Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що на підставі договору купівлі-продажу будинку від 30 грудня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2650, позивач [PERSON] придбав у власність у відповідача [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Софїївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, вулиця Волошкова, будинок 63. Вказаний договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 3789541, про що позивачу [PERSON] було видано [PERSON] з Державного реєстру правочинів від 30 грудня 2009 року за № 8153651. Згідно умов п. 8 договору купівлі-продажу будинку, продавець - відповідач [PERSON] - зобовязалася звільнити проданий нею будинок з членами її сімї, виписати (зняти з реєстраційного обліку) усіх приписаних там осіб, вилучити ключі від відчужуваного будинку в осіб, які їх мали, передати будинок з його приналежностями та документами (технічний паспорт на будинок, будинкову книгу, квитанції про сплату комунальних послуг тощо) не пізніше 14 січня 2010 року, а покупець дає згоду на звільнення будинку та на проживання продавця з членами сімї у зазначеному будинку до цього терміну. Однак, окрім передання позивачу технічного паспорту на будинок інших визначених умовами договору та зазначених вище своїх зобовязань відповідач [PERSON] не виконала, проданий нею будинок не звільнила, ключі від нього позивачу не передала, всіх прописаних в будинку осіб з реєстраційного обліку не зняла. Проте у листопаді 2015 року позивач дізнався, що у серпні 2014 року невідомим, але очевидно протиправним чином (способом) право власності на належний позивачу житловий будинок було зареєстровано за невідомим йому гр. [PERSON], який, в свою чергу, 06 жовтня 2015 року протиправним шляхом знову повернув право власності на вказаний житловий будинок та на земельну ділянку, на якій знаходиться цей будинок, відповідачу [PERSON]. При цьому, після укладення 06 жовтня 2015 року незаконних (протиправних) договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, за заявами відповідача [PERSON] за нею знову було протиправно зареєстровано право власності на спірний житловий будинок і земельну ділянку, про що їй було видано [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 45148579 та [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 45174073. Згідно умови пункту 3 вказаних незаконних договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 06 жовтня 2015 року, будинок та земельна ділянка для його обслуговування «належали» відповідачу [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2014 року, справа № 22- л 401/2014». Зі змісту висновку ініційованої позивачем [PERSON] службової перевірки Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року позивачу стало відомо, що Апеляційний суд Київської області ніколи не розглядав цивільну справу № 22-ц/401/2014 і не ухвалював по такій справі рішення від 13 серпня 2014 року, на підставі якого відповідачу [PERSON] нібито належали житловий будинок і земельна ділянка позивача. Також встановлено, що Апеляційним судом Київської області взагалі не ухвалювалось будь-яке судове рішення щодо житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 63 по вулиці Волошковій в селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. Таким чином, за сприяння незаконних дій відповідача [PERSON] та з використанням завідомо підробленого судового рішення Апеляційного суду Київської області відповідач [PERSON] протиправним (злочинним) шляхом повернула собі право власності на будинок, який ще у грудні 2009 року вона продала позивачу [PERSON]. З огляду на це, позивач через свого представника звернувся за захистом своїх порушених прав до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: ПН Києво-Святошинського РНО Київської області [PERSON] про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Одночасно із поданням до суду вказаної позовної заяви [PERSON] звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, в якій просив до моменту розгляду судом справи за його позовом накласти арешт (заборону відчуження) на залежний йому житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. Ухвалою районного суду від 01 грудня 2015 року вказана заява позивача була задоволена. Не дивлячись на це, під час розгляду цивільної справи в суді першої інстанції зясувалось, що спірний житловий будинок, на який, як вже було зазначено, судом був накладений арешт (заборону на відчуження) ухвалою від 01 грудня 2015 року, та земельна ділянка, на якій розташований будинок, відповідач [PERSON] протиправним шляхом відчужила невідомій позивачу особі [PERSON] за договорами купівлі-продажу. Крім того, згодом з державних реєстрів прав на нерухоме майно позивач дізнався, що 10 березня 2016 року, тобто вже під час розгляду цивільної справи за його позовом судом першої інстанції, нібито на підставі ще одного «рішення апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2016 року у справі № 369/10931/16-ц» невідомий позивачу мешканець міста Макіївка Донецької області (яке з 2014 року знаходиться під фактичним контролем бандитських формувань так званої «ДНР») [PERSON] також зареєстрував за собою право власності на належний позивачу житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та на земельну ділянку. Дізнавшись про вказані обставини, 15 квітня 2016 року позивач через представників знову звернувся в Апеляційний суд Київської області із письмовою заявою, в якій просив надіслати засобами поштового звязку на адреси його представників належним чином завірену копію рішення Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2016 року, постановленого за результатами розгляду цивільної справи № 369/10931/16-ц. На початку травня 2016 року [PERSON] отримав два окремі листи, вкладенням до яких були два однакових повідомлення Апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2016 року за вих. № 03-1632/2016, в яких апеляційний суд повідомляв про те, що згідно бази даних автоматизованої системи Апеляційного суду Київської області КП «Д-3» станом на 29 квітня 2016 року до суду не надходила, не реєструвалась та не розглядалась цивільна справа № 639/10931/16-ц за апеляційною скаргою [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Волошкова, буд. 63, с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. Крім того, апеляційний суд зазначив, що ним не ухвалювалось судове рішення 19 лютого 2016 року у справі № 369/10931/16-Ц. Таким чином, так само як і [PERSON], так і [PERSON] також зареєстрував за собою право власності на належний позивачу будинок та земельну ділянку на підставі неіснуючого (сфальсифікованого, підробленого) судового рішення. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 3222486201:01:019:0040, що розташовані по вулиці Волошковій, 63 у с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області. Зокрема апеляційний суд встановив, що за [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності на спірне майно на підставі копій судових рішень, які у встановленому законом порядку не ухвалювалися зазначеним в них судом. Крім того, апеляційним судом встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 року, яка набрала законної сили, було скасовано рішення державного реєстратора про № 28672647 та № 28672645 від 11 березня 2016 року щодо реєстрації спірних земельної ділянки та будинку за [PERSON] на підставі копії рішення Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2016 року, оскільки встановленого це судове рішення, на підставі якого [PERSON] зареєстрував право власності на спірне майно, Апеляційним судом Київської області не ухвалювалося. Таким чином, на підставі рішення апеляційного суду, що набрало законної сили, спірні житловий будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, витребувані на користь позивача [PERSON] від [PERSON], оскільки саме за [PERSON] востаннє було неправомірно зареєстровано право власності на них. В ході розгляду вищезазначеної справи, відповідач [PERSON] стверджувала і заявляла про те, що вона не тільки зареєстрована за адресою спірного будинку, але і проживає там разом із сімєю, володіє цим майном і сплачує надані в ньому комунальні послуги. Отже, задоволення Апеляційним судом Київської області позовних вимог [PERSON] про витребування майна у [PERSON] недостатньо захищає права позивача, адже у спірному будинку фактично незаконно і безпідставно проживає відповідач [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON]. У звязку з цим, задля належного, своєчасного і ефективного захисту і відновлення своїх прав позивач [PERSON] змушений ще раз звернутися в суд із цим позовом про усунення йому як власнику перешкод у користуванні належним йому житловим будинком. Тому просив\~ суд усунути позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, вулиця Волошкова, будинок 63, та земельною ділянкою № 63, що знаходиться в селі Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, по вулиці Волошкова, площею 0,1000 га у межах згідно з планом, кадастровий номер 3222486201:01:019:0040, на якій розташований вказаний будинок, шляхом виселення з цього майна відповідачів [PERSON], [PERSON] із одночасним вселення до вказаного майна позивача [PERSON]. Судові витрати покласти на відповідачів. . Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 26.06.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для виправлення недоліків. 16.07.2018 року до суду надійшла заява від позивача на виконання вимог ухвали від 26.06.2018 року. На підставі протоколу повторного автоматизованого судової справи між суддями від 23.08.2018 року цивільну справу передано судді Дубас Т.В. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання. 24 вересня 2018 року до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи у його відсутності. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 листопада 2018 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково та витребувано з відділу реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради та з [PERSON] «Київобленерго» та ПАТ «Київоблгаз» інформацію про осіб, які зареєстровані у спірному домоволодінні та інформацію про осіб, на яких нараховується плата за житлово-комунальні послуги. 04.12.2018 року до суду надійшла від відділу реєстрації місця проживання та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради відповідь на ухвалу від 06.11.2018 року, в якій зазначено про відсутність витребуваної інформації у звязку із відсутністю картотеки на приватний сектор. [PERSON] «Київобленерго» від 23.11.2018 року повідомлено, що у базі товариства за спірною адресою власником особового рахунку 200621744 значиться [PERSON] Нарахування плати за спожиту електричну енергію відбуваються відповідно показників приладу обліку, не залежно від кількості осіб, проживаючих в помешканні, тому така інформація відсутня. [PERSON] відділення ПАТ «Київоблгаз» від 30.11.2018 року повідомлено, що особовий рахунок за адресою: с.Софіївська Борщагівка, вул. Волошкова, 63 оформлений на [PERSON] Нарахування спожитого газу проводиться згідно показників лічильника. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засіданні позивач не зявився. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Письмовий відзив до суду не надходив. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що На підставі договору купівлі-продажу будинку від 30 грудня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2650, позивач [PERSON] придбав у власність у відповідача [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Софїївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, вулиця Волошкова, будинок 63. Вказаний договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 3789541, про що позивачу [PERSON] було видано [PERSON] з Державного реєстру правочинів від 30 грудня 2009 року за № 8153651. Згідно умов п. 8 договору купівлі-продажу будинку, продавець - відповідач [PERSON] - зобовязалася звільнити проданий нею будинок з членами її сімї, виписати (зняти з реєстраційного обліку) усіх приписаних там осіб, вилучити ключі від відчужуваного будинку в осіб, які їх мали, передати будинок з його приналежностями та документами (технічний паспорт на будинок, будинкову книгу, квитанції про сплату комунальних послуг тощо) не пізніше 14 січня 2010 року, а покупець дає згоду на звільнення будинку та на проживання продавця з членами сімї у зазначеному будинку до цього терміну. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 15 лютого 2008 року приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим номером 939, [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться з адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Волошкова, буд. 63. На підставі договору купівлі-продажу № 2650 від 30 грудня 2009 року [PERSON] придбав у [PERSON] вищезазначений житловий будинок, зареєструвавши в подальшому даний правочин в Державному реєстрі правочинів за № 3789541, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів від 30 грудня 2009 року за № 8153651. 06 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим номером та було зареєстровано за [PERSON] право власності на спірний будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за 0№ 45148579. Крім того, того 06 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений і договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою. Пунктом 3 вищезазначених договорів купівлі-продажу зазначено, що будинок та земельна ділянка для його обслуговування належали [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 13 серпня 2014 року у справі № 22-ц/401/2014. У подальшому [PERSON] відчужила спірний будинок та земельну ділянку [PERSON] на підставі відповідних договорів купівлі-продажу. 10 березня 2016 року на підставі копії рішення Апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2016 року у справі № 369/10931/16-ц [PERSON] зареєстрував за собою право власності на спірні житловий будинок та земельну ділянку. Проте, як вбачається із листа Апеляційного суду Київської області, згідно бази даних автоматизованої системи суду КП «Д-3» станом на 29 квітня 2016 року до суду не надходила, не реєструвалась та не розглядалась цивільна справа № 369/10931/16-ц за апеляційною скаргою [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Волошкова, будинок 63, а також, що апеляційним судом не ухвалювалось будь-якого судового рішення 19 лютого 2016 року у справі № 369/10931/16-ц. Таким чином, за [PERSON]О та [PERSON] було зареєстровано право власності на спірне майно на підставі копій судових рішень, які в встановленому законом порядку не ухвалювалися зазначеним в них судом. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2017 року витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 3222486201:01:019:0040, що розташовані по вулиці Волошковій, 63 у с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають в належному йому на праві власності будинку. На підставі ч. 1 ст.316ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст.321ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.386ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст.386ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.\~150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. На підставі ст.391ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власниками своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином,\~\~підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. Водночас в процесі судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт створення відповідачами [PERSON], [PERSON] перешкод у користуванні спірним будинком позивачу [PERSON] Суду не було надано належних та допустимих доказів, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні майном.\~ Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed