Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом в якому вказав, що перебував з відповідачем у шлюбі з 23 грудня 2000 року. 02.10.2012 року за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу Позивач та Відповідач мають дитину - сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з Позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує. За час шлюбу Позивачем та Відповідачем придбано квартиру [ADDRESS]. Квартира придбана за спільні кошти подружжя за договором купівлі-продажу від 14.11.07, ринкова вартість якої, відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку становить 1764 300,00 грн. Після розірвання шлюбу відповідач змінив замки вхідних дверей і не пускає позивача і спільну дитину в квартиру. У зв»язку з цим позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири [ADDRESS] та відступити від засад рівності часток визнавши за позивачем право власності на ? частки квартири, а відповідачу ?? частку квартири так як неповнолітня дитина проживає з позивачем. В судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених вище підстав та просить його задовольнити. Відповідач та його представник протии задоволення позову заперечили, мотивуючи це тим, що квартира придбана за кошти відповідача. Крім того відповідач стверджує, що надає позивачу кошти на утримання дитини. На підтвердження цієї обставини відповідач наддала в судовому засіданні квитанції про перерахування коштів позивачу. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У відповідності до ст. 63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності(ст. 63 Сімейного кодексу України). Таким чином, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Як встановлено судом, відповідач участі в утриманні дитини не приймає, аліменти не сплачує. Надані в судовому засіданні квитанції про перерахування відповідачем на користь позивача грошових коштів на утримання дитини суд оцінює критично, оскільки проплати здійснені відповідачем у вересні - жовтні 2014 року, тобто під час слухання справи в суді. Суд також критично ставиться до твердження відповідача про те, що квартира придбана за її особисті кошти, оскільки це не підтверджено належними та допустимими доказами. Таким чином, суд вважає доведеною ту обставину, що дитина перебуває на повному утриманні позивача, а від так, на підставі ст. 70 Сімейного кодексу України суд відступає від засад рівності часток і збільшує частку квартири, яка підлягає поділу на користь позивача, оскільки він не отримує аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: approved