Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

У червні 2018 р. позивач звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 1999 р. між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу 04.04.2002 р. шлюб між сторонами було розірвано. Позивач у 2006 році уклала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім»ї. Вказує, що їх спільний з відповідачем син є повнолітньою дитиною, студентом 1 курсу денної форми навчання у Вищому навчальному закладі «Український католицький університет» приватної форми власності, а також проживає та зареєстрований у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. До моменту настання повноліття сина відповідач з 2001 року по квітень 2018 року примав участь в утриманні рідного сина шляхом щомісячних відрахувань виключно в сумі аліментів визначених рішенням суду. З травня 2018 року виплати аліментів припинилися, оскільки їх син став повнолітнім. Так як повнолітній син вже рік навчається на денній формі навчання, вона та її теперішній чоловік надають йому матеріальну допомогу, повністю його утримують, забезпечують додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, оплачують навчання. Оскільки їх повнолітній син продовжує навчання і в зв»язку з цим потребує матеріальної допомоги позивачем здійснено приблизний розмір витрат, а саме навчання щороку становить 45 000 грн. згальна сума навчання за весь період навчання 180 000 грн. згідно договору про надання освітніх послуг, проживання в гуртожитку де навчається син щороку становить 10 000 грн., з наступного навчального року буде становити 17 000 грн., харчування щомісяця становить 3 400 грн., інші поточні витрати - засоби та заходи гігієни, побутової хімії, спортивних тренувань, пральні, транспортні витрати та ін.. щомісяця, становить 1 100 грн., засоби для начання - комп»терна техніка та комплектуючі, канцтовари, підручники, засоби зв»язку, рюкзаки, сумки, чохли та ін.. щороку становить 19 000.00 грн., одяг та взуття для повсякденного життя та фізичного виховання щороку становить 10 000 грн., оздоровлення та відпочинок щороку становить 8 000 грн., профільні заходи та приладдя, пов»язані з напрямком навчання, фізичним розвитком, хобі (тренінги, репетитори, конференції та публікації, спортивний інвентар та ін..) щороку становить 21 700 грн., лікування не пов»язане с особливими обставинами (лікарські консультації, медикаменти) щороку становить 14 400 грн., на лікування хронічних захворювань хребта та зору та медикаменти - 1300 грн., на забезпечення необхідної реабілітації стану здоров»я, пов»язаного з проблемами захворювання хребта (масажи, тренування, фізичні та оздоровлюючі процедури) - 3 700 грн. Таким чином просила про стягнення з відповідача на її користь аліменти (матеріальну допомогу) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання на денній формі навчання у вищому навчальному закладі щомісяця у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн., починаючи з моменту досягнення ним повноліття та до досягнення 23-х річного віку, для покриття половини витрат від загальної вартості навчання повнолітньої дитини у вищому навчальному закладі в розмірі 90 000 грн. згідно договору про надання освітніх послуг з моменту винесення судового рішення не пізніше закінчення поточного навчального року; а також просила стягнути додаткові витрати на утримання сина, що викликані особливими обставинами, щомісяця у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн., починаючи з моменту досягнення ним повноліття та до досягнення 23-х річного віку. Ухвалою суду від 06.06.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі. 03.10.2018 року відповідачем у справі до суду подано письмовий відзив на позовну заяву. 22.10.2018 року позивачем у справі до суду подано відповідь на відзив відповідача. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, що викладлені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач у справі є батьком п»ятьох синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідач добросовісно і добровільно приймає участь в утриманні дітей які не проживають разом з ним у тому числі спільного з позивачем сина [PERSON] на підтвердження чого відповідач надав заяви від 26.06.2002 р. про сплату аліментів на сина [PERSON], - 25%, від 28.05.2013 року про сплату аліментів на сина [PERSON] (1/6 з усіх видів заробітку); а також від 26.08.2016 року про сплату аліментів на сина [PERSON], - 11% до досягнення 18 років. Згідно з довідкою ПАТ «УкрСиббанк» від 20.09.2018 року з вересня 2013 року по серпень 2018 року відповідач сплатив на утримання сина [PERSON] грошові кошти в розмірі 483 113,85 грн. Окрім цього, згідно з довідкою від 20.09.2018 року з вересня 2013 року по серпень 2018 року відповідач сплатив на утримання синів [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у сумі 1 035 386.74 грн. До того ж на утриманні відповідача перебувають два неповнолітніх сина [PERSON] та [PERSON], які проживать разом з ним, а також дружина [PERSON], яка перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується наказом Міжнародного інституту менеджменту від 03.05.2018 року. Крім того, клишня дружина відповідача [PERSON] звернулася з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва до відповідача про збільшення розміру аліментів і не вилючено, що після розгляду цієї справи тягар аліментних зобов»язань відповідача зросте, що погіршить його матеріальне становище. Також представник відповідача зазначила про те, що відповідачу вже 48 років і немає гарантій, що він зможе довгий час як за віком так і за станом здоров»я обіймати посаду з рівнем доходу вище середнього, при цьому стан здоров»я відповідача також потребує уваги для себе, а саме потребує лікування та застосування профілактичних заходів. Отже, матеральний стан відповідача не дає йому можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, оскільки у нього на утриманні фактично перебувають четверо неповнолітніх дітей, двоє з яких є малолітніми та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Також зауважила, що не відповідає дійсності те, що лише позивач та її теперішній чоловік надають матеріальну допомогу, якої потребує син [PERSON] навчаючись у вищому навчальному закладі, оскільки відповідач особисто з вересня 2017 року по квітень 2018 року сплатив аліменти у сумі 79 486.19 грн., частина яких могла б покрити половину витрат, що пов»язані із навчанням сина. Крім того, позивач надала суду копії квитанцій про придбання засобів для навчання - комп»ютерна техніка, комплектуючі, підручники, рюкзаки, сумки, чохли, що було придбано в період часу, коли відповідач сплачував аліменти на утримання сина до його повноліття. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази по справі та заслухавши пояснення сторін, встановив обставини, що викладені нижче. Так судом встановлено, що у 1999 р. між позивачем та відповідачем у справі було укладено шлюб. Від даного шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, що міститься в матеріалах справи 04.04.2002 р. шлюб між сторонами було розірвано. Як з'ясував суд, з 2001 року по квітень 2018 року відповідач приймав участь в утриманні сина [PERSON] шляхом щомісячних відрахувань в сумі аліментів: з 2001 року по 2014 рік в сумі аліментів визначених судовим рішенням в розмірі 25% від його доходу, після стягнення судом аліментів на користь двох дітей від наступного шлюбу в 2014 році відповідач за власною ініціативою продовжив відрахування аліментів в розмірі 11% від його доходу до настання повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред'явила такий позов. При визначенні обсягу понесених позивачем витрат та можливості їх віднесення до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, суд враховує, що витрати здійснені позивачем на отримання дитиною сторін додаткових освітніх послуг в Українському медичному ліцеї Національного медичного університету ім. О. Богомольця, зумовлено наявними у дитини здібностями до наук, пов'язаних із майбутнім здобуттям професії в галузі медицини. Сукупність наданих позивачем доказів свідчить про те, що оплата позивачем навчання повнолітнього сина у Вищому навчальному закладі «Український католицький університет» зумовлена необхідністю здобувати освіту та в подальшому професію. Розмір таких витрат, визначених на підставі наданих позивачем доказів, становить 46 000 грн. (а.с. 107, 177). Що стосується вимог позову про стягнення з відповідача половини суми по семестрової олати до закінчення навчання у навчальному закладі, які не здійснені на даний час, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними з огляду на те, що не здійснені реально на час розгляду справи і носять ймовірний характер. Необхідність здійснення позивачем витрат на лікування дитини (стоматологічні послуги, аналізи, придбання окулярів, контактних лінз, на загальну суму 7 911.10 грн. та віднесення їх до додаткових підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. (а.с. 94,95,99,109,110). Що стосується інших документів, що надала позивач, як докази понесення додаткових витрат на дитину (а.с. 94, 96-97,100,101-106,111, 113-115), то такі документи не містять навіть прізвища особи, яка понесла такі додаткові витрати. Крім того, ноутбук було придбано позивачем 24.08.2017 року, в той час, коли відповідачем сплачувалися аліменти на утримання сина до його повноліття (а.с. 72). Отже на думку суду, на оплату додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами позивачем було витрачено 53 911.10 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial