Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У травні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі - спірна квартира). Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу. У спірній квартирі зареєстроване місце проживання позивача, її дочки - відповідача [PERSON] , та онуки [PERSON] . Відповідач за згодою позивача проживала та була зареєстрована у спірній квартирі з 2002 р. На той час позивач мешкала за кордоном, і вони з відповідачем домовились, що після повернення позивача в Україну відповідач звільнить квартиру та зніметься з реєстрації. У 2004 р. позивач повернулась в Україну та зареєструвалась у належній їй квартирі, проте відповідач умови договору не виконала. У квітні 2018 р. у відсутність позивача відповідач виїхала з квартири та вивезла як свої речі, так і речі, які належали позивачу. На неодноразові дзвінки позивача відповідач не відповідала та заблокувала позивача в соціальних мережах. З того часу відповідач у спірній квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі немає, комунальні послуги вона не сплачує та несе інших витрат по утриманню житла. Ухвалою від 20.07.2020 суд відкрив провадження за даним позовом та призначивсправу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою від 20.11.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала пославшись на наведені у позовній заяві обставини та обґрунтування. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача [PERSON] неодноразово направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній». Окрім того відповідач викликалась в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже з огляду на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується на підставі наданих позивачем доказів. Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2002, посвідченого державним нотаріусом Двадцять другої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-7761, [PERSON] набула у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на спірну квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 26.09.2002, запис у реєстровій книзі 280-53 за реєстровим № 41474. Згідно з даними виданої ЖЕД-201 довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 16.07.2010 та витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 10.05.2019 у спірній квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] , її дочки [PERSON] та онуки [PERSON] . З викладених у позовній заяві пояснень та показань допитаних на прохання позивача свідків вбачається, що відповідач [PERSON] понад рік не проживає у спірній квартирі. Так, дочка відповідача [PERSON] пояснила в суді, що у квітні 2018 р. її мати забрала усі особисті речі та покинула спірну квартиру, переїхавши жити до співмешканця. З того часу мати у квартирі жодного разу не з`являлась, особистих стосунків ні з нею ні з бабусею вона не підтримує. Від тітки вона дізналась, що мати вийшла заміж і живе у Росії, проте її адреса їй невідома. Свідок [PERSON] показала, що є давнім другом сім`ї сторін, у зв`язку з чим періодично буває у спірній квартирі. 30.04.2018 вона приїхала привітати дочку відповідача [PERSON] з 18-річчям і тоді ж дізналась, що її мати виїхала з квартири. Це сталось після того як співмешканець відповідача побив [PERSON] , у зв`язку з чим відносини між дочкою та матір`ю припинились. Приблизно через рік їй стало відомо, що [PERSON] вийшла заміж, живе в Росії і повертатись в Україну не збирається. Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавилась чи цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагалася вселитися у спірну квартиру, суду не надано. Поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі судом не встановлено. Угода щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом між сторонами не укладалася. З огляду на вказане суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] , обравши собі інше місце проживання, добровільно залишила спірну квартиру, забравши з неї усі свої речі, і не проживає у ній понад рік без поважних причин. Та обставина, що [PERSON] , обравши собі інше місце проживання, залишився перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі, значення для вирішення цього спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. За нормою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). За обставинами справи установлено, що відповідач [PERSON] користувалась спірною квартирою та була у ній зареєстрована за згодою її матері [PERSON] , проте понад рік не проживає у квартирі без поважних причин, у зв`язку з чим позивач заперечує проти збереження за відповідачем права користування житлом. Відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право. За приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та ураховуючи, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача у визначений законом спосіб - шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з огляду на результат розгляду справи суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial