Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 43-65) просила суд: - збільшити розмір аліментів на утримання дитини та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3 000 грн. щомісячно з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення сином [PERSON] повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивача неустойку від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення у розмірі 7 721,00 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача постійно передбачуваних витрат на розвиток творчих здібностей сина [PERSON] у розмірі 3 000 грн. щомісячно з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення сином [PERSON] повноліття; - стягнути одноразово з відповідача на користь позивача фактично витрачених додатково на розвиток творчих здібностей дитини 9 658,50 грн.; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; - судові витрати покласти на відповідача. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на те, що відповідач не здійснював своєчасну сплату аліментів, які були присуджені з [PERSON] на користь [PERSON] за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.05.2013 року, у зв'язку із чим, відповідно до здійсненого позивачем розрахунку, розмір пені, яку відповідач має сплати позивачу за несвоєчасну сплату аліментів за період з вересня 2013 року по серпень 2014 року складає 7 721,00 грн. (розрахунок додається, а.с. 88-89). Позивач відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України просить збільшити розмір стягуваних з відповідача на її користь аліментів, посилаючись на те, що реальні доходи відповідача не були взяті до уваги при визначенні розміру аліментів, при високому фактичному матеріальному рівні життя відповідач сплачує на утримання сина [PERSON] мінімальний розмір аліментів. Так, позивачу відомо, що у власності відповідача є власний автопарк, останній здійснює підприємницьку діяльність з вантажних та пасажирських перевезень до країн Європи, є власником земельних паїв, рибоводних ставів, тощо. Також у січні 2014 року позивач дізналась про факт відведення [PERSON] (доньки відповідача) земельної ділянки по [ADDRESS], в той час, як за вказаною адресою понад десять років був розташований головний офіс відповідача з транспортних перевезень. З метою отримання достовірної інформації стосовно всіх видів доходів відповідача, одержаних ним від підприємницької діяльності, а також з метою запобігання ухиленню останнім від сплати аліментів, позивач звернулась до компетентних органів з заявою щодо здійснення документальної виїзної позапланової фінансово-господарської перевірки платників податків та з метою виявлення здійснення господарської діяльності відповідачем без державної реєстрації, також просила провести ретельну перевірку стосовно відведення земельної ділянки по вул. Толстого Льва, 15 у м. Чернівці. 17.03.2014 позивач отримала відповідь на свій запит, відповідно до якої громадянин [PERSON] не знаходиться на податковому обліку як суб'єкт підприємницької діяльності та не є керівником або засновником суб'єктів господарської діяльності. Позивачу відомо, що відповідач повністю утримує дітей від попереднього шлюбу, сплачує за навчання своїх дітей, витрачає кошти на їх оздоровлення. Натомість, розмір аліментів у 1000 грн., які виплачує відповідач на утримання сина [PERSON] за рішенням суду, є меншим за розмір гарантованого прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років, який складає 1 102 грн. (Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік»), таких коштів позивачу не вистачає у зв'язку із тим, що суттєво збільшились потреби дитини, пов'язані з його розвитком та підготовкою до школи, а також через значне зростання цін при незмінній заробітній платі. При цьому, позивач постійно проживає з дитиною в орендованій квартирі у м. Києві, несе витрати на оплату комунальних послуг, повністю несе витрати на харчування, одяг, взуття, тощо, тобто дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Фактично використані позивачем додатково кошти на розвиток творчих здібностей дитини склали 5 490 грн., кошти, витрачені позивачем на щорічне оздоровлення дитини у 2014 році - 3 000 грн. З огляду на наведене, на переконання позивача, передбачуваними витратами на дитину є 3 000 грн. щомісячно, які мають бути стягнуті з відповідача за рішенням суду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., оскільки відповідач поширював свідомо неправдиві відомості, що порочать честь, гідність і ділову репутацію позивача, погрожував фізичною розправою над позивачем і дитиною. Поведінка відповідача змушувала позивача звертатись до правоохоронних органів з заявами про притягнення відповідача до відповідальності, що засвідчено документально. Крім того, відповідач ухилявся від проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, на вирішення якої поставлені питання стосовно визначення батьківства [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO], своєчасно не сплачує аліменти на його утримання. Представник відповідача у судовому засіданні 20.05.2015 визнав позов частково щодо наявності підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів, долучив до матеріалів справи розрахунок пені, розрахунок про розмір заборгованості по виплаті аліментів, виданий Шевченківським відділом ДВС Чернівецького МУЮ, станом на 01.05.2015 року. Разом з тим, позовні вимоги в іншій частині вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Долучив до матеріалів справи письмові заперечення (а.с. 171-173), а також доповнення до заперечень від 20.05.2015 р. Позивач та її представник у судове засідання, призначене на 20.05.2015, не з'явились, через канцелярію суду 18.05.2015 позивач подала клопотання про розгляд цивільної справи за її відсутності. Заслухавши пояснення представника відповідача, враховуючи пояснення, надані представником позивача під час розгляду даної справи, наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 2-12020/11 від 15 травня 2013 року з [PERSON] стягнуто на коритись [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмір 1000 грн. щомісячно з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи з часу набрання законної сили і до досягнення сином [PERSON] повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, позивач в обґрунтування своїх доводів про необхідність збільшення розміру аліментів з 1000 грн. до 3000 грн. щомісячно посилається на виявлену нею інформацію щодо значних реальних доходів відповідача. Позивач вважає, що наявність у відповідача автомобільного парку підтверджує правдивість її тверджень щодо отримання відповідачем значних доходів від здійснення підприємницької діяльності з надання транспортних послуг з вантажних та пасажирських перевезень до країн Європи. При цьому, будь-яких доказів отримання відповідачем будь-яких доходів та сплати ним податків з отриманих доходів позивачем не надано. Натомість, матеріали справи містять довідку Головного управління міндоходів у Чернівецькій області від 17.03.2014 року (а.с. 15), відповідно до якої громадянин [PERSON] не знаходиться на податковому обліку як суб'єкт підприємницької діяльності та не є керівником або засновником суб'єктів господарської діяльності. При цьому, слід зазначити, що наявність у відповідача автотранспортних засобів, на які державним виконавцем 27.11.2013 року накладено арешт, не свідчить про отримання відповідачем реальних доходів чи про його «високий фактичний матеріальний рівень життя». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, доводи позивача про наявність значних реальних доходів у відповідача ґрунтуються виключно на її припущеннях та не доводяться належними доказами по справі. Щодо посилань позивача на те, що розмір аліментів у 1000 грн., які виплачує відповідач на утримання сина [PERSON] за рішенням суду, є меншим за розмір гарантованого прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років, який складає 1 102 грн. (Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік»), суд зазначає наступне. Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» на період з 01.01.2015 року по 30.11.2015 року прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складає 1 032 грн.), за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 ст. 184 СК України якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 2-12020/11 від 15 травня 2013 року розмір аліментів було визначено судом саме у твердій грошовій сумі, та беручи до уваги ч. 2 ст. 182 СК України та ч. 3 ст. 184 СК України посилання позивача на невідповідність встановленого розміру аліментів в 1000 грн. прожитковому мінімуму як на підставу збільшення розміру аліментів є також безпідставним. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини до 3 000 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Позивач з посиланням на ст. 185 СК України просить суд стягнути з відповідача на її користь постійно передбачувані витрат на розвиток творчих здібностей сина [PERSON] у розмірі 3 000 грн. щомісячно до моменту досягнення сином [PERSON] повноліття та одноразово фактично витрачених додатково на розвиток творчих здібностей дитини 9 658,50 грн. При цьому, позивач посилається як на докази постійно передбачуваних витрат та понесених витрат на товарні чеки, на яких міститься напис ручкою Kinderville (а.с. 101-112). Також позивачем додано до матеріалів справи товарні чеки, видані ФОП [PERSON] про сплату за розвиток творчих здібностей з малювання та англійської мови (а.с. 91). Разом з тим, вказані товарні чеки не оформлені належним чином, що давало б підстави однозначно визначити платника послуг та отримувача платежів, товарні чеки містять лише підпис невстановлених осіб, що виписали чеки. Позивач також посилається як на доказ передбачуваних витрат на розвиток творчих здібностей на Рекомендаційний лист фізичної особи [PERSON] та Договір публічної оферти від 03.03.2014 року, відповідно до якого виконавець ([PERSON].) зобов'язується приїжджати додому у зручний для замовника час та займатися з [PERSON] за індивідуальною програмою, яка вміщує у собі комплекс фізичних вправ, направлених на підтримку і зміцнення здоров'я дитини, а саме класична аеробіка. Разом з тим, позивачем не надано жодних висновків лікарів, спеціалістів тощо, інших доказів на підтвердження особливих обставин (розвиток здібностей, хвороба тощо), які потребують отримання дитиною комплексу фізичних вправ з аеробіки надому у кількості 12 занять на місяць. Перевіряючи подані сторонами докази, а також беручи до уваги обставини, що мають істотне значення (відсутність у відповідача доходів, які б підтверджували його належний матеріальний стан), суд приходить до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача постійно передбачуваних витрат на розвиток творчих здібностей сина [PERSON] у розмірі 3 000 грн. щомісячно до моменту досягнення сином [PERSON] повноліття та одноразово фактично витрачених додатково на розвиток творчих здібностей дитини 9 658,50 грн. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Судом установлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 2-12020/11 від 15 травня 2013 року з [PERSON] стягнуто на коритись [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмір 1000 грн. щомісячно з індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи з часу набрання законної сили і до досягнення сином [PERSON] повноліття. Вказане рішення набрало законної сили з 10 вересня 2013 року. На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 2-12020/11 від 15 травня 2013 року видано виконавчий лист № 2-12020/11 від 27.09.2013 року та 17.10.2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 40286291. В матеріалах справи міститься Розрахунок про розмір заборгованості по виплаті аліментів, підготовлений Шевченківським відділом державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції 15.05.2015 року за № 6166 у відповідності до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з даного Розрахунку, Відповідач протягом періоду з 10 вересня 2013 року по 15 травня 2015 року допускав заборгованість по сплаті щомісячних сум платежів аліментів. Згідно розрахунку, наданого позивачем, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 вересня 2013 року по 10 серпня 2014 року складає 7 721 грн. Не погоджуючись з таким розрахунком, представник відповідача надав власний розрахунок, відповідно до якого за період з вересня 2013 року по травень 2014 року пеня за прострочення сплати аліментів складає 7 890 грн. Проте суд не може погодитися з розрахунками пені ні позивача, ні відповідача, виходячи з наступного. Правова позиція щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів була висловлена Верховним судом України в своїй постанові від 11 вересня 2013 року в справі № 6-81цс13. Зокрема, Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що, оскільки зобов'язання по сплаті аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним з цих періодичних платежів, встановити термін, в який кожне з цих зобов'язань має бути виконане, і з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи з суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку по їх сплаті до дня прийняття судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожний з прострочених платежів і визначивши її загальну суму. Виходячи з положень Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а отже пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість, неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні. Розмір неустойки повинен нараховуватися не із загальної суми основного боргу, а лише із суми боргу за певний місяць. Загальний розмір пені обчислюється шляхом складення нарахованої неустойки ( пені) за кожний такий період. Разом з тим, позивач в своєму розрахунку допустилася помилок, а саме почала відлік нарахування пені з 10 вересня 2013 року, в той час як заборгованість по аліментам за період з 10 вересня по 30 вересня 2013 року виникла, починаючи лише з 01 жовтня 2013 року; безпідставно за основу розрахунку взято не календарний місяць, а період з 10-ого числа поточного місяця по 10-е число наступного місяця; днями прострочки пораховані дні, в яких відбулося погашення заборгованості. Відповідач також допустився помилок в розрахунку та почав нараховувати пеню за прострочення сплати аліментів з 01 вересня 2013 року, в той час як рішення Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 2-12020/11 від 15 травня 2013 року набрало законної сили лише 10 вересня 2013 року, а першим днем прострочення слід вважати 01 жовтня 2013 року. У зв'язку із зазначеним вище суд вважає, що нараховувати розмір неустойки необхідно з 01 жовтня 2013 року, виходячи із наступного розрахунку (нарахована сума до сплати* кількість днів прострочення заборгованість* 1%): -з 01.10.2013 року по 02.04.2014 року (03.04.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 6700 грн. за період вересень 2013 року-березень 2014 року): 700 грн. (за вересень 2013 року)*184 дні*1%=1288 грн. -з 01.11.2013 року по 02.04.2014 року (03.04.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 6700 грн. за період вересень 2013 року-березень 2014 року): 1000 грн. (за жовтень 2013 року)*153 дні*1%=1530 грн. -з 01.12.2013 року по 02.04.2014 року (03.04.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 6700 грн. за період вересень 2013 року-березень 2014 року): 1000 грн. (за листопад 2013 року)*123 дні*1%=1230 грн. -з 01.01.2014 року по 02.04.2014 року (03.04.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 6700 грн. за період вересень 2013 року-березень 2014 року): 1000 грн. (за грудень 2013 року)*92 дні*1%=920 грн. -з 01.02.2014 року по 02.04.2014 року (03.04.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 6700 грн. за період вересень 2013 року-березень 2014 року): 1000 грн. (за січень 2014 року)*61 дні*1%=610 грн. -з 01.03.2014 року по 02.04.2014 року (03.04.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 6700 грн. за період вересень 2013 року-березень 2014 року): 1000 грн. (за лютий 2014 року)*33 дні*1%=330 грн. -з 01.04.2014 року по 02.04.2014 року (03.04.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 6700 грн. за період вересень 2013 року-березень 2014 року): 1000 грн. (за березень 2014 року)*2 дні*1%=20 грн. -з 01.05.2014 року по 23.07.2014 року (24.07.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 4000 грн. за період квітень 2014 року-липень 2014 року): 1000 грн. (за квітень 2014 року)*84 дні*1%=840 грн. -з 01.06.2014 року по 23.07.2014 року (24.07.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 4000 грн. за період квітень 2014 року-липень 2014 року): 1000 грн. (за травень 2014 року)*53 дні*1%=530 грн. -з 01.07.2014 року по 23.07.2014 року (24.07.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 4000 грн. за період квітень 2014 року-липень 2014 року): 1000 грн. (за червень 2014 року)*23 дні*1%=230 грн. -з 01.09.2014 року по 08.10.2014 року (09.10.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 3000 грн. за період серпень 2014 року-жовтень 2014 року): 1000 грн. (за серпень 2014 року)*38 днів*1%=380 грн. -з 01.10.2014 року по 08.10.2014 року (09.10.2014 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 3000 грн. за період серпень 2014 року-жовтень 2014 року): 1000 грн. (за вересень 2014 року)* 8 днів*1%=80 грн. -28.11.2014 року відповідачем сплачено 1000 грн. за листопад 2014 року -09.12.2014 року відповідачем сплачено 1000 грн. за грудень 2014 року -з 01.02.2015 року по 08.04.2015 року (09.04.2015 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 4000 грн. за період січень 2015 року-квітень 2015 року): 1000 грн. (за січень 2015 року)* 67 днів*1%=670 грн. -з 01.03.2015 року по 08.04.2015 року (09.04.2015 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 4000 грн. за період січень 2015 року-квітень 2015 року): 1000 грн. (за лютий 2015 року)* 39 днів*1%=390 грн. -з 01.04.2015 року по 08.04.2015 року (09.04.2015 року відповідачем сплачено заборгованість по аліментам в розмірі 4000 грн. за період січень 2015 року-квітень 2015 року): 1000 грн. (за березень 2015 року)* 8 днів*1%=80 грн. -15.05.2015 року відповідачем сплачено 1000 грн. за травень 2015 року Всього пеня за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 10 вересня 2013 року по час постановлення рішення по справі, складає 9 128 грн. За таких підстав суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 9 128 грн. пені за прострочення сплати аліментів, нарахованих за період з 10 вересня 2013 року по час постановлення рішення у справі. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то відмовляючи в цій частині позовних вимог суд виходив з наступного. Загальні засади діючого законодавства передбачають відповідальність особи за заподіяну моральну шкоду виключно у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або ст. ст. 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд зауважує, що вказані норми, що викладені в диспозиції статей 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, не регулюють сімейні відносини і не можуть бути підставою для застосування у випадку неповної сплати аліментів боржником. Зважаючи на те, що між сторонами виник спір з приводу стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, що регулюється нормами СК України, норми якого не передбачають стягнення моральної шкоди для даного виду правовідносин, та за своєю природою такі правовідносини не є деліктними, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні. Інші підстави, наведені позивачем у позовній заяві в обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди, як-то: поширення відповідачем свідомо неправдивих відомостей, що порочать честь, гідність і ділову репутацію позивача, погрози фізичною розправою над позивачем і дитиною, ухилення від проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, також не приймаються судом до уваги, оскільки є нічим не підтвердженими твердженнями позивача. В будь-якому випадку, позивач не позбавлена права та можливості за наявності на те підстав для звернення з окремим позовом до відповідача про захист честі, гідності та ділової репутації з поданням необхідних доказів. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial