 24.09.2008 (а.с. 13); земельна ділянка розміром 0,2499 Га, яка знаходиться у [ADDRESS] з кадастровим номером [NUMBER] (а.с. 14, 15). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказане майно набуте подружжям за час шлюбу, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності відповідно до ст. 60 СК України. Стаття 70 СК України регулює питання розміру часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 3 ст. 71 СК України). Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання (п. 23 постанови). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (п. 24 постанови). При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей (п. 30 Постанови пленуму від 21.12.2007 року N 11). Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 2 ст. 70 СК України). Вирішуючи спір щодо поділу майна, суд враховує визнання відповідачем позову, що зазначена спірна нерухомість придбана сторонами під час шлюбу, втім за кошти, що належали позивачу та відповідачу їм особисто. Частинами 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України встановлено: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах (стаття 173 ЦПК). У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову в даній справі є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позову свідчить про досягнення сторонами домовленості щодо порядку поділу спільного майна, а тому в силу ч. 1 ст. 70 ч. 1 ст. 71 СК України, ч. 4 ст. 174 ЦПК України, наявні всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved