Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття її з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вищевказаний будинок належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.02.2016р. приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу Донецької області Власенко М.М. На момент укладення договору купівлі-продажу вищезазначеного будинку в ньому був зареєстрований відповідач. Згідно п. 9 договору купівлі-продажу продавець зобов'язується сплатити заборгованість з комунальних платежів, знятися з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у будинку, звільнити будинок від речей, вилучити ключі від будинку в осіб, які їх мали, і передати будинок покупцю у місячний термін з моменту підписання договору. Відповідач з реєстраційного обліку не знявся, чим порушує його права як власника будинку. Враховуючи ту обставину, що право на проживання відповідача втрачено, а також не використання ним житлового будинку для проживання, відсутністю в будинку його речей, вважає, що відповідач втратив право користування житловим будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, зазначивши, що спірний будинок є батьківським, в якому він зареєстрований з народження. Не проживає в будинку близько 9 років тому. Позивач, який доводиться йому рідним братом, після набуття права власності на будинок, пропонував йому знятися з реєстраційного обліку, однак він відмовився, так як іншого житла, в якому він мав би змогу зареєструватись, не має. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], який належить йому на підставі договору купівлі-продажу будинку, укладеному 08.02.2016р. між ним та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського районного нотаріального округу Донецької області Власенко М.І., зареєстрованого в реєстрі за № 448 (а.с.9-10). Право власності на вище зазначений житловий будинок зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.02.2016р. за № 790384514227 (а.с.8). Отже, позивач у встановленому законом порядку набув право власності на спірний житловий будинок. [PERSON] є братом позивача, який був зареєстрований у вищезазначеному будинку 08.02.2016 року, тобто на час укладення договору купівлі-продажу Відповідно до довідки Гришинської сільської ради Покровського району Донецької області № 434 від 16.04.2018р. відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] по теперішній час (а.с.10). Відповідно до акту, затвердженого Гришинським сільським головою від 16.04.2018р., відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS], але фактично за місцем реєстрації не проживає з 2001 року (а.с.5). Згідно п.9 договору купівлі-продажу будинку продавець зобов'язується сплатити заборгованість з комунальних платежів, знятися з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у будинку, звільнити будинок від речей, вилучити ключі від будинку в осіб, які їх мали і передати будинок покупцю у місячний термін з моменту підписання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв'язку з тим, що право власності на спірний житловий будинок за договором купівлі-продажу будинку 08.02.2016р. перейшло до позивача, відповідач втратив право користування ним, і відсутність у нього іншого житла не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. За таких підстав, суд приходить до висновку, що права позивача порушено відповідачем, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Водночас не підлягає задоволенню позовні вимоги в частині зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сім'ї їх власника або інших осіб відповідно до Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі ст.. 7 цього Закону (у редакції Закону від 05 липня 2012 року № 5088-VI) цими органами зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Таким чином, позовні вимоги щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст.317 ч.1, 319 ч.1, 391 ч.1 ЦК України, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial