Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації визнання права власності на приміщення, яким є квартира [ADDRESS] за набувальною давністю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі клопотання начальника ВД СБЕЗ Ленінградського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 15.01.1996 року, йому, як співробітнику міліції, було виділено для проживання у спірній квартирі. З того часу позивач постійно проживає у даній квартирі, сплачує комунальні послуги, уклав у лютому 2007 року договір про надання послуг на утримання будинку та прибудинкової території та зареєстрований у ній за постійним місцем проживання. Стверджує що проживає у даному приміщенні більше 15 років та має намір приватизувати дану квартиру. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов. Представники відповідачів та третіх осіб проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] (а.с. 58), та сплачує комунальні послуги з 01.01.1998 року (а.с. 59). Рішенням Святошинської районної в м. Києві ради від 29.09.2009 року будинок [ADDRESS] зараховано до територіальної громади Святошинського району м. Києва.(а.с. 79). 28 березня 2009 року дане рішення скасоване Святошинським районним судом міста Києва.(а.с. 80-81). Водночас, за рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 року № 284/5096 будинок [ADDRESS] увійшов до складу об'єктів права комунальної власності територіальної громади м.Києва. З довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації № 2395 від 09.09.2013 року вбачається, що [PERSON] постійно проживає та зареєстрований у квартирі [ADDRESS] (а.с. 66). Відповідно до частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина 4 статті 344 ЦК України). Відтак, необхідною умовою визнання права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння чужим майном, тобто таке володіння чужим майном, у процесі якого володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє річчю, власником якої є інша особа. У даному ж випадку позивач, проживаючи у приміщенні житлового будинку, не міг не знати про те, що даний житловий будинок перебуває у власності територіальної громади міста Києва. Крім того, добросовісність володіння нерухомим майном передбачає наявність законних підстав для користування ним не менше, аніж 10 років. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Водночас у ході розгляду даної справи позивачем не було надано суду ордеру на проживання у спільному приміщенні, а надані платіжні документи про сплату комунальних послуг, типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд від 09.02.2007 року, звіт про оцінку вартості нерухомого майна 2013 року та технічний паспорт не є документами, які б свідчили про те, що позивач є носієм права користування приміщенням [ADDRESS]. Разом із цим, позивачем не було надано належного доказу, який би свідчив про те, що спірне приміщення у будинку є житловим. Викладене свідчить про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на приміщення, яким є квартира [ADDRESS], що зумовлює необхідність відмови у задоволенні даного позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed