Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сидоренка А.В., треті особи [PERSON], Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.11.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А.В. видано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1511 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та розташоване на ній домоволодіння, що складається з:житлового будинку [ADDRESS], які належать [PERSON], на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Києво-Святошинським райвідділом земельних ресурсів 12 липня 2004 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER] та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Гатненської сільської ради 22.01.2008 року, на підставі рішення Гатненської сільської ради від 02.11.2007 [NUMBER], зареєстрованого в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 14 лютого 2008 року номер запису № 953 у книзі № 3, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 21840132, переданих нею в іпотеку ПАТ «Державний ощадний банк України» за іпотечним договором № 1794 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А.В. 06 червня 2008 року зареєстрованому в реєстрі за № 2186 з метою задоволення вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» по поверненню кредиту отриманого [PERSON] за кредитним договором. Разом з тим, вказаний виконавчий напис нотаріуса, на думку позивача, є таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис виданий у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Іпотекодержатель ПАТ «Державний ощадний банк України» не направляв письмову вимогу до позивача та третьої особи про усунення порушень щодо погашення кредитної заборгованості саме на суму 3 688 184 грн. 35 коп. Крім того, нотаріусом всупереч положенням чинного законодавства було виданий виконавчий напис про звернення одночасно на два об'єкти нерухомості загальною вартістю 6 800 000 грн., за наявної вимоги на суму 3 688 184 грн. 35 коп. У судовому засіданні представник позивача, котрий є і представником третьої особи [PERSON] позовні вимоги підтримав та уточнив їх в частині даних виданого виконавчого напису нотаріуса, котрий просить визнати таким, що не підлягає виконанню. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, надали письмові пояснення (а.с. 72-83). Зазначили, що підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню немає, оскільки відповідачем нотаріусу було надані всі документи, які підтверджують існуючу заборгованість, позичальник та майновий поручитель попереджались про необхідність погашення кредитної заборгованості відповідно до положень Закону України «Про іпотеку», позивачем пропущено строк позовної давності. Представник третьої особи Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області до судового засідання повторно не з'явився. Тому, суд розглянув справу у його відсутність. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 06.06.2008 року між відповідачем ПАТ «Державний ощадний банк України» та третьою особою [PERSON] укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 885 (а.с. 12-17). 06.06.2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між позивачем [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладеного іпотечний договір № 1794, предметом іпотеки якого є земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] та розташоване на ній домоволодіння, що складається з житлового будинку та належних до нього надвірних будівель (а.с. 18-20). 22.11.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А.В. видано виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1511 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та розташоване на ній домоволодіння, що складається з: житлового будинку [ADDRESS], які належать [PERSON], на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Києво-Святошинським райвідділом земельних ресурсів 12 липня 2004 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER] та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Гатненської сільської ради 22.01.2008 року, ні підставі рішення Гатненської сільської ради від 02.11.2007 [NUMBER], зареєстрованого в комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 14 лютого 2008 року номер запису № 953 у книзі № 3, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 21840132, переданих нею в іпотеку ПАТ «Державний ощадний банк України» за іпотечним договором № 1794 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А.В. 06 червня 2008 року зареєстрованому в реєстрі за № 2186 з метою задоволення вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» по поверненню кредиту отриманого [PERSON] за кредитним договором (а.с. 11). 05.07.2013 року третьою особою Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 38809757 на підставі оскаржуваного виконавчого напису (а.с. 21-23). Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п. 1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. З урахуванням наведених положень ПАТ «Державний ощадний банк України» для вчинення виконавчого напису нотаріусом було надано такі документи: - розрахунок суми заборгованості; - іпотечний договір; - договір відновлювальної кредитної лінії; - копію листів вимоги від 23 вересня 2010 року; - повідомлення про вручення поштових повідомлень. Розрахунок заборгованості стверджується довідкою банку, котра надана нотаріусу, та з якої вбачається, що станом на 22 листопада 2010 року загальна сума кредитної заборгованості становить 3 688 184 грн. 35 (а.с. 12-124). Оскільки третя особа [PERSON] на день звернення до нотаріуса продовжував не виконувати зобов'язання за кредитним договором по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених договором, це призвело до збільшення розміру заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 10 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов'язано з часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису сума заборгованості може буде збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності суми немає. Судом встановлено, що у досудових вимогах від 23 вересня 2010 року позичальник та поручитель повідомлялися про необхідність погашення кредитної заборгованості у розмірі 3 349 160 грн., проценти та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, які нараховуються на день здійснення повного погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 114, 117). Отже у досудових вимогах про виконання порушених зобов'язань вказано, що конкретна сума, котра підлягає стягненню в частині процентів та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань, буде уточнена, оскільки вона може змінюватись в період прострочення сплати кредитної заборгованості, то хоча суми зазначені у вимозі та виконавчому написі різняться, проте спірності щодо суми немає. При цьому суд бере до уваги, що позивачем не доведено наявність спірності суми, не надано суду відповідних доказів цього, що надавало б можливість визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Тому доводи позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з цих підстав є безпідставними. Суд відхиляє доводи позивача, що за період виникнення боргу з 17.06.2010 року по 22.11.2010 року суми стягнуті за виконавчим написом не відповідають сумам фактичної заборгованості, оскільки вказаний період у виконавчому написі є узагальненим періодом за який нараховувалась заборгованість за кредитним договором, у зв'язку з чим відповідачем-банком для кожного виду заборгованості застосовувався різний період розрахунку, що відповідав умовам кредитного договору. Так, відповідно до п. 1.7 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно до 25 числа платіжного місяця здійснювати платежі в валюті наданого кредиту готівкою до каси банку на рахунок філії банку, що вказана в реквізитах до цього договору по погашенню кредиту, після закінчення періоду настання кредиту, згідно наступного графіку - щомісячно з липня 2010 року по травень 2018 року включно рівними частинами в сумі по 35 420 грн., а останній платіж у сумі 35 100 грн. - не пізніше дати остаточного погашення кредиту, що визначена цим договором. Отже з липня 2010 року у випадку непогашення позичальником до 25 числа платіжного місяця заборгованості по тілу кредиту, остання зараховувалась на рахунки простроченої заборгованості. У зв'язку з непогашенням станом на 22.11.2010 року заборгованості по тілу кредиту в строки визначені договором, прострочена заборгованість становила 141 680 грн. із розрахунку: 35 420 грн. (черговий платіж) X 4 (календарні місяці прострочення зобов'язання: липень, серпень, вересень, жовтень 2010 року). Сума заборгованості за листопад 2010 року по тілу кредиту не була перенесена банком на рахунки простроченої заборгованості, оскільки станом на 22.11.2010 року - дату вчинення виконавчого напису, дата платіжного місяця (25 число) не наступила. Сума непростроченого тіла, що зафіксована у виконавчому написі нотаріуса становить 3 258 320,00 грн. Оскільки позичальником не було здійснено жодного платежу в погашення заборгованості по тілу кредиту, станом на 22.11.2010 року сума заборгованості по тілу кредиту становила 3 400 000 грн. = (3 258 320 грн. (непрострочене тіло кредиту) + 141 680 грн. (прострочене тіло кредиту). Отже зафіксована у виконавчому написі нотаріуса сума заборгованості по тілу кредиту є правомірною та такою, що розрахована відповідно до умов кредитного договору. Щодо доводів позивача з приводу неправильності нарахування відсотків за користування кредитом, то слід вказати таке. