Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

У травні 2020 року заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просить суд встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , яка померла[INFO], а саме, що вона є рідною онукою [PERSON] . В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що [INFO] в с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області померла її бабуся та мати її батька - [PERSON] . Оскільки її батько помер раніше своєї матері, то заявник вважає, що має право на спадкування майна за правом представлення після смерті [PERSON] . Однак, у місцевому відділі державної реєстрації актів цивільного стану складено було актовий запис про смерть [PERSON] , але до цього часу ні їй, ні іншим особам не видали свідоцтво про смерть її бабусі. Причиною для відмови у видачі свідоцтва називають відсутність в архівних установах актів запису про народження батька заявника, документи про що були втрачені. Без одержання свідоцтва про смерть вона не може оформити спадкові права, а в свою чергу таке свідоцтво вона не може отримати без встановлення факту родинних відносин між нею та померлою бабусею [PERSON] . Тому звернулася до суду із вказаним позовом, який прохає задовольнити. У судовому засіданні, проведеному в режимі ВКЗ, заявник та представник заявника вимоги, викладені у заяві, підтримали, та прохали задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, надавши до суду письмову заяву, в якій прохала розглядати справу без її участі. Рішення по даній справі прийняти відповідно до чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе відмовити у задоволенні заяви за наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Так, судом по справі встановлено наступне. Згідно відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вих. № 486/20.9-43 від 16.03.2020 р., адвокату Бойку Ю .О. повідомлено про неможливість видачі йому повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть стосовно [PERSON] . Одночасно повідомляється про наявність актового запису про смерть № 31 від 25.06.2007 р. на [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , скаредний виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. (а. с. 3) У паспорті серія [NUMBER] , виданому 26 жовтня 1999 р. Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] , уродженка с Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . (а. с. 6-7) Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 02 червня 1977 р. Могилівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] . (а. с. 8) Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 08 листопада 2005 р. виконкомом Зорянської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, [PERSON] помер [INFO] (а. с. 9) Заявник змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », згідно свідоцтва про одруження, виданого 08 жовтня 1999 р. Виконкомом Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. (а. с. 11) Допитаний в судовому засіданні в режимі ВКЗ свідок [PERSON] суду пояснила, що заявника знає з дитинства, працювала в школі. Померлу [PERSON] знала теж, так як працює секретарем сільської ради та знає практично всіх жителів. Померла [PERSON] проживала окремо, у неї був син, невістка, онуки. Чи отримувала свідоцтво про смерть [PERSON] заявник, їй невідомо. Спільно із заявником померла не проживала. Свідок із заявником не родичі, не сусіди, відносини нормальні. Допитаний в судовому засіданні в режимі ВКЗ свідок [PERSON] пояснила, що є рідною матір`ю заявника [PERSON] . Померла [PERSON] була її свекрухою, матір`ю її померлого чоловіка. Зі свекрухою вони спілкувалися, свідок ховала свою свекруху [PERSON] і отримувала свідоцтво про її смерть. Про те, що у її доньки відсутнє свідоцтво про смерть, необхідне для оформлення спадкових прав, нічого пояснити не може, оскільки думала, що вона в неї його забирала. Померла [PERSON] проживала в себе вдома, свідок недалеко жила від неї. Допитаний в судовому засіданні в режимі ВКЗ свідок [PERSON] пояснив, що заявник є його рідною сестрою. Померла [PERSON] - їх рідна бабуся. Онуки з нею спілкувалися, спільно не проживали. Бабуся жила сама поруч. Ховали бабусю [PERSON] родичі - мати, він, сестра. Де знаходиться свідоцтво про смерть [PERSON] , йому невідомо. У спадщину після смерті бабусі ніхто не вступав. При подачі до суду заяви про встановлення факту родинних відносин з померлою бабусею заявник посилається на те, що не має змоги отримати свідоцтво про її смерть. А це в свою чергу унеможливлює реалізувати її право на спадкування. Однак, у судовому засіданні допитаний з ініціативи заявника свідок [PERSON] (рідна мати заявника) пояснила, що отримувала свідоцтво про смерть після своєї свекрухи та бабусі заявника - [PERSON] . Тобто, за наявності документу, необхідного для оформлення спадкових прав, зникає необхідність встановлення факту родинних відносин із посиланням на його відсутність, як на основну причину неможливості реалізувати спадкові права. Однак, у судовому засіданні заявник та її представник наполягали на задоволенні викладених у заяві вимог. У ст. 318 ЦПК України вказано, що узаяві про встановлення факту родинних відносин повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Подавши свої докази, заявник реалізувала своє право на доказування і одночасно виконала обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки, згідно із пояснень свідка [PERSON] , які ніким з учасників процесу не були поставлені під сумнів, свідоцтво про смерть [PERSON] наявне, то відсутні докази, що підтверджують факт неможливості реалізувати заявником право на спадкування. Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що заявлені вимоги не обґрунтовані та у їх задоволенні слід відмовити. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed