Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому прохав визнати за ним право власності на автомобіль марки «MAZDA», реєстраційний номер - [NUMBER], і повернути його з незаконного володіння гр.[PERSON] Стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та сплачені ним кошти в сумі 3000 грн. зарахувати як матеріальну шкоду на приведення автомобіля в робочий стан, в якому він знаходився при передачі в користування останньому (а.с.2). Свої вимоги мотивував тим, що на підставі усної домовленості 03 грудня 2010 року придбав у [PERSON] спірний автомобіль, на підтвердження чого останнім було видано довіреність на ім'я позивача. Враховуючи, що [PERSON] розпоряджався цим автомобілем на підставі генеральної довіреності, виданої власником транспортного засобу - відповідачем [PERSON], строк дії якої невдовзі закінчувався, позивач звернувся до [PERSON] та отримав від нього довіреність від 15 грудня 2010 року на право розпорядження автомобілем марки «MAZDA», реєстраційний номер - [NUMBER], строком до 15 грудня 2015 року і у такий спосіб придбав цей автомобіль. В лютому 2012 року [PERSON] передав у користування із послідуючим викупом згаданий автомобіль відповідачу [PERSON] В усній формі вони домовилися, що [PERSON] сплатить йому 1100 доларів США та 200 грн., однак останній станом на 28.04.2014 року сплати лише 3000 грн. Згодом позивачу стало відомо, що [PERSON], не маючи на це право, продав спірний автомобіль відповідачу [PERSON] У вересні 2014 року [PERSON] змінив предмет та підставу позову і посилаючись на ті самі обставини, прохав суд зобов'язати [PERSON] повернути йому у користування автомобіль марки «MAZDA», реєстраційний номер - [NUMBER], два номерні знаки « [NUMBER]» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Також зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] оригінал довіреності від 15 грудня 2010 року, виданої [PERSON] позивачу [PERSON] (а.с.79). Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] незаконно передав відповідачу [PERSON] спірний автомобіль та утримує у себе зазначений вище оригінал довіреності. Будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] до залу суду не з'явилися, останній звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, на заявлених позовних вимогах наполягав повністю. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що спірний автомобіль було придбано спільно відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] у гр-на [PERSON], який мав право розпорядження цим автомобілем на підставі нотаріально посвідченої довіреності його власника [PERSON] Сторони придбали цей автомобіль шляхом оформлення нотаріально посвідченої довіреності від 10 грудня 2010 року. 15 грудня 2010 року позивач [PERSON], без згоди [PERSON], отримав від власника спірного транспортного засобу [PERSON] довіреність на право користування та розпорядження цим автомобілем. У лютому 2012 року [PERSON], за згодою [PERSON], продав цей автомобіль відповідачу [PERSON] та передав йому транспортний засіб разом із свідоцтвом про його реєстрацію. Відповідач [PERSON] визнав в судовому засіданні, що за вказаних обставин придбав у [PERSON] спірний автомобіль і до цього часу користується ним. Розглянув справу у межах заявлених позовних вимог, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства щодо речових прав на чуже майно. Відповідно до ст.ст.395,398 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право володіння, яке виникає на підставі договору з власником, а також на інших підставах, встановлених законом. За нормою ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права. Згідно ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Судом встановлено, що згідно довідки Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів від 29.07.2014 року автомобіль «MAZDA», реєстраційний номер - [NUMBER], зареєстрований за гр.[PERSON] (а.с.69). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля «MAZDA», реєстраційний номер - [NUMBER], являється [PERSON] (а.с.88). Відповідно до довіреності від 03 березня 2008 року [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатися (продати) належний йому транспортного засобу «MAZDA», реєстраційний номер - [NUMBER]. Довіреність була видана з правом передоручення і дійсна до 03 березня 2011 року (а.с.75). Відповідно до довіреності від 10 грудня 2010 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] на підставі довіреності від 03 березня 2008 року уповноважив [PERSON] та [PERSON] управляти та розпоряджатися (продати) належний [PERSON] транспортного засобу «MAZDA», реєстраційний номер - [NUMBER]. Довіреність була видана з правом передоручення і дійсна до 03 березня 2011 року (а.с.78). Відповідно до довіреності від 15 грудня 2010 року [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з усіх без винятку питань, пов'язаних з експлуатацією та розпорядженням від його імені (продаж, обмін, застава, здача в оренду) належного йому транспортного засобу «MAZDA», реєстраційний номер - [NUMBER]. Довіреність дійсна до 15 грудня 2015 року (а.с.2). Під час судового розгляду справи відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що до лютого 2012 року користувався спірним автомобілем, після чого продав його відповідачу [PERSON] без оформлення будь-яких документів (розписок, угод, актів передачі тощо). У свою чергу відповідач [PERSON] визнав, що за вказаних обставин придбав у [PERSON] цей автомобіль. Згадані обставини в силу ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Здійснивши аналіз досліджених в судовому засіданні доказів та визнаних сторонами обставин справи, судом встановлено, що у лютому 2012 року відповідач [PERSON] на підставі усної домовленості продав спірний автомобіль відповідачу [PERSON], при цьому на час відчуження цього транспортного засобу строк дії довіреності на право розпорядження цим автомобілем на ім'я [PERSON] від [PERSON] закінчився. За таких обставин, суд вважає, що право користування та розпорядження спірним транспортним засобом має позивач [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 15 грудня 2010 року. Знаходження оригіналу цієї довіреності, спірного транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію у відповідача [PERSON] не наділяло його правом розпорядження чужим майном. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] користується та володіє спірним транспортним засобом на незаконних підставах і належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позову [PERSON] суду не надано. Посилання відповідачів та їх представника на скасування нотаріально посвідчених довіреностей на керування транспортними засобами як на підставу відчужувати транспортні засоби без їх реєстрації та укладення письмових угод є хибними, так як згадані зміни, внесені до Закону України «Про дорожній рух» стосуються лише права керування транспортним засобом, а не права розпорядження ним. Під час судового розгляду відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що при передачі йому спірного транспортного засобу він отримав свідоцтво про його реєстрацію, в якому власником зазначено відповідача [PERSON], відповідач [PERSON] права розпорядження цим автомобілем не мав, тому в силу ч.3 ст.388 ЦК України [PERSON] не є добросовісним набувачем. Суд не приймає до уваги твердження відповідачів [PERSON] і [PERSON] з приводу того, що спірний автомобіль відчужував останньому сам позивач [PERSON], так як належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду не надано, а [PERSON] цю обставину у позові заперечував. Не є підтвердженням цього факту знаходження у відповідача [PERSON] оригіналу довіреності від 15 грудня 2010 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] має речове право на чуже майно (спірний автомобіль) і має право на захист цього права, а відповідача [PERSON] та [PERSON] такого права на спірний автомобіль не мають. Тому вимоги [PERSON] про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Доводи представника відповідачів [PERSON] про те, що [PERSON] для захисту своїх прав до правоохоронних органів не звертався, для вирішення цього спору значення не мають. Також підлягає задоволенню вимога позивача про витребування оригіналу довіреності на його ім'я, так як відповідач [PERSON] визнав в судовому засіданні що утримує її у себе. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved