Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який після уточнень та доповнень мотивує тим, що внаслідок неправомірних дій посадових осіб Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи» «Запоріжгаз» (далі - АТ «Запоріжгаз»), який є правонаступником ПАТ «Запоріжгаз», а саме внаслідок складання акту №0600385947 від 22.05.2017 року про порушення, яке полягало у відмові в доступі до об`єкту побутового споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , йому було незаконно збільшено нарахування об`ємів спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням. Зазначає, що він проживає у газифікованому помешканні, а саме в квартирі [ADDRESS] та відповідно до побутових власних потреб використовує природний газ. Весною 2017 року представники відповідача намагалися встановити в будинку, де він мешкає, загальнобудинковий вузол обліку природного газу (ЗВОГ), але мешканці будинку не дали цього зробити. 22.05.2017р. представниками відповідача був складений акт №0600385947, в якому зазначено, що він складений за участю споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказаним актом було встановлено порушення Кодексу газорозподільчих систем, яке полягає у відмові в доступі до об`єкту побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу, про що споживач був повідомлений листом №zр02.1-сл-7928-0517 від 10.05.2017р. Вважає, що вказаний акт є незаконним, оскільки незгода на встановлення в багатоквартирному будинку ЗВОГ не є підставою для складання відносно споживача акту про порушення. В його квартирі такий акт не складався, йому особисто не вручався, від підпису про ознайомлення з вказаним актом він не відмовлявся. В подальшому, на підставі цього незаконного акту про порушення та рішення комісії ПАТ «Запоріжгаз», фактичний об`єм спожитого природного газу йому визначався за граничними об`ємами споживання природного газу населенням в розмірі 9,8 м.куб. на одну зареєстровану особу замість 4.4 м.куб. В зв`язку з цим йому нараховувалась збільшена плата за постачання газу і станом на вересень 2018 року йому було нараховано та ним сплачено за вказаними нормами суму 1475,54 грн. Вказану суму вважає матеріальною шкодою, але не заявляє її до стягнення, оскільки наразі вона зарахована як переплата. Вважає дії представників відповідача щодо складання акту та збільшення йому нарахування об`ємів спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, незаконними і такими, що містять ознаки кримінальних правопорушень, зокрема склад злочину за ознаками ст.358 КК України (підроблення документів), тому він звернувся до правоохоронних органів з заявами про притягнення винуватих осіб до кримінальної відповідальності. Протягом тривалого часу, а саме понад двох років, він вимушений виправдовуватись та доводити неправомірність дій представників відповідача, звертатися до прокурорів та слідчих суддів зі скаргами на бездіяльність, дії та рішення посадових осіб правоохоронних органів. Наразі досудове розслідування за його заявою триває. Вказує, що він має похилий вік (81р.), страждає на онкологічне захворювання, але вимушений доводити, що не є порушником Кодексу газопостачальних систем, що йому невірно нараховувались обсяги газу, в зв`язку з цим вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Зазначає, що через незаконні дії представників відповідача, він зазнав глибоких душевних страждань, знаходиться в постійній нервовій напруженості, вимушений звертатись до правоохоронних органів та судів. Такі обставини негативно вплинули на його звичайний життєвий ритм та негативно позначилися на його загальному психологічному стані та стані здоров`я, тобто йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000грн., яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 01.06.2020р., після усунення позивачем недоліків позовної заяви, визначених ухвалою суду від 22.05.2020р., по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 17.06.2020р. від відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначив, що з 01.07.2015р. АТ «Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу, здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Позивач, є побутовим споживачем природного газу, який розподіляється відповідачем. Між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі Договору розподілу природного газу, який є публічним, укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілі природного газу. Зазначено, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загальнобудинкових) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 01.01.2018 року, що забезпечить 100% облік спожитого природного газу населенням. У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Кодексом ГРМ визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) багатоквартирного будинку або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку може бути встановлений загальнобудинковий вузол обліку (ЗВОГ) природного газу. При цьому, балансоутримувач (управитель) багатоквартирного будинку не може відмовити Оператору ГРМ у встановленні ЗВОГ, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Згідно з п.4 ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу. Відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ № 620 від 16.05.2002р. (далі - Тимчасове положення), рішення про необхідність об`єднання споживачів в єдину групу приймає Оператор ГРМ. Ініціювати встановлення ЗВОГ можуть як власник такого будинку, та і Оператор ГРМ. Встановлення ЗВОГ здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла. У разі незгоди власника будинку розраховуватися за спожитий газ за показниками ЗВОГ він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні кошти. АТ «Запоріжгаз» було розроблено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» на 2016 - 2025 роки, який було затверджено постановою НКРЕКП від 24.03.2016 №393. Відповідно до Інвестиційної програми (р.1 вказаного Плану) передбачено встановлення єдиного будинкового вузла обліку (загальнобудинкового лічильника) для забезпечення споживачів категорії населення, незабезпечених лічильниками, що мешкають, зокрема, в багатоквартирному будинку [ADDRESS] . 22.05.2017р. мешканці вказаного будинку відмовились надати доступ для встановлення ЗВОГ, в зв`язку з чим представниками АТ «Запоріжгаз», відповідно до вимог гл.15 розд.ХІ Кодексу ГРС, відносно них, в тому числі позивача [PERSON] , були складені акти, зокрема відносно позивача [PERSON] - акт про порушення №0600385947, який був підписаний трьома представниками ПАТ «Запоріжгаз» і з цього часу фактичний об`єм спожитого природного газу визначався позивачу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, а саме в розмірі 9,8 м.куб. на одну зареєстровану особу. Щодо стягнення моральної шкоди зазначають, що позивач не довів завдання йому моральної шкоди, його твердження, що саме від дії представників відповідача, які виразилися у складанні акту про порушення, йому спричинено моральну шкоду та глибокі душевні страждання, є безпідставними. АТ «Запоріжгаз» не порушував норми чинного законодавства та умови Типового договору розподілу природного газу, укладеного з позивачем, а отже відсутні підстави для захисту порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача. За таких підстав просять в задоволені позову відмовити. 22.06.2020р. від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій він наполягає на задоволенні своїх позовних вимог та додатково зазначає, що внаслідок незаконного складання відносно нього працівниками відповідача акту про порушення та збільшення нарахувань за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням в розмірі 9,8 м.куб., йому завдана матеріальна шкода в розмірі 1475грн., яку він не вимагає, оскільки вказана сума в подальшому була зарахована як переплата. Також йому спричинені душевні страждання, через неправомірні дії працівників відповідача він став страждати безсонням, в нього з`явилась нервозність, погіршився загальний стан здоров`я. У свій похилий вік він вимушений витрачати сили на доведення своєї правоти та доведення незаконності дій працівників АТ «Запоріжгаз». Просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 09.09.2020р. підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн. Додатково пояснив, що він, як споживач послуг АТ «Запоріжгаз», жодним чином не порушував умови Типового договору розподілу природного газу, своєчасно оплачував надані послуги, однак відповідач змінив умови договору, безпідставно збільшивши йому нарахування об`ємів спожитого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, поклавши в основу незаконний акт №0600385947 від 22.05.2017р., який був складений представниками відповідача. В зв`язку з цим він втратив спокій та зазнає душевних страждань. Додатково пояснив, що після того, як відповідач збільшив йому нарахування обсягів споживання природного газу, від ПАТ «Запоріжгаз збут» він отримав попередження про можливість відключення його помешкання від постачання газу через наявність заборгованості за новими обсягами. Він вимушений був сплатити вказану в попередженні суму заборгованості, а потім доводити, що вказана сума нарахована йому незаконно, оскільки незаконною є підстава для збільшення нарахування обсягів споживання природного газу. Просив задовольнити його позов в повному обсязі. Представник відповідача АТ «Запоріжгаз» Рибалко Є.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив в задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані документи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] , 1938 р.н., проживає в квартирі [ADDRESS] та є побутовим споживачем зі споживання природного газу. На території м.Запоріжжя господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», яке є правонаступником ПАТ «Запоріжгаз». 22.05.2017 року представниками ПАТ «Запоріжгаз»: майстром дільниці №3 групи ВБСГ Запорізького відділення [PERSON] , слюсарем по експлуатації та ремонту газового устаткування дільниці №3 групи ВБСГ Запорізького відділення [PERSON] , слюсарем по експлуатації та ремонту газового устаткування дільниці №3 групи ВБСГ Запорізького відділення [PERSON] за відмову в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу, про що він був попереджений належним чином рекомендованим листом №zp02.1-СЛ-7928-0517 від 10.05.2017р., був складений акт про порушення №0600385947. Зі змісту вказаного акту вбачається, що він складений за участю споживача [PERSON] на об`єкті - багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] . При цьому зазначено, що [PERSON] від підпису про ознайомлення з актом про порушення, відмовився. Листом АТ «Запоріжгаз» за вих. №zp02.1-СЛ-10674-0617 від 15.06.2017р., вказаний акт про порушення, направлений позивачу [PERSON] за адресою об`єкту споживання: [ADDRESS] з запрошенням на засідання комісії з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ. У листі зазначено, що підставою для складання акту про порушення було те, що 22.05.2017р. з 08.00год. з боку [PERSON] не було забезпечено доступ представників ПАТ «Запоріжгаз» до місця встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу його будинку, а отже мало місце відмова в доступі до нього, внаслідок чого ПАТ «Запоріжгаз» не здійснив за власний рахунок встановлення загальнобудинкового лічильника газу. Відомості про фактичну дату направлення вказаного листа та отримання його споживачем [PERSON] матеріали справи не містять. Протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення ПАТ «Запоріжгаз», яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення №1164 від 04.08.2017р., акти про порушення від 22.05.2017р., складені за об`єктами споживання в будинку [ADDRESS] , зокрема в квартирі позивача [ADDRESS] - задоволені повністю. На звернення [PERSON] , ПАТ «Запоріжгаз» листом за №zp01.3-ЛВ-17887-0817 від 10.08.2020р. повідомили позивачу про відсутність з їх сторони будь-яких порушень діючого законодавства та повідомили, що 22.05.2017р. за адресою: [ADDRESS] за кошти ПАТ «Запоріжгаз» були заплановані роботи по встановленню загальнобудинкового лічильника газу, про що споживачів було повідомлено належним чином, а саме позивачу було надіслано рекомендований лист. 22.05.2017р. представниками ПАТ «Запоріжгаз» відносно нього було складено акт №0600385947, який надіслано на його адресу. За результатами розгляду акту про порушення на засідання комісії 04.08.2017р. було прийнято рішення про його задоволення в повному обсязі. Фактичний об`єм спожитого природного газу споживачу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, а саме в розмірі 9,8 м.куб. на одну зареєстровану особу на місяць. Даних про фактичну дату направлення вказаного листа та отримання його споживачем [PERSON] в матеріалах справи немає. Також судом встановлено, що в листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Запорізької місцевої прокуратури №2 з заявою про вчинення посадовими особами ПАТ «Запоріжгаз» кримінальних правопорушень, передбачених ст.364, 366, 368 КК України, яка була направлена за належністю до Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області. В подальшому, в зв`язку з бездіяльністю уповноважених осіб Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, [PERSON] в лютому 2018 року звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з відповідною скаргою, яка була задоволена 20.02.2018р. Також судом встановлено, що 26.02.2018р. за заявою [PERSON] про вчинення посадовими особами ПАТ «Запоріжгаз» кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №12018080060000555 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України та СВ Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області проводилось досудове розслідування. Постановою слідчого Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 25.02.2020р. вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, однак [PERSON] звернувся до слідчого судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя зі скаргою про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, яка була задоволена 14.05.2020р. Згідно з наданою позивачем довідкою КУ «Запорізький обласний онкологічний диспансер», [PERSON] проходив лікування в урологічному відділені вказаного закладу з 12.10.2009р. по 16.10.2009р., йому проведено операцію, рекомендовано подальше лікування та спостереження у лікаря-онколога. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на, зокрема, захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону, держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом ст.21 Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення (п.2 ч.1 ст.21). Відповідно до пунктів 3, 4, 7 ч.1 ст.21 вказаного Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору; ціну продукції визначено неналежним чином. Відповідно до приписів ст.22 Закону, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р., який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017р., який введено в дію з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а споживач - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 3 Закону №1875-IV від 24.06.2004р. (чинній на час виникнення спірних правовідносин) предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Згідно з ч.1, 2 ст.19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пунктом 1 ч.1 ст.20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п.1 ч.2 ст.21 Закону №1875-IV від 24.06.2004р. виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Згідно зі ст.32 вказаного Закону, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно з п.5 ч.2 ст.7, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017р. (введений в дію з 01.05.2019р.), індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. за №2492 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС). Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС (тут і надалі, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Згідно пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП 30.09.2015р. за № 2498, цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Згідно з пунктом 2.1 Типового договору, оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 2,3 ст.18 Закону України «Про ринок природного газу» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу» визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу. Підпунктом «а» п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Частиною 1 ст.5 цього Закону, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що в разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року. Згідно з п. 10 гл. 2 розділу Х Кодексу ГРС встановлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно з пп.5 ч.2 гл.2 розділу ХІ Кодексу ГРС до порушень, внаслідок яких Оператор ГРМ змінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого Оператор ГРМ не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу. Згідно з п.6 гл.3 розділу ХІ Кодексу ГРС, у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення. Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу. При цьому представник оператора газорозподільної системи в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується. Абзацом 7 п. 3 гл. 4 розділу IX Кодексу ГРС передбачено, що якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу. У главі 5 Розділу ХІ Кодексу ГРС (станом на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу. Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення. У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: або більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; або представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи. Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об`єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб. У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення про це робиться відмітка в обох примірниках акта про порушення, один з яких надсилається споживачу (несанкціонованому споживачу) рекомендованим поштовим відправленням. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до таких висновків. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», є Оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, а позивач є споживачем природного газу. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач [PERSON] приєднався до Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ. Відповідно до умов Типового договору, АТ «Запоріжгаз», як Операторо ГРМ, взяло на себе зобов`язання постачати природний газ позивачу, який є споживачем в необхідних об`ємах (обсягах), а позивач взяв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Наведеними вище спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим) від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача. При цьому законодавством не розмежовано поняття «об`єкт споживача», що в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 591/393/17 (провадження № 61-13395св18). Отже, законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення лічильника газу - і квартирного, і загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням. При цьому АТ «Запоріжгаз» не було доведено факту здійснення позивачем, як побутовими споживачем природного газу, правопорушення у вигляді повної відмови від встановлення за рахунок Оператора ГРМ лічильників природного газу: як індивідуального, так і загальнобудинкового. Зокрема, дані про те, що позивач заперечив проти встановлення індивідуального лічильника газу, в матеріалах справи відсутні. В статтях 5, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку газу» відсутні будь-які положення, які б передбачали встановлення для однієї категорії споживачів виключно індивідуальних газових лічильників, а для іншої категорії споживачів загальнобудинкових приладів обліку газу, а тому слід прийти до висновку, що відповідно до цього Закону Оператор ГРМ не вправі одноособово вирішувати питання, який саме газовий лічильник має бути встановлений для споживача, індивідуальний чи загальнобудинковий і споживач може нести встановлену законом відповідальність лише за відмову від встановлення газового лічильника як у всьому будинку, так і у своє помешкання. Незважаючи на вищезазначене, нарахування обсягів спожитого газу за нормами споживання 9,8 куб.м ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», здійснив позивачу саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові позивача від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», в порушення вимог статей 526, 626, 629, 651 ЦК України, в односторонньому порядку змінив умови договору, укладеного із позивачем в частині збільшення режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого газу. Підставою для таких змін стало складання відносно позивача акту про порушення №0600385947 від 22.05.2017р. Складання відносно позивача акту про порушення та нарахування позивачу вартості спожитого газу на підставі граничних об`ємів споживання в зв`язку з не встановленням в будинку позивача ЗВОГ через непогодження цього питання із мешканцями будинку, без належного забезпечення встановлення позивачу індивідуального лічильнику газу, безпосередньо порушує права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем. Отже суд прийшов до висновку про порушення відповідачем прав позивача як споживача природного газу. Також суд враховує те, що акт про порушення №0600385947 від 22.05.2017р., складений відносно позивача [PERSON] , не відповідає вимогам Кодексу ГРС, оскільки містить відмітку про відмову позивача [PERSON] від підписання акта про порушення, але не містить даних ні про фіксування вказаного факту відеозйомкою, ні про підписання його крім представника Оператора ГРМ, ще однією незаінтересованою особою (представником власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування тощо), за наявності яких він вважався би дійсним. Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами позивача [PERSON] про протиправність дій представників ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», щодо складання відносно нього акту про порушення в зв`язку з незгодою на встановлення в багатоквартирному будинку ЗВОГ та зміни позивачу режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого газу з травня 2017 року в бік збільшення. Доводи представника відповідача про те, що ПАТ «Запоріжгаз», правонаступником якого є АТ «Запоріжгаз», не порушував норми законодавства та умови Типового договору розподілу природного газу, укладеного з позивачем, суд вважає необґрунтованими. Оцінюючі доводи позивача щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що вищевказаними протиправними діями представників відповідача, позивачу, як споживачу послуг, було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та певному дискомфорті, які призвели до додаткових зусиль організації його життя. Судом враховуються пояснення позивача про те, що такі обставини негативно вплинули на його звичайний життєвий ритм та негативно позначилися на його загальному психологічному стані та стані здоров`я, зокрема у нього погіршився сон, він постійно нервує та хвилюється, витрачає свій час на звернення за захистом своїх прав до правоохоронних органів, прокуратури та судів. Згідно з ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. За нормою п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Отже, право споживача на відшкодування моральної шкоди не пов`язується виключно із заподіянням продукцією небезпеки для життя і здоров`я людей. Згідно з п. 15, 19 ст.1 цього Закону: 15) недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); 19) продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Виходячи з аналізу наведених правових норм суд вважає, що зміна відповідачем АТ «Запоріжгаз» в односторонньому порядку умов Типового договору, укладеного із позивачем в частині безпідставного збільшення режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого газу, є недоліком продукції (неналежним наданням послуги) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу таким неналежним наданням послуги. При цьому суд враховує, що Закон України «Про захист прав споживачів» не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказаний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду № 216/3521/16-ц від 01.09.2020р. Отже, суд прийшов до висновку, що внаслідок протиправних дій представників відповідача та порушення відповідачем умов споживчого договору, укладеного між сторонами, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, при яких вона була заподіяна, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення), стан здоров`я позивача та його похилий вік, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає, що з АТ «Запоріжгаз» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 3000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. Визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. суд вважає суттєво завищеним, необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. Повний текст рішення складений 15.10.2020 року.

Outcome: partial