Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 03 листопада 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] У результаті пригоди був пошкоджений належний йому автомобіль [NUMBER]. Постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Між ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом серія АІ № 4776168, предметом якого є страхування автомобіля [NUMBER]. 09 листопада 2015 року він звернувся до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування. Відповідно до автотоварознавчого дослідження № 237/15 від 18 листопада 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], складає 31030 гривень 63 копійки. 25 лютого 2016 року ним отриманий лист № 745 від ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з рішенням про погодження суми страхового відшкодування та виплати 14932 гривні. Станом на 15 червня 2016 року відповідачем сума страхового відшкодування йому не виплачена. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на його користь: - 31030 гривень 63 копійки страхового відшкодування; - 4480 гривень 30 копійок пені; - 1117 гривень 10 копійок витрат від інфляції; - 326 гривень 46 копійок три проценти річних; - 3103 гривні моральної шкоди. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся. Представник відповідача у судовому засіданні підтримала викладене у письмових запереченням, які містяться у матеріалах справи (а.с. 90-96). Із вказаних заперечень вбачається, що вимоги позивача страхова компанія визнає частково. Зазначено, що відповідно до страхового акту № 18478 від 10 грудня 2015 року визначено страхове відшкодування позивачу у розмірі 14932 гривні 66 копійок. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, яка за полісом АІ/4776168 становить 1000 гривень, та на суму податку на додану вартість, який склав 1817 гривень 33 копійки. Таким чином, страхова сума розрахована відповідно до вимог закону. Також, позивачем не вірно розрахована сума пені, яка повинна бути нарахована протягом року, починаючи з 16 травня 2016 по 15 червня 2016 року. Таким чином, сума пені, яка підлягає виплаті позивачу складає 450 гривень 82 копійки. Вимоги щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат є безпідставними, оскільки законодавством України не передбачено стягнення зазначених сум у правовідносинах, що виникають у зв'язку з відшкодуванням збитків та шкоди. Крім того, просить відмовити у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки законом не передбачено її стягнення із страховика на користь потерпілої особи у разі відсутності шкоди, заподіяної здоров'ю. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 листопада 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] У результаті пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER]. Постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 12). Постанова набрала законної сили. Між ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом серія АІ № 4776168, предметом якого є страхування автомобіля [NUMBER] (а.с. 16). 09 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» з заявою про настання страхової події та виплату страхового відшкодування. Відповідно до автотоварознавчого дослідження № 237/15 від 18 листопада 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], складає 31030 гривень 63 копійки (а.с. 31-41). ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» листом № 745 від 25 лютого 2016 року повідомило [PERSON] про наявність рішення про погодження суми страхового відшкодування та виплати 14932 гривні 66 копійок (а.с. 14-15, 102). Разом з тим, відповідачем сума страхового відшкодування позивачу не виплачена. Позивач просить стягнути з відповідача 31030 гривень 63 копійки. На підтвердження доводів щодо розміру завданої майнової шкоди позивач посилається на висновок автотоварознавчого дослідження № 237/15 від 18 листопада 2015 року. Представник відповідача у запереченнях зазначає про те, що страхова компанія визнає зазначений випадок страховим, проте не погоджується з висновком експерта, оскільки ним було порушено вимоги Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а також не викликано представника страхової компанії на проведення огляду автомобіля. До заперечень додані копії актів огляду автомобіля та копія страхового акту № 18478. Разом з тим, зазначені докази представника відповідача не спростовують висновки автотоварознавчого дослідження № 237/15 від 18 листопада 2015 року, яке проведене фахівцем у цій галузі знань. За договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено, що франшиза за договором складає 1000 гривень (а.с. 16). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає страхове відшкодування в сумі 30030 гривень 63 копійки за вирахуванням франшизи у розмірі 1000 гривень (31030,63 - 1000 = 30030,63). Позивач також просить суд стягнути з відповідача 4480 гривень 30 копійок пені. Зазначена вимога підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 08 лютого 2016 року по 15 червня 2016 року. Сума пені складає 4335 гривень 91 копійку та обраховується від суми невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 30030 гривень 63 копійки, 128 днів прострочення виплати страхового відшкодування та з урахуванням розмірів подвійної облікової ставки Національного банку України за період з 08 лютого 2016 року по 15 червня 2016 року. Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1117 гривень 10 копійок та три проценти річних у розмірі 326 гривень 46 копійок. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У частині ч. 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). У п. 21 цієї Постанови пленуму вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Вбачається, що кошти позивачу страховою компанією не виплачені, тому вимога про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних ґрунтується на законі. Інфляційне збільшення суми боргу складає 1081 гривню 10 копійок (30030 гривень 63 копійки (сума боргу) х 1,036 (сукупний індекс інфляції за період з 08 лютого 2016 року по 15 червня 2016 року) = 31111,73 - 30030,63 = 1081,10). Три проценти річних становить суму 314 гривень 88 копійок за 128 днів прострочення за період з 08 лютого 2016 року по 15 червня 2016 року (30030,63 х 0,03 = 900,91 : 365 = 02,46 х 128 = 314,88). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 3103 гривні, то така вимоги не ґрунтується ні на законі, ні на умовах договору страхування і є безпідставною, а тому в її задоволені слід відмовити. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 551 гривня 20 копійок судового збору.

Outcome: partial