Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

У червні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач вказав, що згідно договору № б/н від 08.01.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та станом на 22.05.2019 року має заборгованість перед банком у розмірі 23498,72 грн.. Прохав стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву згідно якої прохав розглядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у\~відкрите судове\~засідання не\~з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином та у встановлений законом строк і порядок, про що свідчить розписка про отримання судової повістки на 08.08.2019 року, відзив не подала. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У відповідності до ст.ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлена належним чином, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору № б/н від 08.01.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Таким чином, між сторонами склалися договірні відносини, врегульовані ЦК України, а саме: ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно п.1 ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 статті 1050 та частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Позовні вимоги позивача підтверджуються анкетою-заявою позичальника, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягом з умов та правил надання банківських послуг. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість по кредитному договору станом на 22.05.2019 року складає 23498,72 грн., з них: заборгованість за тілом кредита 8457,87 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита 4915,02 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 8230,65 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 300,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 1095,18 грн.. [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за вказаним договором, внаслідок чого в неї перед АТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Згідно ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення штрафів за порушення умов договору задоволенню не підлягає, оскільки встановлено, що позичальник допустила порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв`язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов`язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. № 6-2003цс15. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що згідно з укладеним між сторонами кредитним договором відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту і позов підлягає задоволенню частково, оскільки порушено право позивача на своєчасне отримання належного виконання за зобов`язанням. В частині стягнення штрафів позивачу слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн., що підтверджено квитанцією про сплату, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial