Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 09 вересня 2019 року відносно нього співробітником поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення про порушення п. 10.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення № 183/5693/19 відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, постанова набрала законної сили 16 грудня 2019 року. У постанові Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року у справі № 183/5693/19 суд зазначив: «Відповідно до доданої до матеріалів справи схеми місця ДТП не можна об`єктивно встановити всі обставини скоєного ДТП. Так, в схемі місця ДТП графічно зображено два транспортні засоби, однак відсутня розмітка проїзної частини. Відповідно до наданої відповіді КП «Новомосковський комбінат комунальних підприємств» на запит [PERSON] зазначено, що по вул. Гетьманській в районі будинку 38 була нанесена та помітна дорожня розмітка 1.1 (вузька сполошна лінія). Крім того, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що автомобіль «Audi А4», н/з [NUMBER] під час ДТП здійснював рух заднім ходом, оскільки умовою за якою настає відповідальність за порушення п. 10.9 ПДР України є саме рух автомобіля заднім ходом, який створив небезпеку чи перешкоди іншим учасникам руху. Таким чином, зібрані у даній справі докази не підтверджують існування обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] не може вважатися таким, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а тому провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього слід закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення». Позивач зазначає, що враховуючи вищезазначені письмові пояснення та постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/5693/19 від 05 грудня 2019 року, яка має преюдиційне значення для розгляду цієї позовної заяви: незаконними діями співробітника поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної Поліції в Дніпропетровській області Терханова В. В., які полягають у неправильно складеній схемі місця ДТП, в порушення п. 4, п. 5 розділу IX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395; не встановленні всіх обставин скоєної ДТП; не вжитті заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення; складанні відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення без наявності об`єктивних обставин/доказів, які б свідчили про скоєння ним адміністративного правопорушення; незаконним рішенням (складеним відносно нього протоколом про адміністративне правопорушення, за розглядом якого суд не визнав його винним та закрив провадження про адміністративне правопорушення відносно нього); незаконною бездіяльністю, яка полягає в тому, що за відсутності об`єктивних обставин/доказів, які б свідчили про скоєння ним адміністративного правопорушення, співробітником поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення лише відносно нього, а на водія автомобіля БМВ Х 5 [PERSON] не був складений протокол про адміністративне правопорушення. Більше того, об`єктивні обставини скоєної ДТП свідчили про те, що транспортний засіб БМВ Х 5, знаходячись на протилежній частині дороги, розвертаючись заднім ходом, в порушенням вищезазначених пунктів ПДР перетнув заднім ходом вузьку суцільну лінію горизонтальної розмітки та заїхав заднім ходом на смугу зустрічного напрямку руху, і не припиняючи руху вже на зустрічній смузі зіткнувся з Ауді А4, який стояв на місці та взагалі не рухався. Однак, за наявності даних об`єктивних обставин скоєної ДТП, співробітник поліції з незрозумілих причин не склав протокол про адміністративне правопорушення на водія автомобіля БМВ Х 5 [PERSON] , йому було завдано моральної шкоди. Обґрунтовуючи факт завдання йому моральної шкоди та її розмір позивач посилається на те, що з 02 вересня 2019 року та до дня потрапляння в ДТП він знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЗ «Новомосковська ЦРЛ «ДОР», і потребував подальшого лікування, що підтверджується довідкою від 11 вересня 2019 року № 750. Перебуваючи на лікуванні він вже був морально виснажений. У подальшому, після потрапляння в ДТП, вищезазначеними незаконними діями, рішенням та бездіяльністю співробітника поліції Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області [PERSON] йому були завдані глибокі душевні страждання. Він сам працював чесно та сумлінно в лавах поліції України, прагнув своєю працею піднімати престиж поліції в очках громадян. Однак, його глибоко обурили незаконні дії, рішення та бездіяльність співробітника поліції [PERSON] . Він був здивований тим, що співробітник поліції разом з іншим водієм автомобіля БМВ Х 5 [PERSON] вдвох, тривалий час сиділи у поліцейському автомобілі та щось обговорювали. Співробітник поліції не хотів навіть чути пояснення позивача та пояснення свідка, ігнорував всі об`єктивні обставини скоєної ДТП, невірно склав схему місця ДТП, а наприкінці, взагалі склав лише відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Нещодавно виписавшись із стаціонарного лікування та навіть морально не відновившись, позивач зазнав ще моральних страждань через таку поведінку співробітника поліції. Весь час з 09 вересня 2019 року (дати скоєної ДТП) та по 05 грудня 2019 року (день ухвалення судом рішення у справі № 183/5693/19) він перебував в глибоких переживаннях. Знаючи про те, що він не винен у скоєнні адміністративного правопорушення, був вимушений тривалий час, морально переживаючи, очікувати рішення суд стосовно притягнення його до адміністративної відповідальності. Приголомшений таким ставленням співробітника поліції до виконання своїх професійних обов`язків, він не міг нічого не робити та просто чекати рішення суду щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Він був вимушений доводити у суді відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, звертатись за юридичною допомогою до адвоката, тричі приїжджати до суду за викликом. Всі ці обставини морально його виснажували. Окрім того, він був дуже пригнічений тією обставиною, що співробітником поліції не був складений протокол про адміністративне правопорушення на водія автомобіля БМВ Х 5 [PERSON] . Хоча, саме з вини [PERSON] сталась ДТП. За відсутності протоколу про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] , суд не розглядав справу про адміністративне правопорушення відносно останнього. Таким чином, через бездіяльність співробітника поліції, винний у скоєнні ДТП не був притягнутий до адміністративної відповідальності. Через дані обставини, він й досі зазнає моральних страждань. У нього в голові почалась закорінюватись думка, що справедливість відсутня у державі та усвідомлення того, що в будь-який момент під час керування транспортним засобом, дотримуючись ПДР, будь-хто може в`їхати у його автомобіль, спричинити ДТП і уникнути відповідальності, а на нього ще й оформлять протокол про адміністративне правопорушення. Окрім того, 12 вересня 2019 року позивач звертався до Дніпропетровського управління Департаменту внутрішньої безпеки України зі скаргою на незаконні дії співробітника поліції. 24 грудня 2019 року вже після ухвалення рішення Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі № 183/5693/19, позивач звертався до Дніпропетровського управління Департаменту внутрішньої безпеки України із доповненням до вищезазначеної скарги. Позивач також звертався до Новомосковського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області із заявою про притягнення до адміністративної відповідальності водія автомобіля БМВ Х 5 [PERSON] . У відповідях поліції від 24 вересня 2019 року, від 15 жовтня 2019 року та від 04 листопада 2019 року зазначено про те, що матеріали ДТП були оформлені відповідно до вимог Наказу НПУ № 1395, а в діях іншого учасника ДТП (гр. [PERSON] ) порушень ПДР не вбачається. Позивач намагався робити все можливе для того, щоб домогтися справедливості. Проте, від поліції він отримував лише формальні відписки, що, в свою чергу, також завдавало йому моральних страждань. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог розумності і справедливості, позивач вважає, що він має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. Не погоджуючись з пред`явленим позовом, відповідач подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, зокрема у розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України (індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк). Також, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у справі № 183/5693/19 постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року дії посадової особи при складанні протоколу про адміністративне правопорушення незаконними не визнавалися. Таким чином, на день подання відзиву відсутнє будь-яке судове рішення, яким було б визнано дії поліцейського СРПП Новомосковського ВП ГУНП при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] незаконними. Обґрунтовуючи моральну шкоду, позивач вказує на душевні страждання. У той же час, позивач у своєму позові зазначає, на момент ДТП він вже перебував з 02 вересня 2019 року на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КЗ «Новомосковська ЦРЛ «ДОР» та що вже «був морально виснаженим». Крім того, позивачем не було залучено співвідповідачем у справі Державну казначейську службу України, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Також, відповідачем в обґрунтування відзиву на позов зазначено про те, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між погіршеним станом здоров`я позивача та начебто неправильним складанні схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, а також не складані поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення щодо іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, а позивача не обґрунтував розмір моральної шкоди у сумі 1000,00 грн., а лише обмежився у своїй позовній заяві посиланням на моральні страждання та розчарування в системі правоохоронних органів. Посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків в наслідок незаконного, на думку позивача, складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо останнього та не складення протоколу про адміністративне правопорушення іншого учасника ДТП, не доведення позивачем тих обставин, на які він посилається як на підстави для відшкодування моральної шкоди, вважали, що позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають задоволенню, просили у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступне. 09 вересня 2019 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2019 року провадження у справі № 183/5693/19 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 26 вересня 2019 року інспектором СРПП Новомосковського ВП ГУ НП майором поліції Голуб О. Г. за результатами проведення службового розслідування за скаргою [PERSON] щодо можливих протиправних дій окремих працівників СРПП Новомосковського ВП ГУНП, складений висновок, відповідно до якого матеріали дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 09 вересня 2019 року з участю водія [PERSON] , були оформлені відповідно до вимог наказу Національної поліції України № 1395 та зареєстровані до ЖЄО Новомосковського відділу ГУ НП в Дніпропетровській області за № 18037 від 09 вересня 2019 року. Службова перевірка закінчена, матеріали перевірки списані до справи. 01 листопада 2019 року інспектором СРПП № 1 Новомосковського ВП ГУ НП майором поліції Голуб О. Г. складений висновок за результатами проведеного службового розслідування за заявою [PERSON] , за результатами якого встановлено, що в діях іншого учасника ДТП, яка сталась 09 вересня 2019 року з участю водія [PERSON] , [PERSON] , порушень Правил дорожнього руху України, не вбачається. Указано, що за даним фактом вже було розглянуто та проведено службове розслідування, дії працівників поліції визнано правомірними. Про результати перевірки було направлено повідомлення [PERSON] . Відповідно до повідомлення Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 15 жовтня 2020 року вих. № 50/Р-40/2019, направленого на ім`я [PERSON] , матеріали дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 09 вересня 2019 року з участю водія [PERSON] , були оформлені відповідно до вимог наказу Національної поліції України № 1395 та зареєстровані до ЖЄО Новомосковського відділу ГУ НП в Дніпропетровській області за № 18037 від 09 вересня 2019 року; в ході проведення службового розслідування було переглянуто та проаналізовано зміст фото-матеріалів, відзнятих працівниками поліції [PERSON] та [PERSON] ; факти, викладені [PERSON] у скарзі не знайшли об`єктивного підтвердження. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до положень ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності особи, яка її завдала є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб відповідного органу, інші докази. Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав ї свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи зазверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення саме на працівників органів внутрішніх справ покладається обов`язок складати протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України. Таким чином, дії працівника поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення відносяться до повноважень працівника органів внутрішніх справ в силу закону. Крім того, складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому не тягне для особи будь-яких наслідків. Протокол про адміністративне правопорушення оцінюється судом під час розгляду справи у сукупності з іншими доказами, які надаються і стороною, відносно якої складено протокол. Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, ч. 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, у цій справі підлягають доказуванню наявність моральних страждань позивача, протиправність дій працівників поліції при здійсненні ними своїх повноважень (складанні протоколу про адміністративне правопорушення), наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Оскільки, досліджені судом матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження протиправності дій працівника поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача, а саме відповідного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, або рішення у формі висновку органів поліції за результатами проведених службових розслідувань за зверненнями позивача, вважаю твердження позивача про протиправність дій працівника поліції недоведеною, що в свою чергу унеможливлює встановлення наявності причинного зв`язку між заявленою моральною шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Щодо позиції відповідача про необхідність залучення у якості співвідповідача у цій справі Державної казначейської служби України, як підстави для відмови у позові, суд зазначає наступне. У своїй постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку. Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Тлумачення частини другої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача. З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем у своїй позовній заяві вірно визначений склад сторін у цій справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у цій справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed