Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Відділ реєстрації місця проживання у Фрунзенському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.03.1997 року. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], яка є донькою позивача, проте з 2003 року відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин, не сплачує комунальні послуги. У зв'язку з тим, що у позивача виникають матеріальні труднощі зі сплатою квартирної плати та комунальних послуг, вона змушена звернутися до суду з позовом. Представник [PERSON] - [PERSON]. у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Відділ реєстрації місця проживання у Фрунзенському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської радиу судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності його представника не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59904606 від 26.05.2016 року, квартира за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер № Н30-7038, виданий 03.03.1997 року. На теперішній час у спірній квартирі, згідно довідки ОСББ «Жовтень» № 12 від 26.05.2016 року, зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON], зареєстрована у цій квартирі, але фактично в ній не проживає з 2003 року, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 КПК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням заявлена законно і обґрунтовано, тому підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved