Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У червні 2013 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтував тим, що 31.10.2008 р. між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервіс Моторс» (далі - ТОВ «Сервіс Моторс», Товариство) в особі директора Селезньова В.О. було укладено договір безвідсоткової поворотної цільової фінансової допомоги на виплату лізингових платежів на строк - до 31.10.2014 р. На виконання умов договору позивачем Товариству та ТОВ «Євро-Лізінг» - другій стороні договору фінансового лізингу було передано коштів на загальну суму 176 162,22 грн., з яких 8 000 грн. - ТОВ «Євро-Лізінг». 18.03.2013 р. між ним та ТОВ «Сервіс Моторс» була укладена угода про внесення змін до п. 7.1 договору від 31.10.2008 р. щодо строків повернення фінансової допомоги, згідно яким відповідач зобов'язався повернути суму безвідсоткової поворотної цільової фінансової допомоги в строк до 15.04.2013 р. Однак, свої зобов'язання не виконує, на підставі чого просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні обставини справи та позовні вимоги визнав. У вересні 2013 р. третя особа - Фізична особа підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]) подав до суду позов до [PERSON] та ТОВ «Сервіс Моторс» про визнання угоди від 18.03.2013 р. недійсною. У позовній заяві зазначив, що вказана угода має бути визнана судом недійсною, оскільки, [PERSON], яка укладала вказаний договір із [PERSON] від імені ТОВ «Сервіс Моторс», оскільки є директором ТОВ «Сервіс Моторс», діяла не в інтересах Товариства, а в інтересах свого чоловіка - [PERSON], тобто мало місце зловмисне спотворення, в якому зовнішнє волевиявлення [PERSON] не відображає справжньої внутрішньої волі ТОВ «Сервіс Моторс» (а.с.67-71). Представник [PERSON] у задоволенні позовних вимог ФОП [PERSON] просив відмовити. Представник ТОВ «Сервіс Моторс» позовні вимоги ФОП [PERSON] - не визнав, просив суд стягнути з ФОП [PERSON] витрати за надання правової допомоги в розмірі 7 500 грн. Заслухавши представника [PERSON], представника ТОВ «Сервіс Моторс» та 12.03.2014 р. представника ФОП [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Сервіс Моторс» про стягнення суми за договором безвідсоткової поворотної цільової фінансової допомоги та відмовити у задоволенні позовних вимог ФОП [PERSON] до [PERSON] та ТОВ «Сервіс Моторс» про визнання угоди недійсною з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.10.2008 р. між [PERSON] та ТОВ «Сервіс Моторс» в особі директора Селезньова В.О. було укладено договір безвідсоткової поворотної цільової фінансової допомоги на виплату лізингових платежів на строк - до 31.10.2014 р. (а.с.5-7). На виконання умов договору [PERSON] ТОВ «Сервіс Моторс» було передано кошти на загальну суму 168 162,22 грн. (а.с.9-34) та ТОВ «Євро-Лізінг» - другій стороні договору фінансового лізингу - 8 000 грн. (а.с.35). Згідно договору оренди від 25.06.2010 р. ТОВ «Сервіс Моторс» в особі Селезньова В.О. передало ФОП [PERSON] в оренду певні об'єкти строком на 2 роки - по 01.07.2013 р., з правом пролонгування договору (а.с.49-50). 18.03.2013 р. між [PERSON] та ТОВ «Сервіс Моторс» в особі директора - [PERSON] була укладена угода про внесення змін до п. 7.1 договору від 31.10.2008 р. щодо строків повернення фінансової допомоги, згідно яким ТОВ «Сервіс Моторс» зобов'язалось повернути суму безвідсоткової поворотної цільової фінансової допомоги в строк до 15.04.2013 р. (а.с.8). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Зловмисна домовленість представника однієї сторони з другою стороною, як зазначено у п.22 коментарію до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», належить до правочинів, в яких зовнішнє волевиявлення не відображає справжньої внутрішньої волі особи. З зазначеної підстави можуть бути визнані недійсними лише правочини, які особа вчиняє не самостійно, а через представника. Представник, вчиняючи правочин, не виражає свою власну волю, його завдання полягає в тому, щоб донести до контрагента волю особи, яку він представляє. Але в силу зловмисної домовленості представника та контрагента воля довірителя не доводиться і підмінюється волею представника, що і є підставою для визнання таких правочинів недійсними. Тобто має місце зловмисне спотворення представником волі свого довірителя, засноване на змові з другою стороною правочину. Але слід відрізняти даний вид правочинів від правочинів, вчинених органом юридичної особи, у даному випадку - директором товариства в результаті зловмисної домовленості з другою стороною правочину. Орган юридичної особи не є представником, а складовою юридичної особи. Дії органів юридичної особи є діями самої юридичної особи. Самостійними суб'єктам цивільно-правових відносин органи юридичної особи не є. Відтак, ст. 232 ЦК України не може застосовуватись у випадках, коли правочин вчиняється органом юридичної особи навіть всупереч її інтересам в результаті зловмисної домовленості цього органу з другою стороною правочину. Даних щодо подальшого несхвалення правочину, укладеного 18.03.2013 р. [PERSON] від імені ТОВ «Сервіс Моторс», або настання правових наслідків, передбачених ч.4 ст. 92 ЦК України суду не надано. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Виходячи з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, не вбачає суд підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 8 000 грн. за договором безвідсоткової поворотної цільової фінансової допомоги, що укладений між ТОВ «Сервіс Моторс» та [PERSON], передані [PERSON] не ТОВ «Сервіс Моторс», а ТОВ «Євро-Лізінг». Не вбачає суд і підстав для стягнення втрат на правову допомогу в сумі 7 500 грн. з ФОП [PERSON] на користь ТОВ «Сервіс Моторс», оскільки представник ТОВ «Сервіс Моторс» виступав в судовому засіданні саме як представник за довіреністю (а.с.101), ухвала суду про допуск особи, яка надає правову допомогу, до участі у справі судом не приймалась, документи у підтвердження того, що особа є фахівцем у галузі права надані судом наприкінці розгляду справи. Судові витрати підлягають стягненню відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial