Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №492814 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0023 га за цільовим призначенням для гаражного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . На зазначеній земельній ділянці [PERSON] побудовано гараж № [NUMBER] та погріб під гаражем, проте попередньо забудовником не було отримано дозвіл на виконання робіт у інспекції Державної архітектурно будівельної інспекції (ДАБІ). 13 серпня 2020 року листом №1016-.20/2/140 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області відмовив [PERSON] у прийнятті в експлуатацію збудованого ним гаража, мотивуючи тим, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане лише за рішенням суду. [PERSON] звернувся до Пирятинської міської ради Полтавської області з заявою про видачу йому містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки кадастровий номер 5323810100:50:023:0369 площею 0,0023 га за цільовим призначенням для гаражного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] , проте йому було відмовлено у зв`язку з наявним закінченого будівництвом об`єкта. Позивач просить визнати за ним право власності на гараж № [NUMBER] загальною площею 22,3 кв.м. та погріб під ним, які розташовані на належній йому земельній ділянці (кадастровий номер 5323810100:50:023:0369) площею 0,0023 га за цільовим призначенням для гаражного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] . 07.06.2021 до суду від третьої особи Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, надійшли пояснення по справі. Останні мотивовані тим, що Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області заперечує проти задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав: частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття збудованого майна до експлуатації; 3) державна реєстрація прав. За змістом статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тошо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття /до експлуатації. Відповідно до пункту 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суд) України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № б «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд мас виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону). Відповідно до частини 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником «повідомлення» про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно з частиною 7 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ч., ч. 1, 2 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом» наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року (надалі Порядок № 461). Представник позивача [PERSON] адвокат Ковтун М.В. у судовому засіданні підтримав вимоги викладені у позовній заяві у повному обсязі. Додаткового зазначив, що гараж будувався його довірителем власними силами (господарським способом), що також підтверджується Звітом про проведення технічного обстеження. Крім того, про спосіб виконаних робіт та найменування особи, що їх виконувала зазначено у Декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта ним є позивач [PERSON] . Представник відповідача Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій зазначив, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду та просив провести слухання справи без його участі. Представник третьої особи у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у поясненнях по справі. Додатково зазначила, що позивачем не надано доказів, що будівництво було здійснено саме ним, а не іншою особою. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст.ст. 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Частиною першою статті 15\~ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328\~ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Суд, вислухавши учасників, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер: 5323810100:50:023:0369, цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0023 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить державний акт серія ЯМ № 492814 від 24.10.2012 (а.с. 8). На зазначеній земельній ділянці [PERSON] у 1991 році побудовано гараж [ADDRESS] та погріб під гаражем, проте попередньо забудовником не було отримано дозвіл на виконання робіт у інспекції Державної архітектурно будівельної інспекції (ДАБІ). Після завершення будівництва був виготовлений технічний паспорт (а.с. 9-13). Виходячи зі змісту статей 331, 375, 376, 380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376\~ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам. Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи звертався позивач до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними. Позивачем на адресу Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області було направлено декларацію про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта, на яке визнано право власності за рішенням суду (а.с. 11-13). 13 серпня 2020 року листом №1016-1.20/2/140 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області відмовив [PERSON] у прийнятті в експлуатацію збудованого ним гаража, мотивуючи тим, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане лише за рішенням суду (а.с. 18). [PERSON] звернувся до Пирятинської міської ради Полтавської області з заявою про видачу йому містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки кадастровий номер 5323810100:50:023:0369 площею 0,0023 га за цільовим призначенням для гаражного будівництва, що розташована за адресою [ADDRESS] , проте йому було відмовлено у зв`язку з наявним закінченого будівництвом об`єкта (а.с. 19). Так, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України, відповідно до якої, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376\~цього Кодексу (ч. 4 ст. 375 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.\~376\~ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. З диспозиції норми ч. 1 ст.\~376\~ЦК України випливає, що за наявності недотримання забудовником хоча б одного припису, який міститься в ній, будівництво вважається самочинним. Відповідно до ч. 2 ст.\~376\~ЦК України особа, яка здійснила (або здійснює) самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Разом з тим, законодавець в частині п`ятій цієї статті закріпив право особи, яка здійснила самочинне будівництво, звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване на власній земельній ділянці нерухоме майно, при умові, що воно є завершеним і цим будівництвом не порушено права інших осіб. Однак, загальною вимогою і підставою для можливого «узаконення» самочинного будівництва в судовому порядку залишається виконання особою приписів, встановлених ч. 1 ст. 376 ЦК України, тобто отримання належних дозволів та висновків в адміністративному порядку на відповідність здійсненого будівництва державним будівельним, санітарним та іншим нормам, як це вимагається для прийняття будівництва в експлуатацію. Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» визначений механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (надалі Порядок №461). Пунктом 10 вказаного Порядку № 461 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Технічне обстеження проводиться субєктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі виконавці). На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку до цього Порядку. У пункті 14 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що на підставі ч. 3 ст.\~376\~ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК). Відповідно до наданої суду копії Звіту про проведення технічного обстеження від 20.02.2020 виготовленого експертом ПП «Бюро послуг і консультацій», була встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації самочинно зведеної позивачем споруди (а.с. 20-31). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 по справі № 623/3999/18. Відповідно до листа Виконавчого комітету Пирятинської міської ради, останні заперечень щодо розгляду даного спору не висловлювали. Таким чином, суд не знайшов підстав щодо порушення [PERSON] прав інших осіб. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що [PERSON] надано достатньо доказів того, що будівництво велося ним самостійно з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а наявність у матеріалах справи таких доказів дає всі підстави встановити можливість надійної та безпечної експлуатації самочинно побудованого гаража. На підставі ст.ст. 328, 331, 376, 392 ЦК України,

Outcome: approved