Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

У січні місяці 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Даніель» звернувся із позовом до суду, який обгрунтовує тим, що 13 липня 2015 року у зв»язку із невиконанням умов кредитного договору № 167/5 КЗН-Т від 24 березня 201 року в межах Закону України «Про іпотеку» та договору про іпотеку від 24.03.2011 року укладеного між ПАТ КБ «Даніель» та [PERSON] Хмельницьким міськрайонним судом ухвалено рішення, яким звернено стягнення на предмет іпотеки визнано за ПАТ «Комекрційний банк «Даніель» право власності на двокімнтану квартиру № 11 у будинку 52/2 що по вулиці Кам»янецькій у м.Хмельницькому. На підставі означеного рішення за позивачем в установленому законом порядку зареєстровано право власності на квартиру № 11 в будинку під номером 52/2 по вул. Кам»янецькій у м. Хмельницькому. Після прийняття такого рішення всі мешканці зобов»язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця. У разі не виконання вимоги про звільнення їх примусове виселдення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач звернувся до [PERSON] з вимогою про виселення із вказаної квартири 26.10.2016 року, однак вимога була проігноровнна відповідачем. Просить виселити відповідача та членів її сім»ї із займаної квартири. До початку судового розгляду справи по суті заявлені позовні вимоги представник позивача змінив, просив визнати відповідача [PERSON] разом із неповнолітньою донькою [PERSON] такими, що втратили право користування означеною квартирою. [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] та її представник заявленого позову не визнали. Суду пояснили, що іншого житла вона не має, і у разі задоволення позову права неповнолітньої дитини будуть порушені. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини у задоволенні позову просить відмовити. Суд, вислухавши доводи представника позивача, заперечення відповідача та її представника, заперечення представнкиа третьої особи, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов задоволеним бути не може з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 24 березня 2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Даніель» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, за яким в забезпечення виконання умов кредитного договору № 167/5-КЗЗН-Т від 24 березня 2011 року відповідач передала в іпотеку двокімнатну квартиру під номером одинадцять в будику 52/2 по вулиці Кам»янецькій у м. Хмельницькому. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 липня 2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договром договору № 167/5-КЗЗН-Т від 24 березня 2011 року в сумі 216 961,08 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру № 11, загальною площею 49,3 кв.м., що знаходиться у м. Хмельницькому по вулиці Кам»янецькій, 52/2 яка належить [PERSON] на користь ПАТ «Комерційний банк «Даніель» шляхом визнання за ним права власності на зазначену квартиру. Означене рішення набрало законної сили. Згідно інформаційної довідки № 63075045 від 08.07.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем ПАТ КБ «Даніель» зареєстроване право власності на вказану квартиру 03.07.2016 року. 26 жовтня 2016 року позивач надіслав [PERSON] вимогу про виселення із квратири, однак добровільно відповідач її не виконала. Згідно наданої довідки за № 1078 від 07.03.2017 року Центром адмінпослуг Хмельницької міської ради у вказаній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] та її донька [PERSON] [INFO] ( у зв»язку із внесенням до актового запису дитини відомостей про батька). Зазначені особи не перебувають у родинних відносинах із власником квартири та не є членами сім'ї позивача в розумінні ст. 3 СК України, ч.2 ст. 64, ч.4 ст. 156 ЖК України Вказана квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу квартири серії ВМР № 465311, а не за рахунок кредитних коштів. Сторони та їх представники визнають, що [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] фактично постійно проживають в спірній квартирі, в зв'язку з чим на підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України, згадана обставина не потребує доказуванню. Позивач виходить з тих обставин, що він як власник вправі усунути порушення свого права власності, яке не пов'язане із позбавленням володіння житловим будинком, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позаяк банк заперечує проти проживання відповідачів у квартирі. яка перебуває у його власності, в зв'язку з чим власник - позивач в праві усунути порушення свого права власності, яке не пов'язане із позбавленням володіння житлом, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням Однак судом установлено, та цих обставин не заперечують сторони, що відповідачі постійно проживають у означеній квартирі та користуються нею. Визнання права осіб, такими, що втратили право користування житлом визначені положеннями норм статей 71,72 Житлового кодексу України та статтею 405 Цивільного кодексу України. Вказані норми передбачають визнання осіб, які мають право на користування цим житлом, однак відсутні у ньому визначені вказаними нормами строки, такими, що втратили право користування житлом. Проте, відповідач [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON], не мають права на користування та розпорядження вказаною квартирою, оскільки право власності на неї належить позивачу, але постійно проживають у ньому. Суд, виходячи, із способів захисту права власника майна передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України та характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами приходить до висновку про відсутність підстав у задоволенні позову, оскільки позивачем обраний невірний спосіб захисту його порушеного права. Тому у задоволенні позову з наведених підстав слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed