Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

У червні 2018 року подружжя [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітніх дітей. В обґрунтування заяви зазначено, що з 04 червня 2005 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. На сьогодення шлюбні стосунки між подружжям припинено, подружжя дійшло згоди про розірвання шлюбу, а також про визначення місця проживання їх неповнолітніх дітей. Просили шлюб розірвати та визначити місцем проживання обох неповнолітніх дітей разом із матірю. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судовому засідання заявлені вимоги підтримали повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у предявленій заяві. Заявник [PERSON] також просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Легенькова». Представник заінтересованої особи у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, вирішення справи покладав на розсуд суду, просив максимально враховувати інтереси неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно із ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 04 червня 2005 року, актовий запис № 264. У шлюбі мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У принципі 6, сформульованому у Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада1959 року, наголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю. Неповнолітній [PERSON] в судовому засідання виявив бажання після розірвання шлюбу батьків проживати спільно із матірю заявником [PERSON] В сенсі наведених норм та викладених обставин суд приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], визначивши місцем проживання їх неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] разом із матірю, що відповідатиме, насамперед, інтересам дітей. Крім того, суд вважає необхідним зауважити, що питання про участь [PERSON] у забезпеченні умов життя неповнолітніх дітей та їх утриманні, щодо умов здійснення ним права на особисте виховання дітей та ін., можуть вирішуватися за домовленістю із [PERSON] у позасудовому порядку, а у разі наявності спору судом. На підставі ст.ст. 109, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved