Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON], треті особи: [PERSON], Відділ реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Вишневої міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 березня 1975 року на підставі рішення виконавчого комітету Києво- Святошинської районної ради батьку позивача [PERSON] на сім»ю з чотирьох чоловік, а саме на [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виданий ордер № 007915 на право занняття житлового приміщення загальною площею 29,9 кв.м., що складається із двох кімнат в ізольованій квартирі [ADDRESS]. Позивач вказує, що на даний час в спірній квартирі зареєстрований він,його дружина - [PERSON], сини - [PERSON] та [PERSON]. До того ж, позивач вказує, що відповідач з 2010 року добровільно залишив зазначене місце проживання та не проживає в спірній квартирі понад п»ять років. Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд: визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] В судове засідання позивач не з»явився. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, повноважних представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомляв, не зважаючи на те, що були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Третя особа Відділ реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Вишневої міської ради звернулась до суду із клопотанням про слухання справи за їхньої відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомляла. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України, суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК України). Судом встановлено, що 17 березня 1975 року на підставі рішення виконавчого комітету Києво- Святошинської районної ради батьку позивача [PERSON] на сім»ю з чотирьох чоловік, а саме на [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виданий ордер № 007915 на право занняття житлового приміщення загальною площею 29,9 кв.м., що складається із двох кімнат в ізольованій квартирі [ADDRESS]. Згідно довідки форми №3 від 27.05.2016 р. за № 1022, виданої Відділом реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Вишневої міської ради в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (наймач), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син),[PERSON] (син). В обґрунтування своїх вимог позивач надав суду акти від 26.12.2012 р. за № 1/09-971, від 15.05.2013 р., за № 1/09-464, від 23.12.2013 за № 1/09-980, від 14.07.2014 р. за № 1/04-626 складені депутатами Вишневої міської ради VІ скликання, підписані сусідами та завірені печаткою Вишневої міської ради, з яких вбачається, що відповідач в спірній квартирі не проживає з 2010 року. Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд звертає увагу на те, що предметом доказування у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є добровільність виїзду громадянина в інше місце проживання та не проживання у жилому приміщенні понад шести місяців, такі данні підтверджуються належними та допустимими доказами, які відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних у судовому засіданні як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерті. Як вбачається з матеріалів справи позивач надав суду акти від 26.12.2012 р. за № 1/09-971, від 15.05.2013 р., за № 1/09-464, від 23.12.2013 за № 1/09-980, від 14.07.2014 р. за № 1/04-626, на підтвердження не проживання, відповідачів в спірній квартирі. Таким чином, акти від 26.12.2012 р. за № 1/09-971, від 15.05.2013 р., за № 1/09-464, від 23.12.2013 за № 1/09-980, від 14.07.2014 р. за № 1/04-626 належним чином затверджені печаткою Вишневої міської ради , доводить факт не проживання відповідачів в квартирі більше двадцяти років, тому відповідають вимогам їх належності та допустимості, як це зазначено в ст.ст. 57-59 ЦПК України, що дає суду підстави дійти висновку про відсутність відповідачів в спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних на те причин. Разом з тим, суд звертає увагу на те що в межах розгляду даної справи та оцінюванні доказів наданих сторонами у справі, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі [PERSON] and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі [PERSON] v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі [PERSON] v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Отже, відповідачі, будучи зареєстрованими в жилому приміщенні, там не проживають, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігають, жилою площею не цікавляться, витрат по її утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ними право користування жилим приміщенням, не вчиняють. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.03.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» /з наступними змінами / роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України ) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України у суду є всі підстави визнати відповідача [PERSON] такими, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]

Outcome: approved