Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

У травні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення 50 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, 49 199,42 грн у відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної діями Міністра юстиції України. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 02.04.2013 р. представник, діючи від імені та довірителів [PERSON] , [PERSON] , звернувся до реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області із заявою про державну реєстрацію права власності на майно, яке належить довірителям; рішенням державного реєстратора № 1725049 від 17.04.2013 р. у державній реєстрації права власності було відмовлено; постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 р. у справі № 808/6589/13-а означене рішення визнано протиправним і скасовано; рішенням державного реєстратора № 31925081 від 19.10.2016 р. відмовлено у державній реєстрації права власності на ремонтно-механічну майстерню літ. А, А-2, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; 11.10.2018 р. [PERSON] звернулася до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із заявою про повернення оригіналів документів, які надавались для державної реєстрації, департамент листом від 30.10.2018 р. відмовив у поверненні оригіналів документів за їх відсутності; 14.01.2019 р. [PERSON] звернулася до цього департаменту із заявою про надання копії картки прийому заяви по обліковій справі та документ на підтвердження напрямку відправлення оригіналів цих документів, департамент листом від 04.02.2019 р. відмовив у їх наданні; 21.03.2019 р. [PERSON] звернулася зі скаргою до Міністерства юстиції України, заступник Міністра юстиції України листом від 15.04.2019 р. повідомила, що в обліковій справі № 674784 наявна відмітка про отримання оригіналів документів уповноваженою особою, підписана нею із зазначенням дати їх отримання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2020 р. позовну заяву [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди слід визнано неподаною та повернуто позивачу. Постановою Київського апеляційного суду від 12.01.2021 р. ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20.11.2020 р. скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. від 17.02.2021 р. заявлено самовідвід від розгляду позовної заяви [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2021 р. матеріали справи передано судді Волковій С.Я. Ухвалою суду від 09.04.2021 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.05.2021 р. залученодо участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, заступника Міністра юстиції України. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Третьої особою надано пояснення щодо позову. Дослідивши матеріали справи, надані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою від 21.03.2019 р.; листом заступника Міністра з питань державної реєстрації Садовської І. № 14754/Л-5422/19.2.2 від 15.04.2019 р. на адресу [PERSON] повідомлено, що відповідно до бази даних заяв Державного реєстру прав [PERSON] , як її представник за довіреністю, виявив бажання особисто отримати документи за результатами розгляду заяви, прийнятої 02.04.2013 р. та зареєстрованої за реєстраційним № 674784; із посиланням на пункт 24 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), відповідно до якого орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення разом з документами, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав. У разі, коли заявник особисто отримує зазначені документи, він пред`являє органові державної реєстрації прав, нотаріусові документи, що зазначені у пункті 9 цього Порядку. Після отримання документів заявник повертає органові державної реєстрації прав, нотаріусові картку прийому заяви про державну реєстрацію з відміткою про отримання відповідних документів, яка підписується ним із зазначення дати та часу їх отримання. Державний реєстратор долучає до облікової справи заяву про державну реєстрацію, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату державного мита, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані ним під час проведення державної реєстрації прав, та повідомлено, що на виконання доручення Міністерства від 27.03.2019 р. № 3589/Л-5422/19.2.2 Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області підготовлено запит до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, департаментом листом від 02.04.2019 р. № 01-19/02/1005 повідомлено, що облікова справа № 674784 знаходиться на зберіганні в департаменті; в обліковій справі № 674784 наявна картка прийому заяви з відміткою про отримання оригіналів документів, поданих для проведення державної реєстрації прав, уповноваженою особою, підписана нею із зазначенням дати їх отримання. Згідно статті 1166 ЦК України «Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду» майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно частини першої статті 1173 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування» шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно статті 1174 ЦК України «Відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування» шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Суд вбачає, що на відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статтей 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи, отже необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у виді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду, і саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанові № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної із вини Держави, [PERSON] надано суду в якості письмових доказів копії: заяви [PERSON] від 14.01.2019 р. на адресу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради; відповідей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на адресу [PERSON] № Ул-0476 від 20.10.2018 р. «Про надання відповіді», № Ул-0030 від 04.02.2019 р. «Про надання інформації»; скарги [PERSON] від 21.03.2019 р. на адресу Міністерства юстиції України; відповіді Міністерства юстиції України № 14754/Л-5422/19.2.2 від 15.04.2019 р., рахунку-фактури № СФ-0000017 від 12.07.2010 р., платіжних доручень № 3 від 13.07.2020 р.№ 4 від 14.07.2010 р., № 5 від 15.07.2010 р., № 6 від 16.07.2010 р. Частиною восьмою статті 279 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення із Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 49 199,42 грн у відшкодування матеріальної шкоди не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Положеннями частин першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної із вини Держави, [PERSON] надано суду в якості письмових доказів ті ж саме копії. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про стягнення із Держави Україна в особі Державної казначейської служби України 50 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову в цій частині слід також відмовити.

Outcome: dismissed