Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] року в с. Беєве померла рідна сестра діда позивача по лінії батька [PERSON] - [PERSON], яка до дня смерті проживала у вказаному вище населеному пункті по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді земельної ділянки площею 0,38 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення домашнього господарства, яка розташовувалась на території Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області по [ADDRESS]. Зазначав про те, що [PERSON] за свого життя у листопаді 2000 року оформила права на спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року, про що отримала відповідне свідоцтво на право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,38 га, які розташовувані на території Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області по [ADDRESS]. Проте за свого життя вона не виготовила державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку і відповідно не зареєструвала право власності у встановленому на той час порядку. Позивач зазначав про те, що оскільки він в установленому порядку, як спадкоємець за заповітом, після смерті [PERSON] прийняв та оформив права на спадщину, які залишилась після смерті зазначеного вище спадкодавця (зокрема, він отримав свідоцтво про право на спадщину на належний спадкодавцю житловий будинок в с.Беєве, зареєструвавши право власності у встановленому порядку на нього), то вважає, що він в силу ст.ст.1216,1218 ЦК України, набув право на вказану вище земельну ділянку, яка у встановленому порядку була успадкована [PERSON] після смерті її чоловіка. Просив суд визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку, як набуту ним в порядку спадкування за заповітом. Позивач в судове засідання не з'явився, через свого представника подав заяву про розгляд справи у його відсутність, додатково подавши письмові докази в обґрунтування позовних вимог. Відповідач, представник Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області в попереднє судове засідання не з'явився, але в своїй письмовій заяві позов визнав в повному обсязі, просив суд розглянути справу без присутності їх представника. Представник третьої особи до суду не з'явився, але в письмовій заяві не заперечував проти позову, просив справу розглянути без участі представника цієї контори. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін та третьої особи, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши обставини справи, в якій достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом установлено факт смерті гр.[PERSON] [INFO] року у віці 80 років в с. Беєве Липоводолинського району Сумської області. Заповіт від імені [PERSON] посвідчено секретарем Беївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 22 березня 2001 року, реєстровий № 28. Даний заповіт не змінювався і не скасовувався у встановленому порядку. Інших спадкоємців за законом з обов'язковою часткою у спадщині та за заповітом після смерті [PERSON] судом не встановлено (а.с. 6-9). З нотаріально оформлених свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 02 і 03 листопада 2000 року вбачається те, що спадкоємцем майна гр. [PERSON], який помер [INFO] року, є його дружина [PERSON], яка на той час мешкала в с.Беєве Липоводолинського району Сумської області. Спадкове майно, на яке видані свідоцтва складалося із житлового будинку та земельної ділянки площею 0,38 га, розташованих в [ADDRESS] (а.с. 10-11). Також зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19 травня 2009 року державним нотаріусом Липоводолинської районної державної нотаріальної контори Чорним В.В., також вбачається те, що спадкоємцем прав на нерухоме майно гр.[PERSON], яка померла 19 липня 2008 року, є позивач по справі [PERSON] Спадкове майно, на яке видано вказане свідоцтво складалося із права на житловий будинок, площею 37,5 кв.м., розташованого в [ADDRESS]. 09 червня 2009 року зазначена нерухомість була зареєстрована на ім'я спадкоємця [PERSON] (а.с.12). З фотокопії Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 09 вересня 1998 року вбачається те, що [PERSON], мешканцю [ADDRESS], на підставі рішення Беївської сільської ради народних депутатів від 23 травня 1998 року № 23 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,38 га, розташовану на території Беївської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с.18). Довідковими даними Липоводолинської держнотконтори Сумської області, зібраними за відомостями Спадкового реєстру, підтверджена відсутність звернень будь-яких інших спадкоємців, окрім позивача, і заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с.30,47). При визнанні права власності на земельну ділянку за позивачем, суд виходить з таких положень закону чинного на час виникнення спірних правовідносин зі спадкування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про власність» праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частиною 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 1217, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням здійснюється за заповітом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, а згідно з п. г) ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України право власності на земельні ділянки громадяни України набувають в порядку прийняття спадщини. Позивач, прийнявши в установленому законом порядку спадщину після смерті [PERSON], із часу її відкриття набув права на успадковану земельну ділянку (це право володіння, користування нею відповідно), а право розпорядження зазначеною вище земельною ділянкою у позивача, як спадкоємця за заповітом, виникне з часу державної реєстрації його права власності на вказану нерухомість (ч.2 ст.1299 ЦК України). Тобто перелічені права на вищевказану земельну ділянку входили до спадкової маси, яка виникла після смерті [PERSON], остання в свою чергу у встановленому законом порядку прийняла та оформила спадкові права на вказану нерухомість після смерті свого чоловіка [PERSON], що підтверджується дослідженими матеріалами справи. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, вимоги позивача суд вважає обґрунтованими. За життя право власності гр. [PERSON] на спірну земельну ділянку перейшло на законних підставах до неї після смерті її чоловіка, і в свою чергу ці ж права перейшли до спадкоємця за заповітом (позивача по справі), а тому [PERSON] має право на вказану спадщину, та при відсутності оригіналу правовстановлюючого документу у позивача право останнього підлягає судового захисту у спосіб визнання за ним прав на вищевказане нерухоме майно. Крім цього, відсутність у позивача правовстановлюючого документу на земельну ділянку не може бути перешкодою в оформленні його спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті спадкодавця за заповітом.

Outcome: approved