Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя (а.с. 2-9, том 1-й). Свої вимоги мотивував тим, що сторони з січня 2002 року перебували в шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2014 року. За час спільного проживання вони придбали спільне майно щодо якого не можуть дійти згоди щодо його розподілу. Зокрема, ними була придбана половина приміщення медичного центру «Фармоза», квартира [ADDRESS], меблі та побутова техніка, нерухоме та рухоме майно фірм: «Вінмост», «Вінмост і К», «В.Р.Е.М.Я і К», «Бета-В», та три автомобілі. Позивач просив визнати це майно їх спільною власністю та поділити його, визнавши за ним право власності на ? частку цього майна та частку в статутних капіталах. Заявлені вимоги позивач змінював неодноразово. Позовні вимоги в частині вимог про розподіл майна та визнання за [PERSON] права власності на ? від часток [PERSON] в статутних капіталах, нерухомого та рухомого майна, що зареєстроване за ТОВ «Бета-В», ТОВ «В.Р.Е.М.Я і К», ТОВ «ВІНМОСТ і К» та Приватним підприємством «Фірма «ВІНМОСТ» ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2014 року залишені без розгляду (а.с. 182, том 1-й). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2014 року дана цивільна справа об'єднана з цивільною справою №127/14938/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Бета-В», ТОВ «В.Р.Е.М.Я і К», ТОВ «ВІНМОСТ і К» та Приватного підприємства «Фірма «ВІНМОСТ», про поділ майна подружжя. Надалі позовні вимоги в частині вимог про поділ часток у статутних фондах та визнання права власності на частки в статутних фондах ТОВ «Бета-В», ТОВ «В.Р.Е.М.Я і К», ТОВ «ВІНМОСТ і К» та Приватного підприємства «Фірма «ВІНМОСТ» залишені без розгляду (ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2014 року) (а.с. 17, том 3-й). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2015 року залишені без розгляду також позовні вимоги в частині поділу ? частки нежитлового приміщення медичного центру, що розташований за адресою: м. Вінниця, вул.Зодчих,18/172 ( а.с.147, том 4-й). Зменшуючи та збільшуючи позовні вимоги, в кінцевому варіанті позивач просив визнати спільною власністю сторін у справі: квартиру [ADDRESS], меблі в спальні (ліжко, шафа, комод, дзеркало і тумба); меблі зали (м'який куточок - диван і два крісла); меблі в кухні (кухонний гарнітур і стіл); меблі прихожої (вбудовані три шафи); сантехніку у ванні та туалеті; телевізор «Sony», 52 діагональ, плазма; телевізор «Sony», 27 діагональ, плазма; домашній кінотеатр «Sony»; музичний центр «Technics»; пральну машину; холодильник «Samsung»; морозильну камеру; вбудовану кухонну техніку (духовку, варочну панель, витяжку); мікрохвильову піч; фільтр для очистки води з мінералізацією; автомобілі: BMW-540 I, 2001 року випуску, легковий універсал, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], BMW-530, 2006 року випуску, легковий седан, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], MAZDA CX-5 6AT, 2012 року випуску, легковий універсал, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], та медичне обладнання: ультразвуковий апарат MyLab 40 CY, фазовий датчик PA 230 E, датчик EC 1123 Probe, лінійний датчик LA523 75 50mm 12.0-5.0 МГц 10.5-5.0 МГц, датчик ВС 431 конвексний. При цьому, позивач вважає за доцільне виділити йому автомобіль BMW-530, 2006 року випуску, легковий седан, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], решту майна виділити [PERSON], стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію за частку в квартирі в розмірі 44215,98 доларів США, що еквівалентно 976 004 грн., та грошову компенсацію за інше майно в розмірі 588 365,51 грн. ( а.с.194-195, том 4-й). 16.06.2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про поділ майна подружжя (а.с.75-77, том 1-й). В даній заяві [PERSON] зазначає, що крім квартири, автомобілів, меблів та побутової техніки, про які вказує [PERSON], сторонами були придбані: зброя (3 одиниці), сейф для її зберігання, 5 породистих собак, навігаційний ошийник та телевізор «LG». При цьому, як кінцевий варіанти поділу (а.с.242-243 том 4-й) просить виділити їй: меблі в спальні (ліжко, шафа, комод, дзеркало і тумба), меблі в кухні (кухонний гарнітур і стіл), меблі прихожої (вбудовані три шафи), телевізор «Sony», 52 діагональ, плазма, телевізор «Sony», 27 діагональ, плазма, холодильник «Samsung», морозильну камеру, вбудовану кухонну техніку (духовка, варочна панель, витяжка), автомобіль MAZDA CX-5 6AT, 2012 року випуску, легковий універсал, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] та квартиру [ADDRESS]; [PERSON] виділити: меблі зали (м'який куточок: диван і два крісла), домашній кінотеатр «Sony», музичний центр «Technics», пральну машину, мікрохвильову піч, фільтр для очистки води з мінералізацією, автомобіль BMW-530, 2006 року випуску, легковий седан, шасі (кузов, рама) [NUMBER], держаний номерний знак [NUMBER], карабін «Benelli argo», гладкоствольну рушницю «Fabarm», пістолет [NUMBER], сейф для зберігання зброї, 5 собак, навігаційний ошийник. При цьому вказувала, що автомобіль BMW-540 I, 2001 року випуску, легковий універсал, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], був проданий ще в 2009 році і не може бути предметом поділу, медичне обладнання перебуває у неї в користуванні, а тому також не може бути предметом поділу. Щодо способу поділу квартири, то вказує, що спірна квартира була придбана за кошти від продажу квартири [ADDRESS], яка належала їй, а тому з урахуванням її вартості її частка в спірній квартирі становить 80%, а оскільки [PERSON] погоджується отримати компенсацію за свою частку, тому просить виділити квартиру їй та присудити йому компенсацію за належну частку. При цьому нею внесена на депозитний рахунок грошова компенсація вартості частки в розмірі 390 402,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити, заперечували щодо задоволення зустрічного позову. При цьому відмічали, що [PERSON] не надала належних доказів щодо продажу автомобіля BMW-540 I, 2001 року випуску, а також доказів щодо придбання собак, ошийника, телевізора, а зброя та сейф є його особистими речами. Квартира [ADDRESS] придбана за спільні кошти. При цьому категорично заперечували щодо отримання в позику коштів від батька [PERSON] - [PERSON] Разом з тим, позивач погодив, що в придбання спірної квартири було проінвестовано 500 000,00 грн. та погоджена вартість пральної машини, домашнього кінотеатру, сейфу, відповідно 5000 грн., 8000 грн., 8000 грн. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] підтримали свої позовні вимоги та заперечували щодо задоволення позову [PERSON], вказуючи, що [PERSON] визначав вартість майна та відповідно компенсацію без урахування висновку експертизи, майно повинно бути поділене з урахуванням того, що з [PERSON] проживають троє неповнолітніх дітей, а тому меблі та побутова техніка повинні бути поділені в натурі, автомобілі - по фактичному користуванні, зброя, сейф та собаки є об'єктами спільної власності та при поділі їх слід виділити [PERSON] Щодо автомобіля BMW-540 I, 2001 року випуску, то в цій позиції вказували на його продаж. Разом з тим, відмічали, що не заперечують щодо його виділення іншій стороні, якщо суд дійде такого висновку. Також наголошували, що квартира придбана за рахунок продажу квартири по [ADDRESS] та за кошти, позичені її батьком. Також нею погоджена вартість пральної машини, домашнього кінотеатру, сейфу, відповідно 5000 грн., 8000 грн., 8000 грн. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги [PERSON] та також наголошували, що спірна квартира була придана за кошти від продажу квартири по [ADDRESS] в м.Вінниці та за кошти [PERSON] Також звертали увагу, що [PERSON] не мав власних доходів, а кошти на його рахунку є лише обіговими коштами. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] про поділ майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] про поділ майна подружжя підлягають частковому задоволенню. Судом встановлені фактичні обставини, яким відповідають правовідношення, врегульовані нормами Сімейного та Цивільного кодексів України в частині права подружжя на поділ спільного сумісного майна. Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 68, 69 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом частин 1, 2, 4, 5 статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пленум Верховного Суду України цією постановою роз'яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що 26.01.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований відділом РАГС управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 105. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірваний. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.13-14, том 1-й). Діти проживають з матірю [PERSON], батько [PERSON] проживає окремо (а.с. 178-179, том 4-й). Як вбачається з матеріалів справи та не заперчується сторонами, колишнє подружжя [PERSON] за час спільного проживання придбали трикімнатну квартиру №16, загальною площею 105,5 кв.м., в будинку №64 по вул. Зодчих в м. Вінниці, що підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданим виконавчим комітетом Вінницької міської ради на ім'я [PERSON] на підставі рішення від 11.10.07 року №952. 14.01.2008 року право власності на дану квартиру зареєстровано в КП «ВООБТІ» під реєстровим №1914 в реєстровій книзі №770 (а.с. 16, том 1-й). Вказана квартира придбавалась в межах участі у фонді фінансування будівництва виду «А» об'єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] Довірителем участі подружжя у фонді фінансування будівництва перед Управителем ТОВ «ВінІнвестБуд» виступав [PERSON] Станом на 16.01.2007 року в об'єкт інвестування було вкладено загалом 402 000 гривень за 78,97 кв.м. площі із залишком до оплати в червні 2007 року 19,39 кв.м площі (а.с. 35, том 3-й). Сторони погодили в судовому засіданні, що в цілому в дану квартиру було проінвестовано 500000,00 грн. Ринкова вартість квартири згідно висновку судової експертизи від 30.07.2015 року №2086,2142-2144/14-21, проведеної судовими експертами Вінницького відділення КНДІСЕ на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2014 року, складає 1 952 008 грн. (а.с. 16-44, том 4-й). Сторони, визначаючись щодо способу поділу цього майна, погоджують виділ цієї спірної квартири [PERSON] та отримання [PERSON] грошової компенсації за частку в ній. При цьому, суд звертаєу увагу на внесенння [PERSON] грошової суми в рахунок компенсації частки на депозитний рахунок, що підтверджується копією квитанції №0.0.517478904 від 10.03.2016 року (а.с.15, том 5-й). Разом з тим, як вбачається, сторони не дійшли згоди щодо розміру часток сторін в праві власності на цю квартиру. При визначені судом часток сторін в праві власності на квартиру [ADDRESS], суд враховує, що за змістом норм сімейного законодавства майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Відповідні правові висновки, висловлені Верховним Судом України в цілому ряді справ, зокрема, в справах № 6-79цс13, №6-2641цс15. Суд відмічає, що квартира була придбана в період шлюбу. Разом з тим, суд знаходить обґрунтованим твердження відповідача-позивача [PERSON] про витрачання коштів від продажу квартири [ADDRESS] на придбання спірної квартири. До такого висновку суд прийшов з урахуванням того, що [ADDRESS], яка була спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], знаходилась в розпорядженні останньої, яка є єдиною донькою. Колишнє подружжя [PERSON] тривалий час мешкало в ній, продало її в період інвестування в спірну квартиру. При цьому продаж квартири 76 від імені [PERSON] здійснював за дорученням позивач - відповідач [PERSON], що підтверджується довіреністю від 22 грудня 2006 року (а.с.36, том 3-й). Останній же, заперечуючи щодо цих тверджень, доказів щодо передачі [PERSON] отриманого у зв'язку з виконання доручення суду не надав. При цьому суд звертає увагу на ті відносини, які панували в родині, спільний бізнес, зайняття [PERSON] керівних посад в товариствах, засновником яких є сім'я [PERSON]. Разом з тим, визначаючись щодо розміру внесених коштів, суд бере до уваги умови договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25 грудня 2006 року, відповідно до яких зазначена квартира була продана за 101 000,00 грн. (а.с.37, том 3-й). Посилання ж [PERSON] на її ринкову вартість, визначену судовою експертизою, є безпідставним з огляду на умови договору, як і безпідставним є твердження про те, що квартира була продана за 82 тис. доларів США, оскільки жодних належних та допустимих доказів щодо цього не надано. До того ж такі твердження спростовуються умовами договору купівлі-продажу квартири від 25 грудня 2006 року. Щодо посилання відповідача-позивача [PERSON] на розписку від 01.11.2006 року (а.с.151 том 4-й), то суд не бере її до уваги та відмічає, що вказана розписка не свідчить про отримання коштів у позику (розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення, на що вказує Верховний Суд України в постанові №6-1967цс15). До того ж, суд звертає увагу, що про неї не було відомо іншій стороні. При цьому, якщо вона навіть і існувала, то вказане не свідчить про те, що кошти не були використанні в інтересах сім'ї. Щодо твердження, що позивач-відповідач [PERSON] не мав доходів, то належних та допустимих доказів щодо цього не надано. Копії його декларацій невідомого походження не є належними доказами. Посилання ж на обіг коштів по рахунку не спростовують факт участі [PERSON] в придбанні квартири. Таким чином з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] в даній квартирі становить 3/5, а частка [PERSON] - 2/5 ((500000,00 грн. - 101000 грн.):2). Враховуючи ринкову вартість вказаної квартири, визначеної судовою експертизою, розмір грошової компенсації за частку [PERSON] в праві спільної власності на цю квартиру становитиме 780 803,20 грн. Суд також відмічає, що квартира [ADDRESS] здавалася в експлуатацію з повним чистовим оздобленням, що підтверджується повідомленням ТОВ «ВінІнвестБуд» від 21 липня 2014 року №803, а тому суд не знаходить обґрунтованими вимоги позивача-відповідача [PERSON] про поділ сантехніки, як окремого об'єкта. До того ж суд звертає увагу, що доказів про її (сантехніки) додаткове придбання він не надав, інша ж сторона заперечує цю обставину. Також судом встановлено та визнається сторонами, що ними у шлюбі було придбано: меблі в спальні (ліжко, шафа, комод, дзеркало і тумба); меблі зали (м'який куточок - диван і два крісла); меблі в кухні (кухонний гарнітур і стіл); меблі прихожої (вбудовані три шафи); телевізор «Sony», 52 діагональ, плазма; телевізор «Sony», 27 діагональ, плазма; домашній кінотеатр «Sony»; музичний центр «Technics»; пральну машину; холодильник «Samsung»; морозильну камеру; вбудовану кухонну техніку (духовку, варочну панель, витяжку); мікрохвильову піч; фільтр для очистки води з мінералізацією; а також автомобілі: BMW-540I, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]; BMW-530, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]; MAZDA CX-5 6AT, 2012 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Суд не бере до уваги заперечення відповідача-позивача [PERSON] про продаж автомобіля BMW-540I, 2001 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], оскільки належних та допустимих доказів в пітвердження своїх заперечень не надано. Посилання на довіреність від 05.04.2009 року (а.с.21, том 1-й) є безпідставне, оскільки остання, не свідчить про продаж спірного автомобіля. Довіреність відповідно до ст.244 ЦК України є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. При цьому, як свідчать матеріали справи, автомобіль зареєстрований за відповідачем-позивачем [PERSON] (а.с.174, том 1-й). До того ж суд зауважує, що відповідно до норм сімейного законодавства поділу підлягають речі, які знаходяться в третіх осіб. Таким чином вказаний автомобіль підлягає поділу. Суд також приходить до висновку, що підлягають поділу і такі речі, як зброя та сейф. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є членом Товариства мисливців та рибалок, що підтверджується копією членського квитка від 23.07.2013 року (а.с.126, том 4-й) та за ним зареєстровані: мисливська гладкоствольна рушниця «Fabarm», карабін «Benelli argo», пістолет [NUMBER], що підтверджується повідомлення ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 20.06.2014 року №1/А-73ад ( а.с.18, том 3-й). Суд не погоджується з твердженням позивача - відповідача [PERSON], що ці речі та сейф є його особистими речами, оскільки, як встановлено, речі придбані в період шлюбу сторін, є речами, які використовуються для реалізації ним свого захоплення, разом з тим не є індивідуальними речами (ознакам таких речей не відповідають), а тому суд приходить до висновку, що вказані речі підлягатимуть поділу. При цьому, суд зважає, що вказане захоплення позивача-відповідача [PERSON] слід враховувати при визначені способу та порядку поділу такого майна. Разом з тим щодо мисливських собак, навігаційного ошийника, телевізора «LG», то суду не надано належних та допустимих доказів про їх придбання та наявність, а тому суд не вбачає підстав для їх поділу. Посилання на фотографії та опис порід собак за даними системи «Інтернет», без підтвердження належності їх на праві власності сторонам, є безпідставним. Щодо вимог про визнання права спільної сумісної власності подружжя на медичне обладнання та його розподіл, то суд зауважує, що відповідно до частин 2,3 ст. 806 ЦК України до відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом; особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг», якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше. Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Лізингова компанія «Універсальна» та [PERSON] 17 жовтня 2012 року був укладений договір фінансового лізингу №321/1012/МО з угодою про внесення змін від 03.11.2014 року, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язався придбати на замовлення лізингоодержувача майно вказане у Лізинговій заявці та Специфікації (входить до предмета спору) та передати його лізингоодержувачу, а останній зобов'язується прийняти його у виключне платне користування терміном на 36 місяці з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі предмет лізингу; вартість предмета лізингу на дату укладення договору складає 419000 грн. (Додаток №3 до цього Договору) (п.1.1.,2.). Згідно п.п. 3.3.,3.4. Договору лізингоодержувач зобов'язався сплачувати лізингові платежі лізингодавцю, які складаються з авансового платежу та щомісячних лізингових платежів, у розмірах та строки визначені Графіком (Додаток №2 цього Договору). Згідно п.п. 5.1.,5.5. право власності на предмет лізингу зберігається за лізингодавцем протягом дії цього договору; право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача після сплати усіх платежів згідно Графіку, пені і штрафів, нарахованих в зв'язку з порушення лізингоодержувачем умов Договору, про що складається Акт переходу права власності (а.с. 133-136, том 4-й). Отже, нормами спеціального закону про фінансовий лізинг та умовами договору чітко визначено момент переходу від лізингодавця права власності на предмет лізингу лізингоодержувачу. Судом не встановлено, що право власності на вказане майно перейшло до лізингоодержувача та є об'єктом права спільної власності подружжя, наявним на час припинення спільного ведення господарства, а тому воно не підлягає поділу. Позивач-відповідач [PERSON], звертаючись до суду з позовом, як спосіб поділу просить залишити йому один автомобіль, решту майна залишити відповідачу-позивачу [PERSON], стягнувши з неї грошову компенсацію. Однак, запропонований спосіб поділу не відповідає загальним принципам цивільного законодавства, адже бажаючи позбутися своєї частки в праві спільної сумісної власності на майно, не врахував, що вказане майно може бути поділене в натурі, деяким майном відповідач-позивач [PERSON] не користується, з нею проживають троє неповнолітніх дітей, а такий розмір компенсації буде становити надмірний тягар, а тому, враховуючи вказане, інтереси дітей та специфіку використання майна (вбудовані меблі та техніка), фактичне користування майном (автомобілями), суд вважає за можливе визначити спосіб поділу - поділ майна в натурі з грошовою компенсацією запропонований відповідачем-позивачем [PERSON] При цьому суд вважає за можливе спірний автомобіль BMW-540I, 2001 року випуску, виділити позивачу - відповідачу [PERSON], зважаючи, що останній наполягав на його поділі, щодо такого способу поділу не заперечувала інша сторона та він має право керування ним, про що свідчить облікова картка на вказаний транспортний засіб (а.с.174, том 1-й). При визначенні грошової компенсації суд враховує вартість вказаного автомобіля (355 253 грн.) відповідно до висновку спеціаліста, оскільки інших доказів, які б спростовували вказаний доказ, не надано, вартість іншого майна врахована відповідно до висновку судової експертизи, а також з врахуванням погодження сторонами вартості деякого конкретного майна (домашній кінотеатр - 8000 грн., пральна машина -5000 грн., сейф - 8000 грн.). Таким чином, суд вважає за можливе виділити [PERSON]: меблі зали (м'який куточок: диван і два крісла), вартістю 1632,00 грн.; домашній кінотеатр «Sony», вартістю 8000,00 грн.; музичний центр «Technics», вартістю 2850,00 грн.; пральну машину, вартістю 5000,00 грн.; мікрохвильову піч, вартістю 620,00 грн.; фільтр для очистки води з мінералізацією, вартістю 2010,00 грн.; автомобіль BMW-530, 2006 року випуску, легковий седан, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], вартістю 454 903,87 грн.; автомобіль BMW-540I, 2001 року випуску, легковий універсал, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], вартістю 355 253,00 грн.; карабін «Benelli argo», вартістю 47 520,00 грн., гладкоствольну рушницю «Fabarm», вартістю 37 476,00 грн.; пістолет [NUMBER], вартістю 3 770,00 грн., сейф для зберігання зброї, вартістю 8000,00 грн.; загальною вартістю цього майна 927 034,87 грн. [PERSON] виділити: меблі в спальні (ліжко, шафа, комод, дзеркало і тумба) вартістю 4 380,00 грн.; меблі в кухні (кухонний гарнітур і стіл) вартістю 11 650,00 грн.; меблі прихожої (вбудовані три шафи) вартістю 7585,00 грн.; телевізор «Sony», 52 діагональ, плазма, вартістю 3100,00 грн.; телевізор «Sony», 27 діагональ, плазма, вартістю 800,00 грн.; холодильник «Samsung», вартістю 6720,00 грн.; морозильну камеру, вартістю 4992,00 грн.; вбудовану кухонну техніку (духовка, варочна панель, витяжка), вартістю 6 591,00 грн.; автомобіль MAZDA CX-5 6AT 2012 року випуску, легковий універсал, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], вартістю 490 128,89 грн.; загальною вартістю цього майна 535 946,89 грн. Відповідно грошова компенсація з позивача - відповідача [PERSON] на користь [PERSON] становитиме 195 543,99 грн. ( (927034,87грн. -535946,89 грн.):2). Враховуючи, що з [PERSON] на користь [PERSON] також підлягає компенсація в розмірі 780803,20 грн., а тому в цілому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягатиме стягненню 585 259,21 грн. (780803,20 грн. - 195 543,99 грн.). Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи, що стороною позивача-відповідача [PERSON] як окрема вимога було заявлено про визначення певного переліку майна об'єктами спільної сумісної власності, суд при вирішення справи та ухвалені рішення, розглядав вказану вимогу. Разом з тим, не конкретизація такої вимоги іншою стороною щодо інших об'єктів про поділ яких заявлена вимога (зброя, сейф та інше майно) не нівелює правовий статус цього майна та можливість його поділу. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд проводить розподіл судових витрат. Зважаючи, що судом частково задоволені вимоги кожної із сторін, судові витрати залишаються за ними. На підставі викладеного,

Outcome: partial