Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому зазначав про те, що із 24 січня 1970 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, сімейне життя у нього із [PERSON] не склалося через психологічну несумісність між ними. Із 2010 року сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, а із 1989 року не підтримують шлюбних відносин. Позивач має іншу жінку. Шлюб існує лише формально. Від шлюбу мають повнолітніх синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON] - [INFO]. Позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON] У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON]. не з'явилися. Представник позивача надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, задовольнити позов й вказала, що понесені позивачем судові витрати з [PERSON] не стягувати не потрібно. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, вказала, що заявлені позовні вимоги визнає. Дослідивши зібрані докази, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], 1950 року народження, зареєстрували шлюб 24 січня 1970 року, про що Броварським районним бюро ЗАГС Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 18. Прізвище після одруження: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до статей 104, 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюбних відносин не підтримують. Продовжувати подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] не бажають, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем - розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved