Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У травні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, третя особа:Запорізька районна державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначила, що 14.09.1990 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт. Кушугум вул. Першотравнева, 50. Також позивачка зазначила, що у встановлений законом строк вона прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки на померлу не було зареєстровано право власності на житловий будинок. На підставі вищевикладеного позивачка була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та господарські споруди, які розташовані за адресою: смт. Кушугум вул. Першотравнева, 50 Запорізького району Запорізької області, а саме, на: житловий будинок літ. «А», службову прибудову літ. «а», літню кухню літ. «Б», сараї літ. «В,в», погріб з шийкою літ. «пг», водопровід №1, басейн №2, ворота з хвірткою №3, паркан №4. Представник позивачки за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, до суду надав заяву, в якій зазначив, що проти позову [PERSON] не заперечує, просить суд розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, до суду надав заяву, в якій зазначив, що проти позову [PERSON] не заперечує, просить суд розглядати справу за відсутності представника. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, та повністю підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими представником позивачки, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні, що відповідно до свідоцтва про народження серії ГД №015456 від 02.07.1937 року позивачка [PERSON] є рідною дочкою [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії ІІ-ЖС №457382 від 18.09.1990 року, [PERSON] померла 14.09.1990 року. Оскільки, правовідносини по спадкуванню відкрились в 1990 році, то при розгляді справи суд вважає за необхідне керуватись нормами ЦК УРСР 1963 року, чинними на 1990 рік. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт. Кушугум вул. Першотравнева, 50. Забудова вказаного житлового будинку відбулась в передбаченому на той час законодавством порядку. Земельна ділянка під забудову площею 1183 кв.м. була закріплена рішенням виконкому Кушугумської селищної ради Запорізького (Червоноармійського) району Запорізької області від 21.07.1983 року №9 та оформлене право власності на житловий будинок. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування. Факт побудови будинку спадкодавицею [PERSON] в 1970 році, підтверджується технічним паспортом на будинок. Згідно зі ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями за законом першої черги є діти, батьки та дружина спадкодавця в рівних частках кожний. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом була витребувана спадкова справа №132/2017, яка була відкрита за заявою позивачки 11.05.2017 року. Згідно матеріалів спадкової справи, позивачка [PERSON]. звернулась із заявою про прийняття спадщини 11.05.2017 року, однак з пояснень представника позивачки суд встановив, що [PERSON] фактично прийняла спадщину, тобто проживала у спадковому будинку на момент смерті своєї матері та проживає в ньому і по теперішній час, користується та володіє вказаним будинком. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Також, в матеріалах справи міститься постанова нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій від 18.05.2017 р., в якій зазначається, що у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Відповідно до п.п. 4.12, 4.14, 4.15, 4.18 пункту 4 та пункту 5 глави 10 « Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1. [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. У відповідності до Указу Президії Верховної Ради СРСР, Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 року прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно як індивідуальний житловий будинок. Всі перелічені докази підтверджують ті обставини, що спірний житловий будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії. Згідно п. 4 розділу «Спори про право власності та інші речові права» Висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 року., « за змістом статей 2,3 Закону України від 01.07.2004 року №1952- 1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на обєкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва ( постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. у справі №6-54цс12)». Згідно з п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських ( присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальні ( садибні) житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність таких обєктів вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, який розташований за адресою: Запорізька область Запорізький район, смт.Кушугум, вул. Першотравнева, 50 від 13.05.217 року, за вказаною адресою розташовані: житловий будинок літ. «А», службова прибудова літ. «а», літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В,в», погріб з шийкою літ. «пг», водопровід №1, басейн №2, ворота з хвірткою №3, паркан №4. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих стороною позивача як докази, а тому вважає що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved