Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області та [PERSON], у якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок та прибудови, розташованих за адресою: с. Самотоївка, вулиця Вдовиченко, будинок номер тридцять Краснопільського району Сумської області. Вимоги обґрунтовані тим, що сімя [PERSON] з дозволу нині покійної [PERSON] з 18 серпня 1995 року зареєстрована та проживає у зазначеному домоволодінні, добросовісно та відкрито володіє спірним майном, одноособово утримує будинок, за власні кошти проводить його поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні платежі; інших осіб, які б володіли або користувалися спірним майном, не має. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з наведених у ньому підстав. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, відповідно поданої заяви не заперечує проти задоволення позову і просить справу розглянути за відсутності його представника /ас. 39, 78-79/. Відповідач [PERSON] повторно не зявився в судове засідання, повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий курєр» № 176 (5550) від 24 вересня 2015 /копії ас. 80-81/, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Третя особи [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідно поданої заяви просив справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову /ас. 76-77/. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, у розумінні статей 74, 77 ЦПК України належним чином повідомлений, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Допитані за клопотання позивача свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, кожен окремо, що [PERSON] та її сімя з 1995 р. проживає в будинку за адресою: с. Самотоївка, вулиця Вдовиченка, 30, за цей час добросовісно та відкрито володіє майном. Заслухавши учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що померлій 18 серпня 1994 року [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок за адресою: с. Самотоївка, вулиця Вдовиченко, 30 Краснопільського району Сумської області, де вона самотньо мешкала до дня смерті; за життя склала заповіт, яким усе майно заповідала доньці [PERSON], яка померла 09 червня 2012 року /копії ас.9, 11-15, 20,25; ас. 21/. За Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 40988157 від 21 липня 2015 року та повідомленням завідувача Краснопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області № 974 від 21 липня 2014 року спадкові справи після померлої 18 серпня 1994 р. [PERSON] не заводились /ас. 36-37/. Позивач [PERSON] та її члени сімї сини [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в [INFO] з 18.08.1995 р. по даний час включно, сплачують комунальні послуги /ас. 26, копії ас.60-67/. Згідно довідки-характеристики обєкту нерухомого майна №179 від 20 квітня 2015 року інвентаризаційна вартість будівель та споруд станом на 20 квітня 2015 року становить 68884,00 грн. /копія ас.19/. Родинні відносини відповідача [PERSON] та померлих [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвами про народження / копії ас. 7, 22-24/. Із встановлених судом обставин вбачається, що спір між сторонами виник з приводу набуття права власності. Суд розглядає справу у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог ст. 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України, зокрема статтею 119 ЗК України. П. 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відпові дної територіальної громади. У судовому засіданні знайшов підтвердження факт добросовісного заволодіння [PERSON] чужим майном у виді житлового будинку за адресою: вулиця Вдовиченка, будинок номер тридцять в селі Самотоївка Краснопільського району Сумської області, і відкритого, безперервного володіння даним нерухомим майном протягом десяти років. Заперечень проти позову і доказів відносно належності спірного майна іншим особам в суд не надійшло. З огляду на викладене, обставини справи дають підстави вважати, що позов [PERSON] є обґрунтованим, та підлягаючим до задоволення.

Outcome: approved