Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] про визнання квартири об»єктом спільної сумісної власності та визнання недійсним договору її купівлі-продажу від 02.10.2015 року. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з [PERSON] він перебував у фактичних шлюбних відносинах з лютого 1994 року, а у вересні 1994 року, для проживання їх сім'ї, вони придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], за 8300 доларів США. Він сплатив продавцю гроші в сумі 6300 доларів США, а [PERSON] 2000 доларів США, але, оскільки він не є юридично обізнаним, покупцем за договором купівлі продажу формально була зазначена лише [PERSON] З того часу вони однією сім'єю проживали за вказаною адресою, офіційно зареєстрували шлюб у 1995 році. Після розірвання шлюбу, відповідачка 02.10.2015 року, без його згоди, продала спірну квартиру своєму синові від першого шлюбу [PERSON] , внаслідок чого порушене його право, а тому,на підставі ст. 369 ЦК України 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, [PERSON] просив визнати даний правочин недійсним, а вказану квартиру об»єктом спільної сумісної власності на підставі ч.1 ст. 17 чинного на час її придбання Закону України «Про власність», оскільки вона була придбана за рахунок грошових коштів від спільної праці членів сім»ї . Крім того, збільшивши в подальшому свої вимоги, позивач, на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, просив суд визнати недійсним і договір купівлі-продажу спірної квартири від 10.06.2016 року, між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], оскільки він укладений, на його думку, також з порушенням норм ч.4 ст. 369 ЦК України 1963 року. В судовому засіданні позивач та адвокат [PERSON], яка представляла його інтереси, позов підтримали з підстав, у ньому зазначених, просили повністю задовольнити. Адвокат, що представляла інтереси відповідачів [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що судовим рішенням від 12.03.2004 року вже було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання спірної квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 2/3 частки цього майна. Також зазначила, що у 1994 році [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, а тому не може вважатись членом сім»ї відповідачки. Треті особи в судове засідання не з»явились, їх неявка розгляду справи не перешкоджає. Заслухавши позивача, адвокатів сторін [PERSON] та [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15 грудня 1995 року. Згідно договору купівлі-продажу,[PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) 28.09.1994 року придбано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] та зареєстровано її право власності на це нерухоме майно. На момент придбання квартири діяв Закон України «Про власність» в редакції 1991 року та норми ЦК в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно з цими положеннями право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім'ї і брали трудову участь у його придбанні. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Матеріали справи не містять належних письмових доказів на підтвердження того, що спірну квартиру в 1995 році було придбано внаслідок спільної праці членів сім'ї, а саме [PERSON] та [PERSON]. Крім того, як встановлено судом з особистих пояснень позивача в судовому засіданні, на час укладення вищевказаного договору 28.09.1994 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою - [PERSON], який було розірвано у 1995 році, а тому його доводи щодо сумісного проживання однією сім»єю з 1994 року з [PERSON] не мають правового значення та не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки членом сім»ї останньої він не був. Слід також зазначити, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 12.03.2014 року відмовлено повністю у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту їх проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності [PERSON] на 2/3 частки цього майна. На даний час вказане рішення набрало чинності, ніким не змінене та не скасоване. Згідно ст. 61 ч. 3 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З огляду на вищезазначене суд враховує, що рішенням від 12.03.2014 року встановлено, а тому не потребує доказування, наступне: спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], не є об»єктом спільної сумісної власності; будь-якої угоди про створення спільної сумісної власності між [PERSON] та [PERSON] не укладалося, вкладення сумісної праці та коштів у придбання спірного жилого приміщення позивачем належними доказами не підтверджено. За вищенаведених обставин позовні вимоги про визнання квартири [ADDRESS] об»єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Після розірвання шлюбу в судовому порядку, 02 жовтня 2015 року, [PERSON] відчужила спірну квартиру своєму синові, також відповідачеві по справі - [PERSON] , уклавши з ним договір купівлі -продажу такої, а останній, в свою чергу, 10 червня 2006 року продав цю квартиру [PERSON] згідно посвідченого нотаріально, відповідного договору. Оскільки вимоги щодо визнання цих договорів недійсними є похідними від первісної визнання спірної квартири об»єктом спільної сумісної власності, яку суд залишає без задоволення, у їх задоволенні слід також відмовити. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed