overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв`язку з чим просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду через оголошення на сайті «Судова влада», в судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки. 03.10.2019 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 15.06.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними розірвано 11.11.2018 року заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави. (а.с.7) Від даного шлюбу [INFO] року у сторін [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] (а.с.8). Відповідач не надає допомоги на утримання доньки. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що відповідач по справі фактично не надає допомоги на утримання дитини, суд вважає за можливе стягнення аліментів в розмірі 1/3 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення позивачем з даним позовом і до досягнення повноліття дитиною. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що протягом 2006-2009р. перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем. Від цивільного шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Фактично стосунки сторін були припинені з травня 2009 року. З цього часу позивач та відповідач проживають окремо, дитина проживає з матір`ю. Весь цей час [PERSON] життям доньки не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та не приймає участі у її вихованні. Дитина не бачила біологічного батька з двох років та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила,та її виховує інший чоловік. З 2014р. позивач з донькою проживає зі своїм офіційним чоловіком в трикімнатній квартирі. Дитині забезпечені всі необхідні та гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. [PERSON] участі в житті дитини та в інших сферах життя не приймає. Позивач в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином , причини неявки суду не відомі. Представник Служби у справах дітей Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, просить розглядати справу без його участі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2019року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання. 09.12.2019р. протокольною ухвалою замінено третю сторону з Служби у справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації на Службу у справах дітей Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації. 12.10.2020 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, просить розірвати шлюб із [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що 30 вересня 2006 року між нею та відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.\~Черкаси Черкаського міського управління юстиції укладено шлюб, актовий запис №\~1651, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30.09.2006 року серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який на час вирішення справи судом проживає разом із матір`ю. Із травня 2019 року сторони спільно не проживають та не ведуть спільного побуту у зв`язку з тим, що між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага, почастішали сварки з різних питань. На думку позивача, подальше спільне подружнє життя сторін не є доцільним, а примирення неможливе. У судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом установлено, що 30 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.\~Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №\~1651, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . За час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Оскільки, між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, сторони з травня 2019 року спільно не проживають, а за час розгляду справи судом сторони не примирились, то суд робить висновок про те, що сім`я розпалась остаточно, шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не\~встановлено. Оскільки сторони звільнені від сплати судового збору як інваліди ІІ\~групи, то судові витрати підлягають компенсуванню за рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, в якому також зареєстрована відповідач, але фактично не проживає з 2008 року, не несе ніяких витрат по утриманню будинку, а тому втратила право користування ним відповідно до ст. 405 ЦК України. Ухвалою судді від 26 червня 2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи. Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Позивач у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не з`явилася, яка надала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 червня 2018 року (а.с. 5), що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6). Із довідки виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області № 1989 від 31.05.2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] разом з [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до акту, складеного комісією за участю депутата Ічнянської міської ради Залізним С.А. та сусідами позивача [PERSON] , [PERSON] від 12 серпня 2019 року, [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з 2008 року (а.с. 28). Свідоцтвом про народження підтверджуються родинні відносини [PERSON] з [PERSON] , яка є матір`ю відповідача (а.с. 9). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючі зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] , будучи членом сім`ї власника, без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації у будинку [ADDRESS] , належного на праві власності позивачу, понад один рік, тому вважається такою, що втратила право користування ним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 09 грудня 1987 року, виданого на підставі рішення Старокостянтинівської районної ради № 195 від 20 листопада 1987 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що має намір відчужити даний житловий будинок, однак перешкодою стала невідповідність в написанні її імені у Свідоцтві про право приватної власності на житловий будинок від 09 грудня 1987 року, зокрема, вона є « [PERSON] », а у Свідоцтві про право приватної власності на житловий будинок в графі власник російською мовою зазначено « [PERSON] ». Заявниця подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги просила задоволити. Представник заінтересованої особи Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області також направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення вимог [PERSON] . Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу слід задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно паспорта серії [NUMBER] , виданого 24 січня 2003 року Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області, заявницею є [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає в с [ADDRESS] району Хмельницької області. 09 грудня 1987 року на підставі рішення Старокостянтинівської районної ради № 195 від 20 листопада 1987 року було видано Свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок по [ADDRESS] на ім`я « [PERSON] ». Факт належності вищезазначеного Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 09 грудня 1987 року саме заявниці підтверджується: копією паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , довідками Старокостянтинівського БТІ ОР від 23 травня 2019 року за № № 560, 561, Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 18 грудня 1995 року, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт належності заявниці [PERSON] Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 09 грудня 1987 року, виданого на підставі рішення Старокостянтинівської районної ради № 195 від 20 листопада 1987 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] вказувала, що 21.10.2018 року між нею та ФОП [PERSON] у магазині « [INFO] », що знаходиться за адресою п.-т., Оболонський, 1-Б, м. Київ у ТРЦ «Dream Town», було укладено договір купівлі-продажу наручного годинника моделі WО638L4, кольору рожеве золото, марки GUESS та сплачено грошові кошти у розмірі 5495 грн. 02 коп. 21.03.2019 року [PERSON] було виявлено поломку браслета годинника, а саме від`єднання кріплення двох нижніх джгутів канатного плетіння від нижньої частини циферблату. 22.03.2019 року [PERSON] звернулася до сервісного центру «Секунда», який визначений як підприємство, що приймає претензії покупця у гарантійному талоні. При цьому, згідно з актом технічного огляду №447812 від 22.03.2019 року заявлений дефект підтверджено, але у прийнятті на гарантійний ремонт годинника відмовлено, з тих підстав, що відповідно до умов гарантійного талону гарантійні зобов`язання розповсюджуються лише на механізм годинника. [PERSON] вказує про те, що купуючи годинник, розраховувала на те, що виріб буде придатний до використання протягом встановленого строку служби. Однак менш, ніж через пів року було виявленого його недолік, який ускладнює використання пристрою. За твердженням представника сервісного центру «Секунда» вартість заміни браслета коштуватиме 3000 грн. Вважаючи таку відмову незаконною [PERSON] двічі направляла ФОП [PERSON] претензії з вимогою прийняти годинник моделі WO638L4 на гарантійний ремонт та безоплатно усунути недоліки впродовж 14 (чотирнадцяти) календарних днів, а в разі істотності вказаного недоліку - розірвати договір купівлі-продажу та повернути сплачену за товар грошову суму у розмірі 5495 грн. 02 коп., посилаючись на ст. ст. 1, 6, 8 Закону України «Про захист прав споживачів». [PERSON] вказує, що відчувала глибоке розчарування, коли побачила поломку браслета годинника, зазнала переживань та роздратування щодо фактичних витрат на годинник і орієнтовної вартості ремонту, внаслідок чого погіршився її настрій, що негативно позначилося на якості життя. Також вказує, що крім додаткового психологічного тягаря [PERSON] витрачала особистий час на оформлення претензій до ФОП [PERSON] , скарги до ГУ Держпрожспоживслужби та позову до суду.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Позивач в своїй позовній заяві зазначила, що 12.03.2002 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 12.03.2003 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 302, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції. Від даного шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 25.09.2002 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 1474, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міського управління юстиції та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 23.12.2004 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 1994, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинені спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просила розірвати шлюб. Спору щодо визначення місця проживання синів, сторони не мають. До початку судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення у судовому засіданні не заперечує. Спору про поділ майна та визначення місця проживання синів не має. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 26.05.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був розірваний 27.10.2011 року за Рішенням Подільського районного суду м. Києва. У шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач участі в утриманні дитини не бере, у зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 11.10.2019 року справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Позивач подала заяву, в якій уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач подав заяву, у якій визнав у повному обсязі позов з урахуванням уточнених позовних вимог, тобто, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилаються на те, що спільне життя у них не склалось через різні погляди на сімейне життя. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї вважають неможливим. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. Заявники у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви з яких вбачається, що вони просять розірвати шлюб та просять проводити розгляд справи за їх відсутності (а.с. 25, 26). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 109 СК України встановлено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 09 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Від шлюбу мають малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 4, 5). 11 квітня 2019 року заявники уклали нотаріальний договір про визначення місця проживання дітей, про здійснення батьківських прав та виконання обов`язків та про сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макухою О.О., зареєстрований в реєстрі за № 280 (а.с. 6-11). У зазначеному договорі визначили, що діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матір`ю, визначили порядок здійснення батьківських прав, а також порядок та розмір сплати аліментів. Зі спільної заяви вбачається, що заявники не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. З огляду на наведене, заява підлягає задоволенню. При укладенні шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище. З заяви вбачається, що вона не бажає змінювати прізвище на дошлюбне у випадку задоволення спільної заяви про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища [PERSON] на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved