Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 27.04.2006 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, у порушення умов договору відповідачка не повернула своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку із чим, станом на 31.10.2020 року має заборгованість у сумі 13748,01 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 3365,00 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 10383,01 грн. На підставі цього АТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 13748,01 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв`язку з неявкою відповідачки. Відповідачка у судове засідання не з`явилася з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Повістки про виклик відповідачки [PERSON] , на підставі ч.10 ст.187 ЦПК України, були опубліковані на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою суду від 12.04.2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 27.04.2006 року [PERSON] звернулася до ЗАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 27.04.2006 року, згідно якої 17.05.2006 року отримала кредит у розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку із чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк». У свою чергу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв`язку із чим на підставі рішення Єдиного акціонера банку від 21.05.2018 року змінено найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк». Відповідачка власним підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умов), а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вказаний договір був укладений у порядку, передбаченому статтею 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання визнається договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов після отримання позивачем від відповідача необхідних документів та Заяви, позивач проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і банк дає право відповідачу в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання кредитного Договору є прямою та безумовною згодою відповідача стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем. Згідно із п.6.5. Умов, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.5.3 Правил, строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафта, який виник за такими картами, наведений в Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування), яка є невід`ємною частиною Договору та встановлюються цим пунктом. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості, жодного разу [PERSON] не сплачувала сум погашення за наданим кредитом. Відтак, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачка зобов`язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує. Відповідно до ст.610 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання. Згідно із п.6.6. Умов в разі невиконання зобов`язання за Договором на вимогу позивача, відповідач зобов`язаний виконати зобов`язання по поверненню Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплаті винагороди Банку. Згідно із розрахунком заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідачки за кредитним договором б/н від 27.04.2006 року, станом на 31.10.2020 року становить 13748,01 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 3365,00 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом - 10383,01 грн. Враховуючи, що з 17.05.2006 року відповідачка не вносить щомісячних платежів, в тому числі не сплачує проценти за користування кредитом, позивач обґрунтовано відповідно до п.6.6. Умов звернувся до суду з позовом про стягненням заборгованості в примусовому порядку. Щодо нарахування і стягнення процентів від суми кредиту суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено ст.1049 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року №2121-III (далі - Закон). Відповідно до статті 2 Закону, банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання сплати процентів та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч.2 ст.1054 ЦК України до правовідносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що у період з 17.05.2006 року по 31.05.2019 року позивачем застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 36,00% річних. Згідно із заявою [PERSON] від 27.04.2006 року, Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та позовною заявою, за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 3% на місяць, що дорівнює 36,00% на рік (12 місяців х 3%). Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентам, виходячи із умов договору, є правильним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за вказаним кредитним договором відповідачка [PERSON] має заборгованість перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» по процентам за користування кредитом в розмірі 10383,01 грн. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням переліченого, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в повному обсязі відносно заборгованості за кредитом - 3365,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10383,01 грн., а всього на загальну суму 13748,01 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved