Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасовий виїзд із України за кордон. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що із 14 січня 2006 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них [INFO] народилася дочка - [PERSON]. Однак, спільне життя із відповідачем не склалося, тому шлюб між подружжям розірвано. Як зазначає позивач, з часу народження дочки відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від спілкування з дочкою, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не бере участі у підготовці дитини до самостійного життя, не забезпечує продуктами харчування, одягом та ліками, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дівчинки, самоусвідомлення. Відповідач взагалі тривалий час не спілкується з дитиною та позивачем, точне місце знаходження відповідача невідоме, у зв'язку із чим неможливе отримання його згоди на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. З огляду на викладені обставини, позивач змушена звернутися із даним позовом, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд із України за кордон малолітній дитині [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. До початку розгляду справи по суті представник [PERSON] - [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн: Турецької Республіки, Об'єднаних Арабських Еміратів, Єгипту та інших країн Європейського союзу, Польщі та Російської Федерації малолітній [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] терміном на три роки з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання її представник [PERSON] надав заяву, в якій позовні вимоги, викладені у заяві про уточнення позовних вимог, підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Вивчивши надані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2006 року Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення прізвище дружини - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від спільного подружнього життя у сторін по справі [INFO] народилася дочка - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого 06 липня 2006 року Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 12). Матеріалами справи встановлено, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2009 року стягнуто із [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів його заробітної плати, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.06.2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7). Відповідно до довідки-розрахунку № 48884, виданої 24 грудня 2014 року відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, у [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7751,50 грн. (а.с. 10). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2011 року шлюб між подружжям розірвано (а.с. 8). Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], виданого 21 лютого 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, позивач змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 13). Зі змісту характеристики, наданої директором середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Степашки Гайсинського району Вінницької області на ученицю 4-го класу [PERSON], вбачається, що вихованням останньої займається її дідусь [PERSON], бабуся [PERSON], та мати [PERSON]. Батько дитини за чотири роки навчання дівчинки у школі жодного разу успішністю [PERSON] не поцікавився, до школи не з'являється (а.с. 39). Згідноіз ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Як передбачено ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved