Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У травні 2021р. [PERSON] звернувся до суду з наведеним позовом і просить визнати вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 20.01.2021р., зареєстрований в реєстрі за № 7193 таким, що не підлягає виконанню. У позові зазначається, що про наявність даного виконавчого напису нотаріуса позивач дізнався з постанови про відкриття виконавчого провадження, яке надійшло на його адресу. Позивач вказує, що заборгованість за кредитним договором № 7475467 від 26.07.2018р., за яким його визнано боржником відповідно до виконавчого напису нотаріусу, погашено; з Товариством з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» кредитних договорів не укладалось. Позивач вважає, що даний виконавчий напис вчинено з порушенням норм ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», оскільки не було перевірено безспірність стягнутої заборгованості. Позивач просить судові витрати, які полягають у сплаті судового забору за подачу: позову у розмірі 908,00 грн., заяви про забезпечення позову у розмірі 681,00 грн. та оплату правничої допомоги у розмірі 4772,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.06.2021р. позовну заяву забезпечено шляхом зупинення виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса (а.с.47-49). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.06.2021р. відкрито провадження про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.50,51). Відповідно положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін підставі наданих доказів. Відповідачем на позовну заяву подано відзив, в якому вказується, що оспорюваним виконавчим написом нотаріуса підтверджено право (ТОВ) «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» на вимогу, як стягувача, отримання від [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 7475467 від 26.07.2018р. в сумі 14 510,70 грн. Таке право відповідач набув на підставі договору факторингу № 03042017 від 03.04.2017р., укладеного ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджується також і витягом з Реєстру прав вимог № 70 від 28.12.2018р. Дослідивши надані матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішенні спору, судом встановлено наступне. За виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С., [PERSON] визнано боржником за кредитним договором № 7475467 від 26.07.2018р., укладеного з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав за кредитними договорами № 03042017 від 03.04.2017р. Стягнуто на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість за період з 28.12.2018р. по 06.01.2021р. в сумі 14 510,70 грн. (а.с.10). Сума заборгованості за кредитним договором становить 14 510,70 грн., яка складається з : - простроченої заборгованості за сумою кредиту -3850,00 грн.; - простроченої заборгованості за сумою комісії - 0,00 грн.; - простроченої суми заборгованості за процентами за користування кредитом - 10660,70 грн.; - строкової заборгованості за сумою кредиту - 0.00 грн.; - строкової заборгованості за сумою комісії - 0,00 грн.; - строкової заборгованості за процентами за користування - 0,00 грн. - строкової заборгованість за штрафами і пенями - 0,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягується плата за домовленістю. Стягується загальна сума 14 510,70 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. 10.03.20210р. відкрито виконавче провадженням № 6477035 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріусу (а.с.17). Як вбачається, спірний виконавчий напис вчинено на підставі положення постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Виконавчий напис приватного нотаріуса вчинено 20.01.2021року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. На момент вчинення спірного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 38 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи наведене, вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, є безпідставними. Вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази суд вважає, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач не надав приватному нотаріусу необхідних та достатніх документів, зокрема, які підтверджують безспірність заборгованості позивача. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Позивач просить стягнути на його користь понесені ним судові втрати. За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн (а.с.1), за подання заяви про забезпечення позову сплачено 681,00 грн. (а.с.33а). Ухвалою суду за заявою позивача забезпечено позов. Відповідно до п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви про забезпечення позиву справляється у розмірі 0,2 відсотки розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2021р. згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» становить 2270,00 грн. Відтак, оплата за подання заяви про забезпечення позову становить 454,00 грн. На підставі положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне у зв`язку із задоволенням позову в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню, стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову в сумі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову 454,00 грн. Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За матеріалами справи, позивачем 05.04.2021р. укладено договір №251 про надання адвокатських послуг з адвокатом (ордер, свідоцтвом на зайняття адвокатської діяльності а.с.22,24-26). В цей же день, між сторонами укладено акт наданих послуг № 251 , який містить розпис виду наданих послуг із визначенням їх вартості, загальна вартість яких становить 4772,00 грн. (а.с.21). Правова допомога вважається наданою після підписання акту прийому - передачі наданої правової допомоги. В акті наданих послуг зазначається, що розрахунок проведено у повному обсязі, копії квитанції долучаються до акту. На підтвердження оплати за надання правничої допомоги, позивачем надано два товарних чеки від 05.04.2021 р. та від 05.05.2021р. з найменуванням товару, складний у довільній формі та не містить достовірних даних дійсності оплати правничої допомоги (а.с.23). Як вказано в акті наданих послуг № 251, до нього долучено копії квитанції, проте такі відсутні. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні надано документ, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмову у задоволенні вимог відшкодування таких витрат. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду України від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас/18). Товарні чеки не є квитанціями до прибуткового касового ордеру, а відтак не є допустимими доказами понесених витрат на правничу допомогу в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, стягнути на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову в сумі 908,00 грн., а за подання заяви про забезпечення позову - стягнути 454,00 грн., що загалом становить 1362,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial