Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], 2009 року народження у розмірі 5/10 частини від всіх його доходів щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до моменту досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 серпня 2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], від якого мають дитину - [PERSON], 2009 року народження. З березня 2015 року відповідач зник, і, як згодом стало відомо, став проживати з іншою жінкою. Позивач разом з дитиною проживає у заміському будинку і фактично сама займається вихованням та утриманням дитини. Відповідач не виявляє до доньки батьківської турботи, припинив надавати кошти на її утримання та заблокував позивачу доступ до спільного сімейного рахунку. Відповідач, як гравець футбольного клубу «Динамо Київ», має постійну роботу та отримує систематично заробітну плату. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до домінуючих в українському суспільстві моральних засад для відносин, що складаються в сім'ї, характерною є турбота про малолітніх, неповнолітніх, інших непрацездатних членів сім'ї, надання їм посильної підтримки й матеріальної допомоги. Батьки забезпечують інтереси дитини в житлі, харчуванні, відпочинку, лікуванні тощо. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Згідно довідки № 165 2 від 26 серпня 2015 року [PERSON] працює в ТОВ «Футбольний клуб «Динамо» Київ» на посаді спортсмена-професіонала з футболу з 01 серпня 1993 року і його щомісячний дохід становить 18 000 грн. Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи сума доходів [PERSON] за звітний період 2015 року, яка включається до загального річного оподаткування, становить 6 593 861 грн. 78 коп. Згідно нотаріально посвідчених заяв [PERSON] надає матеріальну допомогу своїм батькам - [PERSON], [PERSON], які є пенсіонерами, та повнолітньому сину - [PERSON], який є студентом Київського інституту міжнародних відносин та навчається на денному контрактній формі навчання, плата за навчання становить 30 000 грн. (а.с.49-59). Разом з тим, як вбачається з договору (а.с.57-59), навчання оплачує мати [PERSON] - [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що дитина, [PERSON], має хронічне захворювання, що передбачає додаткові витрати. Згідно платіжних доручень за період з вересня 2015 року по жовтень 2015 року [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] кошти на загальну суму 14 500 грн. (а.с.80-83). У вересні 2015 року [PERSON] перерахував кошти в рахунок забезпечення навчального процесу у ТОВ «Навчальний виховний комплекс «Золоче» на загальну суму 33 580 грн. (а.с.84-85). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину, яка проживає разом з матір'ю. В силу вимог ст. 180 СК України обов'язок утримання дітей покладено на обох батьків. Представник позивача вимогу стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 5/10 частин з усіх видів доходу відповідача в судовому засіданні не конкретизував, тому суд вважає, що 5/10 частин відповідає 1/2 частині. Суд, враховуючи стабільний дохід [PERSON], надання відповідачем допомоги непрацездатним батькам та повнолітньому сину, який навчається на денній формі навчання, стан здоров'я відповідача та дитини, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача для забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Твердження представника позивача щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі щомісяця у розмірі 5 000,00 грн. суд не бере до уваги з огляду на їх невмотивованість та невідповідність встановленим в судовому засіданні обставнинам справи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial