Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

У січня 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що з 04.10.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що11.09.2008 року шлюб між ними було розірвано, після розірвання шлюбу син проживає разом з нею. Весь час після розірвання шлюбу відповідач не цікавиться життям сина, не спілкується з ним, не приймає участі у вихованні сина. Окрім того, відповідач не сплачує аліменти у зв'язку з чим має борг. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханнями приймати участь в утриманні та вихованні сина, однак відповідач батьківські обов'язки відносно дитини не виконує. Син про батька не згадує, не бажає з ним спілкуватися. Тому, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 04.10.2001 року, що підтверджено копією Свідоцтва про одруження Серія [NUMBER]. (а.с.7). Проте, згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.09.2008 року, Серія [NUMBER], шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER]. (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що питання щодо виховання сина вирішується матір'ю [PERSON]. Відповідач [PERSON] передбачених законом обов'язків щодо виховання та розвитку дитини належним чином не виконує, не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною. Згідно із Висновком Органу опіки та піклування Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], то Орган опіки та піклування Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації, вважає таке позбавлення доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 34). Як вбачається з копії виконавчого листа, 25 грудні 2013 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до к. постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52101345 від 05.09.2016 року, на підставі даного виконавчого листа відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів на утриманні сина [PERSON]. Між тим, згідно Довідки-розрахунку заборгованості від 04.04.2017 року № 03.3-22/647-7, виданої Фастівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 31.03.2017 року складає 7469 грн.. (а.с.35). Окрім того, як вбачається з наявних матеріалах справи листів позивач зверталася до відповідача з письмовими проханнями приймати участь у вихованні сина та надавати грошову допомогу на його утримання, однак дані прохання відповідачем було проігноровано. (а.с.13,14). Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням сина не займається і ухиляється від своїх батьківських обов'язків по його утриманню та вихованню, не спілкується з ним і не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи, а тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн., який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову. (а.с.1).

Outcome: approved