Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У травні 2014 року представник позивача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 09.06.2008 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №490075997. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що випливають з договору, відповідно до статті 553 ЦК України 09.06.2008 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] , уклали договір поруки №490075997-П. Відповідно до умов вищевказаного договору, третя особа зобов`язується в порядку та умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користуванням кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 21822,03 доларів США. У порушення умов договору, третя особа свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 18.04.2014 року має прострочену заборгованість за кредитом - 12085, 27 доларів США., що за курсом НБУ на 18.04.2014 року складає 135685, 83 грн., за відсотками - 2854, 01 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 32043, 03 грн. На 18.04.2014 року розмір неустойки становить 74730, 59 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 839028, 21 грн. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвокат Гречківський Є. Л. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутністю представника позивача за наявними у справі матеріалами, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Бекузаров Р. Е. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити судовий розгляд за його відсутністю, просить врахувати письмові заперечення відповідача, а також докази, подані ним. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши письмові доводи сторін, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 09 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №490075997, відповідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 21 822,03 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом - 11,25 % та строком повернення 09 червня 2014 року. 09.06.2008 року Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] уклали договір поруки №490075997-П, відповідно до умов якого третя особа зобов`язується в порядку та умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користуванням кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. 29 жовтня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору, згідно умов якого додаток №1 до кредитного договору викладено в новій редакції, внесені зміни до пункту 2.8 розділу № 1 «Базові умови кредитування» кредитного договору та до пункту 9.1 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору. 29 жовтня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до договору поруки №490075997-П від 09.06.2008 року. Як повідомлено представником відповідача та підтверджено письмово, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.04.2017 року первісний позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» грошові кошти в розмірі 2238,11 доларів США, в іншій частині первісного позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» відмовлено, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.07.2017 року рішення Московського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2017 року залишено без зміни. Постановою Верховного Суду від 18.09.2019 року касаційну скаргу [PERSON] , подану представником - [PERSON] , задоволено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року в частині позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, в іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року залишено без змін. Так, як встановлено вищевказаним судовим рішенням, 09 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №490075997, відповідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 21822,03 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом - 11,25 % та строком повернення 09 червня 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором між сторонами укладено договір застави, згідно якого в заставу передано транспортний засіб «Cherry Tiggo», 2008 року випуску вартістю 103000 грн. 29 жовтня 2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору, згідно умов якого додаток №1 до кредитного договору викладено в новій редакції, внесені зміни до пункту 2.8 розділу №1 «Базові умови кредитування» кредитного договору та до пункту 9.1 розділу №2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору. Судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у загальному розмірі 171922 грн 12 коп.; у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на транспортний засіб «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Автомобіль було реалізовано та стягувачу перераховано 28481 грн 82 коп. Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 18 червня 2014 року виконавчий документ, виданий на виконання судового наказу №2-н-248/2009 від 12 листопада 2009 року повернуто стягувачу в зв`язку з тим, що коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно. Наведене судове рішення є підставою звільнення відповідача від доказування факту наявності судового наказу, яким достроково стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, а саме за тілом кредиту та процентів, а також звернення стягнення на предмет застави, адже обставини, встановлені наведеним судовим рішенням не підлягають доказуванню у справі, що розглядається та у відповідності до статті 82 ЦПК України є преюдиційними фактами, тобто фактами, що встановлені рішеннями суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з підстав припинення зобов`язання є проведення його належним чином (стаття 599 ЦК України). Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Таким чином, ПАТ «Альфа-Банк» використало право вимагати сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що зазначено в судовому рішенні. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Суд наголошує, що у зв`язку зі зверненням ПАТ «Альфа-Банк» до суду із заявою та видачею судом судового наказу про стягнення тіла кредиту змінився строк виконання основного зобов`язання. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. За положеннями частини першої статті 160 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Отже, визначення судового наказу як особливої форми судового рішення свідчить про те, що кредитор за наявності підстав має право на дострокове стягнення всього кредиту в судовому порядку за спрощеною процедурою (судовим наказом). Аналіз змісту статей 1054 і 559 ЦК України та статті 160 ЦПК України свідчить про таке. У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), звернувшись до суду з вимогою про видачу судового наказу про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня видачі судового наказу або з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту. Судом установлено, що у зв`язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України право та звернувся до суду з вимогою про видачу судового наказу про стягнення суми за кредитним договором з [PERSON] . Судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у загальному розмірі 171922 грн 12 коп.; у рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на транспортний засіб «Cherry Tiggo», 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . З урахуванням зазначених правових норм, суд виходить із того, що передбачений частиною четвертою статті 559 Цивільного кодексу України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватись з 13 листопада 2009 року, та оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя [PERSON] більше ніж через шість місяців (15 травня 2014) після настання строку виконання зобов`язань, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинила свою дію, а тому у задоволенні позову банку до поручителя слід відмовити.

Outcome: dismissed