Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

У травні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Державного казначейства України, Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про зняття арешту та відшкодування шкоди завданої накладенням арешту на майно. Позивач зазначив, що постановою слідчого Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 17.05.2004 року було накладено арешт на автомобіль. Постановою старшого слідчого СВ Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 03.07.2007 року кримінальна справа відносно позивача закрита на підставі п.2 ст. 213 КПК України. Запобіжний захід - підписка про невиїзд - скасована. Однак, не був скасований арешт майна з незрозумілих йому обставин. Згідно листа, УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 15.11.2014 р. № 10 автомобіль ВАЗ 21011978 р.в., д.н.з. [NUMBER], кузов (шасі): [NUMBER] до цього часу перебуває під арештом, що позбавило її права користування автомобілем. У відповідності із ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно із п.1 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: зокрема закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п.2). Крім того, як зазначила позивач їй передбачено відшкодування моральної шкоди враховуючи вищевикладене просила: 1. Скасувати арешт автомобіля ВАЗ 21011978 р.в., д.н.з. [NUMBER], Кузов (шасі): [NUMBER]. 2. Стягнути з другого відповідача на його користь за рахунок держбюджету шкоду в розмірі 330 000 (триста тридцять тисячі) гривень. 3. Виконання рішення по сплаті заподіяної шкоди покласти на першого відповідача. В судовому засіданні 27 квітня 2016 року позивач зменшила позовні вимоги та уточнивши змінила їх. Просила суд скасувати постанову слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенанта міліції Бугай Д.В., якою покладено арешт на її майно, як обвинуваченої в рамках кримінальної справи № 10-5048. У запереченнях представника Шевченківського РУГУ зазначено, що посилаючись на ч. 4 ст. 126 КПК 1960 року, який діяв на той час, накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Тобто слідчий, який прийняв Постанову 03.07.07 року, мав вирішити питання про зняття арешту з автомобіля, але про це у постанові про закриття кримінальної справи не вказав. Відповідно до п. 9 розділу XI «Перехідні Положення» нового КПК України, який набрав чинності з 20 листопада 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чиї шості цим Кодексом, а тому заява про скасування арешту з майна підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності цим КПК, тобто в порядку КПК України 1960 року. Частина 4 ст. 126 КПК України 1960 року передбачає, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Тобто питання про зняття арешту з майна Позивача мало вирішуватись слідчим під час закриття кримінальної справи. Саме слідчий Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві у Постанові про закриття кримінального справи мав скасувати арешт з майна Позивача. Враховуючи вищезазначене, представник Шевченківського РУГУ вважає, що районне управління є неналежним Відповідачем у даній справі. До того ж вважає, що працівники Відповідача діяли в межах наданих чинним законодавством повноважень і будь-яких порушень прав та інтересів позивача не допустили. Факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру нічим не підтверджується. Не зрозуміло з чого Позивач виходив оцінюючи заподіяну шкоду. Тому моральна та інша шкода не підтверджена, оскільки не було протиправних діянь з боку слідства. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала змінені нею 27 квітня 2016 року позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та поясненнях у судовому засіданні з обґрунтуванням доводів та зібраних доказах враховуючи постанову про закриття кримінальної справи № 1-790/2010, оглянутої у судовому засіданні та просила позов задовольнити, скасувати постанову слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенанта міліції Бугай Д.В., якою покладено арешт на її майно, як обвинуваченої в рамках кримінальної справи № 10-5048. Відповідачі Державне казначейство України та Шевченківське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві своїх представників в судові засідання не направили, про час та місце судового розгляду були повідомлені. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної, справи № 761/7626/15-Ц, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що слідчим відділом районного управління проводилось досудове слідство у рамках кримінальної справи № 10-5048, від 23 лютого 2004 року за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 191 ч. 5, 190 ч. 4, 364 ч. 2, 367 ч. 2, 362 ч. 2 КК України. 17.05.2004 року постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенантом міліції Бугай Д.В., покладено арешт на майно, обвинуваченої [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], де б воно не знаходилось в рамках кримінальної справи № 10-5048. 30.11.2004 року позивачеві [PERSON] було пред'явлено обвинувачення за ст. 191, ч. 5. ст. 27, ч. 5. ст. 190, ч. 4 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 2, ст. 366 КК України, справу направлено з обвинувальним висновком до прокуратури Шевченківського району м. Києва для подальшого її направлення за підсудністю. 22.01.2007 року Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва кримінальну справу було направлено до прокуратури Шевченківського району м. Києва для проведення додаткового розслідування. В подальшому кримінальну справу було направлено до Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві для проведення досудового слідства. 03.07.2007 року старшим слідчим СВ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Буткевич Р.