Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 2008 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] та [INFO] у них народився син [PERSON] , який на даний час проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Оскільки позивач самостійно не має можливості забезпечити для сина належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, тому остання, посилаючись на норми права, які містяться у ст.ст. 150, 180-183 Сімейного кодексу України, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 3500 гривень щомісячно, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, позивач зазначає, що відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід та його стан здоров`я дозволяє працювати, що просить врахувати при вирішенні питання щодо розміру аліментів. 18 серпня 2021 року позивач надала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Згідно поданої заяви позивач просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 18 серпня 2021 року Гощанським районним судом Рівненської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Будь-які інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Позивач у судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви справу просила розглянути у її відсутності та без фіксації судового засідання, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою про відмову останнього одержати судову повістку. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити зважаючи на таке. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дроздівською сільською радою Гощанського району Рівненської області 11 січня 2011 року, судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого зазначено [PERSON] , батьком - [PERSON] , які є сторонами по справі (арк. спр. 4). Сторони по справі проживають окремо. Дитина сторін проживає із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується даними довідки Дроздівської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 04 листопада за №646, та перебуває на її утриманні (арк. спр. 5). Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків з надання дитині матеріального утримання, тобто на факт порушення прав дитини на матеріальне забезпечення її батьком, звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами з приводу виконання обов`язку утримувати дитину, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1-) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - невиконання відповідачем обов`язку щодо матеріального утримання дитини та відсутності домовленості між батьками дитини щодо визначення способу виконання такого обов`язку, суд вважає, що порушене право позивача, з якою проживає дитина, підлягає захисту шляхом постановлення рішення про стягнення аліментів. При цьому суд враховує аргументи позивача, наведені нею на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, оскільки такі не спростовані відповідачем, хоча останній мав таку можливість, та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд погоджується із запропонованим позивачем до стягнення розміром, який остання згідно поданої нею заяви від 18 серпня 2021 року визначає у твердій грошовій сумі - по 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати відповідачем. Водночас, суд зважаючи на положення ст. 182 СК України, враховує при визначені означеного вище розміру аліментів матеріальний стан позивача, відсутність відомостей щодо незадовільного матеріального стану та незадовільного стану здоров`я відповідача, а також відсутність відомостей щодо наявності у останнього зобов`язань з приводу утримання інших осіб. Враховується судом і та обставина, що відповідач є особою працездатного віку та будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо неможливості сплати аліментів до суду не надав. Суд зауважує на тому, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Також, суд виходить з розумності та достатності заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, виходячи з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст.ст. 141, 150, 155, 180-182, 184 СК України та на окремі з яких вірно посилається позивач у поданому позові. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов`язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход держави. При цьому, судом враховується те, що позивач при звернені до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів була звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved