Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У травні 2014 року Підриємство Будинкоуправління № 9 Макарівської квартирно- експлуатаційної частини району Міністерства оборони України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 23.10.2013 року між позивачем, як особою за якою закріплено на праві повного господарського відання будинок [ADDRESS] та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення, а саме 2-х кімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 41,59 кв.м. терміном з 26.10.2013 року до 26.04.2014 року. Квартира була надана Відповідачу на підставі договору найму житлового приміщення для тимчасового короткострокового користування. На даний час Відповідач у спірній квартирі мешкає безпідставно, оскільки , відповідно до п. 1.2 Договору термін дії договору закінчився 26.04.2014 року. Відповідно до п. 2.2.9 договору найму Відповідач по закінченні строку найму житлового приміщення повинен звільнити його та здати Наймодавцю в установленому порядку. У зв»язку з прийняттям рішення Міністерством оборони України № 303/4/16/488 від 14.03.2013 року з метою формування фонду службового житла та відповідно пункту 3.4 про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наназом Міністерства юстиції України від 10.01.2012 року за№ 24/20337 квартира [ADDRESS] включена до службових приміщень. На адресу Відповідача було надіслано попередження № 69 від 04.03.2014 року про те, що термін дії договору продовжуватись не буде та висловлено прохання звільнити займане житлове приміщення у добровільному порядку, але Відповідачем було проігноровано всі попередження з цього приводу. Безпідставне та незаконне займання житлової квартири перешкоджає наданню цієї житлової площі військовослужбовцям та їх сім»ям. Враховуючи викладене, Підприємтво Будинкоуправління № 9 Макарівської КЕЧ району МОУ просить суд виселити [PERSON] без надання іншого житлового приміщення на підставі статей 387,391,785,810,821 ЦК України та ст. 99 Житлового Кодексу УРСР. В судовому засіданні представник Позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. В судовому засіданні представник Макарівської КЕЧ позов позивача підтримав та просив суд його задовольнити. Представник Городоцької селищної ради в судове засідання не з»явився, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без його участі. Відповідач та його представник, первісний позов не визнали, надали заперечення на позовну заяву, а також 03.06.2014 року заявили зустрічний позов, який ухвалою суду від 04.07.2014 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Свої позовні вимоги [PERSON], мотивував тим, що він є військовослужбовцем , у званні- майор Збройних Сил України , відряджений до Державного космічного агентства України, проходить військову службу в Головному центрі спеціального контролю філії Національного центру управління та випробувань космічних засобів, розташованого у смт. Городок ( колишній - Макарів -1, військове містечко) Радомишльського району Житомирської області з 2005 року. Проживає за адресою [ADDRESS] з квітня 2011 року. Перший договір найму житлового приміщення був укладений також у квітні 2011 року. Відтак у спірній квартирі проживає більше трьох років з перезаключенням договору найму через кожні шість місяців. За весь час проживання у квартирі добросовісно виконував умови договорів найму житлового приміщення та зробив капітальний ремонт усіх приміщень, заборгованості по оплаті комунальних послуг - не має, а тому відповідно до ст. 822 ЦК України користується переважним правом на укладання договору найму житла на новий строк. Також, враховуючи те, що Будинкоуправління № 9 належним чином не попередив його, як наймача, а він - наймач не звільнив помешкання договір вважається укладеним на підставі ч.1.ст.822 ЦК України. Крім того, відповідно до ст. 125 Житлового Кодексу УРСР встановлено ряд категорій осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень, у тому числі - сім»ї військовослужбовців. Враховуючи викладене, [PERSON]просив суд визнати договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] укладеним, а також визнати за ним право користування житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] на час проходження військової служби. Представник Позивача та Макарівської КЕЧ за первісним позовом зустрічний позов [PERSON] не визнали та надав суду письмові заперечення на зустрічну позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до індивідуальної картки № 5 обліку будівлі, житловий будинок [ADDRESS] перебуває у власності Міністерства оборони України. Згідно інвентарної картки № 18 обліку основних засобів вищеказаний житловий будинок знаходиться на балансі Будинкоуправління № 9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України. Підприємство (Будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України (далі - Будинкоуправління № 9) є структурним підрозділом Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району . Згідно п 5.1. Статуту майно Будинкоупрапвління № 9 та доходи від використання цього майна є державною власністю і закріплюється за ним на праві повного господарського відання. 04 квітня 2011 року між позивачем за первісним позовом, як особою за якою закріплено на праві повного господарського відання будинок [ADDRESS], та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS]. Житлове приміщення надано у користування строком на шість місяців з 01.04.2011 року по 01.10.2011 року. Підставою для укладення договору найму житлового приміщення було рішення житлової комісії Макарівського гарнізону, згідно якого було виділено квартиру [ADDRESS] по договору найму на 6 місяців [PERSON], згідно рішення житлової комісії Макарівського гарнізону про виділення квартир по договору найму військовослужбовцям ГЦСК, у яких дружини являються педагогічними та медичними працівниками. 23 жовтня 2013 року між позивачем за первісним позовом та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS], на строк дії до 26 квітня 2014 року. 04.03.2014 року Позивачем за первісним позовом було направлено [PERSON] попередження про те, що термін дії договору найму жилого приміщення № 57 від 23.10.2013 року продовжуватися не буде, так як дана квартира включена до числа службових приміщень згідно рішення Міністерства оборони України № 303/4/16/488 від 14.03.2013 року, відповідно до якого відповідач за первісним позовом повинен був розрахуватись, звільнити займане приміщення та передати його в користування Будинкоуправління № 9 до 15.04.2014 року. Звертаючись до суду з даним позовом про виселення позивач посилався на ст.ст.810, 821 ЦК України, які регулюють відносини договору найму (оренди) житла. Згідно ч.1 ст. 810 ЦК У країни, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ч.3 ст. 810 ЦК України до найму житла , що є об»єктом права державної або комунальної власності положення цього кодексу не застосовуються. Відтак Цивільний кодекс України відокремлює договір найму житла, яке є об»єктом права державної або комунальної власності. Договір найму житла в державному та комунальному житлових фондах регулюється Житловим Кодексом УРСР. Відповідно до ст. 11 суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом достовірно встановлено, та не заперечується сторонами по справі, що будинок № 5 по вулиці Шкільна в см г. Городок Радомишльського району Житомирської області відноситься до державного житлового фонду. За таких обставин суд приходить до висновку, що положення статей 810, 821 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, а відтак позов не підлягає задоволенню у звязку із його безпідставністю. Що стосується вимог позивача за зустрічним позовом , то вони не підлягають до задоволення з тих же підстав, оскільки позивач за зустрічним позовом також посилається в обгрунтуванні свої позовних вимог на ст. 822 ЦК України, яка не регламентує правовідносини, щодо укладення договорів найму житла, що перебуває у державній власності. Крім того, згідно ст. 58 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер. Як вбачається з матеріалів справи, ордер на вселення в квартиру [ADDRESS] [PERSON] не видавався.. За таких обставин, вимога позивача про визнання за ним права користування житловим приміщенням, є такою, що не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, дійшов до висновку про необгрунотованість та недоведеність позовних вимог як за первісним та і за зустрічним позовом.

Outcome: dismissed