Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті бабки [PERSON]. При цьому вказала, що після смерті бабусі відкрилась спадщина на належне їй майно до якої входить 2/5 частини житлового будинку № 6 в м. Берегове по вул. Міговка. З метою оформлення спадщини за померлою бабкою, позивачка звернулась до Берегівської нотаріальної контори. Однак листом від 11.10.2017 року їй було розяснено про необхідність звернення до суду для надання додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки строк для прийняття спадщини на момент звернення був пропущений. Строк прийняття спадщини позивачка пропустила оскільки являється угоркою і про наявність даного строку їй не було відомо. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Та просив їх задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позовної заяви відмовити, оскільки позивачка пропустила строк не з поважних причин та вже зверталась до суду з аналогічним позовом і їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з огляду на наступне. Відповідно до частини першої\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15. Позовні вимоги мотивовано мотивовані тим, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а позивачка не реалізував право на прийняття спадщини через нерозуміння державної мови, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Тому суд не може погодитися з доводами позивачки про наявність у останьої об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті бабки. Народившись, навчаюсь та проживаючи на території України, де державною мовою є українська і переважна кількість громадян вільно володіють нею, існує інститут правової допомоги та перекладу, позивачка мала можливість вчинити дії щодо прийняття спадщини шляхом подачі нотаріусу, а тому підстав для задоволення позову немає. В судовому засіданні також не знайшли підтвердження обєктивними доказами позивача про неправомірні дії нотаріуса щодо створення перешкод позивачу у прийняття спадщини, шляхом не розяснення прав позивачки та наслідки пропуску строку прийняття спадщини, а також процесуальні строки, оскільки як встановлено в судовому засіданні 27 березня 2018 року постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області заочне рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 06.11.2017 року було скасовано, у позові [PERSON] до Територіальної громади м. Берегова в особі Берегівської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було відмовлено. Тобто фактично позивачка вже зверталась з аналогічним позовом і їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог. При цьому слід відмітити одночасно дотримання принципу «пропорційності», визначено практикою застосування норм права Європейським судом з прав людини передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Доводи позивача викладені в позовній заяві та озвучені представником в судовому засіданні не дають підстав для висновку, що суд може визначити позивачу [PERSON] додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. У зв'язку з наведеним,\~ суд приходить до висновку про відсутність у позивача об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті бабки. Європейський суд з прав людини вказав, що пункту першого статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи\~(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed