Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

У січніні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна від добросовісного набувача, посилаючись на те, що він у 1992 році одружився з [PERSON]. За час шлюбу спільних дітей у них не було. У [PERSON] був син від першого шлюбу якого він прийняв і виховував як власного до повноліття. У 2005 році у позивача народився син від іншої жінки. Дізнавшись про це, [PERSON] почала на нього психологічно тиснути, влаштовувати скандали, істерики погрожуючі суїцидом і тому в грудні 2005 року вони уклали договір дарування квартири [ADDRESS], якою позивач володів на підставі договору міни від 03.12.1998 року. Вказував, що договір дарування насправді не відповідав його справжній волі та був підписаний під психологічним тиском та шантажем. Підписуючи вказаний договір позивач вважав що він є фактично угодою про добровільний розподіл майна, при цьому між сторонами було досягнуто домовленість, що вказана квартира без його відома не може бути відчужена а у разі відчуження [PERSON] мені буде зобов'язана сплатити 50% від суми яку отримає за її продажу. У 2007 році шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. У 2012 році [PERSON] дізнався, що заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням та знято з реєстраційного обліку. Дане заочне рішення було переглянуто, та в подальшому скасовано. Також зазначав, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12 листопада 2013 року його позовні вимоги до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним - було задоволено. Вказаним рішенням договір дарування № 951691 від 20 грудня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним. Тож просив суд, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] №ВРТ/857695 від 02 серпня 2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] яка на даний час зареєстрована за [PERSON]; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] квартиру [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість квартири за договором купівлі-продажу №ВРТ/857695 від 02 серпня 2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, будучи, належним чином повідомленими про дату слухання справи, причини неявки не повідомили. Зі згоди представника суд слухає справу в розгляду заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору дарування від 20.12.2005 року [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] приймає як дарунок квартиру [ADDRESS]. Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від12 листопада 2013 року його позовні вимоги до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним - було задоволено. Вказаним рішенням договір дарування № 951691 від 20 грудня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним. На час розгляду справи вказане рішення є чинним. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.07.2014 року Серії АКА № 830622, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, ВРТ/857695, 02.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON]. У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Постановою пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 , передбачено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Відповідно до ст. 330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Як було встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось представником позивача,що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.11.2013 року на даний час не виконане,як того вимагає п. 7.6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме відомості про скасування договору дарування № 951691 від 20 грудня 2005 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] не внесені до реєстру нотаріальних дій, позивач не був стороною оспорюваного правочину. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову .

Outcome: dismissed