Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що позивач [PERSON] був наймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. З 02.04.2004 року позивач є зареєстрованим, а з 09 червня 2004 року він є власником вищевказаної квартири. 13 квітня 2018 року позивач випадково дізнався, що в належній позивачу з 2004 року на праві приватної власності квартирі нібито з 06.08.1984 року зареєстрована ще одна невідома йому особа - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 5399 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку/осіб, виданою Департаментом адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 13 квітня 2018 року. Разом з цим, до цього часу у позивача були в наявності лише документи, які підтверджували факт реєстрації тільки однієї особи в належній йому на праві власності квартирі. Відповідач в даній квартирі з 2 000,00 грн. не проживала, особисті речі відповідача у ній відсутні. 18.04.2018 року позивач письмово звернувся з заявою до Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо підстав, на яких була зареєстрована громадянка [PERSON], [INFO], в належній позивачу квартирі, якої позивач ніколи не бачив та не знає. Однак, відповіді позивач на теперішній час не отримав. Тому, для захисту своїх прав позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом, що є однією із форм захисту власником своїх прав. Оскільки, крім позивача, в належній йому квартирі зареєстрована також стороння особа, вважає, що це обмежує його право на вільне володіння, користування та розпорядження його майном. Власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 листопада 2000 року позивачу [PERSON] на підставі рішення КП «ДСТМ» від 17 березня 2000 року № 126 було видано Ордер [NUMBER] на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). 09 червня 2004 року позивачу [PERSON] на підставі розпорядження (наказу) № П-283 від 09.06.2004 року КП «Дніпросантехмонтаж» було видано Свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за позивачем у Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 02 липня 2004 року, форма власності - приватна, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4024863 від 02 липня 2004 року (а.с. 10). Отже, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 127149656 від 11 червня 2018 року (а.с. 11). У позовній заяві позивач посилається на те, що у квітні 2018 року йому випадково стало відомо, що у належній йому на праві власності [ADDRESS], окрім нього, зареєстрованою значиться також невідома йому жінка - відповідач [PERSON], [INFO], яка у вказаній квартирі ніколи не проживала. Так, згідно Довідки № 5399 від 13 квітня 2018 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, за адресою: [ADDRESS], зареєстрованими значаться: позивач [PERSON], [INFO] (зареєстрований з 02 квітня 2004 року), та відповідач [PERSON], [INFO] (зареєстрована з 06 серпня 1984 року) (а.с. 12). Факт реєстрації відповідача у належній позивачу [ADDRESS], підтверджується також відповіддю з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 21 червня 2018 року, в якій зазначено, що відповідач [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованою за вищевказаною адресою з 25 квітня 1986 року (а.с. 24). При цьому, з Акту від 02 травня 2018 року, складеного сусідами позивача по будинку, а саме [PERSON] та [PERSON], вбачається, що відповідач [PERSON] в [ADDRESS] ніколи не проживала та не проживає, у вказаній квартирі проживає лише [PERSON], який мешкає один (а.с. 13). У Акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 46 від 20 квітня 2018 року, складеного Управлінням соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, зазначено, що за адресою: [ADDRESS], заявник [PERSON] мешкає один. Сусіди пояснюють, що [PERSON] за вказаною адресою відсутня, сусіди та заявник такої особи не знають (а.с. 18). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач по справі втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], оскільки не проживає там понад один рік, але залишається зареєстрованою за вказаною адресою. Таким чином, оцінивши докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], та вважає необхідним дані позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі ст.ст. ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved