Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2014 року було прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач у своєму уточненому позові посилався на те, що 15 серпня 2008 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, який було посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 5379, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] 80 000 доларів, що в гривневому еквіваленті на момент укладання договору складало 400 000 грн., а відповідач зобов'язалась повернути грошові кошти в строк до 15 серпня 2008 року. Отримані грошові кошти [PERSON] витратила на придбання квартири для своєї сім'ї. В передбачений умовами договору строк [PERSON] свої зобов'язання не виконала та стала уникати зустрічі з позивачем. У зв'язку з цим [PERSON] звернувся до нотаріуса, який 30 травня 2010 року видав виконавчий напис про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики. З виконавчим написом позивач звернувся до виконавчої служби, однак, 22 листопада 2011 року зазначений виконавчий документ було повернуто позивачу без виконання. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 400 000 грн. Представник відповідача у своїй заяві, наданій на адресу суду просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги не визнавала. Просила суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, застосувавши строк позовної давності, оскільки договором позики строком повернення грошових коштів було 15 серпня 2008 року. Крім того, наявність виконавчого напису від 13 травня 2009 року та постанови про його повернення виконавчою службою від 22 листопада 2011 року без виконання не є підставою для зупинення строку позовної давності. Також позивачем не було надано документального підтвердження того, що ним відповідачу були передані грошові кошти. Третя особа [PERSON], повідомлений в порядку передбаченому чинним законодавством України, у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 5379 (а.с. П.п. 1, 2, 4 договору передбачено, що позикодавець зобов'язався передати у власність позичальника грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 400 000 грн. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору, що підтверджується розпискою у простій письмовій формі. Позичальник зобов'язався повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем згідно умов цього договору терміном до 15 серпня 2008 року. Однак, в зазначений в договорі позики строк грошові кошти відповідачем повернуто не було. 13 травня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було видано виконавчий напис про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики у розмірі 400 000 грн., який було зареєстровано в реєстрі за № 1017 (а.с. 4). Постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС ДМУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22 листопада 2011 року виконавчий напис № 1017 від 13 травня 2009 року було повернуто стягувачеві без виконання (а.с. 5). На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зі змісту договору позики від 15 квітня 2008 року вбачається, що строк повернення позики встановлено до 15 серпня 2008 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. На підставі ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався. Ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позов до суду було подано 4 квітня 2013 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення неповернутої суми позики, який встановлено ст. 257 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. Таким чином, не може бути прийнята судом до уваги, як причина зупинення перебігу строку позовної давності, вчинення виконавчого напису нотаріусом від 13 травня 2009 року про стягнення суми боргу з відповідача та постанова державного виконавця Ленінського відділу ДВС ДМУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22 листопада 2011 року. Разом з тим, позивачем не надано суду обгрунтованих причин пропуску строку позовної давності, а за таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. З урахуванням того, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, також не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду. Таким чином, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики з [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed