Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 11 червня 1994 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини фактично між ними припинені, тривалий час вони проживають окремо. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім»ї є неможливим. Тому, звернулася до суду з даним позовом. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити, та не змінювати їй шлюбне прізвище. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу в підготовчому судовому засіданні без його участі. Зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 11 червня 1994 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 168, що підтверджується Свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим повторно 30 січня 2001 року. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим повторно 26 квітня 2010 року. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved