Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

у травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс», в якому просив суд: - визнати протиправними дії КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» щодо надання йому послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] ; - зобов`язати КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» припинити надавати йому послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що КМДА, яка є виконавчим органом КМР, не визначала КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] як того вимагає п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», і яке підлягало обов`язковому оприлюдненню відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», чим порушено його права як споживача послуг на через прояв недобросовісної конкуренції з боку КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» та введено його в оману як споживача про те, що КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» є уповноваженою належною особою щодо надання послуг відносно будинку. Ухвалою від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі з проведенням підготовчого судового засідання на 26.11.2019 року (а.с. 37). Ухвалою від 26.11.2019 року витребувано у КМДА належним чином завірені копії документів, а саме: розпорядження про визначення КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» в особі відділення № 4 виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] за 2016-2018 роки та докази оприлюднення розпорядження у встановленому порядку згідно із п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (а.с. 82-83). 26.11.2019 року підготовче засідання відкладено на 16.03.2020 року (а.с. 80-81). Ухвалою від 16.03.2020 року витребувано у КМДА належним чином завірені копії документів, а саме: розпорядження про визначення КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» в особі відділення № 4 виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] за 2016-2018 роки та докази оприлюднення розпорядження у встановленому порядку згідно із п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (а.с. 109-110). 16.03.2020 року підготовче засідання відкладено на 03.11.2020 року (а.с. 111). 03.11.2020 року розгляд справи призначено на 29.03.2021 року (а.с. 119). Ухвалою від 29.03.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 25.08.2021 року (а.с. 124). 25.11.2019 року до суду надійшов відзив КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» на позов, в якому останнє просило відмовити у задоволенні позову, оскільки КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» є виконавцем житлово-комунальних послуг, а будинок [ADDRESS] був прийнятий на баланс від замовника будівництва в порядку положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 47-72). Відповідь на відзив не надходила. Третя особа пояснення щодо позову не надавала. В судовому засіданні позивач позов підтримав, виходячи з обставин, викладених у позові, та просив вимоги позову задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи в установленому порядку повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, явку представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, будучи в установленому порядку повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, явку представника не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши позивача, котрий не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності учасників процесу, котрі не з`явились, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, зокрема, статуту КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс», затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року № 1205, що КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» засновано на комунальній власності територіальної громади м. Києва і підпорядковується управлінню житлового забезпечення КМДА. Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Підприємство здійснює обов`язки балансоутримувача майна, переданого йому у повне господарське відання, в тому числі надання мешканцям, організаціям та підприємствам комунальних та інших послуг (а.с. 50-55). Також, з матеріалів справи вбачається, що на виконання наказу ПАТ «ХК «Київміськбуд» «Про передачу на обслуговування і експлуатацію житлового будинку» КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» визначено експлуатуючою організацією на житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Феодосійській, 2-є, 2-ж, 2-з, 2-і у Голосіївському районі м. Києва (а.с. 56). Згідно акту прийому-передачі, КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» прийняло на обслуговування житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення на вул. Феодосійській, 2-є, 2-ж, 2-з, 2-і у Голосіївському районі м. Києва (1, 2, 3 черга будівництва) (а.с. 57-60) Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 190 від 08.04.2016 року новозбудованому багатоквартирному житловому будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с. 61). 02.08.2016 року між КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором (а.с. 6-7). Звертаючись до суду, позивач, в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» не виникло права надавати послуги щодо будинку [ADDRESS] , оскільки КМДА не наділяла підприємство такими повноваженнями в силу Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а тому відповідач є неналежною (неуповноваженою) особою щодо обслуговування будинку, і, як наслідок, дії відповідача є протиправними та порушують його права на отримання послуги від належної особи, визначеної у встановленому законом порядку, через що мають бути припиненими в примусовому порядку на підставі рішення суду. Проте, суд оцінює вказані твердження позивача критично з огляду на наступне. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Закону № 8785-VI (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; - управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору; - утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. ст. 12, 13 Закону № 1875-VI житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Тобто, всі послуги, у тому числі й послуги з утримання будинку та прибудинкової території є житлово-комунальними послугами. Отже, експлуатуюча будинок організація - є організація, яка утримує на балансі відповідне майно, веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом, тобто є виконавцем житлово-комунальних послуг з управління, утримання будинку та прибудинкової території. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства Відповідно до п. 1.1. Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 60 від 25.04.2005 року, Порядок визначення виконавця житлово-комунальних послуг розроблено відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (1875-15). Відповідно до Порядку органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків визначаються виконавці таких житлово-комунальних послуг: з управління будинком, спорудою або групою будинків; з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; з ремонту приміщень, будинків, споруд, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (1875-15 ). Відповідно до п. 1.5. виконавцем житлово-комунальних послуг, визначених у п. 1.1 Порядку, може бути суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання відповідних житлово-комунальних послуг та який може забезпечити виконання обов`язків, визначених у ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (1875-15 ). Згідно п. 1.6. Порядку виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно. Аналіз вказаних положень дозволяє дійти висновку про те, що законодавством не визначеного прямого обов`язку органу місцевого самоврядування щодо визначення в будь-якому випадку виконавця житлово-комунальних послуг, а лише надаються останньому такі повноваження щодо права на визначення виконавця житлово-комунальних послуг органом місцевого самоврядування тоді, коли власник (власники) житлових будинків не бажає (не бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно. Відповідно до ч. 12 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію. Передача здійснюється шляхом укладення договору про передачу об`єкта в обслуговування (управління) та/або підписання акта про приймання/передачу об`єкта в обслуговування (управління) між замовником будівництва/забудовником та визначеною ним експлуатуючою організацією або об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку (у разі якщо протягом вказаного періоду таке об`єднання було створене). Таким чином, на експлуатуючу організацію покладаються обов`язки «балансоутримувача», зокрема щодо утримання на балансі відповідного майна, а також ведення бухгалтерської, статистичної та іншої передбаченої законодавством звітності, здійснення розрахунків коштів, необхідних для належного утримання та своєчасного проведення поточного ремонту. Як встановлено в ході розгляду справи, вбачається з її матеріалів та не заперечно сторонами, ПАТ «ХК «Київміськбуд» відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою визначено, що замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію, визначило КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» експлуатуючою організацією на житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення на [ADDRESS] (будинок [ADDRESS] ). Як вбачається зі статуту КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс», затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року № 1205, що КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» засновано на комунальній власності територіальної громади м. Києва і підпорядковується управлінню житлового забезпечення КМДА. Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Підприємство здійснює обов`язки балансоутримувача майна, переданого йому у повне господарське відання, в тому числі надання мешканцям, організаціям та підприємствам комунальних та інших послуг. Вищенаведене свідчить про те, що КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» є експлуатуючою організацією, виконавцем послуг з управління, утримання будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, що визначена в установленому порядку, що спростовує доводи позивача у цій частині. Крім того, згідно положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно зі ст. ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ст. ст. 905, 907 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2016 року між КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим договором. КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» є зареєстрованим в установленому порядку підприємством, що засновано на комунальній власності територіальної громади м. Києва і підпорядковується управлінню житлового забезпечення КМДА й створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями. Підприємство здійснює обов`язки балансоутримувача майна, переданого йому у повне господарське відання, в тому числі надання мешканцям, організаціям та підприємствам комунальних та інших послуг. Як встановлено, договір, укладений між сторонами на підставі їх вільного волевиявлення, яке відповідало їх внутрішній волі, що свідчить про визначення позивачем виконавця житлово-комунальних послуг самостійно. Презумпція правомірності правочину встановлена законодавцем у ст. 204 ЦК України. Відповідно до цієї правової норми правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір від 02.08.2016 року є чинним, відомості про визнання його недійсним чи розірвання в установленому порядку матеріали справи не містять, сторони останні також не надали. З матеріалів позову вбачається та не заперечно позивачем, що він як споживач житлово-комунальних послуг, отримує останні, які надає йому відповідач, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] . Відповідно до положень ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. За змістом ст. 230 ЦК України у разі, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Вказаних обставин в ході розгляду справи не встановлено, а їх наявність не доведена сторонами, зокрема, позивачем у визначеному цивільно-процесуальним законом порядку. Тому, суд надходить до висновку про те, що позивачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не надано доказів того, що діяльність відповідача виходить за межі, встановлені чинним законом, того, що відповідач вчиняє будь-які дії, що суперечать законодавству, або ж вчиняє дії, які законодавством взагалі не передбачені, внаслідок чого у суду відсутні підстави для визнання протиправними дії КП ЕРЖФ «Житло-Сервіс» щодо надання йому послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] . До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обставин порушень прав позивача як споживача житлово-комунальних послуг також не встановлено, їх наявність не доведена стороною позивача доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. За таких підстав суд надходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача, через що останні задоволенню не підлягають, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed