Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди у розмірі 699 846, 98 грн, посилаючись на те, що внаслідок протиправної бездіяльності Національного банку України позивачеві завдано матеріальні збитки у сумі неповернутих грошових коштів з його депозитного рахунку, відкритого у ПАТ «Брокбізнесбанк».Ухвалою судді від 22 травня 2018 року у справі відкрито провадження /а. с. 21-22/. 12 червня 2018 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, у якому позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову /а. с. 29-37/. Ухвалою від 19 червня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті /а. с. 65/. Від третьої особи у справі ПАТ «Брокбізнесбанк» 15 червня 2018 року суду подано письмові пояснення щодо поданої позовної заяви, у яких вказано, що твердження позивача про те, що його кредиторські вимоги задоволені не будуть завдяки бездіяльності відповідача є передчасними, належним чином не доведені та не обґрунтовані, у тому числі стосовно наявного причино-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) Національного банку України, прийняттям рішення про ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» та порушенням прав та інтересів позивача /а. с. 54-57/. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи у справі у судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у відзиві та письмових поясненнях. Від третьої особи у справі ДКС України заяви по суті та з процесуальних питань до суду не надходили, про час, дату і місце призначеного судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача, думку представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач уклав з третьою особою у справі ПАТ «Брокбізнесбанк» договір № D_040544368 банківського строкового вкладу (депозиту) (вклад «Стабільний») 07 серпня 2013 року /а. с. 6/. Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору, позивач як вкладник передав, а банк прийняв для зберігання грошові кошти у гривні, що надійшли від вкладника на його вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] в АТ «Брокбізнесбанк» у розмірі 840 000, 00 грн на строк 368 днів з 07 серпня 2013 року по 10 серпня 2014 року. За пунктом 1.7 договору, по закінченню строку вкладу банк повертає вклад вкладникові у безготівковій формі шляхом зарахування коштів на рахунок [NUMBER], відкритий в АТ «Брокбізнесбанк». Цього ж дня 07 серпня 2013 року позивач у касі Луганського ГРВ АТ «Брокбізнесбанк» передав грошові кошти у розмірі 840 000, 00 грн, на виконання умов договору № D_040544368 банківського строкового вкладу /а. с. 7/. Постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 107 було прийнято рішення «Про віднесення АТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних». На підставі вказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 лютого 2014 року № 9 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Брокбізнесбанк», згідно з яким з 28 лютого 2014 року у АТ «Брокбізнесбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Брокбізнесбанк». Постановою Правління Національного банку України № 339 від 10 червня 2014 року «Про відкликання ліцензії та ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Брокбізнесбанк». На підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 11 червня 2014 року № 45 «Про початок ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк». На підставі пункту 2 частини п'ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п'ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 07 червня 2018 року № 1587 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк» строком на один рік з 11 червня 2018 року до 10 червня 2019 року включно. Листом від 28 жовтня 2014 року позивач був повідомлений банком, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 226/14 від 16 жовтня 2014 року щодо затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Брокбізнесбанк», згідно з яким грошові вимоги до банку акцептовані у сумі 699 846, 98 грн та будуть задовольнятися у четверту чергу, відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» /а. с. 8/. Встановлено, що станом на час розгляду справи у суді грошові вимоги позивача як кредитора банку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не задоволено. Відповідно до статті 2 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України. За нормою статті 4 вказаного Закону, Національний банк не відповідає за зобов'язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання. Аналогічного змісту міститься норма у статті 5 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відповідно до якої Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями банків, а банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку України, якщо інше не передбачено законом або договором. До функцій відповідача, перелік яких міститься у статтях 6, 7 Закону України «Про Національний банк України», не належить вирішення спорів, що виникають у договірних відносинах між клієнтом і банком. Грошові кошти позивача були внесені на вкладний депозитний рахунок в АТ «Брокбізнесбанк» на підставі договору банківського вкладу, який було укладено між вкладником та банком, відповідач стороною даного правочину не виступає. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено право Національного банку України, у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу. Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а також відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку є заходами впливу в розумінні ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Частиною першою ст. 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року м. Київ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», обов'язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, суд вважає відсутніми згідно ст. 1166, ст. 1173 Цивільного кодексу України підстави для відшкодування шкоди позивачу, оскільки виходячи з встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, позивачем не надано доказів завдання позивачу матеріальної шкоди при здійсненні управлінських повноважень Національного банку України, зокрема: доказів того, що шкода позивачу заподіяна виключно у зв'язку із встановленням факту протиправності бездіяльності відповідача, яка полягає у невжитті останнім своєчасних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників, що призвело до доведення ПАТ «Брокбізнесбанк» до неплатоспроможності та неможливості повернення депозитних вкладів, доказів незаконності рішення, дії завдавача шкоди, а також наявності майнової шкоди. Як встановлено судом, позивач є акцептованим кредитором ПАТ «Брокбізнесбанк» на підставі вказаного договору банківського вкладу і до моменту ліквідації Банку, відповідно до ст. 609 ЦК України зобов'язання за договором банківського вкладу не припиняються, а тому відсутні підстави стверджувати, що зобов'язання виникли з відшкодування шкоди. За вказаних обставин, вимоги позивача до Національного банку України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок бездіяльності останнього, є передчасними, оскільки позивач є акцептованим кредитором і факт неповернення банком йому депозитного вкладу за вказаним договором банківського вкладу на момент звернення до суду є припущенням. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. У відповідності до частини першої ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга вказаної статті Кодексу). Статтею 82 ЦПК України визначено випадки, у яких сторона звільняється від доказування обставин, на які посилається. Так, згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Проте у розгляді справи в Окружному адміністративному суді м. Києва, у якій було ухвалено постанову від 17 березня 2015 року, не брали участь ті самі особи, що беруть участь у розгляді даної справи. Окрім того, посилання позивача на наявність постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року, якою встановлено протиправну бездіяльність Національного банку України щодо невжиття останнім своєчасних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників, що призвело до доведення ПАТ «Брокбізнесбанк» до неплатоспроможності та неможливості повернення депозитних вкладів суд вважає безпідставними, оскільки у вказаній постанові не міститься висновку, що внаслідок дій або бездіяльності Національного банку України порушено право позивача на отримання коштів за договором банківського вкладу. Таке твердження не можна вважати загальновідомим фактом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed