Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 10.12.2010 року укладеного між відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю. 10 грудня 2010 року, реєстровий номер № 5250; витребувати у відповідач [PERSON] з незаконного володіння 1/2 частку нежилих приміщень 9група приміщень [NUMBER]) загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], які зареєстровані за реєстраційним номером майна - [NUMBER]; припинити право власності відповідача [PERSON] на ? частку нежилих приміщень (група приміщень [NUMBER]), загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], які зареєстровані за реєстраційним номером майна - [NUMBER], шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В подальшому в порядку статті 31 ЦПК України представником позивача подану заяву про зміну позовних вимог, в якій просив визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 10 грудня 2010 року, укладений між представниками [PERSON], [PERSON] (дарувальники), з іншої сторони, та представником [PERSON] (обдарувувана), з іншої сторони, що посвідчений приватним нотаріусом Савельєвим А.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 5250; витребувати у [PERSON] в натурі ? частку нежитлових приміщень загальною площею 122,7 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. 19 жовтня 2005 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб. 09 червня 2005 року, тобто в період шлюбу з [PERSON] на підставі купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцем І.А. 09 червня 2005 року за реєстровим номером 2756, придбав у Спільного Українського-Кіпрського підприємства у формі ТОВ «Мікроприбор»- «Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією) 38/100 частин нежилого приміщення площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], , що складаються приміщень [NUMBER]. 29 грудня 2005 року, згідно згоди позивача [PERSON], відповідач [PERSON] подарував [PERSON].1/2 частину від 38/100 частин нежилого приміщення, площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], що складаються з приміщень [NUMBER] на підставі договору дарування частки нежилих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисаном В.І., реєстровий № 3877. 20 грудня 2006 року, між [PERSON], [PERSON] та Спільним Українсько-Кіпрським підприємством у формі ТОВ«Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією), укладено договір про поділ нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савелєвим А.Ю., реєстровий №5362, згідно якого [PERSON] належить ? частка нежилих приміщень з [NUMBER] (групи приміщень [NUMBER]) загальною площею 137,6 кв.м. та [PERSON] належить ? частка нежилих приміщень з [NUMBER] по [NUMBER] (групи приміщень [NUMBER]) загальною площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою:[ADDRESS]. Згідно Розпорядження Голосіївської РДА № 139 від 26.01.2007 року затверджено акт прийняття в експлуатацію перепланованих нежилих приміщень з [NUMBER] по [NUMBER] (групи приміщень [NUMBER]), що розташованого за адресою: [ADDRESS], а їхня загальна площа становить 122,7 кв.м. 10 грудня 2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування нежилих приміщень (група приміщень [NUMBER]) загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], які зареєстровані за реєстровим номером майна - [NUMBER], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., реєстраційний № 5250. За вищевказаним договором дарування дарувальники (відповідачі [PERSON] та [PERSON].) передали, а Обдарована ( відповідач [PERSON].) прийняла в дар нежилі приміщення, загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою:[ADDRESS]. На думку позивача [PERSON] приміщення (1/2 частка нежилих приміщень з [NUMBER] групи приміщень [NUMBER], розташованих за адресою: [ADDRESS]) є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON],оскільки придбане в період перебування у шлюбних відносинах, а саме 9 червня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу. Договір дарування спірного приміщення від 10 грудня 2010 року укладений між відповідачами без погодження із позивачем [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2014 року (посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шпитковською С.В.) прав о власності на спірне приміщення перейшло до [PERSON], який є єдиним власником нежитлового приміщення загальною площею 122,7 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування яких зазначили про те, що 19 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] шлюб було розірвано. 9 червня 2005 року, тобто в період шлюбу з [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходевим І.А. 09 червня 2005 року за реєстровим номером 2756, придбав У спільного Українсько - Кіпрського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Мікроприбор» «Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією) 38/100 частин нежилого приміщення площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], що складаються з приміщень [NUMBER].. 29 грудня 2005 року (тобто вже після розірвання шлюбу), згідно згоди [PERSON], [PERSON] подарував [PERSON] ? (одну другу) частину 38/100 частин нежилого приміщення площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], що складаються з приміщень [NUMBER] на підставі договору дарування частки нежилих приміщень. З цього моменту оспорюване в даній справі майно втрачає статус спільного сумісного, адже право власності правомірно перейшло до іншого суб'єкта. 10 грудня 2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування нежилих приміщень (група приміщень [NUMBER]) загальною площею 122,7 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS], які зареєстровані за реєстраційним номером майна - [NUMBER]. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши письмові докази у справі, дійшов до наступних висновків. 26 грудня 1985 рок між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб,що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 26 грудня 1985 року Палацом реєстрації (а.с 6). 09 червня 2005 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцем І.А., реєстраційний номер 2756 придбав у Спільного Українсько-Кіпрського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Мікроприбор» - «Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією) 38/100 частин нежилого приміщення площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], що складається з приміщень [NUMBER] (а.с.8). 19 жовтня 20005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19 жовтня 20005 року (а.с.7). 29 грудня 2005 року за згодою [PERSON] [PERSON] подарував [PERSON] ? частину від 38/100 частин нежилого приміщення, площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS], що складаються з приміщень [NUMBER] на підставі договору дарування частки нежилих приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисаном В.І. 20 грудня 2006 року між [PERSON], [PERSON] та Спільним Українсько -Кіпрським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Мікроприбор»- «Mіcroprybor» ( з іноземною інвестицією) укладено договір про поділ нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., реєстровий номер № 5362, згідно якого [PERSON] належить ? частка нежилих приміщень з [NUMBER] (групи приміщень [NUMBER]) загальною площею 137,6 кв.м. та [PERSON] належить ? частка нежилих приміщень з [NUMBER] по [NUMBER] (групи приміщень [NUMBER]) загальною площею 137,6 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Згідно розпорядження Голосіївської РДА № 139 від 26.01.2007 року затверджено акт прийняття в експлуатацію пере планових нежилих приміщень з [NUMBER] (групи приміщень [NUMBER]), що розташовані за адресою: [ADDRESS], а їхня загальна площа становить 122,7 кв.м. 10 грудня 2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування нежилих приміщень (група приміщень [NUMBER]) загальною площею 122,7 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], які зареєстровані за реєстраційним номером майна - [NUMBER], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савельєвим А.Ю., реєстровий номер - 5250. 23 липня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, згідно ухвали Вишгородського районного суду Київської області п. 6, нежилі приміщення з [NUMBER] (групи приміщень [NUMBER]) в літері «А», загальною площею 122,7 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS], які не підлягають поділу і є особистою приватною власністю [PERSON]., оскільки були набуті у власність за договором дарування. Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною 1 ст. 718 ЦК України визначено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші або цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно статті 65 Цивільного кодексу України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Пункт 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що правочин може бути недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частина 1 ст. 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд; частина друга цієї ж статі вказує на те, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Такою юридичною дією, шо передбачена главою 55 ЦК України, є договір дарування. Відповідно до положень частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У свою чергу, частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як вказав Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Із аналізу змісту наведених норм вбачається, що ст.ст. 203, 215 ЦК України є загальними та відсилають до інших нормативних актів, яким має бути прямо передбачені випадки не чинності правочину. Загальне правило ч.5 ст.203 ЦК України конкретизується в ст.ст.234 та 235 ЦК України, що передбачають недійсність фіктивного та удаваного правочину. Норм закону, що тягнуть за собою визнання договору позики недійсним з тих підстав, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків (договір фіктивний чи удаваний) позивачами не вказано, доказів на їх підтвердження - не надано. Згідно статті 719 Цивільного кодексу України, договір дарування нерухової речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно Роз'яснення Міністерства юстиції України від 16.03.2011 року про договір дарування, підставою недійсності договору дарування є: 1)недотримання в момент укладання договору стороною (сторонами) таких вимог: -- волевиявлення учасника правочину має бути вільними і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; - правочин, що вчиняється батьками 9усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхнім малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; 2) договір є недійсним, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин): у разі недотримання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору; укладання договору дарування від імені неповнолітнього без згоди органу опіки та піклування не потребує рішення суду; 3) також договір є недійсним в разі: недотримання письмової форми; вчинення під впливом помилки; обману; насильства; під впливом тяжкої обставини, тощо. В цьому разі недійсність встановлюється судом Жодних підстав для визнання договору дарування нерухомого майна від 10.12.2010 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] недійсним не надано суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Оцінюючи вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що не знайшли свого ствердження в ході розгляду справи, у зв'язку із чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed