Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 13.11.2019 року відкрите загальне позовне провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позивач вимагає визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0141 га по [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на рішення Київського райсуду м.Одеси від 25 квітня 2019 року, яким вирішено спір між нею і відповідачем про розподіл спільного майна подружжя. [PERSON] стверджує, що питання права власності на вищевказану земельну ділянку не було вирішено судом, тому як відповідач умисно приховав правовстановлюючий документ у вигляді державного акту на земельну ділянку. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений у відповідності до вимог закону, причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Суд вислухав сторону позивача, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1991 року по 2016 рік. Шлюб розірвано рішенням Київського райсуду м.Одеси, ухваленим 03 листопада 2016 року по справі за № 520/17335/15-ц. У період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони побудували житловий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці площею 0,0266 га по [ADDRESS] ). Земельна ділянка площею 0,0266 га по [ADDRESS] ) перебувала у користуванні [PERSON] на підставі рішенням виконкому Одеської міської ради народних депутатів № 286 від 31 травня 1997 року. Цільове використання земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами. Виконком Одеської міської Ради народних депутатів 03 грудня 1997 року видав [PERSON] державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 110. Відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 03 грудня 1997 року земельна ділянка площею 0,0266 га, що розташована за адресою [ADDRESS] ), складається з двох частин (двох земельних ділянок), площі яких становлять відповідно 0,0125 га і 0,0141 га. Згідно з викопіюванням з індексного кадастрового плану м. Одеси, виданим земельно - кадастровим бюро м. Одеси, до кадастрової бази 19.03.2000 року введено інформацію, відповідно до якої двом частинам земельної ділянки по [ADDRESS] ) присвоєно різні кадастрові номери: земельній ділянці № 1 площею 0,0125 га (125 кв. м.) присвоєно кадастровий №5110136900:39:004:0048 ; земельній ділянці № 2 , площа якої вказана 0,0274 га (274 кв. м.), присвоєно кадастровий номер 5110136900:39:004:0049. 30 серпня 2002 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на домоволодіння [ADDRESS] , що складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 242,8 кв. м., житловою площею 78,3 кв. м., гаражу літ. «Б». Рішенням Київського райсуду м.Одеси, ухваленим 25 квітня 2019 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного подружнього майна за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 242,8 кв. м., житловою площею 78,3 кв. м., розташованого на земельній ділянці площею 0,0125 га (кадастровий номер 5110136900:39:004:0048 ) за адресою: [ADDRESS] ). Суд також визнав об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] житловий будинок літ. «В» загальною площею 34.4 кв. м., житловою площею 17,8 кв. м., гараж літ «Г», навіс літ.»в2», що розташовані за адресою: [ADDRESS] ) на земельній ділянці площею 0.0274 га (кадастровий № 5110136900:39:004:0049 )та встановив, що частка [PERSON] у цьому майні становить 1/2 частину. Суд визнав за [PERSON] право постійного користування Ѕ частиною земельної ділянки площею 0,0125 га (кадастровий 5110136900:39:004:0048), розташованої за адресою: [ADDRESS] ) та Ѕ частиною земельної ділянки площею 0, 0274 га (кадастровий № 5110136900:39:004:0049), розташованої за адресою: [ADDRESS] ) без зміни їх цільового призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. При виконанні рішення суду щодо реєстрації права користування земельними ділянками з`ясувалось, що відповідач приховав відомості про те, що на вказані земельні ділянки належать [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 29 березня 1999 року на підставі рішення Виконкому Одеської міської ради від 07 серпня 1998 року №771. Оскільки державний акт на право приватної власності на землю від 29 березня 1999 року не був наданий до суду, про наявність такого документу позивачу не було відомо, тому вона і не ставила питання про визнання за нею права власності на 1\\2 частину земельної ділянки. Посилаючись на положення ст.ст.69,70,71 СК України, на рішення суду про розподіл спільного майна, [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0141 га по [ADDRESS] за цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Дослідивши надані позивачем докази, наведені доводи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Ст.60 СК України передбачає, що « майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Ст.69 СК України закріплює право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Із змісту ч.2 названої статті випливає, що поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Ст.70 СК України визначає, що «у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.» У даному випадку судом встановлено, що у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі відповідач в установленому законом порядку набув права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] , яка складається з двох частин - ділянки площею 0,0141 га і 0,0125 га. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 25 квітня 2019 року по справі №520/14167/18 вказані земельні ділянки визнані об`єктом спільного користування подружжя. Державний акт про право приватної власності визначає дві окремі ділянки. Суд погоджується з доводами позивача, що для поділу цього спільного майна в натурі не існує будь-яких перешкод і поділ цього спільного майна можливо здійснити шляхом визнання права власності позивача на земельну ділянку, площею 0,0141 га , а відповідачу залишити у власності земельну ділянку площею 0,0125 га. Цивільне судочинство, відповідно до приписів ч.1,3 ст. 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 ст.82 ЦПК України регламентовано, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Сторона відповідача на спростування доводів і вимог позивача не надала до суду будь-яких доказів.

Outcome: approved