Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У червні 2015 року до суду із позовом про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності в інтересах своєї довірительки [PERSON], звернувся представник позивача [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що після смерті баби позивача [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями по вулиці Кірова, 23 (колишня адреса вул. Кірова,21, 24) в м. Березань Київської області. Житловий будинок належав померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлі, виданого виконкомом [PERSON] міської ради 08 серпня 1959 року за № 679 та зареєстровано Переяслав-Хмельницьким міжміським бюро технічної інвентаризації 10 серпня 1959 року за № 674, реєстраційний номер № 18646150. Ще до моменту смерті [PERSON] її онука [PERSON] (далі позивач) з дозволу баби користувалась її земельною ділянкою по вулиці Кірова, 23 в м. Березань Київської області. Після смерті [PERSON] позивач продовжувала відкрито та безперервно користуватись вищевказаною земельною ділянкою. Рішенням [PERSON] міської ради від 16 липня 1997 року № 104 а, б позивачу [PERSON] (до розірвання шлюбу Кривко) З.В. передано у приватну власність вищевказану земельну ділянку площею 0,36 га по вулиці Кірова, 23 в м. Березань Київської області. Цільове призначення вказаної ділянки: для ведення особистого селянського господарства 0,26 га; для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 0,10 га. Зазначеною земельною ділянкою позивач продовжувала користуватися постійно та жодній особі не передавала її в користування. Крім того, 15 травня 2007 року позивачем отримано в [PERSON] міській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями по вулиці Кірова, 23 в м. Березань Київської області. На дату отримання зазначеного свідоцтва такими господарськими будівлями були: сарай, вбиральня, колодязь, огорожа, літня кухня та погріб. Восени 2014 року позивач дізналася про те, що рішенням [PERSON] міської ради від 07 березня 2008 року № 307-21-У надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Кірова, 23-А у власність [PERSON], а рішенням [PERSON] міської ради від 19 вересня 2013 року № 346-30-VI [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку по вул. Кірова, 23-А площею 0,0703 га. 18 жовтня 2013 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку. Позивач зазначає, що земельна ділянка по вул. Кірова, 23-А накладається на земельну ділянку по вул. Кірова, 23. Тому просила позовні вимоги задоволити у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав у повному обсязі, обгрунтовуючи її доводами, викладеними у позовній заяві, з посиланням на докази, які містяться у матеріалах справи та зібрані і досліджені у ході судового розгляду. Відповідач [PERSON] міська рада Київської області, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, свого представника до суду не направила, причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності їхнього представника до суду не направляла. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, вказавши, що, коли наділяли громадян земельними ділянками, їй було надано земельну ділянку по вул. Кірова, 23-А, для того, щоб вона мала город. Вказаний город вона обробляє вже 40 років, зазначала, що весь цей час платила земельний податок, Згодом [PERSON]М, звернулася до [PERSON] міської ради і їй виділили зазначену земельну ділянку у власність, право на яку вона документально оформила у жовтні 2013 року. Також зазначала, що належна їй земельна ділянка по Кірова, 23-А не накладається на земельну ділянку по Кірова, 23, а є сусідніми земельними ділянками. Свідок [PERSON], будучи попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань, суду показав, що у 2007-2008 році він розробляв технічну документацію по земельній ділянці [PERSON]М, по вул. Кірова, 23-А, а саме виконував топографо-геодезичні роботи, виготовляв кадастровий план, акт узгодження меж. Зазначав, що суттєвої межі між земельними ділянками по вул. Кірова, 23 та Кірова, 23-А не було, але на місцевості чітко було видно де чий участок. На землі [PERSON] не було будівель. Про площу земельної ділянки [PERSON] йому стало відомо з довідки відділу земельних ресурсів. Цільове призначення земельної ділянки [PERSON] для особистого селянського господарства. Свідок також вказував, що на земельну ділянку [PERSON] він потрапляв зі сторони парку, оскільки там є заїжджена дорога, прямого виходу на вул. Кірова немає. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Судом встановлено, що відповідно до рішення [PERSON] міської ради Київської області від 19 вересня 2013 року № 346-30-VI [PERSON]М, було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення ОСГ по вул. Кірова 23-А, кадастровий номер 3210400000:02:010:0047 площею 0,0703 га (а.с. 33). Реалізовуючи своє право на отримання безоплатно земельної ділянки у власність [PERSON] 18 жовтня 2013 року отримала свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку та зареєструвала її в Реєстраційній службі Березанського міського управління юстиції Київської області (а.с. 27-28). Звернувшись до суду, позивач подала у якості доказу копію наказу № 30 від 24 січня 1991 року Київської державної сортовипробувальної станції, відповідно до якого у звязку зі смертю [PERSON] їй було виділено присадибну земельну ділянку по вул. Кірова, 24. Вказаний доказ суд оцінює критично, оскільки копія наказу належним чином не була завірена та оригінал суду не надавався. Попри це, з документу вбачається, що площа присадибної земельної ділянки, яка виділялась [PERSON] по вул. Кірова, 24 складала 0,30 га (а.с. 13). Рішенням [PERSON] міської ради № 104 а, б від 16 липня 1997 року, протокол № 11 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку по вулиці Кірова, 23 загальною площею 0,36 га, з яких 0,26 га для ОСГ та 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 14), після чого [PERSON] продовжила реалізовувати своє право на отримання безоплатно у власність земельну ділянки і в 2007 році ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» було виготовлено кадастрові плани земельних ділянок по вул. Кірова, 23 площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,26 га для ведення ОСГ (а.с. 18, 19). Співставляючи межі обидвох зазначених земельних ділянок суд приходить до висновку, що південно-західна сторона земельних ділянок в сумі складає 94,1 м. Зазначене суперечить тій інформації, яка міститься в кадастровому плані земельної ділянки по вул. Кірова, 23 та ситуаційній схемі земельних ділянок, які виготовив ПП «Едельвейс-К» в 2015 році, які надав суду представник позивача. А саме південно-західна сторона земельної ділянки по вул. Кірова, 23 складає 82,39 м. З чим повязане зменшення протяжності південно-західного краю земельної ділянки по вул. Кірова, 23 у 2015 році у порівнянні з 2007 роком представник позивача суду пояснити не зміг. Окрім цього, позивач наполягала на тому, що земельна ділянка [PERSON] по вул. Кірова, 23-А накладається на її земельну ділянку по вул. Кірова, 23. Однак, зазначене жодними доказами не підтверджено, оскільки [PERSON] володіє на праві власності земельною ділянкою по вул. Кірова, 23-А, що є іншою земельною ділянкою, ніж та, що розташована по вул. Кірова, 23. Окрім вищевикладеного, суд піддає критичній оцінці документи, виготовлені ПП «Едельвейс-К» у звязку із тим, що відповідно до чинного законодавства земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення ОСГ і земельна ділянка для будівництва це два різні обєкти, тому й на кадастровому плані вони повинні були бути позначені окремо, що не було зроблено вказаним ПП. Також, судом було встановлено, що [PERSON] до сьогоднішнього дня не завершила оформлення земельних ділянок по вул. Кірова, 23, виділених їй рішенням [PERSON] міської ради Київської області, не винесла в натурі межі виділених їй земельних ділянок, що спростовує її твердження про захоплення [PERSON] частини її земельної ділянки, оскільки достеменно не відомо, яка ж площа земельних ділянок є в натурі на вул. Кірова, 23. Суд, критично оцінюючи докази, надані позивачем, звертає увагу на те, що вказані земельні ділянки розташовані за двома різними адресами, тобто вони є сусідніми, а не накладаються одна на одну. Аналізуючи у сукупності усі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі ст. 22 ЗК України,

Outcome: dismissed