Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У червні 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову вони зазначили, що 28 лютого 2017 року між [PERSON] та ТОВ «АНТРІ» було укладено трудовий договір, який було укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін до 18 березня 2017 року включно. Строк дії договору встановлено п.5 цього договору з 28 лютого 2017 року по 18 березня 2017 року. Також, 28 лютого 2017 року між [PERSON] та ТОВ «АНТРІ» було укладено трудовий договір, який було укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін до 18 березня 2017 року включно. Строк дії договору встановлено п.5 цього договору з 28 лютого 2017 року по 18 березня 2017 року. Відповідно до п.2 трудових договорів вони були прийняті на роботу в якості «сборщика м/к» та виконували роботу по збиранню металоконструкцій. Роботи виконувались на ТОВ «Житомирському Заводі Металевих Конструкцій» на підставі Договору підряду між ТОВ «АНТРІ» та ТОВ «ЖЗМК» № 174/17 від 20 лютого 2017 року. З 28 лютого 2017 року по 18 березня 2017 року вони разом виконували роботу по збиранню металоконструкцій по кресленням, наданими ТОВ «ЖЗМК». В кресленнях були вказані номера замовлень, всього ними було зібрано 20346,81 кг. металевих конструкцій. Всі конструкції були предявленні та прийнятті по якості представниками відділу технічного контролю ТОВ «ЖЗМК», відповідно до процедури. У відповідності до п.10 трудових договорів, які були укладені між нами позивачами та відповідачем, працівникові було встановлено плату у розмірі 1800 грн. за виготовлення 1 тони металоконструкції. Тому заробітна плата [PERSON] за виготовлення 50 % разом зібраних металоконструкцій становить (20,34681 / 2 х 1800 складає 18312 грн. 13 коп.) і заробітна плата [PERSON] за виготовлення 50 % разом зібраних металоконструкцій становить (20,34681 / 2 х 1800 складає 18312 грн. 13 коп.). Однак в день звільнення, тобто останній робочий день 18 березня 2017 року відповідач був зобовязаний виплатити заробітну плату за умовами трудових договорів, проте не виконав свої зобовязання. 29 квітня 2017 року вони письмово поштою звернулися до відповідача про виплату заробітної плати, однак станом на 06 червня 2017 року лист ТОВ «АНТРІ» не отримано, тобто відповідач фактично відмовився отримувати їхні листи. Тому вони вимушені звернутися з позов до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі на користь [PERSON] у розмірі 18312 грн. 13 коп. та стягнення заробітної плати на користь [PERSON] у розмірі 18312 грн. 13 коп. 05 жовтня 2017 року позивачами було подано уточнену позовну заяву в якій вони просять у звязку з тим, що відповідачем було порушено їхнє право на нарахування та виплату заробітної плати, зобовязати ТОВ «АНТРІ» нарахувати заробітну плату [PERSON] у розмірі 18312 грн. 13 коп., зобовязати ТОВ «АНТРІ» нарахувати заробітну плату [PERSON] у розмірі 18312 грн. 13 коп. та стягнути нараховану заробітну плату з відповідача на їхню користь. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої уточненні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Позивач [PERSON] у судовому засіданні свої уточненні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «АНТРІ» в судове засідання не зявився, однак був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не повідомив. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання представник відповідача суду не надав. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності зі ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У судовому засіданні встановлено та матеріалами підтверджено, що 28 лютого 2017 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «АНТРІ» було укладено трудовий договір (арк.с.46,47), отже позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем. 28 лютого 2017 року також між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «АНТРІ» було укладено трудовий договір (арк.с.48,49), отже позивач також знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до ст.21 КЗпП, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст.24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Як зазначено у пункті 5 вищезазначених трудових договорів, то строк початку роботи 28 лютого 2017 року, а строк закінчення роботи 18 березня 2017 року. Крім того, пунктом 10 зазначених трудових договорів працівнику було встановлено заробітну плату у розмірі 1800 грн. за 1т. виготовленої металоконструкції. Роботи виконувались на ТОВ «Житомирський Завод Металевих Конструкцій» на підставі Договору підряду між ТОВ «АНТРІ» та ТОВ «ЖЗМК» за №174/17 від 20 лютого 2017 року. З 28 лютого 2017 року по 18 березня 2017 року позивачі виконували роботи по збиранню металоконструкцій по кресленням, наданими ТОВ «ЖЗМК» в яких були вказані номера замовлень, номера креслень, умовні позначки та вага конструкцій, відповідно до прийнятих на ТОВ «ЖЗМК» стандартах. Всього позивачами було зібрано 20346,81 кг. металевих конструкцій, відповідно до переліку (арк.с.40-43). Тому, заробітна плата [PERSON] за виготовлення 50 % зібраних металоконструкцій становить 20,34681 : 2 х 1800 грн. = 18312 грн. 13 коп., яка відповідачем не нарахована та не виплачена позивачу. Заробітна плата [PERSON] за виготовлення 50 % зібраних металоконструкцій становить 20,34681 : 2 х 1800 грн. = 18312 грн. 13 коп., яка відповідачем не нарахована та не виплачена позивачу. Відповідно до п.2 ч.1 ст.36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Трудовий договір було укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін з 28 лютого 2017 року по 18 березня 2017 року. Отже, відповідно до вищезазначеного відповідач повинен був в останній робочий день позивачів 18 березня 2017 року нарахувати та виплатити їм заробітну плату за умовами трудових договорів, але не зробив цього. Тому, 29 квітня 2017 року позивачами поштою було направлено на адресу відповідача листи про виплату заборгованості по заробітній платі. Проте, відповідач ніяк не відреагував на вищезазначені листи та заробітну плату позивач не нарахував та не виплатив. Відповідно до ч.7 ст.43 та ч.1 ст.55Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю працівник може захистити в суді. Отже, позивачі відповідно до ст.10 ЦПК України, довели за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ними обставини того, що відповідач не нарахував та не виплатив їм заробітну плату. Таким чином, судом встановлені порушення діючого трудового законодавства, що є підставою для задоволення позовних вимог. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Як встановлено п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивачів, на користь яких ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved