Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У червні 2018 року до суду звернулась представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 23 травня 2017 року помер чоловік позивача [PERSON] у віці 71 рік. З померлим позивачка перебувала у шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Рудівської сільської ради Сватівського району Луганської області 20.07.2015 р. Перед тим, як укласти шлюб позивач проживала разом із померлим багато років як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Весь цей час вони проживали разом, як чоловік та дружина, вели спільне господарство у будинку [PERSON] за адресою: с. Рудівка, вул.. Калинова, 53. [PERSON] був зареєстрований у [INFO]. Після його смерті залишилось майно у вигляді земельної ділянки за адресою: Сватівський район, на території Рудівської сільської ради, ділянка № 82, площею 5,2223 кадастровий номер 4424097000:16:001:0035 та земельної ділянки за адресою: Сватівський район, на території Рудівської сільської ради, ділянка № 83, площею 5,1037 га, кадастровий номер 4424097000:16:001:0036. Відповідачі за позовом є двоюрідними братами померлого. Після смерті чоловіка позивач звернулась до нотаріальної контори та повідомила, що помер її чоловік, з яким вона спільно проживала. На підтвердження цього надала довідки, видані Рудівською сільською радою про те, що [PERSON] на момент смерті проживав за адресою: [INFO]. Таким чином вона є такою, що фактично прийняла спадщину, тому письмової заяви про прийняття спадщини в 6-місячний строк не подавала. Але, відповідачі також звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], для чого забрали всі оригінали документів на земельні ділянки у позивача та на їх вимогу Рудівська сільська рада надала відомості, що померлий був зареєстрований за адресою: [INFO]. На даний час відповідачі оспорюють той факт, що [PERSON] є спадкоємицею першої черги та її фактичне прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] Постановою від 08.05.2018 р. № 322/02-31 державний нотаріус Першої Сватівської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що вона не вчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини та не має оригіналів документів. Таким чином, окрім того, що несвоєчасно була подана заява про прийняття спадщини за законом на майно,що залишилось після смерті чоловіка, позивачка не має можливості реалізувати своє спадкове право без звернення до суду через відсутність документів, які знаходяться у відповідачів. Просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] з чоловіком [PERSON] за адресою: Сватівський район, с. Рудівка, вул.. Калинова, 53 до моменту його смерті 23 травня 2017 року та визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді вищезазначених земельних ділянок. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на позов, який обґрунтовано тим, що погодитися з позовом вони не можуть з огляду на те, що за підставами позову позивач не стверджує, що з часу укладення нею шлюбу 20 липня 2015 року і на момент смерті спадкодавця вони постійно проживали разом. Разом з цим, факт проживання разом до укладення шлюбу не має значення з огляду на визначення спадкоємця та приписи ч. 3 ст. 1268 ЦК України і виходить за межі позову і доказів цьому немає. Доказів того, що будинок № 53 по вул.. Калинова в с. Рудівка належить позивачці остання не надає. Також немає даних про дозвіл власника цього будинку на постійне проживання в цьому будинку [PERSON] Проживання позивача в будинку № 53 по вул.. Калиновій в с. Рудівка і факт того, що реєстрація за місцем проживання позивачки за цією адресою відбулась вже після укладення шлюбу (не за місцем проживання і реєстрації спадкодавця) свідчить саме про те, що вони постійно не проживали разом. Надані довідки виконкому Рудівської сільської ради не містять відомостей про саме постійне проживання спадкодавця за адресою: буд. 53 по вул. Калиновій в с. Рудівка. Із встановлених нотаріусом у його постанові від 08 травня 2018 року обставин звернення позивачки за оформлення права на спадщину вбачається, що остання розуміла необхідність приймати спадщину шляхом звернення із заявою і вона сама зазначає, що пропустила строк прийняття спадщини. За фактичними обставинами, навіть уклавши шлюб, але внаслідок постійних сварок і бійок з позивачкою, [PERSON] постійно проживав у своєму будинку № 73 по вул.. Калинова в с. Рудівка що підтверджується його реєстрацією за місцем проживання. Наприкінці березня 2017 року знаходячись у дворі будинку № 53 по вул.. Калинова в с. Рудівка, [PERSON] вочевидь під час чергової сварки з позивачкою впав і позивач втягнула його в будинок. Після цього [PERSON] рухатись самостійно вже не міг і з цього будинку внаслідок хвороби не вийшов і там же помер 23 травня 2017 року. Отже, [PERSON] фактично вимушено перебував близько двох місяців до своєї смерті в будинку № 53 по вул.. Калинова в с. Рудівка. Отже, вважає, що факт постійного проживання не підтверджений належними, допустимими, достовірними доказами. Щодо другої вимоги, то вона не має бути задоволена, оскільки при можливості нотаріального оформлення прав відсутній спір про право цивільне. Просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові. Позивач пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 23 травня 2017 року і є спадкоємцем першої черги. Після його смерті в шестимісячний строк вона звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини, однак нотаріус їй пояснив, що оскільки вони разом проживали, то вона фактично прийняла спадщину і їй потрібно прийти через 6 місяців за оформленням спадщини. Коли вона прийшла до нотаріуса через 6 місяців, останній їй пояснив, що вона пропустила строк для прийняття спадщини і оформити її не може, оскільки вони мають різні адреси реєстрації. Оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у відповідачів. З чоловіком вони проживали протягом 9 років у цивільному шлюбі, а в 2015 році зареєстрували шлюб. Спочатку вони проживали у [INFO], а в 2009 році придбали будинок по вул.. Калинова 53 в с. Рудівка і проживали вже там. Спільних дітей у них не було, його колишня дружина та донька виїхали за межі України. Земельні ділянки наразі перебувають в оренді, хто отримав орендну плату за 2017 рік вона не знає, їй гроші не віддавали. Перед смертю [PERSON] цілий рік хворів, вона його доглядала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що є померлому двоюрідним братом. [PERSON] проживав окремо від позивачки, а саме за адресою: вул.. Калинова, 73, а потім пішов до позивачки, там залишився і там помер. Проживали разом останні три місяці. Позивачка продала їхнє майно, автомобіль, скотину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що з [PERSON] вони є двоюрідними братами. У [PERSON] був інфаркт, бо позивачка продала скотину, а його замкнула в хаті. Вони викликали лікарів, але вона їх не впускала. Заманила його до хати в березні місяці. Позивачка вживала горілку та ніде не працювала. Забирала у чоловіка його пенсію, не давала на лікування грошей. На момент укладення шлюбу вони разом не проживали, позивачка утримувала насильно [PERSON] у себе вдома. Помер він у позивачки по вул. Калиновій, 53 в с. Рудівка Сватівського району. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки є відмова нотаріуса, строк звернення до нотаріуса пропущений, підстави позову не містять відомості про факт проживання після укладення шлюбу, позов є безпідставним. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що вважає, що позов слід задовольнити та пояснив, що в 2017 році до нього звернулась [PERSON] з питання прийняття спадщини після [PERSON] Вона надала документи і довідку з Рудівської сільської ради. Він повідомив їй, що у звязку із тим, що вона проживала разом із чоловіком на момент смерті, то вважається також, що прийняла спадщину, а тому може звернутися до нього за оформлення після шести місяців. Коли вона звернулася за оформленням то надала довідку, що вона зареєстрована за адресою: [INFO], а [PERSON] вул.. Калинова, 73 в с. Рудівка. Також зазначив, що в останній день шестимісячного строку звернулися до нього [PERSON] та [PERSON] - двоюрідні брати за отриманням спадщини, пояснили, що інших спадкоємців немає, про дружину вони нічого не говорили, а він всіх запамятати не може. Позивачка проживала разом зі спадкодавцем, її вимоги законні та обґрунтовані, бо вона є його законною дружиною, лише зареєстровані були за різними адресами. Оригінали державних актів надали відповідачі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є зятем позивачки та йому відомо, що вона проживала разом з [PERSON] спочатку у цивільному шлюбі. Йому це відомо, оскільки теща зі своїм чоловіком запрошували до себе в гості. В 2009 році вони вже проживали разом, ще не у шлюбі. Потім купили будинок по вул.. Калиновій, 73. Коли [PERSON] захворів, позивачка забрала його до себе, там він і помер. На день смерті вони проживали разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачкою є односельчанами, знає і її і померлого [PERSON] Спочатку вони проживали у різних хатах, однак, ходити один до одного, ночували, а потім [PERSON] перейшов жити до [PERSON] Вони були сімєю. Спочатку проживали у цивільному шлюбі, а потім шлюб зареєстрували. Ніколи не чули, щоб вони сварились, на людях не скандалили. Потім [PERSON] захворів,у нього був інсульт, позивачка його лікувала. Останні місяці він проживав [INFO] разом з позивачкою, бо там кращі умови, його хата зовсім розвалилась. Вони вели себе як подружжя, вона їх так і вважала подружжям. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка насильно одружила на собі [PERSON], не доглядала його, не давала гроші на лікування. Разом вони не проживали, [PERSON] проживав [INFO], а позивачка по вул.. Калиновій, 53 в с. Рудівка. [PERSON] лише ходив їй допомагав. На похоронах позивачка була, ховали з її будинку. Свідоцтво про смерть отримав [PERSON] Вони познайомились в 2009 році. [PERSON] купив їй хату по вул.. Калиновій, 53, але там не жив, разом вони не проживали. В лютому 2017 році він пішов до позивачки в будинок по вул.. Калиновій 53 і залишився там. З 2009 року позивачка приїхала в с. Рудівку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є працює Рудівським сільським головою. До нього звернулись [PERSON], родичі померлого в 2017 році навесні, сказали, що [PERSON] потребує лікування, а співмешканка не надає догляду, просили втрутитись. Він поїхав туди, де вони проживали, поспілкувались з позивачкою, просили навести лад. Потім навідались ще раз, вже було помито, прибрано. Зареєстрований [PERSON] був за адресою: вул. Калинова, 73, а проживав [INFO]. На той момент він був з [PERSON], по документах вона була йому дружиною. Йому не відомо, коли і де укладався шлюб. На цій посаді він працює з 6 листопада 2015 року. Від односельців йому відомо, що позивачка вживає алкогольні напої. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка приїхала жити до [PERSON], перед смертю вони розписались. Вона вживала алкогольні напої, в магазині брала м'ясо, казала, що йому не покаже. Вони були зареєстровані за різними адресами, а до позивачки [PERSON] ходив як до коханки. Позивачка ні в чому [PERSON] не допомагала, господарство він держав на своєму подвірї по вул.. Калиновій, 73 в с. Рудівка. Кращий будинок та умови проживання були в будинку по вул. Калиновій, 53. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було зареєстровано 20 липня 2015 року виконавчим комітетом Рудівської сільської ради Сватівського району Луганської області, що пітверджеється копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). 23 травня 2017 року в с. Рудівка Сватівського району Луганської області помер [PERSON], про що суду надано копію свідоцтва про його смерть серії І-ЕД № 504737 від 13 червня 2017 року, про що в матеріали суду надано копію свідоцтва про смерть (а.с.13). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельних ділянок, розташованих на території Рудівської сільської ради Сватівського району Луганської області: ділянка № 82, площею 5,2223 кадастровий номер 4424097000:16:001:0035 та ділянка № 83, площею 5,1037 га, кадастровий номер 4424097000:16:001:0036, про що в матеріали справи надані [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельні ділянки (а.с.18-23). Тобто, на час смерті позивач була єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] Судом встановлено, що у встановлений законом шестимісячний строк, позивач звернулась до державного нотаріуса [PERSON] за прийняття спадщини. Їй було розяснено, які документи їй потрібно зібрати, зокрема надати відомості про спільне проживання позивача зі спадкодавцем, оскільки місце їх реєстрації було за різними адресами. Зокрема, в судовому засіданні даний факт пояснила позивачка та підтвердив суду державний нотаріус [PERSON] який приймав участь у судовому засіданні в якості третьої особи. Однак, в останній день спливу шестимісячного строку за оформленням спадщини звернулись відповідачі двоюрідні брати спадкодавця, які не входять до першої черги спадкоємців. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.. 1259 цього кодексу. Відповідно до т. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач від спадщини не відмовлялась, а навпаки бажала її оформлення, про що свідчить її звернення до нотаріуса. Однак, оформити спадщину позивач не мала змоги, оскільки місце реєстрації її вул.. Калинова, 53 с. Рудівка, а її чоловіка вул.. Калинова, 73 с. Рудівка Сватівського району Луганської області. Однак, саме на момент смерті позивач і спадкодавець проживали за однією адресою: вул.. Калинова, 53 с. Рудівка Сватівського району Луганської області. Даний факт ніким не оспорюється та підтверджений показами всіх учасників справи. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті дасть заявнику можливість оформити спадщину у відповідності до цивільного законодавства України. Крім того, факт того, що позивачка [PERSON] проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті 23 травня 2017 року підтверджується також довідками № 1107 від 21.11.2017 та № 1127 від 04 грудня 2017 року, виданими Рудівською сільською радою Сватівського району Луганської області (а.с.15,16). Отже, судом встановлено, що на момент смерті спадкодавця [PERSON], який був чоловіком позивачки, 23 травня 2017 року вони проживали разом за адресою: Луганська область, Сватівський район, с. Рудівка, вул.. Калинова, 53. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У пункті 23постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~№7\~від 30.05.2008\~року роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання однією сім'єю позивача і спадкодавця, має для нього юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті у відповідності до ст. 1261 ЦК України. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Покази свідків щодо вживання позивачем алкоголю, поведінка позивачки та спадкодавця як коханців, тощо не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на встановлення факту їх спільного проживання на момент смерті за однією адресою. Факт перебування їх у шлюбі ніким не оспорюється. Крім того, законодавцем не визначений строк, протягом якого спадкоємець та спадкодавець повинні постійно мешкати для встановлення такого факту. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом за адресою: вул. Калинова, 53, с. Рудівка Сватівського району Луганської області на момент його смерті, а відповідно і день відкриття спадщини, а саме 23 травня 2017 року. Крім того, відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Позивач зазначає, що не має можливості оформити спадщину після померлого чоловіка, оскільки у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів державних актів на право власності на земельні ділянки. Такі оригінали знаходяться у відповідачів. Даний факт також знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги, як дружина спадкодавця, яка постійно з ним мешкала на момент його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їх цільового призначення. Згідно п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст.\~81, ч.1 ст.\~131 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом\~статей 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Позивач не може оформити право власності на вищевказане спадкове майно, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Оскільки, спадкодавець [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на вказані земельні ділянки. Також, як передбачено ст.. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Отже, відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідачі не надали відомостей та доказів про звільнення їх від сплати судового збору, а отже судовий збір підлягає стягненню з них у рівних частках. Оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового та майнового характеру, які задоволені, то до сплати підлягає судовий збір також за дві вимоги майнового і немайнового характеру. Позивачем у своєму позову визначено ціну позову 100000 грн., ціна позову ніким не оспорювалась, отже з відповідачів належить стягнути 1000 грн. судового збору за вимогу майнового характеру та 704,80 грн. судового збору за вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved