Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

У червні 2019 р. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі по тексту - Нацкомфінпослуг, позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] , відповідач) про відшкодування в порядку регресу майнової шкоди в сумі 56 056,97 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Наказом Нацкомфінпослуг від 26.05.2015 на виконання рішення суду у справі № 826/9450/13-а [PERSON] поновлено на роботі та виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2013 по 13.11.2013 в сумі 56 056,97 грн. Київський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Нацкомфінпослуг про стягнення виплаченого [PERSON] матеріального забезпечення за період з 17.06.2013 по 11.06.2014. Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.07.2018 у справі № 910/5212/18, яке набрало законної сили 20.11.2018, позов Київського міського центру зайнятості задоволено. На виконання цього рішення Нацкомфінпослуг платіжними дорученнями від 12.12.2018 перерахувало на користь Київського міського центру зайнятості 56 056,97 грн. заборгованості та 1 762 грн. судового збору. Наведене свідчить про завдання [PERSON] позивачу матеріальних збитків. З дати зарахування коштів до державного бюджету у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача на суму виплаченої заборгованості. Відповідач позов не визнав пославшись на його необґрунтованість. Заперечення відповідача мотивовані тим, рішення суду про його поновлення на роботі в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.11.2013 до дня поновлення на роботі на даний час не виконане, за положеннями трудового законодавства підстав для покладення на нього матеріальної відповідальності за завдану позивачу шкоду немає і до того ж під час перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітного умисного невиконання ним обов`язків та зловживання правами не було. Також позивачем подано заяву про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що наказ Дарницького районного центру зайнятості про повернення коштів за рахунок роботодавця протягом 15 календарних днів з дня ознайомлення з ним позивач отримав 06.07.2015, а відтак строк позовної давності сплив 22.07.2018. Ухвалою від 02.07.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 02.12.2019. 02.12.2019 суд відклав розгляд справи на 27.02.2020. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] перебував у трудових відносинах з Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг (Держфінпослуг), займаючи посаду заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення. Наказом від 26.04.2013 № 48-к (зі змінами, внесеними наказом від 15.05.2015 № 55-к) [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку з ліквідацією Держфінпослуг 16.05.2013 на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Наказом Київського міського центру зайнятості від 10.06.2013 № НТ130610 на підставі особистої заяви [PERSON] йому присвоєно статус безробітного та з 17.06.2013 розпочато виплату допомоги по безробіттю. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2013 визнано протиправним і скасовано наказ про звільнення [PERSON] , його поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2013 по 13.11.2013 в сумі 56 056,97 грн. На виконання рішення суду Нацкомфінпослуг було видано наказ від 26.05.2015 № 164-к про поновлення [PERSON] на роботі та виплату середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2013 по 13.11.2013 в сумі 56 056,97 грн. Наказом Київського міського центру зайнятості від 28.01.2015 № НТ150128 припинено реєстрацію [PERSON] як безробітного з 28.01.2015 у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду. 01.07.15 Дарницький районний центр зайнятості видав наказ № 33 про повернення за рахунок роботодавця, а саме Нацкомфінпослуг, коштів, отриманих [PERSON] як допомога по безробіттю за період з 17.06.2013 по 28.01.2015 в розмірі 56056,97 грн. Київський міський центр зайнятості звертався до Нацкомфінпослуг з листом від 01.07.2015 про повернення коштів, однак кошти у добровільному порядку не були повернуті. Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.07.2018 у справі № 910/5212/18, яке набрало законної сили 20.11.2018, з Нацкомфінпослуг на користь Київського міського центру зайнятості стягнуто борг в сумі 56 056,97 грн. та судовий збір в сумі 1 762 грн. На виконання цього рішення Нацкомфінпослуг платіжними дорученнями від 12.12.2018 № 1532 та № 1533 перерахувало на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти в загальному розмірі 57 818,97 грн. Правовою підставою заявлених вимог позивач зазначає положення статті 1191 ЦК України, відповідно до якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних зобов`язань) встановлює стаття 1166 цього Кодексу, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Системний аналіз наведених норм цивільного закону дає підстави для висновку, що підставою для виникнення регресного зобов`язання є наявність складу цивільного правопорушення (протиправного, шкідливого та винного діяння завдавача шкоди) та виплата відшкодування особою, яка не є завдавачем шкоди. Водночас за обставинами даної справи встановлено, що підставою для стягнення з позивача коштів на користь Київського міського центру зайнятості стала не винна протиправна поведінка відповідача, а спеціальна норма статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно з якою із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Рішенням Господарського суду м. Києва від 05.07.2018 у справі № 910/5212/18 протиправності в діях [PERSON] не встановлено, складу цивільного правопорушення в його діях не встановлено і при розгляді даної справи. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів, наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог Нацкомфінпослуг до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову за безпідставністю вимог суд не дає оцінки доводам заяви відповідача про сплив позовної давності. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи та понесення судових витрат лише позивачем, судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed