Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про визнання недійсними договорів дарування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29.08.2011 року суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ухвалою визнав мирову угоду у справі про поділ майна подружжя. Відповідно до вказаної мирової угоди та ухвали до неї за [PERSON] визнано право особистої приватної власності на: ? нежитлового приміщення № 114 за адресою: [ADDRESS], секція 3 (літера А); нежитлове приміщення за № 1 по № 16 № 1 (групи приміщень № 73) заг. пл. 181.90 кв.м. за адресою: [ADDRESS] літера А; нежитлове приміщення № 1 заг. пл. 61,60 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (літера А), нежитлове приміщення № 2110 заг. пл. 35.1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та інше майно. Після мирової угоди [PERSON] оформив право власності на себе, та як фізична особа підприємець продовжив надавати нежитлові приміщення в оренду. 04.03.2014 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дітьми повноліття. 25.03.2014 року державним виконавцем була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів. 07.08.2014 року державний виконавець виконує розрахунок заборгованості відповідно до довідки та накладає арешт на майно [PERSON] 30.09.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі наказу № 10 про працевлаштування в ТОВ «АВТО-ТРАНС-БУД». 05.02.2015 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було задоволено скаргу [PERSON] та визнано незаконною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.09.2014 року та зобов`язано відновити виконавче провадження. А 14.04.2015 року Апеляційний суд Київської області залишив ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.02.2015 року без змін. Проте, [PERSON] незаконно знімає арешт з майна та дарує всі нежитлові приміщення своїй матері - [PERSON]. Постанова про звільнення майна боржника з-під арешту була прийнята 26.01.2015 року на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.12.2014 року, яка в подальшому була скасована як незаконна. 06.02.2015 року відповідач 1 дарує все майно яке надавав в оренду як фізична особа-підприємець відповідачу 2 та 11.02.2015 року припиняє діяльність як фізична особа-підприємець. Дані дії відповідача 1 є ухиленням від сплати аліментів. Тому, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON] 06.02.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 8647358, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на нежитлове приміщення, група приміщень № 2110 (літера А), загальної площі 35,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON] 06.02.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва [PERSON], відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на нежитлове приміщення, ? нежилого приміщення № 114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв.м., а саме ту частину, яка має один відокремлений вхід та складається з групи приміщень S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9-9,8*10-6,1*11-15,9*ХІІ-14,3) за адресою: [ADDRESS] секція 3 (літера А); визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON] 06.02.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва [PERSON], відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на нежитлове приміщення з № 1 по № 16 № 1 (групи приміщень № 73) загальною площею 181,90 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (літера А); визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON] 06.02.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва [PERSON], відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на нежитлове приміщення № 1 загальною площею 61,60 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (літера А) та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні. До матеріалів справи долучено письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було визнано мирову угоду, укладено [PERSON] і [PERSON], за якою було визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на ? нежилого приміщення № 114 - медичний центр, загальною площею 178,90 кв.м., а саме ту частину, яка має один відокремлений вхід та складається з групи приміщень S (6-20,5*7-13,7*8-16,0*9-9,8*10-6,1*11-15,9*ХІІ-14,3), що розташоване за адресою: [ADDRESS] секція 3 (літера А); право особистої приватної власності на нежиле приміщення загальною площею 181.90 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (літера А); право особистої приватної власності на нежиле приміщення загальною площею 61,60 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] (літера А) та право особистої приватної власності на інше майно. 04 березня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13 січня 2014 року. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що 25.03.2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Ярошенко Вікторією Миколаївною було винесено дві постанови ВП № 42654017 та ВП № 42653910 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 369/269/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. 07.08.2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Ярошенко Вікторією Миколаївною було винесено постанову ВП № 42654017 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON]. Також, з матеріалів справи вбачається, що 30.09.2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Ярошенко Вікторією Миколаївною було винесено дві постанови ВП № 42654017 та ВП № 42653910 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 369/269/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2015 року було задоволено скаргу [PERSON] та було визнано незаконними та скасовано постанови про закінчення виконавчого провадження № 42654017 та № 42653910 від 30 вересня 2014 року державного виконавця державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві за виконавчим листом № 369/269/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів та зобов`язано державного виконавця Ярошенко В.М. державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві відновити виконавче провадження. 14 квітня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Київської області ухвалу Києво-Святошинського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2015 року було залишено без змін. Відповідно до ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2014 року за скаргою [PERSON], якою було визнано неправомірними дії державного виконавця державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Ярошенко Вікторії Миколаївни щодо прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07 серпня 2014 року та було скасовано постанову державного виконавця державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Ярошенко Вікторії Миколаївни про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 42654017 від 07.08.2014 року та знято арешт з майна та заборону на відчуження будь-якого майна, що належить на праві власності [PERSON], який накладено згідно даної постанови від 07 серпня 2014 року. 26.01.2015 року державним виконавцем державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Ярошенко Вікторією Миколаївною було винесено постанову ВП № 42654017 про звільнення майна боржника з-під арешту, якою було звільнено з-під арешту все майно, що належить боржнику [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2015 року між відповідачем 1 (дарувальник) та відповідачем 2 (обдарована) було укладено Договір дарування ? частини нежилого приміщення, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та відповідно до умов якого, дарувальник передає ? частину нежилого приміщення № 114, секція 3 (в літ. А), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - у власність обдарованої безоплатно. 06 лютого 2015 року між відповідачем 1 (дарувальник) та відповідачем 2 (обдарована) було укладено Договір дарування нежилих приміщень, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та відповідно до умов якого, дарувальник передає нежилі приміщення з № 1 по № 16, № І (групи приміщень № 73) (в літ. А), загальною площею 181,90 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - у власність обдарованої безоплатно. 06 лютого 2015 року між відповідачем 1 (дарувальник) та відповідачем 2 (обдарована) було укладено Договір дарування нежилого приміщення, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та відповідно до умов якого, дарувальник передає нежиле приміщення № 1 (в літ. А), загальною площею 61,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - у власність обдарованої безоплатно. 06 лютого 2015 року між відповідачем 1 (дарувальник) та відповідачем 2 (обдарована) було укладено Договір дарування ? частини нежилого приміщення, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та відповідно до умов якого, дарувальник передає нежитлове приміщення, група приміщень № 2110 (в літ. А), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], приміщення 2110 - у власність обдарованої безоплатно. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1 ст. 717 ЦК України). Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України). Судом встановлено, що на момент укладання вищезазначених договорів дарування, арешт з майна відповідача 1 постановою державного виконавця державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 06.01.2015 року було знято. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 травня 2015 року було скасовано ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 грудня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Як вбачається з позовних вимог, позивач просить визнати недійсними Договори дарування від 06.02.2015 року, які укладені між відповідачем 1 та відповідачем 2. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 203 ЦК України). У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам та поясненням, враховуючи те, що на момент укладення договорів дарування від 06 лютого 2015 року майно відповідача 1 постановою державного виконавця державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було звільнено з-під арешту, крім того укладення даних договорів не порушує права позивача, а тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed