Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є співвласником квартири [ADDRESS] та допоміжних приміщень, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою даного будинку і на початку 2017 року йому стало відомо, що одне із допоміжних приміщень даного будинку перейшло у власність приватного підприємства «Медсервіс», а саме від голови будинкового комітету «Авангард-2» [PERSON], якому повідомили листом виконавчого комітету Сумської міської ради від 05.01.2017 року №Ко-3798/03.02.01-01, а саме: на виконання рішення Сумської міської ради від 26.10.2011 року №856-МР «Про затвердження переліків об'єктів, які перебувають комунальній власності і підлягають приватизації» (із змінами) здійснено процедуру приватизації даного нежитлового приміщення та укладено договір його купівлі-продажу від 05.06.2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради, правонаступником якого є Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та ПП «Медсервіс». Через представника [PERSON] звернувся з запитом 13.03.2018 року до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради і при отриманні відповіді вбачається, що на підставі рішення Сумської міської ради від 18.12.2013 року №2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року №856-МР «Про затвердження переліків об'єктів, які перебувають у комунальній власності підлягають приватизації» (зі змінами) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], площею 18,6 кв.м, включено до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, що підлягають приватизації шляхом викупу. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року за територіальною громадою м. Суми було оформлено право власності на спірне нежитлове приміщення, яке згодом за договором купівлі-продажу від 05.06.2014 року було передане у власність ПП «Медсервіс» і дане приміщення в свідоцтві зазначене як «аптека». На офіційному сайті Сумської міської ради дізнався, що первісно приміщення площею 18,6 кв.м по [ADDRESS] було включено до складу комунального майна м. Суми на підставі п.79 додатку до рішення Сумської міської ради від 24.04.2013 року №2289-МР м. Суми «Про затвердження переліку об'єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Суми і приміщення зазначено як «аптека». Вважає, що такі дії Сумської міської ради є незаконними та позбавляють його права власності на допоміжні приміщення в будинку по [ADDRESS], виходячи з того, що спірне приміщення відповідно інвентарної справи піл цифрою «Х» є «ліфтовою», тобто є допоміжним приміщенням. Позивач вказує, відповідно до Конституції України і ст. 319 ЦК України, що лише власник наділений правом на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном і просить суд: -визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради від 24.04.2013 року №2289-МР «Про затвердження переліку об'єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми» в частині, саме: пункт 79 додатку до даного рішення про включення до переліку об'єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми аптеки по [ADDRESS], площею 18,6 кв. м; -визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради від 18.1.2013 року №2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року №856-МР «Про затвердження переліків об'єктів, які перебувають у комунальній власності підлягають приватизації» (зі змінами) в частині доповнення додатку 2 до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року №856-МР «Про затвердження переліків об'єктів, які перебувають у комунальній власності підлягають приватизації» пунктом 64, а саме: про включення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] площею 18,6 кв.м, до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, що підлягають приватизації шляхом викупу; -Скасувати свідоцтво про право власності територіальної громади м. Суми на нежитлове приміщення, аптеку, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 18,6 кв.м від 24.04.2014 року, індексний номер: 20923156; -Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] площею 18,6 кв.м шляхом викупу №17 від 05.06.2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та приватним підприємством «МЕДСЕРВІС», посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М.М., зареєстрований в реєстрі за №646. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 травня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2018 року закрите підготовче провадження і призначено судове засідання на 15 серпня 2018 року. У відзиві на позовну заяву Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради зазначив, що позовні вимоги вважає такими, що суперечать чинному законодавству України та не підлягають задоволенню з огляду на наступне: рішення, які просить скасувати позивач були прийняти відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Закону України «Про приватизацію державного майна». Звертає уваги на те, що спірне приміщення за адресою: [ADDRESS] відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи №42349 визначене як «ліфтовая (Х)» і не призначене для використання безпосередньо мешканцями будинку для власних потреб та визначене як вбудовані нежитлові приміщення і підтверджується копією технічного паспорту спірного приміщення від 15.05.2013 року. Також зазначив, що позивач не надав доказів того, що спірне приміщення на момент приватизації, використовувалось мешканцями будинку як допоміжне. Під час дії договору оренди нерухомого комунального майна від 03.10.2012 року №УМКВ-0522, укладеного між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та приватним підприємством «МЕДСІРВІС», нежитлове приміщення, яке розташоване у будинку [ADDRESS] у м. Суми, було передано в оренду для розміщення аптеки. На виконання умов вказаного договору, Орендарем, за рахунок власних коштів, приведено об'єкт оренди в належний стан, який відповідає протипожежним та санітарним вимогам та здійснено поточний ремонт об'єкту оренди. Також зазначено, що державна реєстрація договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.06.2014 року і на той час власником квартири, де проживає відповідач була його мати, [PERSON] і жодних заперечень з її боку не було. Позивач не був власником квартири [ADDRESS] під час приватизації спірного приміщення і ніяким чином не зачіпає його прав та законних інтересів. У відзиві представника ПП «МЕДСЕРВІС» Цуканова В.В. заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 05.06.2014 року, укладеному між Управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та ПП «МЕДСЕРВІС», останній стало власником нежитлового приміщення загальною площею 18,6 кв.м, яке розташоване у [ADDRESS] та у подальшому зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач ніколи не був власником цього нежитлового приміщення і ПП «МЕДСЕРВІС» є добросовісним набувачем спірного нежитлового приміщення і оскаржувані рішення Сумської міської ради, які були прийняті у 2013 році з додержанням процедури їх прийняття та норм цивільного законодавства, оскаржені не були, незаконними не визнавалися. Крім того, просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що передача нежитлового приміщення площею 18,6 кв. м по [ADDRESS], яке за інвентарною справою визначалося під цифрою «Х» і є ліфтерською і необхідне для обслуговування житлового будинку, відбулась з порушенням прав мешканців будинку, які позбавлені можливості користуватися загальним приміщенням і використовувати для зберігання дитячих колясок або велосипедів. Крім того, зазначив, що при передачі частки площі «ліфтової» на користь мешканки цього будинку для розширення житлової площі, збирали підписи всіх мешканців будинку, які не заперечували проти передачі на її користь, а з приводу спірної частини «ліфтової», нікому не повідомили. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги і пояснив, що дійсно до нього звернувся [PERSON] з приводу звернення до суду з даним позовом, враховуючи бажання мешканців будинку щодо повернення «ліфтової» для загального користування і він погодився. Не заперечував, що він користується пільгами як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС і тому погодився на звернення до суду, враховуючи інтереси інших мешканців будинку. Сам «ліфтовою» не користувався, але може у подальшому і була так нагода з приводу залишення велосипеду у даному приміщенні. Представник відповідачів Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради і Сумської міської ради Хіжняк А.В. підтримала відзив на позовну заяву і просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що ані рішенням Сумської міської ради від 24.04.2013 року і від 18.12.2013 року, ані договором купівлі-продажу від 05.06.2014 року не порушуються права позивача. Рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року «Про включення нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 18,6 кв.м до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Суми, що підлягають приватизації шляхом викупу» було розміщено на сайті СМР і про його існування було відомо мешканцям будинку, але ніяких претензій або зауважень не надходило і самим приміщенням як «ліфтова» мешканці не мали право користуватися, оскільки нею користувалися працівники ліфтової служби, які потім даним приміщенням припинили користування. Представник відповідача приватного підприємства «Медсервіс» Цуканов В.В. у судовому засіданні підтримав відзив на позовну заяву і просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, звернувши уваги на пропуск строку звернення до суду з даним позовом та на те, що права позивача ніяких чином не порушуються. Третя особа - приватний нотаріус Сумського міського округу Онопрієнко М.М. до суду не з'явилась, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа - голова будинкового комітету «Авангард-2» [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог і посилається на те, що вирішення даного спору зачіпає інтереси всіх мешканців будинку [ADDRESS] у м. Суми і пояснив, що саме у такому ж будинку на площі Горького зберіглося приміщення як ліфтерська і цим приміщенням користуються мешканці будинку. Дослідивши наведені в позовній заяві доводи та надані на противагу їм аргументи відповідачів, заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, третьої особи, перевіривши матеріали цивільної справи, суд зазначає таке. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлені такі обставини. Позивач [PERSON] дійсно є мешканцем квартири [ADDRESS], що підтверджується копією його паспорту (а.с.8-9) та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 січня 2017 року став спадкоємцем Ѕ частки цієї квартири після смерті матері (а.с.11), про що зроблений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна (а.с.13). Згідно протоколу №1 від 01 лютого 2017 року загальних зборів житлового будинку [ADDRESS] у присутності 48 мешканців головою обраний [PERSON] (а.с.34). На звернення [PERSON] міським головою Виконавчого комітету Сумської міської ради повідомлено, що на виконання рішення Сумської міської ради від 18.12.2013 року №2915-МР «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року №856-МР «Про затвердження переліків об'єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (із змінами) здійснено процедуру приватизації нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] площею 18,6 кв.м та укладено договір купівлі-продажу вищевказаного приміщення від 05.06.2014 між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та ПП «Медсервіс» (а.с.14). Як вбачається із листа заступника керівника Сумської місцевої прокуратури ініціатором звернення щодо вжиття прокуратурою заходів представницького характеру з метою повернення у спільну власність жителів будинку по [ADDRESS] нежитлового приміщення (колясочної) був саме [PERSON] На звернення [PERSON] Департаментом забезпечення ресурсних платежів надані наступні документи: -Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.04.2014 року - нежитлового приміщення, аптеки за адресою: [ADDRESS] загальною площею 18,6 кв.м - форма власності комунальна (а.с.18). -Рішенням Сумської міської ради У1 скликання ХХ1Х сесія від 24 квітня 2013 року №2289-МР «Про затвердження переліку об'єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми затверджений перелік об'єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми згідно з додатком, у якому визначено і адреса: [ADDRESS] нежитлове приміщення 18,6 кв.м - аптека (а.с.20-21); -Рішенням Сумської міської ради У1 скликання ХХХУ1 сесія від 18 грудня 2013 року №2915-МР м. Суми «Про внесення доповнень до рішення Сумської міської ради від 16 жовтня 2011 року №856-МР «Про затвердження переліків об'єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (зі змінами) унесені зміни до рішення Сумської міської ради від 26 жовтня 2011 року №856_МР «Про затвердження переліків об'єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» (зі змінами), а саме: доповнено додатком 2 до рішення пунктами 64,65 згідно з додатком до даного рішення: пункт 64 за адресою: [ADDRESS] площею 18,6 орендар ПП «Медсервіс» (а.с.21-22); -Рішенням Сумської міської ради У1 скликання Х11 сесії «Про затвердження переліків об'єктів, які перебувають у комунальній власності і підлягають приватизації» затверджений перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Суми, які підлягають приватизації (а.с.22); -Згідно договору №17 купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 15 червня 2014 року укладено договір між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та ПП «Медсервіс» про передачу у власність покупцю - ПП «Медсервіс» нежитлове приміщення площею 18,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], який є комунальною власністю територіальної громади міста Суми на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24.04.2014 реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М.М. та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.23-25) та відображається у технічному паспорті (а.с.26). Представник позивача стверджує, що спірне приміщення є як допоміжне приміщення «колясочна» і посилається на рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року №4-рп/2004 (справа про право співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) у якому зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи №42349 за адресою: [ADDRESS] приміщення визначене як «ліфтова (Х)» і не призначено для використання безпосередньо мешканцями будинку для власних потреб та визначене як вбудовані нежитлові приміщення, що підтвердив і сам позивач [PERSON] і його представник у судовому засіданні, що цим приміщенням користувалися працівники ліфтової служби, а мешканці у подальшому бажали його зайняти як «коляскову» і дійсно при зверненні голови будинкового комітету до різних інстанцій він називає нежитлове приміщення як «колясочну», що не відповідає інвентаризаційної справи даного будинку. З даних рішень вбачається, що приміщення «ліфтова» постійно перебувала у комунальній власності територіальної громади міста Суми, ані у власності мешканців будинку [ADDRESS], що спростовує доводи позивача та третьої особи право власності на спірне приміщення. Згідно ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються таким засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано суду об'єктивних, належних та допустимих доказів того факту, що спірне приміщення під час приватизації використовувалось мешканцями будинку як допоміжне та що без доступу до цього приміщення балансоутримувач чи інша організація не мали технічної можливості експлуатувати та обслуговувати будинок в цілому, а звернення до суду саме позивачем [PERSON] як єдиним мешканцем будинку сприяло його пільга як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС, пов'язану із звільненням від сплати судового збору. Про те, що позивачу та його представнику було відомо про затвердження переліку об'єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Суми, до якого входило і спірне приміщення ще з 2013 року підтверджується Муніципальним інформаційним порталом, на якому відображаються всі рішення Сумської міської ради та з самого звернення мешканців та голови будинкового комітету, з яких вбачається про події 2013 року, коли приватний підприємець спочатку був орендарем цього приміщення, а у послідуючому власником, але кожного разу дане приміщення вказують як «колясочна», а ні «ліфтова» (а.с.93-94), а тому суд погоджується із доводами представника відповідача, що позивачем не доведено той факт, що він не міг дізнатися про порушенням свого права та звернутися без порушення строку позовної давності. Під час судового розгляду справи представник позивача заявляв клопотання про залучення нових документів через канцелярію суду, незважаючи на те, що всі докази позивачем надаються позивачем разом з поданням позовної заяви (ст.83 ЦК України), а тому дані докази вважаються недопустимими та досліджені не підлягають (а.с.118-151). Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.50 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За ч.2 ст.55 Конституції кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У рішенні Конституційного Суду від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Гарантоване ст.55 Конституції й конкретизоване у законах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має стосуватися суб'єктивних прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. За таких обставин суд вважає, позивач не є особою, яка має право визнати незаконним та вимагати скасування рішення Сумської міської ради та скасування свідоцтва про право власності територіальної громади м. Суми на нежитлове приміщення, оскільки такі рішення не стосується його прав, свобод та інтересів. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»). Що стосується вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], площею 18,6 кв.м, шляхом викупу №17 від 05.06.2014 року між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та приватним підприємством «Медсервісом», посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Онопрієнко М.М., зареєстрований в реєстрі за №646, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до п. 5,6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року, та статтею 217 ЦК України передбачено, що правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК України суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Виходячи з даних вимог закону судом встановлено, що [PERSON] не являється в даному випадку стороною правочину ні з управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради, ні з ПП «Медсервіс», тому право звернення до суду з позовом про визнання даного договору недійсним законом для нього не передбачено. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed