Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником 19/100 часток домоволодіння № 226 по вул. Чкалова в м. Миколаєві на підставі договору дарування від 29.12.2014 року, укладеного з [PERSON] Вказана частка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.08.2009 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2014 року. До цього ця частка належала [PERSON] та [PERSON] на праві приватної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.08.2009 року видане замість договору купівлі-продажу від 09.04.1999 року, укладеного з попереднім власником [PERSON] Співвласниками цього домоволодіння є [PERSON] (належить 36/100 часток) та [PERSON] (належить 45/100 часток). Земельна ділянка площею 0,0692 гектарів, яка передана для обслуговування індивідуального житлового будинку, належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] без визначення часток кожного із них. У звязку із тим, позивачка вважає, що стала власником відповідної 19/100 частки у домоволодінні. На підставі вказаного просить суд: визначити, що частка [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку становила 19/100, частки інших співвласників [PERSON] 36/100 та [PERSON] 45/100; визнати за нею право власності на 19/100 часток земельної ділянки, поділити в натурі земельну ділянку, припинити право спільної власності. У серпні 2016 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просили визначити, що частка у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0692 гектарів переданої для обслуговування індивідуального житлового будинку, що розташований по вул. Чкалова, 226 у м. Миколаєві, становить у [PERSON] 36/100, [PERSON] 45/100, поділити відповідно цих часток земельну ділянку, припинити право спільної власності на земельну ділянку. Ухвалою суду від 14 вересня 2016 р. позовні вимоги первісного та зустрічного позовів про поділ в натурі земельної ділянки та припинення права спільної власності розєднані в самостійне провадження. Ухвалою суду від 22 лютого 2017 р., занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі залучена співвідповідачем за обома позовами [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала, проти задоволення зустрічного не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] свої позовні вимоги підтримали, проти задоволення первісного позову не заперечували. Відповідачка [PERSON] просила задовольнити як первісний, так і зустрічний позов. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Згідно копій технічних паспортів житлові будинки літ. Е-1, И-1, А-1по вул. Чкалова, 226 в м. Миколаєві побудовані у 1953 р. Із інвентарної справи БТІ на дану адресу вбачається, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 жовтня 1998 р. була передана у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 692 кв.м. для обслуговування індивідуальних житлових будівель та господарських споруд. Рішенням Ленінського районного виконавчого комітету від 11 лютого 1999 р. за №25 було задоволено заяву [PERSON] про оформлення самовільних побудов по вул. Чкалова, 226 в м. Миколаєві та вирішено: оформити житловий будинок літ, І, житлову прибудова літ. І1, в житловому будинку літ. Е приміщення 4-1, 4-2, 4-3, вбиральню літ. Н, сарай гараж літ. К, сіні літ. е3; затвердити акти прийомки до експлуатації житлового будинку літ. І, житлової прибудови літ. І1, частини житлового будинку літ. Е приміщення 4-1, 4-2, 4-3; видати свідоцтво про право власності. Рішенням Ленінського районного виконавчого комітету від 11 лютого 1999 р. за №25 було задоволено заяву [PERSON] про оформлення самовільних побудов по вул. Чкалова, 226 в м. Миколаєві та вирішено: оформити частину житлового будинку літ. Е, сіні літ. е2, вбиральню літ. О; затвердити акти прийомки до експлуатації частини житлового будинку літ. Е (приміщення 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6); видати свідоцтво про право власності. Свідоцтва [PERSON] на 25/100 частин домоволодіння, [PERSON] на 75/100 частин домоволодіння видані 26 березня 1999 р. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва 25 березня 2009 р. в справі №2-1872/2009 позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Миколаївської міської ради був задоволений - належні [PERSON] самочинно побудований житловий будинок літ. А, нежитлову прибудову літ. А', сарай літ. Г., сарай літ. В були узаконені шляхом визнання права власності. 09 квітня 1999 р. на підставі біржового договору [PERSON] продала [PERSON], [PERSON] 25/100 частин домоволодіння по вул. Чкалова, 226 в м. Миколаєві. У звязку із узаконенням нерухомого майна [PERSON] був здійснений перерахунок часток і рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24 липня 2009 р. за №1568 частки співвласників були змінені [PERSON] з 75/100 на 45/100, [PERSON], [PERSON] з 25/100 на 19/100, [PERSON] встановлена ідеальна частина в праві власності на домоволодіння 36/100 частин. 18 серпня 2009 р. усім співвласникам видані свідоцтва про право власності на нові частини. У відповідності до розяснень викладених п. 18 «ґ» постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згідно ст. 23 ЗК Української РСР (1991 р.) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Стаття 30 ЗК Української РСР (1991 р.) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду (постанова Верховного Суду України від 11 лютого 2015 р. в справі № 6-2цс15). Тому до [PERSON], [PERSON], [PERSON]С право власності на спільну земельну ділянку відійшло в частинах пропорційних до частини кожної в праві власності на домоволодіння. Узаконення [PERSON]. В.І. своєї частини домоволодіння пізніше ніж інші співвласники земельної ділянки правового значення не має, оскільки домоволодіння було побудоване до відведення у власність співвласників земельної ділянки, перерозподіл часток відбувся не внаслідок добудов до існуючого узаконеного нерухомого майна, а саме внаслідок такого узаконення. Свою частку в домоволодінні [PERSON] продала [PERSON], [PERSON] під час дії ЗК УРСР і тому право власності на 19/100 часток земельної ділянки перейшли останнім у спільну сумісну власність. При набутті 19/100 часток домоволодіння [PERSON] від [PERSON] згідно договору дарування від 29 грудня 2014 р. діяла редакція ч. 1 ст. 120 ЗК України, яка передбачала, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Тож [PERSON] при набутті права власності на 19/100 домоволодіння набула право власності на 19/100 земельної ділянки площею 0,0692 гектарів по вул. Чкалова, 226 м. Миколаєва. Відтак, первісний та зустрічний позови слід задовольнити. Судові витрати сторони не просили розподілити судовим рішенням

Outcome: approved