Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього 134 476,28 Євро та 244 276 668,84 грн, які складаються з: суми вкладів - 55 243,66 Євро, процентів за вкладами - 79 232,62 Євро, трьох процентів річних - 667 422,57 грн, пені - 243 609 246,27 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він 14.10.2004 та 28.10.2004 уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є відповідач) договори банківських вкладів, за якими вніс до банку 158 512,68 грн та 203 411,38 грн відповідно. Вказані кошти були зараховані на поточний рахунок № [NUMBER] по приходним касовим ордерам від 14.10.2004 та 28.10.2004. 17.01.2005 та 31.01.2005 по закінченню строку дії договорів вищевказаних вкладів, він не знімаючи кошти вкладів, конвертував останні в валюту і уклав із банком нові договори вкладів вже у доларах США, а саме: договір №On 01631625 на суму 30 320,31 доларів США, під 11 % річних строк дії договору з 17.01.2005 по 18.04.2005, та № On 01631628 на суму 38 912,20 доларів США, під 11 % річних, строк дії договору з 31.01.2005 по 01.05.2005. Всього за договорами було внесено 69 232,51 долари США. 27.04.2005 та 04.05.2005 в зв`язку з закінченням строку дії депозитних договорів (в доларах) він без зняття коштів за вкладами та нарахованими по ним процентами конвертував вклади в Євро і уклав нові договори банківського вкладу вже у валюті Євро, а саме: договір №On 48631298 на суму 24 197,89 Євро, під 11 % річних строк дії договору з 27.04.2005 по 28.07.2005, та №On 48631303 на суму 31 045,77 Євро, під 11 % річних строк дії договору з 04.05.2005 по 05.08.2005. Всього за депозитними договорами у Євро він передав банку 55 243,66 Євро. Звернувшись до банку 03.08.2005 із заявою про повернення сум депозитів за договорами, отримав відмову. Підставою для відмови у видачі вкладів банк зазначив, що вказані кошти до банку не надходили і в базах банку не обліковуються. За результатами службового розслідування було встановлено, що сумами його вкладів заволодів колишній співробітник банку, відносно якого порушено кримінальну справу. Питання повернення вкладів буде вирішено по результату розгляду кримінальної справи відносно колишнього співробітника банку. Вважає дії банку неправомірними. Посилаючись на судову практику у подібних справах, просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її в загальному позовному провадженні. 20.08.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує позов з викладених у відзиві підстав. Зауважує, що позивачем не доведено факт існування договірних відносин із банком в частині укладання депозитних договорів у валюті Євро, відповідно не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення самих вкладів, відсотків за ними та штрафних санкцій в зв`язку з простроченням виплат. Ухвалою від 07.11.2019 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, представник відповідача проти позову заперечувала. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з такого. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Тобто, пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року в справі № 6-37цс16 та від 1 червня 2016 року в справі № 2558цс15. Із матеріалів справи вбачається, що 14.10.2004 та 28.10.2004 між [PERSON] та банком були укладені депозитні договори на суми 158 512,68 грн та 203 414,38 грн, які після закінчення терміну їх дії були переукладені та конвертовані, так 17.01.2005 та 31.01.2005 між позивачем та банком укладено договори про депозитний вклад: 1.№ On01631625 на суму 31 142,70 доларів США, зі строком повернення до 18.07.2005 під 11 % відсотків річних (а.с. 15, т.1); 2.№ On01631628 на суму 38 912,20 доларів США, зі строком повернення до 01.05.2005 під 11 % відсотків річних (а.с. 16,т.1). На виконання цих договорів банком видано відповідні меморіальні ордери (а.с. 17, 18, т.1). По закінченню терміну дії цих депозитних договорів (в доларах США) [PERSON] уклав з банком наступні строкові депозитні договори, з конвертацією у Євро, а саме: 1.№ Оn48631298 від 27.04.2005 року на суму 24 197,89 Євро під 11 % річних 2.№ Оn48631303 від 04.05.2005 року на суму 31 045,77 Євро під 11 % річних (а.с. 19,20, т.1). Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що 03.08.2005 року звернувся до відповідача із заявою про повернення суми банківських вкладів з нарахованими процентами, однак банк відмовив у задоволені заяви посилаючись на відсутність обліку цих коштів в банку. При цьому банк не заперечуючи сам факт існування депозитних договорів № Оn48631298 та № Оn48631303 зазначив, що останні оформлювались працівником цього банку - [PERSON] , відносно якого порушено кримінальну справу за ст. 191 ч. 5 КК України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Пунктом 3.3 глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. На підтвердження позовних вимог позивач додав до позову копії договорів про депозитний вклад від 17.01.2005 №On01631625, від 31.01.2005 № №On01631628, від 27.04.2005 № On48631298, № On48631303, меморіальні ордери на суми 30 320,21 та 38 912,80 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наявних в справі доказів вбачається, що загальна сума внесених позивачем коштів за договорами банківських вкладів складає 55 243,66 Євро. Сума нарахованих процентів на вклади за період: - із 28.04.2005-04.08.2005 за вкладом № On48631298 становить 714,67 Євро; - із 05.05.2005-07.08.2005 за вкладом №On48631303 становить 879,49 Євро. Три проценти річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) за період з: - 04.08.2005-01.09.2014, 03.12.2014-03.03.2021 за вкладом № On48631298 становить 14 034,30 Євро (24 912,56 х 3 ? 100 ? 365 х 6854 дні); - 07.08.2005-01.09.2014, 03.12.2014-03.03.2021 за вкладом № On48631303 становить 17 976,98 Євро (31 925,26 х 3 ? 100 ? 365 х 6851 день). У ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] заявив вимоги про стягнення з банку пені за прострочення повернення банківських вкладів з посиланням на норми ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Пеня в даному випадку складає: -за період з 04.08.2005-01.09.2014, 03.12.2014-03.03.2021 за вкладом № On48631298 - 14 034,30 Євро (24 912,56 х 3 ? 100 ? 365 х 6854 дні); -за період з 07.08.2005-01.09.2014, 03.12.2014-03.03.2021 за вкладом № On48631303 становить 17 976,98 Євро (31 925,26 х 3 ? 100 ? 365 х 6851 день). Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Оскільки банківські вклади позивачем були внесені спочатку в національній, а згодом конвертовані в іноземну валюту, тому стягнення коштів за договорами банківських вкладів повинно проводитись в валюті вкладу (Євро), з визначення еквіваленту в гривнях за офіційним курсом Національного банку України. Загальний розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача коштів за депозитними договорами складає: 55 243,66 Євро (24 197,89+31 045,77), проценти за користування вкладом 1 594,16 Євро (714,67+879,49), три проценти за прострочення грошового зобов`язання (625 ЦК України) в сумі 1 083 418,57 грн (що еквівалентно 32 011,28 Євро), пені за несвоєчасне виконання зобов`язання (ЗУ «Про захист прав споживачів») 1 083 418,57 грн (що еквівалентно 32 011,28 Євро), а всього 56 837,82 Євро та 2 166 837,14 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань за депозитними договорами. Отже позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, проте позивачем не вірно розрахована сума пені за ЗУ «Про захист прав споживачів» та проценти за банківськими вкладами, а тому вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial