Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач), третя особа - Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - третя особа) про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем О.В. Пономаренко відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було накладено арешт нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-613/1 виданого 17.12.2001 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] 872,00 грн. на користь [PERSON]. Дане виконавче провадження було закінчено, на підставі постанови № 190-В36 від 27.12.2004 про закінчення виконавчого провадження. Після звернення до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про скасування арешту нерухомого майна, виявилося, що після проведення ліквідації районних в містах відділів державної виконавчої служби на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2006 № 1622, матеріали завершених виконавчих проваджень до новоствореного відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві не передавались. При цьому, перевіркою книг обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю та згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, встановлено, що станом на 06.11.2013 рік виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні не перебувають. У зазначеному реєстрі відсутні будь-які відомості щодо виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON]. Тому позивач просив виключити з опису та звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS] загальною площею 40,4 кв.м. шляхом скасування арешту накладеного на дану квартиру та зобов`язати Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису: «Вид обтяження: арешт нерухомого майна, предмет обтяження все майно, зареєстрованого 15.11.2004 15:43:10 за реєстраційним № 1471341 реєстратор: Перша київська державна нотаріальна контора, номер запису про обтяження 1462985 від 15.11.2004 15:43:10. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надіслав на адресу суду лист, де зазначено, що відсутні правові підстави для зняття арешту з майна та просили розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Суд, заслухавши пояснення позивача та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до матеріалів справи, 17 грудня 2001 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення, відповідно до якого, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в розмірі 872,00 грн. задоволено. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження № 190-В36, де зазначено, що виконавче провадження з примусового виконання В/л № 2-613 виданого 17.12.2001 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON],00 грн. на користь [PERSON] закінчити, згідно Закону України «Про виконавче провадження» стаття 37 п. 8 фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом (а.с.11). Відповідно до копії відповіді на заяву позивача від 16.10.2013 року, де зазначено, що на підставі виконавчого листа № 2-613/01 від 29.05.2002 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.12.2001 року виконано реально (а.с.12). У судовому засіданні було встановлено, що відповідного до Витягу з Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна, постановою б/н від 08.09.2003 року Відділом державної виконавчої служби у Шевченківському районі було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON], адреса: [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 18 лютого 1999 року, виданого Радянською районною державною адміністрацією м. Києва, розпорядження № 20701, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності громадянину [PERSON], загальною площею 40,4 кв.м. (а.с.15), що також підтверджується інформаційною довідкою від 29.07.2013 року КВ-2013 № 22140, виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (а.с.16). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.12.2012 року, серія [NUMBER]. Судом встановлено, що відповідно до заповіту [PERSON], серія ВЕК № 721031, де вказано, що все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось [PERSON] заповів [PERSON]. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Згідно відповіді № 22413 від 06.11.2013 року на заяву позивача, де зазначено, що перевіркою книг обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю та згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, встановлено, що станом на 06.11.2013 рік виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні не перебувають. У зазначеному реєстрі відсутні будь-які відомості щодо виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON] та що після проведення ліквідації районних в містах відділів державної виконавчої служби на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2006 № 1622, матеріали завершених виконавчих проваджень до новоствореного відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві не передавались (а.с.14). Листом від Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 13.10.2015 року було повідомлено, що перевіркою наявних журналів реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям та згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у Відділі не перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого документа № 2-613/1 від 17.12.2001 року, виданого Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 872,00 грн.. Виконавчі провадження з 2000 по 2011 роки знищені за закінченням терміну зберігання (а.с.36). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції виконавчий документ не перебуває та враховуючи те, що виконавчі провадження за 2000 по 2011 роки знищені за закінченням терміну зберігання, позовні вимоги в частині звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Позовні вимоги в частині зобов`язати Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису: «Вид обтяження: арешт нерухомого майна, предмет обтяження все майно, зареєстрованого 15.11.2004 15:43:10 за реєстраційним № 1471341 реєстратор: Перша київська державна нотаріальна контора, номер запису про обтяження 1462985 від 15.11.2004 15:43:10 не підлягає задоволенню, оскільки, звільнення майна з-під арешту передбачає виключення нерухомого майна з даного реєстру.

Outcome: partial