Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд стягнути з нього на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області грошові кошти, в сумі 15 163, 92 гривень, витрачених на навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області, [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України був укладений договір № 56 від 14.03.2012 року. Відповідно до умов даного договору, третя особа зобов'язується провести підготовку відповідача за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в органи внутрішніх справ на посади рядового і начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «Охоронник». Згідно п. 1.2. Договору позивач перерахував третій особі кошти на навчання відповідача протягом 3-х діб після надходження платіжної вимоги. Відповідно до п.1.2 Договору вартість навчання відповідача складає 13996,32 грн. Проте, згідно з бухгалтерською довідкою позивача, загальна сума, витрачена на навчання Відповідача становить 15163,92 грн. Відповідно до п. 2.3 Договору відповідач зобов'язаний був прибути після закінчення навчального закладу третьої особи на службу до підрозділу УДСО при ГУМВС України в Київській області 08.07.2012 року та відпрацювати мінімум три роки. Втім, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання умов даного договору, в зв'язку з чим, з [PERSON] на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області має бути стягнута сума, витрачена на навчання відповідача в розмірі 15163,92 гривень В судове засідання позивач не з'явився , подавши заяву про розгляд справи в їх відсутності. Відповідач заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Третя особа, Вінницьке вище професійне училище Департаменту Державної служби охорони при МВС України в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та об'єктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області, [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України був укладений договір № 56 від 14.03.2012 року. Відповідно до умов даного договору, третя особа взяла на себе зобов'язання провести підготовку відповідача за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в органи внутрішніх справ на посади рядового і начальницького складу підрозділів ДСО з наданням професії 5169 «Охоронник». (ас.5) Як свідчать матеріали справи загальна сума витрачена позивачем на навчання відповідача становить 15163, 92 гривень, в той час, як вартість навчання відповідно до п. 1.2. Договору складає 13996, 32 гривень.(ас.6). Суд відзначає, що в матеріалах справи містяться копії актів прийому-здачі виконаних робіт № ВУ-010066, № ВУ-010064, № ВУ-010303, № ВУ-010408, № ВУ-01010302, №ВУ-010508, №ВУ-010507, №ВУ-010810, №ВУ 010817, № ВУ-010733, № ВУ-010731, № ВУ- 010906, № ВУ-010907. (ас.7-13) Крім того, з письмових матеріалів справи, а саме, з витягу з наказу УДСО при ГУМВС України в Київській області від 12.07.2012 року за № 106 о/с вбачається, що відповідач з 08.07.2012 року був призначений міліціонером охорони об'єктів взводу міліції Вишгородського ДСО.(ас.14). У судовому засіданні судом було досліджено інший наказ за № 153 о/с від 25.10.2013 року, з якого вбачається, що відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ України за власним бажанням, починаючи з 30.10.2013 року.(ас.15) Отже, відповідач пропрацював на посаді міліціонера охорони об'єктів взводу міліції Вишгородського ДСО двадцять два місяці, в той час як мав пропрацювати тридцять шість. Тобто, чотирнадцять місяців залишились не відпрацьовані відповідачем. Згідно з п. 2.4. Договору № 56 від 14.03.2012 року у разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахування з навчання, або звільнення за негативними мотивами чи звільненні за власним бажанням до закінченого визначеного договором строку, Відповідач зобов 'язаний в установленому порядку компенсувати всі витрати, що здійснив Позивач на його навчання. Як свідчить розрахунок, наданий відповідачем, з його заробітної плати щомісячно вираховувалось по 421, 22 гривень, в якості компенсації витрат, понесених позивачем на його навчання. Допитаний у судовому засіданні відповідач [PERSON] показав суду, що на протязі всього часу його роботи на посаді міліціонера охорони об'єктів взводу міліції Вишгородського ДСО, починаючи з 08.07.2012 року і закінчуючи 30.10.2013 роком, тобто за двадцять два місяця роботи в правоохоронних органах з його заробітної плати на користь позивача було вирахувано 9 266, 84 гривень, тобто по 421,22 грн. щомісячно. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відтак, суд вважає встановленим та доведеним, що [PERSON] зобов'язаний компенсувати Управлінню Державної служби охорони при ГУМВС України в Київській області витрати, що пов'язані з його навчанням, крім тих, які вже були компенсовані позивачу. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують факт часткового погашення відповідачем на користь позивача заборгованості, яка виникла через неможливість [PERSON] продовжувати службу в правоохоронних органах. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] перебуваючи на посаді міліціонера охорони об'єктів взводу міліції Вишгородського ДСО, починаючи з 08.07.2012 року і закінчуючи 30.10.2013 роком, частково погасив заборгованість перед позивачем, а тому з [PERSON] на його користь має бути стягнена інша частина заборгованості, яка утворилась за 14 місяців і складає суму, в розмірі 5 897, 08 гривень. Згідно з вимогами ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначені норми матеріального та процесуального права, оцінивши всі надані сторонами докази, та вислухавши пояснення, суд прийшов до переконання про можливість часткового задоволення позову , та стягненню з [PERSON] на користь позивача 5 897,08 гривень , (сумма невідшкодована [PERSON] позивачеві , понесених розходів за його навчання). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial