Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

У травні 2015 року Позивач звернувся до суду, з вказаним позовом до відповідача, в якому просив суд в рахунок погашення заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором № 9401016/1-2013 від 04 лютого 2013 року в розмірі 245\~547,81 грн. звернути стягнення на автомобіль марки MERSEDES-BENZ, модель GL350, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) WDC1648221А761502, колір - чорний, рік випуску - 2011, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 30 вересня 2011 року, що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК061910, виданого Дніпропетровським ВРЕР-1 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, шляхом його продажу Позивачем та укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Початкову ціну продажу у разі реалізації автомобілю на публічних торгах у порядку виконавчого провадження встановити на рівні цін не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути суму судового збору в розмірі 2\~455,48 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.02.2013 між [PERSON] (надалі - Позичальником) та позивачем було укладено кредитний договір № 9401016/1-2013, (надалі Договір), відповідно до умов якого [PERSON] надав Позичальнику кредит у розмірі 320 000,00 грн. на ремонт приміщення під 23% річних, з терміном погашення кредиту до 03.02.2015 року. У забезпечення виконання зобовязання за Кредитним договором, між банком та Відповідачем по справі було укладено договір застави транспортного засобу № 941/4-2013 від 04.02.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 208 (надалі Договір застави), відповідно до умов якого Відповідач передав у заставу Банку автомобіль марки MERSEDES-BENZ, модель GL350, реєстраційний номер [NUMBER], що належить Відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК0619100. 04.02.2013 року було проведено державну реєстрацію обтяження предмета застави. Позичальник протягом строку дії кредитного договору порушував умови щодо повного та своєчасного погашення кредиту та процентів за користування кредитом. В кінцевий термін погашення кредиту 03.02.2015 року Позичальник своїх зобовязань не виконав, кредит не повернув. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору за порушення зобовязання позичальник повинен сплатити неустойку. Таким чином, станом на 16.03.2015 року у позичальника утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 245\~547,81 грн. з яких: 175\~667,94 грн. заборгованість по тілу кредиту, 69\~323,39 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 556,48 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів. Відповідно до п. 20 договору застави, в разі невиконання Позичальником Основного зобовязання Заставодержатель має право вилучити у заставодавця предмет застави та звернути на нього стягнення і задовольнити за рахунок цього майна свої вимоги. Враховуючи наведене просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, просив розгляд справи провести у його відсутність, та не заперечував проти заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою місця проживання, вказаною у довідці Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України, разом з цим, повідомлення суду повернулось неврученим з відміткою пошти за закінчення терміну зберігання. За вказаних обставин, у зв'язку з відсутністю відповідача за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, відповідач в силу абз. 5 ч. 5 ст.74 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим, в судове засідання 17.07.2015 не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не направив. За цих обставин, суд на підставі ч.1\~ст.224 ЦПК України, з огляду на письмову заяву представника позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність представника позивача і відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 04 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кліринговий дім» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 9401016/1-2013, (надалі Договір), за умовами якого [PERSON] надав Позичальнику кредит у розмірі\~320\~000,00 грн. терміном до 03 лютого 2015 з процентною ставкою 23,0 % річних (а.с. 8-12). Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав та надав позичальнику обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується заявою на видачу готівки № 3000946/13 від 04.02.2013 року, на суму 172\~000,00 грн. (а.с. 19), заявою на видачу готівки № 3027975/13 від 08.02.2013 року, на суму 98\~000,00 грн. (а.с. 20), заявою на видачу готівки № 3098136/13 від 21.02.2013 року, на суму 50\~000,00 грн. (а.с. 21). У відповідності до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1\~ст. 1049 Цивільного кодексу України\~Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов'язання з боку Відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом\~ст. 611 Цивільного кодексу України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч.3 ст. 549, ч.2 ст. 551 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору, за прострочення погашення кредиту, в тому числі кінцевого погашення кредиту або дострокового кінцевого погашення кредиту, на умовах встановлених цим договором, та/або процентів, в тому числі у випадку дострокової сплати процентів, а також належних до сплати комісій, Позичальник сплачує Банку неустойку з розрахунку подвійної процентної ставки (у відсотках річних). Зазначеної у пункті 2.3 цього Договіру. У звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором в нього виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості станом на 16.03.2015 року становить 245\~547,81 грн. та складається з: заборгованість по тілу кредиту 175\~667,94 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 69\~323,39 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів 556,48 грн. (а.с. 26). 12.11.2014 на адресу позичальника. [PERSON], Банком направлено лист-вимогу вих. № 04-07/2631 від 12.11.2014 року щодо повернення кредитних коштів, (а.с. 24). Позичальник на вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором не відреагував, та грошові кошти не сплатив. Оскільки позичальник у встановленому Кредитним договором порядку та строки, кредит та нараховані відсотки за користування ним в добровільному порядку не сплачує, наявна у нього заборгованість підлягає стягненню примусово, з урахуванням нарахованої позивачем пені. Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем та відповідачем, [PERSON] 04.02.2013 року було укладено Договір застави транспортного засобу № 941/4-2013, відповідно до умов якого Відповідач передав у заставу Банку автомобіль марки MERSEDES-BENZ, модель GL350, тип - легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) WDC1648221А761502, колір - чорний, рік випуску - 2011, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 6-7). Зазначений автомобіль належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САК061910, виданого Дніпропетровським ВРЕР-1 УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області 30 вересня 2011 року (а.с. 14). Державну реєстрацію обтяження Предмету застави проведено 04.02.2013 року, що підтверджується витягом з ДРОРМ № 39841971 від 04.02.2013 року. (а.с. 13). За умовами вказаного договору застави, цей Договір забезпечує виконання зобов'язань, що випливають з Кредитного договору № 9401016/1-2013 (та або змін, доповнень, додаткових угод, які будуть укладені між сторонами в майбутньому і які будуть невід'ємною частиною зобов'язання) по поверненню кредиту, наданого на ремонт житлового приміщення в сумі 320000,00 грн. з кінцевим строком погашення кредиту до 03 лютого2015 року, із сплатою 23,0 % річних за його користуванням в строки і в сумах, встановлених основним зобов'язанням, а також сплати можливої неустойки, а також відшкодуванню збитків, завданих заставодержателю порушенням основного зобов'язання, необхідних витрат на утримання переданого в заставу майна, неодержаних заставодержателем доходів внаслідок невиконання чи неналежного виконання основного зобов'язання, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет застави. Пунктом 20 вказаного договору застави передбачено, що в разі невиконання позичальником основного зобовязання та в разі невиконання заставодавцем умов цього договору, заставодержатель має право вилучити у заставодавця предмет застави та звернути стягнення на нього і задовольнити за рахунок цього майна свої вимоги. Статтями\~589\~та\~590 ЦК України\~передбачено, що у разі невиконання зобов'язання у встановлений строк, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.1\~ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з встановлених судом обставин, суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави підлягають задоволенню, з огляду на положення\~ст. 19 Закону України «Про заставу», згідно якої передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. За прписами частини 3 статті 24 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. На виконання зазначених вимог закону позивачем було 11.11.2014 року зареєстровано звернення стягнення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом з ДРОРМ № 45588987 від 11.11.2014 року (а.с. 15). Згідно умов Договору застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Відповідно до ст. 27Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Позивач, 20.11.2014 року направив відповідачу лист-вимогу № 04-07/2686 з повідомленням, що у разі непогашення заборгованості у встановлений строк, буде розпочата процедура задоволення вимог кредитора за рахунок звернення стягнення на предмет застави. А також було повідомлено про реєстрацію звернення стягнення на предмет застави у ДРОРМ (а.с. 22). Крім того, відповідно до\~ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави в тому числі із застосуванням однієї із процедур, передбачених\~ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Таким чином, з урахуванням викладеного, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме, сплачена сума судового збору у розмірі 2\~455,48 грн. На підставі ст.ст.\~525, 526, 549, 551, 589, 590, 610-612, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 23-27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», та

Outcome: approved