В. кримінальну справу № 10-5048 було закрито на підставі п.2 ст. 213 КПК України 1960 року. За змістом постанови встановлено під час ведення касових операцій мали місце порушення ведення їх порядку, що не підпадає про кримінально-карне діяння. Оскільки за такі порушення передбачена адміністративна відповідальність (а.с. 39). Як вбачається із матеріалів цивільної справи, в постанові старшого слідчого СВ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Буткевич Р.В., від 03.07.2007 року про закриття кримінальної справи № 10-5048, питання щодо зняття арешту з майна обвинуваченої [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], де б воно не знаходилось в рамках кримінальної справи № 10-5048 накладеного постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенантом міліції Бугай Д.В., від 17.05.2004 року не вирішувалось (а.с. 38 - 39). В зв'язку з чим позивачка починаючи з 17.05.2004 року до теперішнього часу позбавлена права користування своїм власним автомобілем ВАЗ 21011978 р.в., д.н.з. [NUMBER], кузов (шасі): [NUMBER], який згідно листа, УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 15.11.2014 р. № 10 перебуває під арештом. Який було накладено 17.05.2004 року постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенантом міліції Бугай Д.В., на все майно обвинуваченої [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], де б воно не знаходилось в рамках кримінальної справи № 10-5048. Як слідує з узагальнення Верховного суду України. Судова практика щодо вирішення питання про речові докази, передачу в дохід держави грошей, валюти, цінностей, іншого нажитого злочинним шляхом майна або такого, що було об'єктом злочинних дій. Органи досудового слідства у справах про злочини, за які передбачене призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, та у справах, де майно було об'єктом злочинних дій або нажито злочинним шляхом, як правило, виносять постанови пронакладення арешту на майно обвинуваченого, де б воно не знаходилося, описують майно, що підлягає конфіскації, або складають протоколи про відсутність такого, надсилають запити про надання відповідних відомостей з БТІ, МРЕВ, банківських установ. Згідно зі ст. 81 КПК ( 1001-05 ) питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому: знаряддя злочину, що належать обвинуваченому, конфіскуються; речі, вилучені з обігу, передаються відповідним установам або знищуються; речі, які не мають жодної цінності і не можуть бути використані, знищуються, а у випадках, коли заінтересовані особи просять про це, можуть бути передані їм; гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, передаються в доход держави; гроші, цінності та інші речі, які були об'єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо останніх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави. Відповідно до ст. 214 КПК України є порядок закриття справи. Слідчий закриває справу мотивованою постановою, в якій, крім даних, передбачених у статті 130 цього Кодексу, зазначає: відомості про особу обвинуваченого, суть справи, підстави для закриття справи, рішення про скасування запобіжного заходу і заходів по забезпеченню цивільного позову та можливої конфіскації майна, а також рішення в питанні про речові докази відповідно до статті 81 цього Кодексу. Досліджуючи матеріали цивільної, справи № 761/7626/15-Ц судом встановлено, що після винесення слідчим постанови від 03.07.2007 року про закриття кримінальної справи № 10-5048, питання щодо зняття арешту з майна обвинуваченої [PERSON], накладеного постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17.05.2004 року не вирішувалось, чим порушені права [PERSON], в користуванні її майном. Відповідно до ст. 335 КПК (1003-05) долю речових доказів у кримінальних справах вирішує суд при винесенні вироку. Як засвідчили матеріали узагальнення, більшість судів при постановленні вироку правильно вирішують долю речових доказів відповідно до положень статей 81, 335 КПК (1001-05, 1003-05): викрадені цінності при встановленні їх власника повертаються останнім; речі, які не мають цінності, знищуються; вилучені з обігу - передаються відповідним установам або знищуються. Суд враховує те, що постановою старшого слідчого СВ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Буткевич Р.В., від 03.07.2007 року кримінальна справа № 10-5048, по обвинуваченню [PERSON] за ст. 191, ч. 5. ст. 27, ч. 5. ст. 190, ч. 4 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 2, ст. 366 КК України закрита, питання слідчим щодо зняття арешту з майна [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], накладеного постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенантом міліції Бугай Д.В., від 17.05.2004 року не вирішувалось. Таким чином, як підтверджено матеріалами цивільної справи позивачка [PERSON] не є обвинуваченою, кримінальна справа № 10-5048, по її обвинуваченню закрита постановою старшого слідчого СВ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Буткевич Р.В., від 03.07.2007 року. Отже, на підставі викладених обставин суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Державного казначейства України, Шевченківського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві про зняття арешту накладеного постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенантом міліції Бугай Д.В., на майно, обвинуваченої [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], де б воно не знаходилось необхідно задовольнити частково. Скасувати арешт накладений постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві лейтенанта міліції Бугай Д.В., від 17.05.2004 року на майно, обвинуваченої [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS], де б воно не знаходилось. В іншій частині позовних вимог [PERSON] - відмовити. На підставі ст. ст. 15, 16, 1166 ЦК України та

Outcome: partial