Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту Ѕ частки спадкового майна. Свої вимоги мотивувала тим, що на праві приватної спільної власності є власником Ѕ частини однокімнатної квартири [ADDRESS] . Іншим власником Ѕ квартири є батько [PERSON] . По факту визнання безвісно відсутнім [PERSON] 29.01.2013 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС в Київській області був складений протокол впізнання невідомого чоловіка № 184/2007 року. 24.04.2013 року було отримане свідоцтво про смерть [INFO] [PERSON] . Маючи намір оформити спадщину, а також здійснити реєстрацію права власності на житло [PERSON] стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт та відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. Також вказала, що 11.09.2020 року звернулася до Києво-Святошинського районного ВДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ ) у Київській області із заявою про зняття арешту з вищевказаної квартири у зв`язку зі смертю боржника, але отримано відмову з підстав того, що матеріали виконавчого провадження знищені, правових підстав для звільнення майна боржника та оголошення на його відчуження з-під арешту у відділі відсутні. Враховуючи викладене просила суд зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 29849789, виданий 11.04.2008 року, реєстраційний номер обтяження 515/5 від 11.04.2008 року. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2021 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд задовольнити позов. У судове засідання відповідач не з`явився, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення до суду не надходило. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер батько [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області. Після смерті відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка належить померлому [INFO] [PERSON] . Встановлено, що позивач не може оформити свої спадкові права у зв`язку з наявністю в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешту на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , який накладений на підставі постанови № 515/5, 11.04.2008 року Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3429, виданого 11.12.2007 року Києво-Святошинським районним судом Київської області. Відповідно до відповіді Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21.09.2020 року № 55929 вбачається, що матеріали виконавчого провадження яким накладено арешт знищені - правових підстав для звільнення майна боржника та оголошення заборони на відчуження з-під арешту у відділі відсутні. Разом з тим, згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Коломійця Н.П. від 30.12.2011 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3429, виданого 11.12.2007 року Києво-Святошинським районним судом Київської області закінчено та припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, враховуючи відсутність виконавчого провадження відносно [PERSON] на виконанні у Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в межах якого було накладено арешт на майно, з огляду на наявність в матеріалах справи копії постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Коломійця Н.П. від 30.12.2011 року, згідно якої виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3429, виданого 11.12.2007 року Києво-Святошинським районним судом Київської області закінчено та припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення, проте арешт фактично не знятий, наявність вказаного арешту майна порушує право власності позивача та позбавляє можливості оформити свої спадкові права після смерті свого батька [PERSON] . Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: approved