Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON], від імені якої діє [PERSON], до [PERSON], в якому, з урахуванням поданої 02 жовтня 2015 року заяви про уточнення позовних вимог, просить постановити рішення, яким визнати безпідставною відмову відповідача на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього сина [PERSON], [INFO], та дозволити [PERSON], без згоди та супроводу батька - [PERSON], тимчасовий виїзд малолітнього сина - [PERSON], [INFO], за кордон у Сполучені Штати Америки у супроводі матері на період з 01 червня 2016 року по 01 червня 2017 року. В обгрунтування позовних вимог [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], зазначав, що 21 вересня 2005 року у сторін народився син [PERSON], який зареєстрований та проживає з матір'ю - позивачем [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає окремо. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року було вирішено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно. Позивач [PERSON] бажає одружитися з громадянином США - [PERSON], який постійно проживає у м. Дублін, та для цього потрібно оформити візу нареченої і поїхати у США. Щоб не залишати сина [PERSON] без нагляду, позивач [PERSON] бажає його взяти з собою. Така подорож матиме велике значення для духовного та фізичного розвитку дитини, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку надає наречений, позивач [PERSON] матиме можливість показати дитині іншу країну. Сама дитина підтримує бажання позивача одружитися з [PERSON] та бажає поїхати з мамою у США. Дитина вивчає англійську мову, а відвідування школи у США надасть можливість покращити її. Однак, незважаючи на це, батько дитини безпідставно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за межі України. При цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». Відповідно до ст. 3 цього Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст.2 Закону. За змістом ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 150 Сімейного кордексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Положеннями ст. 155 цього Кодексу передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 3,6 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив та 31 серпня 2015 року пред'явив в суд зустрічний позов до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в якому просив постановити рішення визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з ним, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], передавши йому дитину на виховання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2015 року зустрічний позов [PERSON]. було залишено без розгляду з підстави, передбаченої п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України, оскільки [PERSON] подав заяву про залишення свого позову без розгляду. В судовому засіданні представник [PERSON] та допитана в якості свідка позивач [PERSON] позов підтримали, зіславшись на обставини, які вкладені в позовні заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та пояснили, що позивач [PERSON] зазначає, що бажає одружитись з громадянином США і це потягне за собою її постійне проживання в цій країні, однак позовній заяві вона просить дозволити тимчасовий дитини. Позивач [PERSON] сама ніколи не була в США та не бачила умов, в яких вона та син [PERSON] будуть проживати. В матеріалах справи немає даних про те, що документи, які передані [PERSON] є легалізованими компетентними органами США. Він, [PERSON], не буде заперечувати проти виїзду сина [PERSON] в США, однак таку згоду дасть за умови, що позивач [PERSON] спочатку зареєструє шлюб з громадянином США [PERSON]. Просять у задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки і піклування - Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Тузяк І.І., яка була залучена до участі в справі в якості третьої особи, в судовому засіданні позов підтримала, зіславшись на доводи, які викладені в долученому до справи «Висновку органу опіки та піклування про розв'язання спору між [PERSON] та [PERSON] щодо тимчасового виїзду за кодон малолітнього [PERSON] без згоди батька» від 30.12.2015 р. №33-вих.-2600. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи - Личаківської районної адміністрації Львівської міської, пояснення малолітнього [PERSON], показання свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку. що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON] в приватизованій двокімнатній квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає окремо в квартирі [ADDRESS]. Висновком Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 01 жовтня 2015 року за №33-зв.-1341 визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], за місцем проживання матері [PERSON] 26 листопада 2014 року Личаківським районним судом м. Львова було постановлено рішення, яке було змінено рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2015 року, про стягнення з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] в твердій грошовій сумі. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями сторін і їх представників, долученими до справи довідками з їх місць проживання, копіями рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2014 року, свідоцтва про народження малолітнього [PERSON], висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 01 жовтня 2015 року за №33-зв.-1341 та ці обставини в судовому засіданні ніким з учасників процесу не оспорювались. В судовому засіданні встановлено, що в лютому 2015 року позивач [PERSON] в м. Львові познайомилась з громадянином США [PERSON], який раніше постійно проживав в м. Львові, був громадянином України а в даний час проживає в м. Дублін штату Огайо в США. Вони мають з [PERSON] мають намір та для цього потрібно оформити візу нареченої та поїхати у США. Щоб не залишати сина [PERSON] без нагляду, вона бажає взяти дитину тимчасово разом з собою, однак відповідач [PERSON], який проживає окремо, не бажає дати згоду на виїзд дитини з України. На підтвердження вищевказаних обставин позивач [PERSON] надала суду заяву [PERSON] від 13 травня 2015 року, його копію паспорта з відміткою про перетинання кордону України, а в процесі судового розгляду справи також надала копію петиції за №А208326161, квитанцію №WAC1590530553 про присвоєння статусу нареченої іноземки та відмітку про затвердження цієї петиції 14 грулня 2015 року з офіційної веб-сторінки Міністерства національної безпеки Служби громадянства та імміграції США. Вищезазначені факти щодо обставин знайомства позивача [PERSON] з [PERSON], наміру подальшого їх одруження та потребу у зв'язку з цим поїхати за кордон стверджуються показаннями позивача [PERSON] та матері [PERSON] - [PERSON], які були допитані в судовому засіданні в якості свідків. Крім цього позивач [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON], який проживає та працює в м. Дублін в США, має можливість забезпечити їхнє з дитиною проживання за кордоном, оскільки має стабільний дохід та місце проживання. Це підтверджується документами долученими до позовної заяви та долученими в ході розгляду справи, зокрема: копією форми W-2 Декларація про зарплату та податки, копією документу про оренду та копією Акту про заселення з перекладами на українську мову. З показань малолітнього [PERSON], які були дані в судовому засіданні в присутності педагога [PERSON], вбачається, що він бажає з матір'ю тимчасово поїхати в США до маминого нареченого п. [PERSON], батьки якого проживають у м. Львові. Нареченого матері він знає, з ним спілкувався та про останнього в нього склалося гарне враження. З пояснень представника органу опіки і піклування [PERSON] та долученого до справи «Висновку органу опіки та піклування про розв'язання спору між [PERSON] та [PERSON] щодо тимчасового виїзду за кодон малолітнього [PERSON] без згоди батька» від 30.12.2015 р. №33-вих.-2600 видно, що орган опіки та піклування вважає за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд в США малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідно до положень ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 2 ст. 150 зазначеного Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, згідно з якими, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, оскільки надання дозволу на тимчасовий виїзд в США малолітнього сина [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. Доводи відповідача [PERSON] в заперечення позову, на думку суду. є непереконливими, вони спростовуються зібраними у справі доказами, а тому такі доводи суд не може взяти в основу свого рішення і відмовити у задоволенні позову.

Outcome: approved