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, банк зобов'язується надавати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти у сумі 3 400 000 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Пунктом 1.7. кредитного договору, визначено зокрема, але невиключно дату (25 число платіжного місяця) до якої позичальник зобов'язався виконувати зобов'язання в тому числі по сплаті відсотків. Тому, доводи позивача, що сума боргу по нарахованим відсоткам відсутня, не відповідає дійсності, оскільки сума відсотків зафіксована у виконавчому написі нотаріуса, а саме 36 189,04 грн. є сумою відсотків, що нараховані за кредитним договором за період з 01.11.2010 по 21.11.2010 року: 340 0000 (залишок заборгованості) X 21 (кількість днів платіжного місяця) X 18,5% (процентна ставка) / 365 (кількість днів у році) = 36 189,04 грн. Таким чином, указана сума - це непрострочені відсотки, що нараховані за кредитним договором, строк сплати яких згідно умов кредитного договору становить до 25 числа платіжного місяця. Також суд відхиляє доводи позивача, що сума боргу по нарахованим відсоткам відсутня, оскільки за листопад 2010 року за кредитним договором ПАТ «Державний ощадний банк України» нарахувало відсотки які не були сплачені позичальником та згідно умов кредитного договору не переносились на прострочку. Щодо тверджень позивача про наявність спору по пені, то відповідно до п. 5.2. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або суми процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,05 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Сума пені за порушення строків сплати кредиту по тілу кредиту згідно виконавчого напису нотаріуса становить: 5 153,61 грн. та розрахована за наступною формулою сума простроченого платежу по кредиту х кількість днів прострочки х 0,05% : платіж за липень 2010р. 35420 х 31 х 0,05% = 549,01 грн. за серпень 2010р. 70840 х 31 х 0,05% = 1098,02 грн. за вересень 2010р. 106260 х 30 х 0,05% = 1593,90 грн. за жовтень 2010р. 141680 х 27 х 0,05% = 1912,68 грн. Тому, суд погоджується з доводами банку, що сума пені розрахована згідно умов кредитного договору є правильною, а вказана позивачем сума пені 4 874,38 грн. не підтверджується жодними розрахунками. Крім того, судом встановлено, що ПАТ «Державний ощадний банк України» 23 вересня 2010 року надіслав [PERSON], [PERSON] письмові повідомлення (вимоги) про виконання порушених зобов'язань (а.с. 114, 117), котрі останніми отримані 25 вересня 2010 року (а.с. 115, 116). Отже нотаріусом видано виконавчий напис відповідно до п. 2.2, 2.3 зазначеного Порядку та ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» - після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику (22 листопада 2010 року). Що стосується доводів позивача про те, що нотаріусом видано виконавчий напис одразу на два предмети іпотеки всупереч ч. 5 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», то суд їх відхиляє, виходячи з такого. Відповідно до ч. 5 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» якщо предметом іпотеки є два або більше об'єкти нерухомого майна, стягнення звертається в обсязі, необхідному для повного задоволення вимог іпотекодержателя. Якщо предметом іпотеки є об'єкти, які належать різним особам, та задоволення отримується за рахунок частини переданого в іпотеку майна, ті іпотекодавці, на майно яких було звернено стягнення, мають право на пропорційне відшкодування від іпотекодавців, на майно яких не зверталось стягнення, і набувають прав іпотекодержателя на частину майна, на яку не було звернено стягнення, для забезпечення такого відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 5 вказаного Закону предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором (ч. 4 ст. 5 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з ч. 2 ст. 186 ЦК України приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено іпотечним договором. За умовами п. 1.2 іпотечного договору іпотекодавець передав іпотекодержателю нерухоме майно - земельну ділянку та розташоване на ній домоволодіння. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Тому, оскільки земельна ділянка призначена для обслуговування домоволодіння і пов'язана з останнім спільним призначенням, то посилання позивача на порушення при здійсненні виконавчого напису нотаріусом ч. 5 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» є безпідставним. Оскільки нотаріусом було винесено виконавчий напис на підставі документів, що свідчать про безспірність вимог позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Що стосується доводів відповідача про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин, про що вказано в письмових запереченнях, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню, то суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що про наявність виконавчого напису нотаріуса позивач дізналась 16 липня 2013 року при здійсненні опису та арешту майна державним виконавцем у виконання виконавчого напису, про що свідчить підпис позивача на вказаному акті про опис та арешт майна (а.с. 98-100), а до суду з позовом позивач звернулася 30 травня 2017 року, то позивачем пропущений строк позовної давності. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю, то підстав для відмови у задоволенні позову з причин пропуску строку позовної давності немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем їй не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed