Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

У червні 2014 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Стрельника Р.М. звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24 липня 2006 року на загальну суму 8 000,00 грн., посилаючись на те, що 24 липня 2006 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та [PERSON]. був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 8 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 14 373,89 грн., яка складається з наступного: 7 750,82 грн. - заборгованість за кредитом; 5 462,41 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована сума); 660, 66 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] та її представник за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі та просили застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши відповідачку та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 24 липня 2006 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON]. отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею і банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 14 373,89 грн., яка складається з наступного: 7 750,82 грн. - заборгованість за кредитом; 5 462,41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована сума); 660, 66 грн. - штраф (процентна складова). В свою чергу відповідачка проти встановлених судом фактів заперечувала, посилаючись на те, що позивачем порушені строки позовної давності зі зверненням до суду з даним позовом. В обґрунтування своїх тверджень відповідачкою вказувалось на те, що працюючи молодшою сестрою у Полтавській центральній районній лікарні їй була видана кредитна картка з кредитним лімітом 250 грн., який згодом був збільшений за її заявами до 8 000 грн., строк дії даної картки було встановлено у поданій та заповненій нею заяві до липня 2009 року. При цьому вказувала, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки відсутній сам договір про надання їй кредиту для користування кредитними коштами, матеріали справи містять лише форму бланку заяви, яка як стверджує представник позивача в позові є кредитним договором на надання кредитних коштів для користування. Проте, відповідачкою було вказано, що з заявою до відділення банку про припинення дії даного договору вона не зверталась, більше того, вказала, що дану картку нею було втрачено, крім того, оскільки вона з 2011 року не працює за місцем роботи де видалась ця картка і тому, вважала, якщо заробітна картка припинила свою дії в зв'язку з її звільненням з роботи, то відповідно і кредитна картка припинила свою дію. Також, відповідачка просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду, оскільки строк дії її кредитної карти закінчився, вона її не замінювала на нову, а отже вважає, що договір між нею та банком припинений з моменту закінчення строку дії кредитної карти. Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Оскільки відповідачка не зверталася до банку з письмовою заявою про припинення договору, останній свою дію не припинив, а пунктом 9.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що картрахунки відкриті на необмежений строк. Отже, на підставі умов договору строк його дії поновляється кожного разу зі спливом терміну його дії та на даний час термін дії договору продовжено на новий термін. Наведені вище твердження відповідачки та її представника за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON] спростовуються наданими представником позивача за довіреністю Стрельником Р.М. в ході судового розгляду справи. Так, згідно інформації про картку № [NUMBER] дана картка була видана відповідачці [PERSON] 25 липня 2006 року зі строком дії картки липень 2013 року, з кредитним лімітом 8 000 грн. (а.с.72). Поряд з цим, судом встановлено та не заперечувалось в судовому засіданні безпосередньо [PERSON] той факт, що картка № [NUMBER] пролонговувалась в період з 2006 року, що свідчить виписка з карткового рахунку № [NUMBER] за період 06 вересня 2011 року по 01 лютого 2014 року. При цьому, судом встановлено, що в період з 2011 року по 2013 рік відповідачка користувалась кредитними коштами шляхом зняття коштів з даного карткового рахунку та проведення готівкових та безготівкових платежів. Таким чином, встановлені судом обставини та факти свідчать про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. В зв'язку з цим, суд визнає такою, що не підлягає до задоволення заяву [PERSON] про застосування строків позовної давності до позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Судом також встановлено, правовідносини відповідачки з банком тривають по сьогоднішній день, оскільки клієнт не виконав зобов'язання перед банком. За приписом ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звертатися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що визначено ст. 256 ЦК України. З наданих позивачем доказів вбачається, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не пропустив строк позовної давності та звернувся до суду в межах даного строку. Статтею 536 ЦПК України визначено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Статтею 546 ЦК України передбачена можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов'язання. За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналіз наявних у справі доказів свідчить про те, що договір, укладений між Банком та [PERSON] на термін,який з 2006 року пролонговувався з ініціативи саме відповідачки, що свідчить про те, що остання продовжує користуватися грошима банку, а отже правовідносини сторін тривають і на даний час, оскільки [PERSON] не виконала зобов'язання перед банком. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14 373,89 грн. є законними та обґрунтованими. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» визначено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Таким чином, з огляду на норми ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідачки [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved