Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

У травні 2018 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Науково-дослідчого економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації витрати частини доходів. В обґрунтування позовних вимоги позивач зазначає, що наказом Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №40-К від 07.07.2016 її було звільнено з посади виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу реформування відносин власності Науково-дослідчого економічного інституту у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. 07.07.2016, в день звільнення з роботи відповідачем не було здійснено виплату заробітної плати на користь позивача за період з 01.11.2014 по 31.12.2015 в сумі 39 404 грн. 22 коп. 01.03.2018 на підставі судового наказу Печерського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивача було стягнуто вказану суму заборгованості по заробітній платі. Фактичний розрахунок за цією заборгованості відповідачем було здійснено 01.03.2018. Відтак вважає дії відповідача незаконними, так як у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, згідно з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 93 633 грн. 28 коп. та компенсації витрати частини доходів у розмірі 19 085 грн. 90 коп. Ухвалою суду від 31.05.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження ( а.с. 17). Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 31.05.2018 та копія позовної заяви з додатками, які були направлені на адресу відповідача, отримані останнім 11.06.2018, що підтверджується підписом уповноваженої особи за довіреністю на зворотному повідомленні (а.с.20). Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. За таких обставин, суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши докази, встановив такі обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що наказом Науково-дослідного економічного інституту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 40-К від 07.07.2016 [PERSON] було звільнено з посади виконувача обов'язків старшого наукового співробітника відділу реформування відносин власності Науково-дослідчого економічного інституту, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.8). 29.02.2016 на підставі судового наказу Печерського районного суду м. Києва з відповідача на користь позивача стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 39 404 грн. 22 коп. (а.с.12). Згідно з виписки по картковому рахунку позивача зазначена сума коштів зарахована на рахунок останньої 01.03.2017 (а.с.13). За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 p. у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13 Згідно з пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою наданою відповідачем, посадовий оклад згідно штатного розпису з 01.01.2016 становить 4389 грн. (а.с.9). Таким чином, середній заробіток за один робочий день становить: 4389 грн. + 4389 грн. / 39 (робочі дні у травні та червні 2016 ) = 225 грн. 08 коп. З часу звільнення 07.07.2016 по день по день фактичного розрахунку 01.03.2018 - 416 робочих днів. А відтак, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 225 грн.08 коп. х 416 = 93 633 грн. 28 коп. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Отже, згідно з розрахунком суми компенсації за порушення встановлених строків виплати заробітної плати, наданого позивачем, з яким погодився суд, сума компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням її виплати за період з 01.12.2015 по 01.03.2018 складає 19 085 грн. 90 коп. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що судом встановлено порушення трудового законодавства та законних прав позивача, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.07.2016 по 01.03.2018 у розмірі 93 633 грн. 28 коп. та суми компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням її виплати за період з 01.12.2015 по 01.03.2018 у розмірі 19 085 грн. 90 коп., що разом складає 112 719 грн. 18 коп. то відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір на підставі положень Закону України «Про судовий збір» підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1 127 грн. 19 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved