Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

У червні 2015 року позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 37 у тупику Полуничний у м. Дніпропетровську. В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що у 1977 році вона була зареєстрована за вищевказаною адресою. У 1979 році у цьому ж будинку був зареєстрований чоловік позивача відповідач, [PERSON] У 1993 році подружжя розійшлися, відповідач зібрав усі свої речі та виїхав з будинку. З цього моменту відповідач не проживає у вищевказаному будинку. Спільного господарства з позивачем не веде та у 1995 році шлюб між сторонами офіційно було розірвано. Враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі більше одного року просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом оголошення повідомлення про виклик через засоби масової інформації, причин неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO]. З позивачем по справі перебуває у дружніх стосунках, оскільки вони сусіди. Відповідач по справі проживав у квартирі позивача з 1980 року. З 1993 року за вказаною адресою він не проживає з невідомих їй причин. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO]. З позивачем по справі працювали у одному цеху, але після того, як відповідач пішов в 1993 році більше його не бачила. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO]. Являється сусідкою позивача, коли відповідач там жив бачила його, але з 1993 року він пішов з родини та більше по цей день не повертався та після цього його не бачила. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що згідно Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року, [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, домоволодіння № 37 по тупику Полуничному у м. Дніпропетровськ (а.с. 6-8). Цей факт також підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно та їх обтяжень серії ЕЕТ 793841 від 18.05.2015 року. Відповідно до домової книги для прописки громадян, що проживають у домі № 37 по тупику Полуничному у м. Дніпропетровськ, позивач та відповідач прописані за цією адресою (а.с. 9-14). Як вбачається з довідки № 2003 від 22.05.2015 року виданої [PERSON] у буд. 37 по тупику Полуничному у м. Дніпропетровськ зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Згідно свідоцтва про шлюб серії 11-КИ № 275091 виданого 02.12.1978 року Красногвардійським Р/о РАЦС м. Дніпропетровська, 02 грудня 1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 1007. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Козак» (а.с 4). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КИ № 023662 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, 11 квітня 1995 року [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвали, актовий запис № 160 (а.с.24). Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] з 1993 року у домі № 37 по тупику Полуничному у м. Дніпропетровськ не проживає. Фактичне місце проживання відповідача не відоме. Особистих речей відповідача в будинку немає, що підтверджується показами свідків та письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON] та [PERSON]В, складеними та підписаними сусідами позивача. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України \~кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком 37 по тупику Полуничному у м. Дніпропетровськ, оскільки не проживає там з 1993 року без поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі ст.ст. 15, 319, 321, 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved