Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини та припинення права на утримання колишньої дружини, в якому вказав, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі, який рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 серпня 2020 року розірвано. Від шлюбу вони мають спільну дитину доньку - [PERSON] [INFO] . Відповідно до рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 серпня 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 2000, 00 (дві тисячі гривень 00 коп) грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а також із [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000, 00 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 27 березня 2020 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , віку трьох років. Позивач зазначив, що раніше він працював за кордоном та мав певні доходи однак на даний час його матеріальне становище змінилося, так як він не може їздити за кордон, оскільки у країнах Європейського Союзу запроваджено карантинні обмеження у зв`язку з пандемією коронавірусу, тому на даний час він має нерегулярний дохід, який не забезпечує навіть його належного існування. [PERSON] також зазначив, що намагався працевлаштуватися, одна поки безуспішно, а доходів які б давали йому змогу сплачувати аліменти у визначеній судовим рішенням сумі у нього відсутні. У зв`язку із зазначеним він змушений звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів на утримання дитини та припинення права на утримання колишньої дружини для захисту своїх прав. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 червня 2021 р. відкрито провадження у даній справі, розгляд якої судом першої інстанції постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 26 липня 2021 р. [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у змісті якого відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що позивач просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів у зв`язком із погіршенням його матеріального становища, однак ніяким чином не доводить доказами дану обставину, а саме не надає підтвердження про розмір свого щомісячний дохід. Окрім того [PERSON] , вказує, що є інвалідом другої групи із діагнозом загальне захворювання опорно-рухового апарату, та вона на даний час не працює оскільки їй протипоказана важка праця та тривала хода, а також вона проживає разом із донькою у своїх батьків. У зв`язку із чим, відповідач самостійно несе витрати з утримання доньки, придбання одягу щоденного вжитку та продуктів харчування, а позивач є фізично здоровою особою та знаходиться у працездатному стані, тому [PERSON] вважає, що підстави для зменшення розміру аліментів у даному випадку відсутні. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 липня 2021 р. провадження у справі в частині припинення стягнення аліментів на утримання колишньої дружини до досягнення дитиною трьох річного віку на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України закрито у зв`язку із відсутністю предмету спору, у зв`язку із тим, що станом на 23 липня 2021 року донька позивача [PERSON] [INFO] досягла трирічного віку, у зв`язку із чим стягнення із позивача аліментів на утримання відповідача до досягнення дитиною трьох річного віку припинилось в силу закону. Сторони в судове засідання не викликались, так як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) за наявними у справі матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних в справі письмових доказів і ухвалити в справі рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити з наступних підстав. Так, судом установлено, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 серпня 2020 р. у цивільній справі № 291/846/20 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 02 грудня 2017 р. виконавчим комітетом Криштопівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, актовий запис № 1 (а.с. 5-6). [INFO] у зазначеному шлюбі у сторін даної справи народилась спільна дитина - донька [PERSON] . Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21серпня 2021 р. у цивільній справі № 129/869/20 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 2000, 00 (дві тисячі гривень 00 коп.) грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 березня 2020 і до досягнення дитиною повноліття, а також із [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000, 00 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 27 березня 2020 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , віку трьох років. (а.с. 7-9). Зі змісту довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 247285 від 31.05.2021 р. виданої Департаментом охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації вбачається, що [PERSON] має інвалідність ІІ групи по причині загального захворювання опорно-рухового апарату та потребує постійної реабілітації, крім того їй протипоказана праця у вимушених положеннях і тривала хода (а.с.20). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що у задоволені позову відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини та частини 7 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно змісту частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У змісті § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 р. № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Змістом статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів, виключно після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів позивач, на підставу такого зменшення, відповідно до статті 192 СК України, посилається на обставини погіршення свого майнового становища при цьому не надає жодного доказу для підтвердження цього. Доказів про перебування позивача на обліку в центрі зайнятості, як безробітного в пошуках роботи матеріали справи також не містять. В свою чергу, тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Аналогічні правові позиції наведені Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 23 січня 2019 р. у справі № 464/3480/17-ц (провадження № 61-891св17) та від 13 червня 2019 р. у справі № 686/13303/16-ц (провадження № 61-35521св18). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує, висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Ненадання позивачем відомостей щодо реального розміру його доходів на час подання позову не свідчить про їх відсутність та його скрутний майновий стан, а також його погіршення порівняно з 2020 роком, коли йому присуджено сплату аліментів за рішенням суду. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих письмових та/або інших доказів, які б доводили погіршення матеріального стану позивача, у зв`язку із чим наявні підстави для відмови у задоволені позову про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. В свою чергу, відповідно до частини 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 76, 77 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав достатніх доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів, а наведені останнім факти не є, на думку суду, передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав, з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів. Таким чином, посилання позивача на вказані вище обставини не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки за змістом статті 192 СК України у системному зв`язку із положеннями статті 182 СК України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний виходити з пріоритету інтересів дитини. Висновки суду містять узагальнені відповіді на основні проміжні доводи сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р). Щодо заявлених позивачем вимог про припинення права на утримання колишньої дружини, судом установлено, що [INFO] донька позивача [PERSON] [INFO] досягла трирічного віку, у зв`язку із чим стягнення із позивача аліментів на утримання відповідача до досягнення дитиною трьох річного віку припинилось в силу закону. Тому суд у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 липня 2021 року - закрив провадження у справі у цій частині, так як відсутній предмет спору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, з урахуванням змісту пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, з огляду на відмову у задоволені позову, залишає понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за позивачем по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed