Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.04.2015 року підсудність цивільної справи за позовом Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Харківській області до [PERSON] про стягнення заборгованості визначено Оболонському районному суду м. Києва на підставі ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що [PERSON] починаючи з 22.11.2011 року працював на посаді інкасатора спеціального підрозділу служби інкасації, охорони та перевезення валютних цінностей (на правах батальйону) УДСО при ГУ МВС України в Харківській області. При прийнятті на роботу відповідачу було видано відповідне речове майно - форменний одяг згідно наказу МВС України №1430-2003 р., за що [PERSON] взяв на себе зобов'язання при звільненні відшкодувати вартість останнього по якому не закінчився строк корисного використання. На день звільнення [PERSON], а саме 14.05.2016 року строк носіння форменного одягу не закінчився, внаслідок чого відповідач зобов'язаний був відшкодувати його вартість, що за підрахунками позивача складає 1 464 грн. 90 коп., але свої зобов'язання перед позивачем не виконав. Крім цього, на момент звільнення відповідач повністю використав щорічну відпустку не відпрацювавши календарний рік, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 1 305 грн. 42 коп. за перевикористану відпустку в 15 календарних днів. Також, при остаточному розрахунку позивачем зроблено перерахунок суми податків з його доходів у розмірі 527 грн. 30 коп. За таких обставин, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою вих. № 48/9-3270/Жл від 23.10.2014 року про повернення вказаних сум. Однак, [PERSON] не виконав дану вимогу, що стало причиною для звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В останнє судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій позов підтримує та просить проводити судове засідання за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Наказом Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в Харківській області від 22.11.2011 року № 164 о/с [PERSON] зараховано на посаду інкасатора спеціального підрозділу служби інкасації, охорони та перевезення валютних цінностей (на правах батальйону) УДСО при ГУ МВС України в Харківській області. Відповідно до Положення про предмети, правила носіння та норми належності спеціального форменого одягу для персоналу підрозділів цивільної охорони ДСО при МВС України, затвердженого наказом МВС України від 25.11.2003 року № 1430, передбачено, що під час несення служби персонал підрозділів цивільної охорони Державної служби охорони при МВС України зобов'язаний носити встановлену для нього форму спеціального одягу, яка повинна відповідати встановленим зразкам. При прийнятті на роботу відповідачу було видано відповідне речове майно - формений одяг згідно Положення, затвердженого наказом МВС України від 25.11.2003 року № 1430, що підтверджується копіями заяв про отримання форменого одягу від 22.11.2011 р., 08.06.2012 р. та 11.10.2013 р. При підписанні даних заяв та отриманні речового майна [PERSON] зобов'язався при звільненні відшкодувати вартість форменого одягу по якому не скінчився строк його корисного використання. Відповідно до п. 2.5.9 Колективного договору між адміністрацією та об'єднаним комітетом профспілки Управління ДСО при ГУМВС України в Харківській області зареєстрованим в Управлінні праці і соціального захисту населення Адміністрації Ленінського району Харківської міської ради від 28.04.2012 року, передбачено, що при припиненні працівником трудових відносин в УДСО формений одяг, граничний строк використання якого не настав, має бути повернутий, або його вартість відшкодована працівником, що звільняється. На підставі заяви від 13.05.2014 року відповідача звільнено з займаної посади за п.1 ст. 36 КЗпПУ за згодою сторін, про що позивачем видано відповідний наказ від 14.05.2014 року № 369о/с. Станом на момент звільнення, тобто 14.05.2014 року граничний строк використання форменого одягу виданого [PERSON] не закінчився, у зв'язку з чим відповідач зобов'язаний був сплатити позивачу вартість речового майна, що відповідно до довідки розрахунку № 27 від 15.05.2014 року становить 1 464 грн. 90 коп. Крім цього, судом встановлено, що станом на час звільнення відповідач повністю використав щорічну відпустку за період роботи з 22.11.2013 року по 21.11.2014 року у кількості 28 календарних днів, що підтверджується Витягом із наказу УДСО при ГУМВС України в Харківській області №309 о/с від 23.04.2014 року. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про відпустки» від. 15.11.1996 року передбачено, що у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган проводить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу. З огляду на зазначене, при звільненні не відпрацювавши повний календарний рік у [PERSON] виникла заборгованість у сумі 1 305 грн. 42 коп. за перевикористану відпустку в 15 календарних днів, про що зроблено відповідний запис у витязі з наказу №369 о/с від 14.05.2014 року. Крім цього, при остаточному розрахунку при звільненні відповідача позивачем було здійснено перерахунок суми податків з його доходів у розмірі 527 грн. 30 коп., у зв'язку з тим, що вартість безкоштовно наданого працівникам форменого одягу відноситься до фонду додаткової заробітної плати і з нього було проведено обов'язкове утримання єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України та податку з доходів фізичних осіб з суми виданого майна (1 464 грн. 90 коп.). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. З огляду на зазначене, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою вих. № 48/9-3270/Жл від 23.10.2014 року про повернення вартості речового майна до 10 листопада 2014 року, однак дана вимога відповідачем не виконана. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести чи спростувати, ті обстави на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу ніяких доказів на спростування позовних вимог не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Харківській області до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 2 243 грн. 02 коп. є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved