Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому просить стягнути моральну шкоду в сумі 1000000 грн. Позов мотивований тим, що мало місце нанесення моральної шкоди в наслідок незаконних дій Уповноваженої Верховної Ради з прав людини та спричинило приниження честі, гідності і ділової репутації при розгляді звернення від 30.07.2012 року. Від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому позивач просив здійснити розгляд справи за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримує. У судове засідання представники відповідачів не з'явились. Суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, вимоги позивача мотивовані протиправними діями Уповноваженої Верховної Ради з прав людини при розгляді звернення від 30.07.2012, чим, на думку позивача, йому завдано моральну шкоду. Для відновлення попереднього стану, вимагає відшкодувати моральну шкоду в сумі 1 000 000,00 грн. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Твердження позивача про незаконність дій Уповноваженої Верховної Ради з прав людини при розгляді його звернення від 30.07.2012 року не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, так як позивачем не було надано доказів визнання цих дій незаконними в установленому законом порядку, наявності причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, а тому у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed