Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У червні 2018 р. ПрАТ «Страхова компанія «АХА «Страхування» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього суму збитків в порядку суброгації у розмірі - 248 663,20 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.08.2016 року між ПрАТ «Страхова компанія «АХА «Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №19051 а6ф, відповідно умов якого останні застраховав автомобіль «Land Rover Range Rover» д.н.з. [NUMBER] . 10.09.2016 року в м. Києві по пр.-т. Героїв Сталінграду, буд. 6, відбулось зіткнення автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , із автомобілем «Land Rover Range Rover» д.н.з. [NUMBER] . Відповідачем з ПрАТ «СК «Еталон» було укладено договір цивільно-правової відповідальності страховий поліс №АЕ/6870655. Постановою Оболонського районного суду м. Києва Відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, ПрАТ «Страхова компанія «АХА «Страхування» перерахувала на рахунки, визначені страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 298 663,20 грн. Крім того, враховуючи умови полісу №АЕ/6870655, положення ст.ст. 12, 22, 29 ЗУ «Про ОСЦПВ, ст.ст. 9, 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993, 988 ЦК України, згідно Рішення Господарського суду м. Києва №910/22424/17, ПрАТ «СК «Еталон» сплатило на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» шкоду в межах ліміту його відповідальності за заявленим страховим випадком, виходячи із розміру завданих збитків у розмірі 50 000,00 грн., а тому відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до нього в межах фактичних затрат перейшло право вимоги . Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Осаулова А.А. від 19.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.10.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 10.09.2016 року близько 17 год. 10 хв. рухаючись в м. Київ по пр.-ту Героїв Сталінграду, буд. 6, керуючи автомобілем «MITSUBISHI», д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п. 2.3 (Б) та п. 8.7.3(є) ПДРУ, під час руху транспортного засобу проїхав на червоний сигнал світлофора в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen golf» д.н.з. [NUMBER] , якого відкинуло від удару, та він здійснив зіткнення з автомобілем «Land Rover Range Rover» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого всі автомобілі отримали механічні пошкодження. (а.с. 38) Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 09.03.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за обставин вчинення вказаного ДТП. (а.с. 54-55) У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6870655 від 25.11.2015 року, укладеного між ПрАТ «СК «Еталон» та власником автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , а.с. 37), страхова сума ( ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну 50 000,00 грн. (а.с.5) Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.03.2018 року з ПрАТ «СК «Еталон» стягнуто на користь ПрАТ «СК «АХА Страхування» страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 грн. (а.с. 6-10) Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №19051а6ф від 31.08.2016 року, цивільно-правова відповідальність особи, яка експлуатує автомобіль марки «Land Rover Range Rover» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «АХА «Страхування» (а.с. 11- 25). Відповідно звіту №194 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу складеногоФОП [PERSON] вартість ремонту автомобілю складає 300 800, 22 грн. ( а.с. 69-73) Як вбачається із рахунку № 1031395 від 14.09.2016 року вартість ремонту автомобіля становить 298 663, 20 грн. (а.с. 39) Відповідно до страхового акту №АХА2166766 від 16.09.2016 року сума страхового відшкодування автомобіля марки «Land Rover Range Rover» д.н.з. [NUMBER] склала в розмірі 298 663,20 грн. (а.с. 96), яку ПрАТ «СК «АХА Страхування» відшкодувало застрахованій особі, що підтверджується платіжним дорученням №298 984 від 20 вересня 2016 року (а.с. 97). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. Відповідно до ст. 980 Цивільного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України). Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПрАТ «СК «АХА «Страхування» перейшло право вимоги до [PERSON] на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved