Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.03.2006 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США. 10.01.2007 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США. 05.05.2008 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 120000,00 доларів США. 07.02.2010 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 90000,00 доларів США. 05.05.2013 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 1000000,00 доларів США. Розписки про отримання від позивача грошових коштів відповідачем були написані особисто. Оскільки розписками не вказано строк повернення грошових коштів, позивач звернувся 05.10.2015 року до відповідача з вимогою сплатити борг за розписками до 05.11.2015 року. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами позики не виконує та борг не повертає. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача суму позики в розмірі 35364060,00 грн., 3% річних в розмірі 1060921,80 грн. та судові витрати. Ухвалою від 24.07.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.02.2019 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 05.03.2006 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 40000,00 доларів США. 10.01.2007 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США. 05.05.2008 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 120000,00 доларів США. 07.02.2010 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 90000,00 доларів США. 05.05.2013 року відповідачем було отримано від позивача грошові кошти в сумі 1000000,00 доларів США. Розписки про отримання від позивача грошових коштів відповідачем були написані особисто. Оскільки розписками не вказано строк повернення грошових коштів, позивач звернувся 05.10.2015 року до відповідача з вимогою сплатити борг за розписками до 05.11.2015 року. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами позики не виконує та борг не повертає. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку встановлені договором. Судом об`єктивно встановлено, що між сторонами у справі виникли зобов`язання, за якими відповідач набув безпідставно грошові кошти позивача, а останній мав їх повернути, проте, всупереч взятим на себе зобов`язанням по поверненню коштів відповідач їх належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із розрахунку наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.12.2017 року, виходячи з офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ, складає - 35358485,00 грн., та 1060921,80 - 3% річних. Проте, суд не погоджується з таким розрахунком позивача, оскільки, на день подання позовної заяви, офіційний курс гривні до долара США становить 26,19147, що еквівалентно 35358485,00 грн., та відповідно 3% річних - 1060921,80 грн. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами позики щодо повернення позивачу суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 8810,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial