Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

У травні 2015 р. [PERSON] пред'явила позов до [PERSON], у якому просила визнати недійсним свідоцтво про право останньої на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], а саме на 7/12 частин жилого будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], яке видане 24.01.2015 р. державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори, та відшкодувати їй судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що згідно з оспорюваним свідоцтвом відповідач є одноосібною власницею приміщень і споруд, позначених на плані будинку й надвірних споруд такими літерами й цифрами: 2-2, площею 5,7 м2, 2-5, площею 3,2 м2, сараю Б-1, літньої кухні Б1-1, сараю б-1, сараю б1-1, вбиральні У-1, огорожі й воріт №№ 2, 3. Згідно з повідомленням державного нотаріуса, який видавав оспорюване свідоцтво, при його видачі нотаріус керувався відповідною ухвалою суду, але на дату видачі свідоцтва вона не набрала законної сили, а опісля цю ухвалу скасовано апеляційним судом. Крім того, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав від 26.09.2013 р., [PERSON] за життя мала право власності на 7/12 частин від 63/100 частин у вищевказаному будинку без врахування надвірних споруд, що їй належали; до складу цих частин включено й погріб «Пг-1». Право власності спадкодавця [PERSON] на спірні приміщення й господарські будівлі та споруди, вказані у свідоцтві про право [PERSON] на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], за життя останньої не було зареєстровано так, як то визначено рішенням суду про виділення їх у власність [PERSON] Отже нотаріусом в оспорюваному свідоцтві невірно зазначено спадкове майно. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення і задовольнити її вимоги. Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви. Крім того, апелянт посилається на те, що суд помилково застосував до спірних правовідносин ст.ст. 1300 і 1301 ЦК України, т.я. вона не є спадкоємцем після смерті [PERSON], а спадкоємець останньої [PERSON] не бажає внесення змін до оспорюваного свідоцтва. У судовому засіданні [PERSON] просила відхилити апеляційну скаргу за її безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що позов не підлягає задоволенню в силу ст.ст. 1300, 1301 ЦК України. З таким висновком не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. З копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 14.04.2005 р. по справі № 2-100/2005 р. (а.с. 31-33) вбачається, що на дату його постановлення власниками будинку й надвірних споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], були [PERSON], якій належала 1/3 ідеальна їх частина, [PERSON], якій належало 7/12 ідеальних їх частин, і [PERSON], якій належала 1/12 ідеальна частина цих будинку й споруд. Цим рішенням: - у власність [PERSON] виділено у будинку А-1: кімнати 1-3, площею 17,6 м2, і 1-4, площею 9,5 м2, кухню 1-1, площею 9,7 м2, комору, площею 3,5 м2, погріб «Пг-2», площею 5,0 м2 і ганок «Кр-2». У рішенні зазначено, що ці приміщення становлять 37/100 частин загальної площі спірної частини будинку; - у спільну власність [PERSON] і [PERSON] виділено у будинку А-1: кімнати 1-5, площею 10,1 м2, і 2-4, площею 27,7 м2, кухню 2-3, площею 15,3 м2, сіни 2-1, площею 8,7 м2, сіни 2-6, площею 6,0 м2, погріб «Пг-1», площею 6,4 м2, і ганок «Кр-1». У рішенні зазначено, що ці приміщення становлять 63/100 частин загальної площі спірної частини будинку; - з [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] стягнуто відповідні суми компенсації вартості недоотриманих ними часток у власності на жилий будинок. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 29.06.2005 р. рішення Прилуцького міськрайонного суду від 14.04.2005 р. у вищеописаній частині залишено без змін (його копія на а.с. 34-37). У свою чергу дане рішення апеляційного суду залишено без змін ухвалою суду касаційної інстанції - апеляційного суду Полтавської області від 11.09.2007 р. (копія цієї ухвали на а.с. 38-39). Право власності на 37/100 частин будинку, що належали [PERSON], набула [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 20.03.2009 р. (копія даного договору і витягу про реєстрацію на його підставі за [PERSON] права власності на цю частину будинку на а.с. 182-183, 184). Відповідач [PERSON] цієї обставини в апеляційному суді не заперечувала. З копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 15.03.2013 р. по справі № 2517/8242/12 (а.с. 9-10) вбачається, що на дату його постановлення власниками будинку й надвірних споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], були [PERSON], якій належало 7/12 ідеальних їх частин, і [PERSON], якій належала і 1/12 ідеальна їх частина, і виділені у натурі 37/100 частин вказаного будинку. Цим рішенням: - у власність [PERSON] виділено у будинку А-1: кімнату 2-4, площею 27,7 м2, кухню 2-3, площею 15,3 м2, сіни 2-1, площею 8,7 м2, сіни 2-6, площею 6,0 м2, погріб «Пг-1», площею 6,4 м2, і ганок «Кр-1»; - у власність [PERSON] виділено кімнату 1-5, площею 10,1 м2; - з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто відповідну суму компенсації вартості недоотриманої нею частки у власності на жилий будинок. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 19.06.2013 р. рішення Прилуцького міськрайонного суду від 15.03.2013 р. у вищеописаній частині залишено без змін (його копія на а.с. 88-90). З копії рішення Прилуцького міськрайонного суду від 01.07.2014 р. по справі № 742/6465/13-ц (а.с. 54-55) вбачається, що на дату його постановлення власниками будинку й надвірних споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], були [PERSON] і [PERSON] Належні їм частки у будинку було виділено у натурі названими вище судовими рішеннями. Цим рішенням: - у власність [PERSON] виділено сарай Б-1, літню кухню Б1-1, сарай б-1, сарай б1-1, вбиральню У-1, огорожу № 2 і ворота № 3; - у власність [PERSON] виділено сарай В-1 з погребом під ним «Пг-1» і ворота № 1; - з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто відповідну суму компенсації вартості недоотриманої нею частки у власності на вищеназвані споруди. Дане рішення набрало законної сили як неоскаржене. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 06.01.2015 р. (її копія на а.с. 14) роз'яснено рішення Прилуцького міськрайонного суду від 01.07.2014 р. по справі № 742/6465/13-ц. Відповідно до цієї ухвали виділені [PERSON] кімнати в житловому будинку та надвірні будівлі є окремим об'єктом нерухомого майна, що підлягає державній реєстрації. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 22.01.2015 р. роз'яснено рішення Прилуцького міськрайонного суду від 01.07.2014 р. по справі № 742/6465/13-ц (копія даної ухвали на а.с. 28). В цій ухвалі зазначено, що у власність [PERSON] виділено в натурі частку у будинку, яка відповідає 7/12 частинам, а [PERSON] виділено в натурі у власність частку у будинку, яка відповідає 5/12 частинам, та що за ними визнано право власності на вказані частки як на окремі й цілі об'єкти нерухомого майна - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], і припинено їх право спільної часткової власності на ці будинок, будівлі та споруди. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19.02.2015 р. (її копія на а.с. 29-30) вищевказані ухвали Прилуцького міськрайонного суду скасовано і заяви [PERSON] про роз'яснення рішення Прилуцького міськрайонного суду від 01.07.2014 р. по справі № 742/6465/13-ц залишено без задоволення. Дослідженням інвентаризаційної справи КП «Прилуцьке МБТІ» № 1907 на будинковолодіння [ADDRESS] встановлено наступне: - [PERSON] зверталася до Прилуцького міськвиконкому з заявою (у ній дату не вказано) про надання їй дозволу на будівництво прибудови - ванни розмірами 3 х 3 м до вказаного будинку. Дану заяву задоволено, що підтверджується витягами з рішень Прилуцького міськвиконкому від 08.06.1981 р. № 347 та від 05.06.1983 р. № 155, - згідно з журналом внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень будинку літери А-1 за адресою: [ADDRESS], який датовано 23.11.2002 р., загальна площа цього будинку становить 117 м2, а житлова - 64,9 м2; до складу цих площ будинку входять площі приміщення 2-2 (допоміжне) і 2-5 (ванна). Відповідно до витягу з рішення Прилуцького міськвиконкому від 21.02.2003 р. № 95, у зв'язку з внутрішнім переобладнанням будинку [ADDRESS] затверджено таку його площу: загальну - 117 м2 і житлову - 64,9 м2. Дослідженням копії спадкової справи № 266/2014 до майна померлої [PERSON], яку заведено Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою (а.с. 208-212), встановлено, що: - спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON], - 24.01.2015 р. державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом (зареєстровано у реєстрі за № 1-234). Згідно з цим свідоцтвом спадщина, на яке його видано, складається з 7/12 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], які належать спадкодавцеві на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 15.03.2013 р.; до складу цих частин входять: кімната 2-4, площею 27,7 м2, кухня 2-3, площею 15,3 м2, приміщення 2-2, площею 5,7 м2, приміщення 2-5, площею 3,2 м2, сіни 2-1, площею 8,7 м2, сіни 2-6, площею 6,0 м2, погріб «Пг-1», площею 6,4 м2, ганок «Кр-1» і господарсько-побутові будівлі та споруди: сарай Б-1, літня кухня Б1-1, сарай б-1, сарай б1-1, вбиральня У-1, огорожа № 2 і ворота № 3. У повідомленні № 264/02-14 від 07.02.2015 р. (його копія на а.с. 13) державний нотаріус Прилуцької міської держаної нотаріальної контори повідомляє [PERSON] про те, що оспорюване останньою свідоцтво про право на спадщину видано в редакції, яка відповідає ухвалі Прилуцького міськрайонного суду від 06.01.2015 р. про роз'яснення рішення суду. У цьому повідомленні нотаріус також зазначає, що внаслідок надмірної заплутаності обставин спадкової справи нею, можливо, допущено неточності у переліку приміщень, які належали спадкодавцеві [PERSON] Дослідженням копії реєстраційної справи № 167804374107, яку заведено реєстраційною службою Прилуцького міськрайонного управління юстиції (а.с. 135-169), встановлено, що на даний час: - за [PERSON] зареєстровано право власності на 7/12 частин житлового будинку [ADDRESS]; у додаткових відомостях про реєстрацію цього права зазначено: 7/12 (від 63/100 частин житлового будинку), в яку входять кімната 2-4, площею 27,7 м2, кухня 2-3, площею 15,3 м2, сіни 2-1, площею 8,7 м2, сіни 2-6, площею 6,0 м2, погріб «Пг-1», площею 6,4 м2, ганок «Кр-1», - за [PERSON] зареєстровано право власності на 37/100 частин цього будинку на підставі вищезгаданого договору міни від 20.03.2009 р. і на 1/12 частину цього ж будинку на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 15.03.2013 р., яке теж згадувалося вище; у додаткових відомостях про реєстрацію права на вказану 1/12 частину зазначено: (від 63/100 частин житлового будинку) в яку входить кімната 1-5, площею 10,1 м2. Інші відомості про те, які конкретно приміщення входять до складу належних [PERSON] частин, у реєстраційній справі відсутні. З копії витягу з рішення Прилуцького міськвиконкому від 10.02.2015 р. № 50 (а.с. 175) судом встановлено, що частині будинку й господарсько-побутових будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS], на які [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], надано поштову адресу: [ADDRESS] «а». У зв'язку з цим на даний окремий об'єкт нерухомості КП «Прилуцьке МБТІ» заведено окрему інвентаризаційну справу № 1907-а, яку досліджено судом. У цій справі погріб «Пг-1» площею 6,4 м2 позначено літерами «Пг». З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. В силу ч. 2 ст. 367 ЦК України після постановлення Прилуцьким міськрайонним судом рішень від 15.03.2013 р. по справі № 2517/8242/12 і від 01.07.2014 р. по справі № 742/6465/13-ц право спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] на будинок та господарські споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS], припинилося. У цих рішеннях суду та у рішенні Прилуцького міськрайонного суду від 14.04.2005 р. по справі № 2-100/2005 р., а також у договорі міни від 20.03.2009 р. задокументовано, що: - [PERSON] на день смерті мала право власності у будинку А-1: на кімнату 2-4, площею 27,7 м2, кухню 2-3, площею 15,3 м2, сіни 2-1, площею 8,7 м2, сіни 2-6, площею 6,0 м2, і ганок «Кр-1», а також на сарай Б-1, літню кухню Б1-1, сарай б-1, сарай б1-1, вбиральню У-1, огорожу № 2 і ворота № 3; - [PERSON] має право власності у будинку А-1: на кімнати 1-3, площею 17,6 м2, 1-4, площею 9,5 м2 і 1-5, площею 10,1 м2, кухню 1-1, площею 9,7 м2, комору, площею 3,5 м2, погріб «Пг-2», площею 5,0 м2, і ганок «Кр-2», а також на сарай В-1 з погребом під ним «Пг-1» і ворота № 1. На 21.02.2003 р. - на дату прийняття Прилуцьким міськвиконкомом рішення № 95 про затвердження площі спірного будинку був чинним Закон України «Про власність». В силу ст. 12 ч. 1 даного Закону [PERSON] за життя набула право власності на приміщення 2-2, площею 5,7 м2, і 2-5, площею 3,2 м2 у цьому будинку. Так, саме вона у встановленому законом порядку зверталася до Прилуцького міськвиконкому за отриманням дозволів на спорудження вказаних приміщень і Прилуцьким міськвиконкомом їх прийнято до експлуатації. Доказів того, що дані приміщення належали на праві спільної власності [PERSON] і [PERSON], суду не надано. З викладеного випливає таке. В силу ст. 1218 ЦК України нотаріус повинна була видати свідоцтво про право [PERSON] на спадщину за заповітом, що відкрилася після смерті [PERSON], лише на ті спірні об'єкти, які належали останній на праві власності на день її смерті. Отож нотаріусом неправомірно включено до зазначеної у оспорюваному свідоцтві спадкової маси погріб «Пг-1» та правомірно включено до неї сарай Б-1, літню кухню Б1-1, сарай б-1, сарай б1-1, вбиральню У-1, огорожу й ворота №№ 2, 3. Включення до спадкової маси приміщень 2-2, площею 5,7 м2 і 2-5, площею 3,2 м2, незважаючи на ненадання нотаріусу правоустановчих документів про право власності [PERSON] на них, не порушує права [PERSON], т.я. у ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] за життя була власником цих приміщень. Тому в силу ст. 1301 ЦК України дане свідоцтво є недійсним у частині включення до складу зазначеної в ньому спадкової маси погреба «Пг-1», площею 6,4 м2. Заперечуючи проти вимог [PERSON], [PERSON] посилається, зокрема, й на те, що погріб «Пг-1», площею 6,4 м2, правомірно включено до зазначеної в оспорюваному свідоцтві спадкової маси. На підтвердження цього заперечення [PERSON] надала апеляційному суду пояснення експерта Чернігівської регіональної торгово-промислової палати Пінчук Н.О. (а.с. 232-233), яка проводила судову будівельно-технічну експертизу по справі № 2517/8242/12, по якій Прилуцьким міськрайонним судом 15.03.2013 р. постановлено рішення. У цьому поясненні зазначено, що у складі будинку й надвірних споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS], мається два погреби, які у технічному паспорті позначено однаковими літерами «Пг-1»: [PERSON] належить погреб «Пг-1», площею 5,0 м2, що знаходиться під сараєм В-1, а [PERSON] належить погреб «Пг-1», площею 6,4 м2, розташований під коридором приміщення 2-6, та який у виданому їй новому технічному паспорті від 20.02.2015 р. позначено літерою «Пг». Ці заперечення апеляційним судом відкидаються. Так, жоден з учасників судового розгляду не заперечує, що до складу будинку й надвірних споруд, про які йдеться, входить лише два погреби: «Пг-1», площею 6,4 м2, і «Пг-2», площею 5,0 м2. Таке ж вбачається й з інвентаризаційної справи № 1907 на буд. [ADDRESS] (у якій зазначено, що погріб «Пг-1» площею 6,4 м2 під сараєм В-1) та з рішень Прилуцького міськрайонного суду від 14.04.2005 р. по справі № 2-100/2005 р., 15.03.2013 р. по справі № 2517/8242/12 і від 01.07.2014 р. по справі № 742/6465/13-ц. Причому в рішенні від 01.07.2014 р. по справі № 742/6465/13-ц зазначено, що погріб «Пг-1» площею 6,4 м2 розташований під сараєм В-1. У технічному паспорті на спірний будинок від 29.09.2011 р., копії якого маються як на арк. 9-10 справи Прилуцького міськрайонного суду № 2517/8242/12, по якій експертом Пінчук Н.О. виготовлено висновок судової будівельно-технічної експертизи, так і на арк. 15-17 цієї справи, жоден з погребів не позначений (ні у експлікації приміщень, ні у схемі присадибної ділянки, ні у плані будівлі). Право власності на погріб «Пг-2», площею 5,0 м2, рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 14.04.2005 р. визнано за [PERSON], і це право перейшло до [PERSON] за договором міни від 20.03.2009 р., а право власності на погріб «Пг-1», площею 6,4 м2, за останньою визнано рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 01.07.2014 р. по справі № 742/6465/13-ц. Технічний паспорт від 20.02.2015 р., на який посилаються [PERSON] й експерт Пінчук Н.О., виготовлено на підставі інвентаризаційної справи КП «Прилуцьке МБТІ» № 1907-А, яку сформовано, серед іншого, і на підставі оспорюваного [PERSON] свідоцтва про право [PERSON] на спадщину. Але у ході розгляду справи встановлено, що у цьому свідоцтві протиправно вказано про набуття [PERSON] права власності на погріб «Пг-1», площею 6,4 м2, у порядку спадкування після смерті [PERSON] Крім того, у наявній у справі копії технічного паспорта від 20.02.2015 р. (а.с. 176-178) відомості про будь-який погреб відсутні. Отже пояснення експерта Пінчук Н.О. суперечить наведеним доказам. Рішеннями Прилуцького міськрайонного суду від 14.04.2005 р. по справі № 2-100/2005 р., 15.03.2013 р. по справі № 2517/8242/12 і від 01.07.2014 р. по справі № 742/6465/13-ц [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виділено відокремлені частини будинку і надвірних споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з неможливістю виділити вказаним особам у натурі частини спірних об'єктів, які відповідали б розміру ідеальних часток кожної з них у праві власності на ці об'єкти, їм виділено у натурі відокремлені частини будинку й надвірних споруд з відхиленням від належних їм ідеальних часток. При цьому з власників, частка яких збільшилась, на користь власників, частка яких зменшилася, стягнуто відповідну компенсацію (що відповідає ст. 367 ч. 2 ЦК України і роз'ясненню, викладеному в абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»). Крім того, на розмір частки кожної сторони у власності на спірний будинок і господарсько-побутові споруди вплинуло і прийняття Прилуцьким міськвиконкомом до експлуатації споруджених [PERSON] приміщень 2-2 і 2-5. За таких обставин для перевірки доводів [PERSON] щодо невірного визначення в оспорюваному нею свідоцтві розміру успадкованої [PERSON] після смерті [PERSON] частини будинку [ADDRESS] та належних до нього господарсько-побутових споруд необхідні спеціальні знання у галузі будівництва й техніки. Тому апеляційним судом запропоновано сторонам провести відповідну судову експертизу, але від її проведення вони відмовилися (відповідач - у судовому засіданні, а позивач надала апеляційному суду відповідну заяву - а.с. 229). В силу ст.ст. 10 ч. 3, 60 ч. 1 ЦПК України [PERSON] мала довести, що у свідоцтві про право [PERSON] на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] невірно вказано розмір успадкованих [PERSON] частин спірного жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями. Оскільки [PERSON] цього не довела, то у задоволенні її позовних вимог в цій частині належить відмовити. Проте апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що ця відмова не перешкоджатиме сторонам приведенню вказаних у правоустановчих документах розмірів належних їм часток у спірних об'єктах у відповідність з їх фактичним розміром в порядку, передбаченому ст. 119 ЦК УРСР і ч. 3 ст. 357 ЦК України. Отже оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням рішення про визнання недійсним оспорюваного позивачем свідоцтва про право відповідача на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у частині включення до складу успадкованих [PERSON] 7/12 частин жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS], погреба «Пг-1», площею 6,4 м2. та про відмову в задоволенні решти позовних вимог. Апеляційний суд вважає за необхідне вирішити справу як на підставі наданих суду І інстанції доказів, так і на підставі наданих апеляційному суду доказів, т.я. всі вони мають виключне значення для справи. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягти 182 грн. 70 коп. на відшкодування половини судових витрат (як то орієнтує суди нижчих ланок Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (абз. 2 п. 36). Враховуючи викладене,

Outcome: partial