Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 13 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір позики, за яким останній отримав у позику грошові кошти в сумі 278 950 грн, терміном повернення до 13 листопада 2011 року. У той же день, для забезпечення виконання зобовязання [PERSON], між [PERSON] та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Зазим'є» (далі кооператив або позивач)було укладено та нотаріально посвідчено три іпотечні договори, зареєстровані в реєстрі за №№ 826, 828, 830, за якими відповідачу передано в іпотеку належні кооперативу на праві власності три земельні ділянки площею 0,12 га кожна, з кадастровими номерами 3221282801:01:041:0048, 3221282801:01:041:0049, 3221282801:01:041:0050, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазимє. На час укладання вказаних договорів [PERSON] був членом кооперативу і за домовленістю з правлінням кооперативу мав передати отримані в позику кошти на потреби кооперативу, у звязку з чим позивач і виступив його майновим поручителем. Однак вказаних коштів кооператив ніколи не отримував. Позивач вважає, що договір позики є фіктивним, оскільки грошові кошти не передавались, а своїми діями [PERSON] ввів в оману правління кооперативу, замовчував цілі отримання позики та за попередньою змовою з відповідачем змусив правління кооперативу укласти правочини під впливом помилки та обману. У звязку з наведеним позивач просить визнати удаваним договір позики, укладений13.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсними договори іпотеки, укладені 13.05.2011 року між [PERSON] та кооперативом, зареєстровані в реєстрі за №№ 826, 828, 830. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Також вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 13 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено та нотаріально посвідчено договір позики, за яким останній отримав у позику грошові кошти в сумі 278 950 грн, терміном повернення до 13 листопада 2011 року. У той же день, для забезпечення виконання зобовязання [PERSON], між [PERSON] та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Зазим'є»було укладено та нотаріально посвідчено три іпотечні договори, зареєстровані в реєстрі за №№ 826, 828, 830, за якими відповідачу передано в іпотеку належні кооперативу на праві власності три земельні ділянки площею 0,12 га кожна, з кадастровими номерами 3221282801:01:041:0048, 3221282801:01:041:0049, 3221282801:01:041:0050, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазимє. У звязку з неповерненням [PERSON] грошових коштів, у липні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ОК ЖБК «Зазимє» про звернення стягнення на предмет іпотеки, передачу його та визнання права власності. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 квітня 2013 року, позов було задоволено: у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 13.05.2011 року в розмірі 278950 грн звернуто стягнення на три земельні ділянки площею 0,12 га кожна, з кадастровими номерами 3221282801:01:041:0048, 3221282801:01:041:0049, 3221282801:01:041:0050, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Зазимє та належать на праві власності ЖБК «Зазимє» та у порядку задоволення вимог іпотекодержателя визнано за [PERSON] право власності на ці земельні ділянки. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до\~ст. 202 ЦК України,\~\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з положеннями ч.ч. 1-3, 5 та 6\~ст. 203 ЦК України,\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.\~\~ Відповідно до ч. 1 та 3\~ст. 215 ЦК України,\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до\~ст. 229 ЦК України,\~якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. У пункті 19 Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 299 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. У пункті 20 вказаної пленуму розяснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, що оспорювані договори вчинені під впливом помилки, обману або є удаваними, що є обовязком позивача відповідно до ст. 60 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed