Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.05.2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, про що було складену відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 дол. США 00 центів, що еквівалентно 397 114, 68 грн., а [PERSON] в свою чергу зобов'язався повернути повну суму позики до 31 травня 2016 року. У визначений борговим документом строк своє зобов'язання за договором відповідач не виконав, гроші в обумовлений договором строк не повернув. Крім того, позивач вважає, що крім основного боргу з відповідача підлягають стягненню інфляційні витрати в розмірі 47 924, 70 грн., 3% річних у розмірі 11359, 00 грн. та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 111 757, 86 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 06.05.2016 року, а саме: суму основного боргу у розмірі 15000 дол. США 00 центів, що еквівалентно 397114, 68 грн., інфляційні витрати у розмірі 47924,70 грн., 3% річних у розмірі 11359 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 111757,86 грн. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні збільшила позовні вимоги в частині гривневого еквіваленту по усім сумам заборгованості відповідача. Відповідач в судове засідання так і не з'явився, належним чином повідомлявся протягом усього часу слухання справи. Суд, дослідивши докази та заслухавши пояснення представника позивача, встановив обставини, що викладені нижче. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як з'ясував суд, 06.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, про що було складену відповідну розписку.(а.с. 7). Відповідно до умов договору позики позивач передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 15000 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 397350 грн., а [PERSON] в свою чергу зобов'язався повернути повну суму позики до 31.05.2016 р. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За системним аналізом ст. 1046-1052 ЦК України, які регулюють відносини, що випливають із договору позики вбачається, що договір позики не характеризується такою понятійною ознакою як борг. Оскільки за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Навпаки ст. 1053 ЦК України дає визначення новації боргу у позикове зобов'язання, де зазначено, що борг може виникати із інших підстав зобов'язального характеру (договір купівлі-продажу, найму майна, або інших підстав). Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як з'ясовано судом, у визначений борговим документом строк своє зобов'язання за договором відповідач [PERSON] не виконав, і грошові кошти не повернув. У відповідності до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність лише за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором. Вина не є неодмінною умовою відповідальності за порушення зобов'язання: договором або законом може встановлюватися відповідальність боржника незалежно від його вини. Але, якщо інше не передбачене договором або законом, відповідальність за порушення зобов'язання настає за наявності вини порушника. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позов [PERSON] в частині стягнення із відповідача основної суми боргу в розмірі 15000 дол. США, що в еквіваленті складає 397350 грн. підлягає задоволенню. Також окрім основного боргу з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати у розмірі 76207,55 грн., 3% річних у розмірі 17635,81 грн., проценти на рівні облікової ставки НБУ за користування чужими грошовими коштами у розмірі 82392,99 грн., як такі, що обраховані позивачем та визнаються судом як допустимий доказ. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5735,86 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved