Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будівель та споруд, розташованих на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на земельній ділянці, призначеній для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд, загальною площею 0,28 га (кадастровий номер [NUMBER]), укладений 21.01.2015 р. між ГРОМАДСЬКОЮ ОРГАНІЗАЦІЄЮ «БОБРУШКА» та [PERSON]; визнати за ГРОМАДСЬКОЮ ОРГАНІЗАЦІЄЮ «БОБРУШКА», код ЄДРПОУ 38301053, право власності на будівлі та споруди, розташовані на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на земельній ділянці, призначеній для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд, загальною площею 0,28 га, кадастровий номер [NUMBER], та дозволити державну реєстрацію права власності на зазначені будівлі та споруди без актів вводу в експлуатацію; стягнути з [PERSON] на користь ГРОМАДСЬКОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «БОБРУШКА», код ЄДРПОУ 38301053, суму штрафу в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень. Представник позивача в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.01.2015 року між Громадською організацією «Бобрушка» та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено Договір купівлі-продажу будівель та споруд. За умовами п.п. 1, 2 зазначеного Договору відповідач [PERSON] в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов'язався передати у власність позивача будівлі та споруди, розташовані на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на земельній ділянці, призначеній для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд, загальною площею 0,28 га (кадастровий номер [NUMBER]), а саме: АБудинок клубу аГанок БСтолова ВНавіс ГПобутовий будинок ДВбиральня ЕБудинок охорони еГанок ЖДровниця ИНавіс КНавіс МПідвал НБудинок ремонту човнів нНавіс ПБаня пНавіс п1Тераса РПлавучий будинок - станція допомоги СБудинок тренерів ТТуалет УБудинок активного відпочинку уГанок ФТуалет ХАльтанка ЦБудинок активного відпочинку цГанок з навісом ШТуалет ЧЕлінг №1Огорожі №2Ворота №3Басейн №4Огорожі №5Плавучий причал №6Навіс №7Плавуча платформа №8Сходи №9Хвіртка №10Сходи №11Сходи №12Ворота №13Ворота №14Огорожі №15Ворота №16Підпірна стінка ІЗамощення ІІЗамощення ІІІЗамощення IVЗамощення VЗамощення а позивач зобов'язався в порядку та на умовах, визначених Договором, купити зазначені будівлі та споруди і сплатити відповідачу [PERSON] договірну вартість за них. За зазначеним Договором позивач виконав свої зобов'язання по сплаті договірної вартості будівель та споруд. Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі. Однак відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Так, укладення вищезазначеного Договору купівлі-продажу відповідає ст. 627 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору і визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Відповідно до п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В свою чергу, відповідно до п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності отримується на підставах, не заборонених законом. Право власності передбачається таким, що виникло правомірно, якщо інше прямо не виходить із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Всі ці умови зазначені в п.п. 1 та 2 Договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина друга статті 220 Цивільного кодексу України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладення не відповідала встановленим законом вимогам. При викладених обставинах позовні вимоги про визнання дійсним укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] Договору купівлі-продажу та визнання за позивачем права власності на будівлі та споруди відповідають вимогам закону, а суд має всі законні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, згідно ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В укладеному між позивачем та відповідачем [PERSON] Договорі купівлі-продажу визначені такі істотні умови: - договір укладено в письмовій формі і відповідає вимогам ст. 638 Цивільного кодексу України; - згідно зі ст. 656 Цивільного кодексу України визначений предмет Договору купівлі-продажу - будівлі та споруди, розташовані на території Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на земельній ділянці, призначеній для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд, загальною площею 0,28 га (кадастровий номер [NUMBER]); - визначена ціна - 100 000,00 грн., що відповідає ст. 632 Цивільного кодексу України; - визначений строк передачі у власність будівель та споруд - 27.02.2015 р., що відповідає положенням ст. 664 Цивільного кодексу України. Таким чином, в Договорі купівлі-продажу обумовлені всі істотні умови, встановлені чинним законодавством України. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 3 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, позивачем в результаті отримання за актом прийому-передачі вищезазначених будівель та споруд, придбаних за договором купівлі-продажу, було здійснено невід'ємні поліпшення зазначених будівель та споруд, укладено Договір оренди земельної ділянки № 1 від 11.03.2015 р. щодо передачі на 49 років з 11.03.2015 р. до 11.03.2064 р. земельної ділянки загальною площею 0,28 га (кадастровий номер [NUMBER]), у тому числі: категорія земель - землі водного фонду; цільове призначення земельної ділянки - 10.10. - для ведення водного господарства (розміщення гідротехнічних споруд), який зареєстрований відповідно до вимог чинного законодавства України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 27.05.2015 р., номер запису про інше речове право № 9823299. Крім того, позивачем виготовлено Технічний паспорт на вищезазначені будівлі та споруди, що розміщені на даній земельній ділянці. При викладених обставинах позовні вимоги про визнання дійсним укладеного Договору купівлі-продажу та визнання за позивачем права власності на зазначені будівлі та споруди відповідають вимогам закону, а у суду є всі законні підстави для задоволення позовних вимог. До того, згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. З метою надання позивачу юридичної допомоги в оформленні правовстановлюючих документів на вищезазначені будівлі та споруди позивач звернувся до фахівця [PERSON] і уклав з ним Договір про надання юридичних послуг від 15.01.2015 р. При цьому відповідно до п. 1.2. Договору про надання юридичних послуг юридичні послуги полягають у: вчинені Виконавцем дії або їх сукупність, що спрямовані на захист прав та законних інтересів Замовника, підготовку аналітичних та експертних висновків з питань застосування законодавства, підготовку проектів договорів та супроводжуючих ці договори документів, підготовку процесуальних документів, а також вжиття інших заходів з метою забезпечення законності і правопорядку. Також, Договором про надання юридичних послуг передбачено (п. 2.3.), якщо інші вимоги щодо обсягу юридичних послуг не обумовлені Сторонами і не зафіксовані в додатку до Договору, комплекс юридичних послуг включає: підготовку аналітичних висновків з питань застосування законодавства України, висновків стосовно законності вчинення правочинів, розробку проектів договорів, локальних документів суб'єкта господарювання, участь у розгляді і вирішенні господарських, цивільних, адміністративних, трудових питань та спорів, пов'язаних з веденням господарської діяльності Замовника, надання усних та письмових консультацій, інформаційних довідок. Отже, надаючи юридичні послуги, відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання за Договором про надання юридичних послуг. Через неналежне виконання ним своїх зобов'язань, передбачених вказаним договором, що виразилось у наданні некваліфікованої юридичної консультації щодо порядку оформлення права власності на відчужувані будівлі та споруди, у порушення п. 3.4. Договору про надання юридичних послуг, відповідач [PERSON] не виконав свого обов'язку щодо формулювання раціональних форм і способів вирішення завдань, поставлених позивачем. На теперішній час позивач не отримав права власності на придбані за Договором купівлі-продажу від 21.01.2015 р. будівлі та споруди, що призводить до несприятливих наслідків та порушення законних прав та інтересів Позивача. Відповідно до п. 4.4. Договору про надання юридичних послуг, у випадку невиконання, неналежного виконання обов'язків по цьому договору Виконавцем, або настання негативних наслідків для Замовника, Виконавець сплачує Замовнику штраф в розмірі 1 000,00 гривень. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватися, згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання права власності за позивачем, а решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження. На підставі викладеного,

Outcome: partial