Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2013 року сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] . Сімейне життя між сторонами не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 03.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 10.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 10.07.2019 року сторонам у даній справі надано строк для примирення, тривалістю три місяці, а провадження у справі зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою суду від 11.10.2019 року провадження у справі поновлено. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому та просив суд розірвати шлюб з відповідачем. Також вказав, що після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом із матір`ю, спір щодо утримання дитини та поділу майна між сторонами відсутній. Судові витрати просив залишити за ним. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Також вказала, що після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з нею. Спір про щодо утримання дитини та поділу майна між сторонами відсутній. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.12.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 8 а.с.). Причиною розладу в сім`ї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мали стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved