Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] з вимогами розірвати шлюб, зареєстрований 9 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 45. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що між сторонами спільне життя не склалося з причини різних поглядів на життя, спільне проживання та у зв'язку із несумісністю характерів. На даний час ведення спільного господарства та спільне проживання припинено. Ухвалою суду від 18 червня 2014 року за клопотанням відповідачки було надано подружжю строк для примирення - три місяці та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 6 жовтня 2014 року провадження у справі відновлено та продовжено судовий розгляд. Ухвалою суду від 6 жовтня 2014 року за клопотанням відповідачки було надано подружжю ще строк для примирення - один місяць та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 7 листопада 2014 року провадження у справі відновлено та продовжено судовий розгляд. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Суду пояснив, що спільне життя у них з дружиною не склалося з причин різних поглядів на життя, тому в сім'ї постійно виникали сварки, що призвело до відчуженості один від одного, внаслідок чого з квітня 2014 року шлюбні відносини між ними припинилися, спільне господарство не ведуть, в кожного окремий бюджет. Протягом наданого судом строку для примирення відповідачка не вживала заходів до примирення, намірів проживати з нею він немає, у зв'язку з чим вважає неможливим збереження шлюбу з відповідачкою і просить розірвати шлюб з нею. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, проти розірвання шлюбу заперечувала, посилаючись на те, що у дитини повинен бути батько. Після закінчення строку на примирення в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надала, причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 9 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 9 травня 2008 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 45. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є позивач, мати - відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, і який за домовленістю сторін залишається проживати разом з відповідачкою. Питання матеріального утримання малолітнього сина вирішено між сторонами в добровільному порядку. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Після надання строку для примирення сімейні відносини у подружжя не відновилися, примиритися їм не вдалося. Таким чином, сім'я фактично розпалася і шлюб між подружжям набув формальних ознак. Як встановлено судом, подружжя своїми правами не користується, свої обов'язки не виконує, взаємовідносини, що склалися між подружжям, не притаманні сім'ї і не відповідають інтересам подружжя та їхній дитині. Можливості примирення подружжя та відновлення нормальних сімейних відносин суд не вбачає. Заперечення відповідачки проти позову суд до уваги не приймає, оскільки за встановлених обставин взаємовідносин, які фактично склалися між подружжям, збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їх дитині, а також моральним засадам суспільства і є неможливим. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з пояснень позивача, на час розгляду справи в суді спору щодо розподілу сумісно нажитого майна немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу від відповідачки до суду не надходило. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого позивач звільнений відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved