Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

У травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3170/2357ECLKBPS від 30.12.2013, яка утворилася станом на 21.07.2015 у розмірі 31 тис. 461 грн 62 коп, стягнення витрат на судовий збір 1378 грн (а.с.3-4). Представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на заочне рішення позивач згоден. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що 30 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ПЛАТІНУМ БАНК», з однієї сторони, і [PERSON], з другої сторони, був укладений кредитний договір № 3170/2357ECLKBPS, за умовами якого [PERSON] отримав від Банка кредит в сумі 25 тис. 960 грн зі сплатою 12% річних на термін повернення коштів 03.04.2017, зобовязалася повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбаченні платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (а.с. 5-8). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України) У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «ПЛАТІНУМ БАНК» виконав свої зобовязання (а.с. 14). Статтею 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. У відповідності до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Судом встановлено, що 21 липня 2015 року між публічним акціонерним товариством «ПЛАТІНУМ БАНК» (Клієнт) і товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) було укладено Договір факторингу № 20150721-Г, у відповідності до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги від боржника [PERSON] коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі). Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору факторингу від 21.07.2015 згідно Реєстру боржників товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до боржника [PERSON] (а.с. 17-29). Відповідач [PERSON] згідно з умовами кредитного договору зобов'язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обовязку та перестав повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Після передачі права вимоги за кредитним договором відповідач не виконав свій обовязок перед позивачем (а.с. 15-16). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на погашення кредиту сплачував грошові кошти, проте платежі здійснював не в обумовлені договором строки та не у належному розмірі (а.с. 9-12). Внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасного повернення боргу та сплати відсотків за кредитом № 3170/2357ECLKBPS від 30.12.2013, станом на 21.07.2015 утворилась заборгованість у розмірі 31 тис. 461 грн 62 коп., а саме: - заборгованість за кредитом 21\~602,21 грн; - заборгованість по процентам та комісією 4\~798,02 грн; - пеня 5\~061,39 грн. Розмір заборгованості, який надав позивач в своїх розрахунках до позовної заяви, сумнівів щодо його правильності не викликає та відповідачем не спростований (а.с. 13). Таким чином, позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір в сумі 1378 грн, який підтверджується документально, стягується з відповідача на рахунок позивача (а.с. 2).

Outcome: approved