Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 10.03.2004 року №2-21, вона є власницею 13/25 часток будинку за адресою: [ADDRESS] . Іншим співвласником вказаного домоволодіння (12/25 часток) на підставі договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Тулаіновим Е.А. за реєстраційним №3591. Відповідно до домової книги у вказаному будинку зареєстрована відповідачка - [PERSON] , яка понад 17 років не проживає в зазначеному будинку, не сплачує комунальних послуг та не приймає участі в його утриманні. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , який діє на підставі договору про надання юридичної допомоги від 16.06.2020 року та ордеру серії ДН №087859 від 11.09.2020 року, у судове засідання не з`явилися, надали відповідні заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у тому числі через офіційний веб-сайт судової влади України, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Ухвалою суду від 07.10.2020 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, двічі не з`являлася до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляла, відзив не подала, позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 10.03.2004 року за [PERSON] визнано право власності на 13/25 частин домоволодіння [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4697702 від 10.09.2004 року. Згідно договору купівлі-продажу від 20.08.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Тулаіновим Е.А. за реєстраційним №3591, [PERSON] є власником 12/25 частин будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27295776 від 13.09.2010 року. Як вбачається з копії домової книги вказаного домоволодіння та інформаційної довідки Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №099-99.02-03644 від 20.07.2020 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03.02.2010 року по теперішній час. Відповідачка [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] , але понад 17 років у будинку не проживає, що підтверджується актом №387 від 17.06.2020 року, складеним головою КСН «Курчатово», за яким [PERSON] за даною адресою мешкає одна. Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що є сусідами позивачки, та підтвердили, що [PERSON] у будинку [ADDRESS] не мешкає з 2004 року, її особисті речі у будинку відсутні. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже відповідач є членом родини позивача (дочкою), з 2004 року у будинку не проживає, її особисті речі в ньому відсутні, внаслідок чого суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved