Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

у травні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив суд стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» на його користь 46 863,05 грн. страхового відшкодування; 1 350,00 грн., сплачених за проведення експертної оцінки; 1 710,50 грн. пені; 6 654,55 грн. інфляційного збільшення суми боргу; 1 405,89 грн. - 3% річних; 2 400,00 грн., сплачених за зберігання транспортного засобу на стоянці, та 603,84 грн. судового збору (а.с. 80-81). Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02 грудня 2012 року між ним як власником транспортного засобу «Seat Cordoba» державний номерний знак [NUMBER] та відповідачем було укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 011127/4002/0000527, предметом якого в частині добровільного страхування наземного транспорту є його майнові інтереси, які не суперечать закону, пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням його автомобілем та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням. 30 серпня 2013 року стався страховий випадок, в результаті якого було пошкоджено вищезазначений застрахований автомобіль. 02 вересня 2013 року у відповідності до умов договору страхування він звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та надав усі необхідні документи для проведення страхової виплати. Проте, відповідач в порушення умов укладеного договору страхування листом № 5457 від 30 вересня 2013 року відмовив йому у проведенні виплат, пов'язаних із дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 30 серпня 2013 року, через невизнання останньої страховим випадком, посилаючись при цьому на п. 4.1.1. договору страхування, згідно якого страховим випадком не є пошкодження або знищення автомобіля, якщо вони сталися внаслідок керування автомобілем особою, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння. Повторно звернувшись до страхової компанії 18 жовтня та 02 грудня 2013 року з проханням переглянути прийняте рішення з огляду на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2013 року, якою його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП - закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, він листами від 11 листопада 2013 року та 24 лютого 2014 року, також отримав відмову у проведенні страхової виплати з посиланням, знову-таки, на п. 4.1.1. договору страхування, згідно якого страховим випадком не є пошкодження або знищення автомобіля, якщо вони сталися внаслідок непокори Страхувальника/Водія органам державної влади (відмова від проходження токсикоз-хімічного дослідження). Тому, вважаючи свої права порушеними, змушений звернутись до суду за їх захистом. Позивач в судове засідання не з'явився. Від представника останнього надійшла заява про те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить здійснити заочний розгляд справи. Відповідач, який в установленому законом порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «Seat Cordoba» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 26). 02 грудня 2012 року останнім укладено з ПрАТ «СК «Уніка» договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 011127/4002/0000527, предметом якого в частині добровільного страхування наземного транспорту є його майнові інтереси, які не суперечать закону, пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «Seat Cordoba» державний номерний знак [NUMBER] та прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням (а.с. 8-17). Судом встановлено, що при укладанні договору сторони діяли свідомо та без примусу, підписали останній, виразивши таким чином своє волевиявлення. Вказаний договір страхування недійсним в установленому законом порядку не визнаний. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Відповідно до п. 1.3. розділу 1, п. 2.1. розділу 2 зазначеного договору страхування серед застрахованих на умовах останнього ризиків значиться ДТП - подія, що відбулась під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди або спричинено матеріальний збиток (а.с. 9, 10). В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, належного позивачу по справі (а.с. 24). Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2013 року [PERSON] визнано винним у порушенні вимог п. п. 2.3. б, 12.1 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а за ч. 1 ст. 130 КУпАП провадження відносно нього закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 25-26). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та враховуючи, що вищевказана постанова суду на даний час не скасована і набрала чинності, суд дійшов до висновку про те, що позивач звільнений від доказування обставин події, що стала приводом для звернення до суду з цим позовом. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, котра мала місце 30 серпня 2013 року, автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Згідно звіту № 8561 від 20 лютого 2014 року про оцінку автомобіля «Seat Cordoba» державний номерний знак [NUMBER], складеного ФОП [PERSON], матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Seat Cordoba» державний номерний знак [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, складає 88 231,20 грн. (а.с. 27-52). Згідно звіту № 8561/2 від 20 лютого 2014 року про оцінку автомобіля «Seat Cordoba» державний номерний знак [NUMBER], складеного ФОП [PERSON], вартість ліквідаційних та працездатних залишків автомобіля «Seat Cordoba» державний номерний знак [NUMBER] складає 27 076,60 грн. (а.с. 53-62). Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з Законом України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором, тобто це договірні відносини, за порушення яких передбачена майнова (фінансова) відповідальність у формі пені, неустойки тощо. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Судом встановлено, що позивач відповідно умов укладеного договору страхування звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» з відповідною заявою про настання страхового випадку та подав необхідні для виплати страхового відшкодування документи З матеріалів справи також вбачається, що такі звернення мали неодноразовий характер (а.с. 19-23). Проте, як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «СК «Уніка» відмовила у виплаті [PERSON] страхового відшкодування з огляду на положення п. 4.1.1. договору, згідно якого страховим випадком не є пошкодження або знищення автомобіля, якщо вони сталися внаслідок непокори Страхувальника/Водія органам державної влади (відмова від проходження токсикоз-хімічного дослідження) (а.с. 19-23). Згідно з нормами ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інших випадках, передбачених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Аналогічні положення містить і ст. 26 Закону України «Про страхування». Умова, визначена у п. 4.1.1. договору страхування, на думку суду, не суперечить вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Проте, на думку суду, посилання на останню як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування з боку ПрАТ «СК «Уніка» є хибним з огляду на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 вересня 2013 року, що в силу ст. 124 Конституції України є обов'язковою для виконання на території України і якою провадження відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп'яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно п. 3. ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до п. 10.1.23. договору страхування рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком протягом 10 робочих днів з дня надання всіх необхідних документів. Розрахунок суми страхового відшкодування при настанні страхових випадків за ризиками, зокрема, «ДТП», здійснюється на основі звіту (дослідження) експерта/оцінювача, або на основі аварійного сертифікату страховика, або на основі калькуляції вартості відновлювального ремонту на станції технічного обслуговування (п. 10.1.14 договору). Відповідно до п. 10.1.8 договору страхування при повному конструктивному або фізичному зруйнуванні ТЗ, страховик має право прийняти рішення стосовно виплати страхового відшкодування, а саме: страховик здійснює виплату страхової суми за відрахуванням франшизи та зносу, або за відрахуванням франшизи, зносу та вартості залишків ТЗ, або вартість залишків ТЗ може визначатись на підставі експертного висновку або на підставі акту погодження залишкової вартості ТЗ між страховиком та страхувальником. Згідно п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. п. 1.1., 1.3.1 договору страхування дійсна вартість ТЗ становить 75 000,00 грн. Сума безумовної франшизи складає 1%, але не менше 100 Євро. У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Відповідно до ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. З огляду на зазначене та те, що в ході розгляду справи судом підстав для критичної оцінки звітів № 8561 та № 8561/2 від 20 лютого 2014 року про оцінку автомобіля «Seat Cordoba» державний номерний знак [NUMBER] не встановлено, відповідачем доказів в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України на спростування доводів позивача в розпорядження суду не надано, клопотань задля обґрунтування своєї позиції щодо забезпечення доказів не заявлено, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, приймаючи до уваги викладене, приходить до висновку про можливість прийняття до уваги позиції [PERSON] щодо стягнення з ПрАТ «СК «Уніка» 46 863,05 грн. страхового відшкодування; 1 350,00 грн., сплачених за проведення експертної оцінки; 1 710,50 грн. пені; 6 654,55 грн. інфляційного збільшення суми боргу; 1 405,89 грн. - 3% річних; 2 400,00 грн., сплачених за зберігання транспортного засобу на стоянці, як доведених належними та допустимими доказами, як того вимагає ЦПК України, сумніву в достовірності яких у суду не виникло. При цьому суд вважає за можливе покласти в основу судового рішення проведені позивачем розрахунки зазначених сум. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved