Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного м. Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі по тексту - відповідач, ПАТ «КБ «Хрещатик») про зобов»язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» Костенка І.І., де просив суд здійснити списання коштів з рахунку [PERSON] відкритого за договором банківського вкладу від 11.01.2016 року в сумі - 150 000 грн. та зарахувати їх на рахунок [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2016 року між позивачем та третьою особою було укладено договір дарування грошових коштів за №700 на користь позивача, а саме коштів, що знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку [NUMBER] у ПАТ «КБ «Хрещатик» згідно договору банківського вкладу, укладеного 11.01.201 року між дарувальником та ПАТ «КБ «Хрещатик». В подальшому позивач звернувся до відділення Банку з повідомленням про те, що укладено договір дарування частини банківського вкладу та з проханням переоформити відповідні документи на власне ім.»я, однак станом на даний час відповідач відповідні дії не вчинив, вважає дії відповідача такими, що порушують положення договору, норми чинного законодавства та права позивача. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача в судове засіданні не заявився, але у письмових запереченях проти позову заперечував щодо його задоволення, посилаючись у своїх письмових запереченнях на вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, на те, що на підставі постанови Правління НБУ від 05 квітня 2016р. № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 квітня 2016р. прийнято рішення № 463 про запровадження з 05 квітня 2016р. тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик». Крім того, зазначив, що дійсно позивач звертався до банку із заявами про переоформлення відкритого на ім.»я третьої особи в банку договору банківського вкладу на його ім.»я у зв»язку з укладенням договору дарування частині коштів по ньому. Між тим, постановою Національного банку України «231/БТ від 04.04.2016 року з цього дня було винесено рішення «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних», відповідно до умов якої з дня прийняття для Банку встановлено обмеження в тому числі заборонено проведення будь-яких операцій за договорами, за результами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, умовами яких передбачено повнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків. Оскільки позивач договору банківського вкладу із банком не укладав, тому жодних обов»язків у банка перед ним немає, у укладення ним договору дарування із вкладником не створює таких обов»язків щодо банку по видачі коштів по договору банківського вкладу з рахунку третьої особи, яка серед іншого є пов»язаною із банком особою. В звязку з викладеним, просив відмовити в задоволених вимог в повному обсязі. Третя особа у судове засіданння не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, свого представника до суду не направила, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 11.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Хрещатик» та [PERSON] було укладено Договір №239D-651857 банківського вкладу «Новорічний стандарт» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів, відповідно до умов якого Банк приймає грошові кошти Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER], що відкривається Банком на його ім»я в сумі - 150 000,00 грн. на термін з 11.01.2016 р. по 11.07.2016 р. (а.с. 13-15). Судом встановлено, що 05.04.2016 року між [PERSON] та позивачем було укладно Договір дарування банківського вкладу, відповідно до якого Даритель дарує, а Обдарований приймає у дар належну Дарителю на праві власності частину банківського вкладу, а саме: грошові кошти у сумі - 150 000 грн., які знаходяться на вкладному рахунку [NUMBER], у ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» відповідно до Договору №239D-651857 банківського вкладу «Новорічний стандарт», який укладений між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» 11.01.2016 року (а.с 11-12). Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок), яким можуть виступати грошові кошти, у власність. Відповідно ж до статті 512 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні може мати місце внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом. Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до заяв від квітня 2016 року позивач неодноразово звертався до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик» з повідомленням про те, що укладено договір дарування частини банківського вкладу та з проханням переоформити відповідні документи на його ім.»я, однак отримав відмову (а.с. 18-21). Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 05 квітня 2016р. № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 квітня 2016р. прийнято рішення № 463 про запровадження з 05 квітня 2016р. тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик». Тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено строком на один місяць - з 05 квітня 2016р. по 04 травня 2016р. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016р. № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016р. № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» з 06.06.2016р. по 05.06.2018р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик». Зазначена інформація була розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua). Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону, ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону, врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Положеннями ч. 5 ст. 35 вказаного Закону, визначено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону, визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону). Зазначена правова позиція висвітлена Верховним Судом України у постанові від 20.01.2016 року №6-2001цс15, яка у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування усіма судами України. Відповідно до ч.3 ст.46 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, щодо унеможливлює виникнення нових зобов»язань. Розповсюдження вимог вказаного Закону на правовідносини між вкладником та Банком позбавляє останнього можливості проводити будь-які операції з коштами з його вкладного рахунку. Порядок та черговість задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів визначено в статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тобто, дана норма передбачає, в якій черговості спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку. Таким чином, заміна кредитора в зобов'язанні у період тимчасової адміністрації, ліквідації банківської установи є порушенням вимог чинного законодавства, що в подальшому може призвести до порушення черговості та порядку задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, передбаченої ч. 4 ст. 52 вказаного Закону (Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора). Відтак, незважаючи на укладення договору дарування між позивачем та третьою особою 05.04.2016 року (в час введення тимчасової адміністрації в банку), позивач звернувся до банку вже під час дії тимчасової адміністрації в банку, а відтак банк в розумінні ст. 36, ч.3 ст.46 вказаного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вже був позбавлений можливості проводити будь-які операції з грошовими коштами з вкладного рахунку третьої особи. Більше того, в розумінні законодавства Позивач не є вкладником та з ним не було укладені відповідні договори вказаних банківських вкладів до введення тимчасової адміністрації в Банку, а також у зв'язку із тим, що укладений між вкладником та позивачем договір дарування банківського вкладу нестворюють обов»язків для банку щодо переоформлення договору банківського вкладу на іншу особу, видачі або перерахування коштів, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Outcome: dismissed