Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом у якому за уточненими вимогами просить в рахунок погашення заборгованості перед позивачем за Кредитним договором № 014/0983/82/56556 від 12.06.2007 року в сумі 74 996, 87 дол. США, звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,00 кв.м., жилою площею 27,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.01.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоружик І.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 529, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмета іпотеки на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження та покласти на відповідача судові витрати в сумі 29 685, 02 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «Райффайзен Банк аваль» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №014/0983/82/56556 від 12.06.2007 р., на виконання умов Кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 50 000,00 дол. США, а позичальник зобов'язався повністю повернути кредит до 12.06.2017 р., погасити кредит у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених Графіком погашення кредиту за договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №014/0983/82/56556 від 12.06.2007 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстрований в реєстрі за № 834з, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS] Банк в повному обсязі виконав свої зобов'язання за Кредитним договором. Разом з тим, позичальник не дотримувався умов Кредитних договорів щодо погашення кредиту згідно з встановленим графіком та у встановлений строк, не виконував свої зобов'язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом. У зв'язку з чим позивач звернувся до позичальника та іпотекодавця з письмовими вимогами здійснити погашення простроченої заборгованості в повному обсязі. Станом на 30.05.2017 р. заборгованість перед банком за Кредитним договором становить 74 996, 87 дол. США, з яких: 36 345, 96 дол. США, (що еквівалентно по курсу НБУ 959 089. 52 грн.) - заборгованість за кредитом, 35 929, 29 дол. США (що еквівалентно по курсу НБУ 948 094, 52 грн.) - прострочена заборгованість, 38 650, 91 дол. США (що еквівалентно по курсу НБУ 1 019 912, 06 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків. Оскільки, відповідач свої зобов'язання не виконує належним чином, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, по причини неявки суд не повідомив, направив до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, по причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, приходить до висновку про ухвалення заочного рішення, у відповідності п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що 12.06.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №014/0983/82/56556 (а.с. 23-25). Відповідно до умов Кредитного договору визначено, що відповідно до положень та умов цього Договору Банк надає Позичальнику кредит в сумі 50 000,00 дол. США з кінцевою датою погашення12.06.2017 р. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2 Кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника (а.с. 36). З Кредитного договору вбачається, що позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати кредит зі сплатою 13,50 % річних. Станом на 30.05.2017 року заборгованість за Кредитним договором №014/0983/82/56556 становить 74 996, 87 дол. США, з яких: 36 345, 96 дол. США, (що еквівалентно по курсу НБУ 959 089. 52 грн.) - заборгованість за кредитом, 35 929, 29 дол. США (що еквівалентно по курсу НБУ 948 094, 52 грн.) - прострочена заборгованість, 38 650, 91 дол. США (що еквівалентно по курсу НБУ 1 019 912, 06 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків (а.с. 9- 13). В забезпечення належного виконання умов Кредитного договору, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 12.06.2007 року був укладений Іпотечний Договір № 014/0983/82/56556, згідно якого виконання зобов'язання за Кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою [ADDRESS] (а.с. 29-33). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписом ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України). Згідно п. 1.1 Іпотечного договору, іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги Іпотекодержателя до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що випливають з кредитного договору від №014/0983/82/56556 від 12.06.2007 р., укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, відповідно до якого Іпотекодержатель при виконанні умов Кредитного договору надасть Іпотекодавцю кредит у сумі 50 000,00 дол. США зі строком остаточного повного його погашення до 12.06.2017 року включно, зі сплатою процентів та інших платежів на умовах, визначених кредитним договором. Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у Кредитному договорі зобов'язань боржника перед Іпотекодержателем, є нерухоме майно, що належить Іпотекодавцю, а саме: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Як роз'яснено у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч.1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК). Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Згідно положень ст. ст. 1, 33 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч.2 ст.615 ЦК України). Змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як роз'яснено у пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року за № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Будь яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку, відповідач та третя особа суду не надали, як і відсутні докази належного виконання умов договору кредиту. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. У зв'язку з порушенням умов кредитного договору, що виявилось у неналежному погашенні кредиту згідно зі встановленим графіком та порушенні сплати процентів за користування кредитом, позивач направляв на ім'я відповідача та третьої особи вимоги від 02.03.2017 року про погашення простроченої заборгованості, про усунення порушень та дострокове погашення заборгованості, якими повідомив про розмір наявної заборгованості, надав позичальнику та іпотекодавцю тридцятиденний строк для сплатити в повному обсязі заборгованості за кредитом, процентами та штрафними санкціями, а також попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цих вимог (а.с. 37-42), однак заборгованість не була погашена. Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Згідно положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як вбачається з п. 1.3 Договору іпотеки, вартість об'єкта застави визначається сторонами в сумі 741 300, 00 грн. . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/0983/82/56556 від 12.06.2007 року в сумі 50 000, 00 дол. США, слід звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором №014/0983/82/56556 від 12.06.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстрованим в реєстрі за № 834з, - двокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 45,00 кв.м., жилою площею 27,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.01.1995 року, шляхом реалізації її на прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з встановленням початкової ціни для подальшої реалізації предмета іпотеки на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження. При цьому судом враховується, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. У цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Виходячи з викладеного, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаних обставин задовольняється судом з ухваленням відповідного рішення, а його виконання здійснюється з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 29 685, 02 грн. (а.с. 2).

Outcome: approved