Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

У травні 2018 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.10.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 10074, на підставі якого стягнуто з [PERSON] на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № К2S4GA0000000759 від 5 серпня 2008 року, укладеного між сторонами у розмірі 2 997 752,62 грн. Позивач вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, були відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором та позивач не визнає визначену відповідачем заборгованість у розмірі 2 997 752,62 грн. Крім того, з часу настання права вимоги пройшло більше трьох років, що виключає можливість здійснення виконавчого напису. Ухвалою суду від 22.05.2018 у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 12 липня 2018 р. та відповідачу встановлено строк до 01 липня 2018 р. для надання відзиву на позовну заяву; у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. витребувано копії усіх документів, які стали підставою для вчинення 25.10.2017 виконавчого напису нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за № 10074 (а.с. 45). Також ухвалою суду від 22.05.2018 року забезпечено позов та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів, невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору № (а.с. 46). Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. на виконання ухвали суду 21.09.2018 року надані документи, які стали підставою для вчинення 25.10.2017 виконавчого напису нотаріуса. Представник відповідача Стадніков Д. В. у судовому засіданні 27.11.2018 р. надав письмові пояснення на позовну заяву (а.с. 78--82), згідно з якими просив відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом відповідно до вимог чинного законодавства, всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису були передані нотаріусу відповідно до положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в межах строку позовної давності. Таким чином вважав позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Ухвалою суду від 27.11.2019 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 лютого 2019 р. (а.с. 84). 25 жовтня 2019 р. до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином неодноразово повідомлялось про слухання справи. Тому, суд розглянув справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалів справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 05.08.2008 між позивачем [PERSON] та відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № К2S4GA0000000759, відповідно до якого банком позивачу надано кредит у сумі 893 850 грн. на строк з 5.08.2008 по 5.08.2028 зі сплатою 1,67% річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми наданого кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зареєстрованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 7.2 договору (а.с. 15-17). Періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця у період сплати позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 15 449,41 грн. згідно з графіком погашення кредиту (а.с. 3-65) для погашення заборгованості за кредитним договором, що включає заборгованість за кредитом, відсотками, винагороди, комісії. 25.10.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис № 10074 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № К2S4GA0000000759 від 05.08.2008 у розмірі 2 997 752 грн. 62 коп. за період з 05.08.2008 по 01.08.2017 (а.с. 57). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Ввідповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Як вбачається з наданих приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. на вимогу суду документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 25.10.2017 (а.с. 56-72), нотаріусу для вчинення виконавчого напису було подано копію кредитного договору № К2S4GA0000000759 від 05.08.2008 р. та розрахунок заборгованості за період 05.08.2008 р. по 01.08.2017 р. Відповідно до ст. 88 Закону та ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підтвердження факту безспірності заборгованості ПАТ «КБ «Приватбанк» мали б надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати. Документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача. Належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Постанови правління НБУ № 566, Постанови правління НБУ № 174 - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та ін. Як встановлено судом нотаріусу для вчинення виконавчого напису подано виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Такий розрахунок суми заборгованості не підтверджує безспірність заборгованості відповідно до Переліку, зокрема щодо нарахування пені та штрафу. Крім того, суд враховує, що на час вчинення виконавчого напису існував спір по кредитній заборгованості позивача, що свідчить про не безспірність розміру грошових вимог. Так, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 03.09.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 3.11.2009 року у сумі 963 719 грн. 19 коп. (а.с. 27), яке ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29.11.2010 року залишене без змін (а.с. 28-29). Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за вказаним кредитним договором за період з 4.11.2009 року по 26.05.2010 року у розмірі 194 194 905 грн. 69 коп. та з [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» 200 грн. за кредитним договором (а.с. 30,31), яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.03.2012 року залишене без змін. Отже, вчиняючи 25.10.2016 виконавчий напис № 10074 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № К2S4GA0000000759 від 05.08.2008 у розмірі 2 997 752 грн. 62 коп. за період з 05.08.2008 по 01.08.2017 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. не взяв до уваги, що на час вчинення виконавчого напису вже інсували два судові рішення, які набули законної сили про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості у тому, числі і за період, за який вчинено виконавчий напис - з 5.08.2008 року (а.с. 58 зворотна сторона) по 26.05.2010 року, що також є порушенням ст. 61 Конституції України: «Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення». Крім того, сам факт звернення кредитора до суду із зазначеними позовами свідчить про існування спору про право між позичальником і кредитором за кредитним договором, що слідує із положень ст. 1, 3, розділу З ЦПК України. Суд також враховує, що про не безспірність суми до стягнення та порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису свідчить наступне. Пунктом 2.1 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затв. Наказом Мінюсту від 22.02.2012 р. за № 282/20595 встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Відповідно до розділу 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 N 254, банки зобов`язані складати виписки з рахунків клієнтів у паперовій та/або електронній формі. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій та призначені для видачі або надсилання клієнтові. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів визначаються договором банківського рахунка, що укладається між банком та клієнтом при відкритті рахунка. При цьому обов`язкові реквізити виписки банку встановлені у п. 5.5 цього Положення і повинні містити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Згідно з п. п. 283, 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 N 20/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком. Таким чином, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Проте докази того, що при вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріус отримував від сторін первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, квитанції про сплату передбачених кредитним договором платежів тощо) відсутні. Крім цього, у виконавчому написі взагалі не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, не підтверджено його безспірність, що є порушенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктів 282-293 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. До того ж, згідно зі ст. 88 Закону «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, оспорюваний виконавчий напис вчинено за період з 5.08.2008 року по 1.08.2017 р., який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства - відсутність безспірності вимог, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Що стосується доводів позивача про відсутність доказів належного повідомлення позивача про погашення кредитної заборгованості, що є підставою для задоволення позовних вимог, то суд їх відхиляє, оскільки суду надано докази повідомлення боржника про наявну заборгованість 17 серпня 2018 року (а.с. 67), а виконавчий напис вчинено 25.10.2017 року, тобто по закінченню 30 денного строку. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. за подання позову (а.с. 2-3) та у розмірі 352 грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 37-38), що разом складає 1 057 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved