Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що в провадженні Кальміуського ВДВС м.Маріуполя знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з КС «МДН» на користь фізичних осіб грошових сум. 13.07.2015 року була винесена постанова заступником начальника Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ [PERSON] про арешт майна та коштів в межах суми 102275,00 грн., які знаходяться на рахунках АТ «Сбербанк Росії» та ВАТ «ДОБУ». Зазначене порушує права власності других членів кредитної спілки, а також порушує ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Усі субєкти права власності рівні перед законом і всі члени кредитної спілки також мають однакові права на кошти, які знаходяться на її рахунках. Власність членів КС «МДН» не повинна використовуватись на шкоду людей, суспільству. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та арешт коштів боржника від 13.07.2015 року, яка була винесена заступником начальника Іллічівського ВДВС та підписана керівником ВДВС, порушує права власності других членів КС «МДН». Арешт грошових коштів загрожує господарській діяльності КС «МДН» та наносить суттєві збитки, а також не розрахунки заробітної плати працівників кредитної спілки, порушуючи тим самим трудове та податкове законодавство. Арешт вказаних рахунків позбавив позивача можливості своєчасно перерахувати обовязкові платежі до бюджету, у звязку з чим, позивач повинен буде сплачувати штрафні санкції за несвоєчасне перерахування податків. На підставі викладеного, позивач просив визнати незаконними постанови виконавчої служби про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.07.2015 року в частині накладення арешту на спеціальні рахунки АТ «Сбербанк Росії» та ВАТ «ДОБУ»; зобовязати Кальміуський ВДВС м.Маріуполя здійснити дії по зняттю арешту з розрахункових рахунків АТ «Сбербанк Росії» та ВАТ «ДОБУ». Представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також надав письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що рахунками та майном кредитної спілки користуються всі її члени, а не тільки ті, що позивалися до суду, що підтверджено копіями договорів «Про залучення строкових вкладів членів кредитної спілки». Тому рахунки спілки мають спеціальний режим використання, а згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Оскільки вимоги позивачем предявлені в позовному провадженні, термін позовної давності законом встановлений у три роки. Блокування рахунків призвело до зупинки роботи спілки та неможливості сплачувати не тільки кошти вкладникам, а й податки державі, що призвело до нарахування великих штрафів. Кошти, які зараз надходять на рахуник КС є результатом роботи спілки з її боржниками до блокування її рахунків. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення, в яких позов не визнав та вказав, що на виконанні в Кальміуському ВДВС м.Маріуполь перебуває зведене виконавче провадження ВП №48116597 про стягнення грошових коштів з боржника КС «МДН» заборгованості на загальну суму 1 441 718,43 грн. 04.03.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, її копії надіслані сторонам. 08.06.2017 року було винесено останню постанову про приєднання виконавчого провадження та долучено до зведеного виконавчого провадження. В ході проведення виконавчих дій з метою реального виконання рішень судів та інших органів 13.07.2015 року було накладено арешт на кошти боржника та арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, копії постанов направлено сторонам рекомендованим листом з повідомленням, постанови отримано уповноваженою особою. Вказані постанови є чинними та підлягають виконанню відповідно до вимог чинного законодавства України. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Боржником порушено строк для оскарження постанови про арешт коштів та майна боржника, передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Позивач просить визнати незаконними постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також скасувати накладений державним виконавчем арешт. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи захисту цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. А за змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Виходячи з положень ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише тим способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Розгляд питання про визнання незаконними постанов державного виконавця регламентований статтею 383 Розділу VIІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень», відповідно до якого сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Відповідно до пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби; спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, право визначити предмет і підстави позову належить позивачу, і голова спостережної комісії КС «МДН», скористався цим правом, пред'явивши позов про визнання незаконними постанов державного виконавця та звільнення з під арешту майна. Однак обраний позивачем спосіб захисту права в частині визнання постанов державного виконавця незаконними не відповідає матеріально-правовим способам захисту права, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Що стосується позовних вимог про скасування арешту, суд прийшов до такого. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи в провадженні Кальміуського ВДВС м.Маріуполь перебуває зведене виконавче провадження ВП №48116597 про стягнення грошових коштів з боржника КС «МДН» заборгованості на загальну суму 1 441 718,43 грн. 04.03.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, її копії надіслані сторонам. 08.06.2017 року було винесено останню постанову про приєднання виконавчого провадження та долучено до зведеного виконавчого провадження. Постановами заступника начальника Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ від 13.07.2015 року було накладено арешт на кошти КС «МДН» та арешт на майно КС «МДН» та оголошено заборону на його відчуження. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Тому державний виконавець при виконанні рішень судів та діючи в межах процесуального закону ухвалив постанови від 13.07.2015 року про арешт коштів КС «МДН» та арешт майна КС «МДН», а також оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) боржника знімається при надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнення з боржника (у тому числі від реалізації майна), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Судом встановлено, що зведене виконавче провадження ВП №48116597 про стягнення грошових коштів з КС «МДН» в сумі 1 441 718,43 грн. не закінчено, а тому підстави, визначені законом, для накладення арешту на кошти боржника та на все майно на теперішній не перестали існувати. В розумінні ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника накладається держаним виконавцем і застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Постанова державного виконавця про арешт коштів боржника та постанова про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження при наявності заборгованості за рішеннями суду не можуть порушують права власності позивача на належне майно, оскільки арешт майна є виключно мірою, що спрямоване на забезпечення інтересів громадян, на користь яких винесено рішення суду, зокрема погашення існуючої заборгованості за рахунок арештованого та реалізованого майна боржника. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed