Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 13 167 грн. 12 коп. та судові витрати, понесені ним при подачі позову. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що всупереч умов укладеного кредитного договору від 09.10.2013 року між ним та відповідачем, останній своїх договірних зобовязань належним чином не виконував, у звязку з чим у нього перед банком виникла заборгованість. Сторони в судове засідання не прибули, в письмових заявах до суду просили справу розглянути без їхньої участі, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти чого представник відповідача заперечив, оскільки позивачем пропущені строки позовної давності відповідно до яких він мав право звернутись до суду з вказаним позовом, при цьому вказує, що строк позовної давності розпочався 12.11.2013 року, на 32-ий день після сплати останнього платежу, а відтак строк позовної давності закінчився 12.11.2016 року, що дає підстави вважати, що строк звернення з вказаним позовом до суду порушено на пів року. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03.08.2011 року відповідач звернувся до ПАТ КБ ПриватБанк з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В подальшому, з метою утворення сприятливих умов для виконання відповідачем своїх зобовязань по кредитному договору № SAMDN50000048307424 від 03.08.2011 року, 09.10.2013 року між відповідачем з однієї сторони та Банком, з іншої, було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода), відповідно до якої [PERSON] було надано кредит на споживчі цілі та погашення заборгованості по кредиту, шляхом відкриття кредитної лінії на платіжну карту в сумі 7 169 грн. 51 коп., строком на 24 місяці, з кінцевим терміном погашення кредиту до 31.10.2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 1, 5 % щомісячно, що становить18 % річних (п.2.1 Генеральної угоди). Перед укладенням Генеральної угоди відповідач був вільним в погодженні всіх умов кредитування в банку, з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, порядком погашення по кредиту відповідач був ознайомлений, погодився з ними та надав свою згоду, про що свідчить його підпис (а.с.5-30). Відповідач зобовязався щомісячно з 1 по 25 число повертати Банку грошові кошти у сумі 358 грн. 76 коп., яка включає в себе заборгованість за кредитом та відсотки, а також інші витрати відповідно до Умов та правил; а за порушення кредитної дисципліни сплатити штраф в розмірі 865 грн. 19 коп. та при порушенні терміну погашення більше ніж на 30 днів штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій, а також у випадку прострочення погашення кредиту більше ніж на 210 днів на суму від 100 грн. сплатити пеню, яка включає в себе базову проценту ставку по договору (1,5%), яка нараховується за кожен день прострочення + 50 грн. одноразовий платіж (п. 2.2. Генеральної угоди та п. 2.1.1.7.5. та 2.1.1.12.6.1. Умов та правил, а.с. 6, 26, 28). Однак відповідач своєчасно не повернув ПАТ КБ ПриватБанк кредитні кошти, своєчасно не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобовязань по кредитному договору. З розрахунку заборгованості видно, що загальна сума заборгованості [PERSON] за Генеральною угодою станом на 18.05.2017 року становить 13 167 грн. 12 коп., яка включає в себе: заборгованість за кредитом -\~ 4 473 грн. 32 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 2 281 грн. 78 коп., заборгованість за пенею та комісією 5 546 грн. 83 коп., та штраф 865 грн. 19 коп.(а.с.4). Представником відповідача 21.03.2018 року подано заяву в якій він обгрунтовує, що відповідно до вказаного розрахунку, починаючи з 09.10.2013 року (з моменту укладення Генеральної угоди) [PERSON] взагалі не погашав жодної заборгованості перед Банком, у зв`язку з чим, після перебігу 32 днів з моменту винекнення порушення зобов`язання (п. 2.2. Генеральної угоди), а саме починаючи з 25.10.2013 року (день внесення першого платежу відповідно до п. 2.1. умов Генеральної угоди), позивач мав право вимагати стягнення всієї суми заборгованості, а відтак строк позовної давності слід рахувати з 12.11.2013 року, який закінчився 12.11.2016 року, проте з такими висновками представника відповідача суд не може погодитись з огляду на наступне. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що останній платіж відповідачем було здійснено 10.09.2014 року, а відтак до 25.09.2014 року він був зобов`язаний внести наступний платіж, проте цього так і не зробив, відрахувавши з вказаної дати 32 дні, слід зазначити, що строк позовної давності в межах якої міг звернутись Банк до суду розпочався 27.10.2014 року, а закінчився 27.10.2017 року. Банк звернувся до суду 30.05.2017 року, а відтак не порушив встановленого законом трирічного строку звернення до суду з вказаним позовом, тому його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з [PERSON] штрафу в розмірі 865 грн. 19 коп., необхідно відмовити. В іншій частині позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог статтями 525, 526, 530 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання та зобовязання має виконуватися належним чином та у встановлений термін його виконання, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та процентами за користування кредитом є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~З матеріалів справи вбачається,\~ що позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в сумі 1 600 грн., який підлягає відшкодуванню.

Outcome: partial