Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

у травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що 8 листопада 2013 року відповідачі шляхом проникнення у приміщення вчинили крадіжку належному його майна на загальну суму 10107 грн. Вироком Гадяцького районного суду від 1 квітня 2014 року [PERSON] засуджено за ст.ст. 185ч.3, 304ч.1, 70ч.1, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, [PERSON] засуджено за ст.ст. 185ч.3, 75, 104 Кк України до 3 років позбавлення волі, іспитовий строк 1 рік. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями засуджених [PERSON] були заподіяні моральні страждання, розмір яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань характеру становить 20000 грн., тому звернувся до суду. Ухвалою суду від 25 червня 2014 року до участі в справі залучено в якості співвідповідача [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. [PERSON], допитаний в режимі відео конференції, в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що позивач є забезпеченою людиною, більша частина викраденого майна йому повернута, тому вважає, що йому не було спричинено ніяких моральних страждань. [PERSON] позов не визнав, пояснив, що в даний час спільними зусиллями з матір'ю відшкодовують матеріальну шкоду і вважає, що їх діями моральна шкода [PERSON] завдана не була. Законний представник неповнолітнього, співвідповідач [PERSON] позов не визнала, вважає, що моральна шкода позивачу завдана не була, так як він навіть не з'явився в судове засідання, аби пояснити глибину своїх страждань. Також додала, що вони є малозабезпеченою сім'єю і не в змозі відшкодовувати шкоду. Суд встановив, що вироком Гадяцького районного суду від 1 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні крадіжки особистого майна з будинку [PERSON] на суму 10107 грн. та засуджено [PERSON] за ст.ст. 185ч.3, 304ч.1, 70ч.1, 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, [PERSON] засуджено за ст.ст. 185ч.3, 75, 104 КК України до 3 років позбавлення волі, іспитовий строк 1 рік. Відповідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і виявляється, у приниженні честі і гідності фізичної особи. Судом встановлено, що діями [PERSON] та [PERSON] була спричинена моральна шкода потерпілому [PERSON], яка полягала у стражданнях та переживаннях, пов'язаних з втратою майна, порушенням обстановки в будинку, порушенні звичайного ритму життя, витрачанні часу на відновлення порядку в будинку та неприємних спогадах про вказану подію. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, що більша частина збитків, завданих крадіжкою, була добровільно відшкодована потерпілому. Враховуючи, що [PERSON] є неповнолітнім, не має власного заробітку, виховується в неповній родині, [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі, враховуючи матеріальний стан сімей та наведені в позові підстави для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що заявлений розмір не знайшов свого підтвердження, тому вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Враховуючи, що [PERSON] не працює, закінчив навчання в учбовому закладі, самостійного заробітку не має, тому відповідно до вимог ст. 1179 ЦК України обов'язок по відшкодуванню шкоди до досягнення [PERSON] повноліття слід покласти на матір - [PERSON]

Outcome: partial