Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У травні 2020 року Центральний відділ ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) пред`явив через суд позов до [PERSON] на предмет стягнення з нього безпідставно набутих коштів на суму 9595,00 грн. з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України та судових витрат, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що на виконанні в Кіровському відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172 від 30 березня 2006 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в розмірі 9595,00 грн., яке виконано в примусовому порядку повністю та 16 квітня 2007 року на депозитний рахунок відділу ДВС надійшло 66120,00грн., отриманих від реалізації квартири [ADDRESS] , з яких 9595,00 грн. на користь стягувача [PERSON] , 959,50 грн. - виконавчого збору, 1000,00 експерту Скачко І.П. та 322,60 грн. на користь СДП «Укрспец`юст», а залишок в розмірі 54232,90 грн. на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 2а/0470/7829/12 від 11 вересня 2012 року повернуті [PERSON] . В подальшому рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] на відшкодування збитків 21767,10 грн. з тих підстав, що він став переможцем торгів з придбання виставленого на продаж нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , проте рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2012 року прилюдні торги, проведені 25 грудня 2006 року з реалізації вказаної квартири визнані недійсними. Зважаючи на те, що за дорученням УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 22 січня 2019 року ДКС протягом 2017-2018 років здійснювало безспірне списання та повністю виконало вказані рішення судів, проте на вимогу від 25 квітня 2019 року [PERSON] залишок коштів, отриманих ним коштів в сумі 9595,00 грн. не повернув, у зв`язку з чим такі кошти ним набуті безпідставно та підлягають поверненню згідно ст.1212 ЦК України позивачу. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 22 травня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач 09липня 2020 року подав відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги повністю з тих, підстав, що для подачі цього позову за правовідносинами, що виникли у 2004 році пройшли строки позовної давності, право вимоги повернення раніше виконаного за скасованим рішенням суду належить не органу ДВС, а відповідачу -тобто [PERSON] , тому позивач є неналежним, і таке право реалізується не шляхом подання позову, а шляхом ухвалення судового рішення про поворот виконання рішення суду і тільки у разі відмови у позові, проте такого рішення суд не ухвалював. Кошти, які стягнуті на його користь за рішенням суду, стягнуті на підставі договору про відступлення права вимоги, який є чинним і не визнаний недійсним, у зв`язку з чим правова підстав боргу не відпала, у зв`язку з чим просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю та наполягала на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не прибув та у поданій через канцелярію суду 09 липня 2020 року заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, розглянувши позовні вимоги в заявлених межах, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2006 року у цивільній справі № 2-172/2006 позов [PERSON] до [PERSON] , Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Кіровського району м. Дніпропетровська, третя особа на стороні позивача [PERSON] , про стягнення вартості збереженого майна без правових підстав - задоволений; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 9595,00 грн.; в задоволенні позову [PERSON] до КВЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська відмовлено. На виконання цього рішення 27 квітня 2006 року судом виданий виконавчий лист № 2-172/2006, звернутий до примусового виконання. В ході виконання виконавчого листа № 2-172 25 грудня 2006 року проведені прилюдні торги на яких реалізована належна на праві власності [PERSON] квартира [ADDRESS] , а 11 січня 2007 року переможцю торгів [PERSON] видано нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на вказану квартиру, придбану за 76000,00 грн. Згідно розрахунку розподілу грошових коштів отриманих від реалізації майна на виконання виконавчого листа № 2-172, проведеного державним виконавцем, затвердженого начальником Кіровського ВДВС від 27 квітня 2007 року та розпорядження № 10 державного виконавця Молодцеватой В.В., затвердженого начальником Кіровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 27 квітня 2007 року про перерахунок коштів з відповідним розподілом, [PERSON] перераховані кошти в сумі 9595,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №10 від 10 травня 2007 року (а.с.9, 7, 8). Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2007 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровськ від 30 березня 2006 року у справі № 2-172/2006 скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2013 року, що не оскаржувалась і набрала законної сили, у цивільній справі № 2-172/2006 позов [PERSON] до [PERSON] , КВ ЖРЕП Кіровського району м. Дніпропетровська, треті особи - [PERSON] , [PERSON] , про стягнення суми - залишено без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст. 207 ЦПК України у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого про розгляд справи позивача. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області 25 грудня 2012 року позов [PERSON] до Відділу ДВС у Кіровському районі Дніпропетровського МУЮ, СДП «Укрспецюст», [PERSON] , третя особа - нотаріус Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, Леон І.О. , про визнання недійсним прилюдних торгів - задоволено частково; визнано недійсним прилюдні торги, проведені 25 грудня 2006 року, відповідно до протоколу № 6040283-18/10а01, Дніпропетровською філією Спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст»; визнано недійсним акт проведення прилюдних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] від 10 січня 2007 року, складений державним виконавцем; визнано недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] від 11 січня 2007 року на майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року, що набрала законної сили 12 жовтня 2012 року, в адміністративній справі № 2а/0470/7829/12 позов [PERSON] задоволений; зобов`язано Кіровський відділ ДВС Дніпропетровського МУЮ повернути [PERSON] з депозитного рахунку залишок коштів в розмірі 54232,90 грн., які надійшли 16 квітня 2007 року від СДП «Укрспецюст» з призначенням платежу «згідно договору № 6040283 від 16 грудня 2006 року». Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року, у цивільній справі № 203/528/15-ц, що залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року, позов [PERSON] до Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ, Державної казначейської служби України, де третя особа - Спеціалізоване державне підприємство «Укрспец?юст» та Управління Державної казначейської служби України у Кіровському районі м. Дніпропетровська про стягнення збитків задоволений повністю; стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] на відшкодування збитків 21767,10 грн. Судом встановлено, що сума у 21767,10 грн. є різницею між вартістю реалізованого майна [PERSON] (квартири) за 76000,00 грн., яка внесена [PERSON] , з яких 54232,90 грн. повернуто на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2012 року, та складається з: 9880,00 грн. різниці між сплаченими на рахунок СПД «Укрспецюст» [PERSON] (76000,00 грн.) та перерахованими СПД «Укрспецюст» на рахунок ДВС (66120,00 грн.) та 11887,10 грн. (з яких 9595,00 грн. на користь стягувача [PERSON] , 959,50 грн. - виконавчий збір, 1000,00 грн. за експертизу експерту Скачко І.П., 322,60 грн. на користь СДП «Укрспецюст») (а.с.7, 8, 9). Рішення суду № 203/528/15-ц виконано повністю 31 жовтня 2017 року, кошти в сумі 21767,10 грн. виплачені [PERSON] , що підтверджується відміткою про виконання, проставленої ДКС України на виконавчому листі № 203/528/15-ц, що повернутий суду у зв`язку з фактичним виконанням та долучений до матеріалів справи № 203/528/15-ц. 25 квітня 2019 року за вих. № 13.5-47/6530/13 позивач направив відповідачу вимогу про повернення отриманих на виконання виконавчого листа №2-172 від 30 березня2006 року коштів в сумі 9595,00 грн., вручену останньому засобами поштового зв`язку 24 липня 2019 року (а.с.10-12, 13-15). Проте вказана вимога залишена відповідачем без виконання. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна, набуття або збереження за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. При цьому у відповідності до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Як встановлено судом, [PERSON] отримав кошти на виконання рішення суду №2-172/2006 від 30 березня 2006 року, яке на час його повного виконання та перерахунку коштів - 10 травня 2007 року було чинним, тобто [PERSON] отримав кошти на законній правовій підставі - за рішенням суду, яке станом на 10 травня 2007 року не було скасованим, боржником за яким на вказаний час був [PERSON] . Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 380 ЦПК України (в редакції станом на 14 грудня 2007 року - день постановлення ухвали суду про скасування заочного рішення від 30 березня 2006 року, та на час постановлення ували 22 березня 2013 року про залишення позову без розгляду) якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. У разі неможливості повернути майно в рішенні або ухвалі суду передбачається відшкодування вартості цього майна в розмірі грошових коштів, одержаних від його реалізації. Частиною 2 ст. 444 ЦПК України (в редакції на час розгляду даної справи) передбачені аналогічні норми, зокрема, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Частиною 1 ст. 381 ЦПК України (в редакції станом на 14 грудня 2007 року - день постановлення ухвали суду про скасування заочного рішення від 30 березня 2006 року, та на час постановлення ували 22 березня 2013 року про залишення позову без розгляду) якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом при новому розгляді справи або судом апеляційної чи касаційної інстанції, заява відповідача про повернення стягненого з нього за скасованим рішенням майна розглядається судом, у якому перебуває справа. Заяву про поворот виконання можна подати у межах позовної давності. Разом з тим, після скасування заочного рішення суду від 30 березня 2006 року у справі №2-172/2006 ухвалою суду від 14 грудня 2007 року, а так само після залишення без розгляду позову у цій справі за ухвалою суду від 22 березня 2013 року, питання про поворот виконання рішення суду відповідно до вимог ст. 380 ЦПК України (в редакції на час виникнення відповідних правовідносин) в межах строку позовної давності не вирішувалось. При цьому, належить відзначити, що при повороті виконання рішення суду від 30 березня 2006 року кошти, отримані на виконання такого рішення [PERSON] мали б повертатися [PERSON] , як сплачені за рахунок його майна і лише після цього вирішуватись питання у правовідносинах між [PERSON] та відповідним відділом ДВС як особою, яка фактично сплатила за нього власні кошти, з огляду на повернення [PERSON] його майна в натурі. Відповідно, доводи позивача про те, що відповідач набув без будь-яких правових підстав від позивача кошти, суд до уваги прийняти не може, оскільки кошти у вказаній сумі відповідач отримав власно не від відділу ДВС, а від [PERSON] хоч і в примусовому порядку, а тому правовідносини з приводу того, що відпала підстава набуття цих коштів могли виникнути між [PERSON] та [PERSON] , але не з ДВС. При цьому, питання наявності або відсутності правових підстав для стягнення коштів за договором про відступлення прав вимоги 24 серпня 2004 року у правовідносинах між [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі № 2-172/2006 вирішене остаточно не було. Встановивши наведені вище обставини, враховуючи, що правовідносини, що виникають у зв`язку поверненням отриманого учасниками цивільної справи за скасованим рішенням суду врегульовані ст. 380 ЦПК України (на час виникнення правовідносин), а на даний час ст. 444 ЦПК України, питання про що не вирішувалося, а отримані 9595,00 грн. [PERSON] фактично сплачені [PERSON] за рахунок його майна, то належить дійти висновку, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, а тому в задоволенні позову з заявлених підстав належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed