overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що вона \~ перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем. Мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно брати участь в утриманні дитини відмовляється. У звязку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини\~у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, заявою від 07.07.2016 року просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах, мають спільну дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження І-КГ №179001 від 22.04.2014 року(а.с.3). Згідно довідки виконавчого комітету Зміївської сільської ради Бериславського району Херсонської області №1265 від 30.06.2016 року (а.с.6), дитина проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] позивачці матеріальну допомогу не надає, чим ставить її та дитину у скрутне становище. В силу ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн. \~\~\~\~ На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 14 лютого 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у неї з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, із-за чого у них часто виникали непорозуміння, що призвело до втрати почуттів один до одного. Вважає, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. На даний час, шлюб існує лише юридично, оскільки спільного господарства вони не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, спору про розподіл майна та місця проживання дітей не мають. Тому, вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував, суду пояснив, що зберегти сім»ю не вийшло. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 лютого 2009 року у виконкомі Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 10 від 14 лютого 2009 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER]. (а.с 7). Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про їх народження, Серії [NUMBER], від 16 червня 2009 року та Серії [NUMBER], від 01 квітня 2013 року. (а.с 8,9). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітніх дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Разом з тим, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А від так, з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі даного позову, відповідно до квитанції від 06.09.2016 року. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 15 лютого 2014 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різницю характерів, відсутність між ними взаємопорозуміння. Позивач зазначає, що шлюбні стосунки між ними фактично припинені з 26 квітня 2016 року, проживають вони окремо, спільного господарства не ведуть. Тому позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Від примирення сторони відмовилися. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 2014 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 242, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, Серії [NUMBER], від 15 лютого 20014 року (а.с 3). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження, Серії [NUMBER], від 09 липня 2014 року. (а.с.4). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, в судовому засіданні позивач, виявила бажання відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву в частині розірвання шлюбу та відновлення позивачу дошлюбного прізвища можливо задовольнити. Позовна вимога в частині залишення проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] з позивачем задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутній спір про місце проживання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 22 вересня 1990 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, із-за чого у них часто виникали непорозуміння, що призвело до втрати почуттів одне до одного. Вважає, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, оскільки вони не змогли створити нормальних сімейних стосунків. Зазначає, що на даний час, їх шлюб існує лише юридично, оскільки спільного господарства вони не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач добровільно розірвати шлюб не хоче, тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 вересня 1990 року у Мотслобідській сільській раді Фастівського району Київської області, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії III-БК № 452805, від 22 вересня 1990 року (а.с 10). Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 31 серпня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу дітей не мають. На протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, з 12 липня 2015 року. Під час спільного проживання постійно виникали сварки у звязку з різними поглядами на сімейне життя. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, майнових спорів не мають. Представник позивача позов підтримав з підстав викладених у ньому, просив суд його задовольнити та відновити позивачу дошлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31 серпня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 237, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії I-ОК № 147441, від 31 серпня 2013 року (а.с 6). Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, в судовому засіданні представник позивача, суду пояснив, що позивач бажає відновити собі дошлюбне прізвище, а саме просить змінити позивачці прізвище з «Дідківської» на «Гончар». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати та відновити позивачу дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі зареєстрованому 30.09.2000 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Мінського району м. Києва, актовий запис № 1175. Від вказаного шлюбу мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач, за твердженням позивача має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в добровільному порядку допомогу не надає, тому позивач бажає стягувати аліменти у встановленому законом порядку. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити, а саме стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку на утримання двох дітей. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, при визначенні розміру аліментів, крім іншого, суд враховує стан здоров'я дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За твердженням позивача, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, при цьому ухиляється від утримання дітей. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу ніяких доказів на спростування позовних вимог не надано. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Судовий збір з відповідача за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів підлягає стягненню в порядку ст. 88 ЦПК України в розмірі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утримання. Відповідач участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає, у добровільному порядку коштів не надає, що для позивача є обтяжуючим фактором. Просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно, до повноліття дочки, на її користь. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено поштовим повідомленням в матеріалах справи з відміткою про особисте отримання, проте до суду не прибув, про причину не явки не повідомив. 26 вересня 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, [PERSON] та [PERSON] з 10 листопада 2012 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 879 (а.с. 5). Від шлюбу, подружжя мають одну малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Як встановлено судом, малолітня дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні та забезпеченні. Позивач працює, проте її доходу недостатньо для утримання дитини. Відповідач у добровільному не надає матеріальну допомогу на утримання дочки, при цьому позивач стверджує, що відповідач працює, на користь третіх осіб аліменти не сплачує, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини у зазначеному позивачем розмірі. На спростування вказаного відповідачем доказів не надано. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, дослідивши та перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вказаного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого відповідно до ЗУ «Про судовий збір» становить 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі зареєстрованому 31.10.2007 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис 1988. Від вказаного шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по утриманню дітей, тому позивач бажає стягувати аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 2 500,00 грн. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Згідно з ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, при визначенні розміру аліментів, крім іншого, суд враховує стан здоров'я дитини. Положеннями ч.2 ст. 183 СК України передбачено, якщо аліменти стягують на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття За твердженням позивача відповідач офіційно не працевлаштований та має не регулярний дохід, тому просила суд стягувати аліменти у розмірі 2 500,00 грн. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За твердженням позивача, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, при цьому ухиляється від утримання дітей. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу ніяких доказів на спростування позовних вимог не надано. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Судовий збір з відповідача за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів підлягає стягненню в порядку ст. 88 ЦПК України в розмірі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved