Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

У червні 2018 року до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.02.2010 р. у розмірі 11434,85 грн. та судові витрати в сумі 1762,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.02.2010 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 11.06.2018 р. має заборгованість у сумі 11434,85 грн., яка складається з наступного: 155,62 грн. - заборгованість за кредитом; 6598,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3659,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 520,71 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з'явився, разом з позовом надав суду заяву про розгляду справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання, відзив на позов не подала. У зв'язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 25.02.2010 р. [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір складається з заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і шляхом списання Банком з інших рахунків клієнта. На підставі п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг, банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнтові карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі заяви «Відмітки банку». Відповідно до п. 3.2 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та надає банку право в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити ) кредитний ліміт. Згідно з п. 3.3 Умов і правил надання банківських послуг підписання договору є прямою та безумовною згодою боржника відносно будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно п. 3.4 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари та послуги, для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банку, фінансових установах, через банкомати і здійснення інших операцій, передбачених угодою сторін та діючим законодавством України. Пунктом 3.5 Умов і правил надання банківських послуг порядок, здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту, регулюється діючим законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем, цим договором, умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Згідно з п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрачання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. На підставі п. 6.6 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у випадках невиконання зобов'язань по договору, на вимогу Банку виконувати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку. При оформлені кредитної картки відповідач був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві та погодився з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами. Умови кредитного договору відповідач не виконав в повному обсязі. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором банком нараховано [PERSON] станом на 11.06.2018 р. заборгованість у розмірі 11434,85 грн., яка складається з наступного: 155,62 грн. - заборгованість за кредитом; 6598,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3659,89 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 520,71 грн. - штраф (процентна складова). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом актового запису про шлюб № 11 від 26.02.2014 р. [PERSON] у зв'язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «Єременко». Оскільки [PERSON] не сплатила заборгованість по тілу кредиту, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Хоча відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, своєї думки щодо позову не виказала, дослідження розрахунку заборгованості принаймні в частині арифметичної перевірки правильності здійснених нарахувань є обов'язком суду. Вирішуючи питання обґрунтованості нарахованих відсотків, суд виходить з наступного. Так, загальна сума відсотків за користування кредитними коштами складається з суми відсотків, нарахованих з залишків поточної та простроченої заборгованості за кредитом. Відповідач у період дії кредитного договору користувався кредитними коштами, інколи здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками. З 26.02.2011 р. у відповідача перед банком почала обліковуватись заборгованість у розмірі 155,62 грн., на яку нараховуються відсотки. При цьому станом на вказану дату у відповідача вже була наявна заборгованість за відсотками у розмірі 18,57 грн. Перевіривши арифметичний розрахунок нарахованих відсотків з 26.02.2011 р., судом встановлено, що його вчинено не вірно. Так, розмір відсотків має розраховуватись по формулі: сума заборгованості за кредитом з якої нараховуються проценти х розмір процентної ставки / 360 (кількість днів у календарному році) / 100 х кількість днів прострочення. Довідкою про умови кредитування визначено базову відсоткову ставку - 2,5 % на місяць. Виходячи із вказаної відсоткової ставки вчинено розрахунок позивачем. Кількість днів прострочення з 26.02.2011 р. до 11.06.2018 р. складає 2663 днів. Отже, розрахунок має бути наступним: 155,62 грн. х 30,00 % / 360 / 100 х 2663 днів = 345,35 грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають відсотки у сумі: 18,57 грн. + 345,35= 363,92 грн. Щодо стягнення штрафів суд виходить з наступного. Так, умовами укладеного договору передбачено сплату штрафів у розмірі 500,00 грн., а також 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Позовні вимоги щодо стягнення штрафів підлягають частковому задоволенню. Розраховуючи розмір процентної складової штрафу, позивачем необґрунтовано включено до загальної суми заборгованості з якої слід розраховувати штраф завищений розмір відсотків та пеню. Вірним є наступний розрахунок: 155,62 (заборгованість за кредитом) + 363,92 грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом) / 100 * 5 = 25,98 грн. Таким чином стягненню підлягають штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 25,98 грн. (процентна складова). Щодо заявлених до стягнення пені та комісії, суд виходить з наступного. Так, як видно з доданих до позову доказів, договором № б/н від 25.02.2010 р. не передбачена сплата комісії. Сума у розмірі 3659,89 грн. об'єктивно нарахована як пеня. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, суд відмовляє у вимозі про стягнення пені, як різновиду неустойки у зв'язку з її необґрунтованістю та невідповідністю вимогам ст. 61 Конституції України (подвійна відповідальність за одне й те саме порушення). Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial