Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

У травні\~2018\~року [PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~Дорошівської сільської\~ради Вознесенського\~району Миколаївської\~області про\~визнання права\~власності на\~земельні ділянки\~в порядку\~спадкування в якому вказувала, що 23 квітня 2006 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшли три земельні ділянки, а саме площами 2,15 га., 1,50 га. та 1,54 га., розташовані в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначені для ведення фермерського господарства. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] та частину її оформила, звернулася до нотаріальної контори за місцем її відкриття з метою оформлення спадкових прав щодо спірних ділянок. Проте нотаріус відмовила їй у вчиненні відповідних нотаріальних дій з підстави відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на землю та видачі їх з порушенням вимог закону (після смерті спадкодавця). Виходячи з цих обставин [PERSON] просила в судовому порядку визнати за нею право власності на земельні ділянки площами 2,15 га., 1,50 га. та 1,54 га., розташовані в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначені для ведення фермерського господарства в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Дорошівської сільської ради в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим розглядати справу без особистої участі позивачки та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про неможливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону. При цьому судом встановлено, що 23 квітня 2006 року помер чоловік позивачки [PERSON], який за життя, згідно заповіту від 22 серпня 2000 року, реєстр. №142, заповів [PERSON] все належне йому на момент відкриття спадщини майно. Після його смерті відкрилася спадщина. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] та частину її оформила, звернулася до нотаріальної контори за місцем її відкриття з метою оформлення спадкових прав щодо трьох земельних ділянок, а саме площами 2,15 га., 1,50 га. та 1,54 га., розташованих в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначених для ведення фермерського господарства. Вказані ділянки були зареєстровані за [PERSON], а саме: - ділянка площею 1,54 га. на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №838016 від 21 червня 2006 року, реєстр. №010601100025 (виданого на підставі розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації від 22 травня 2006 року, №231-р); - ділянка площею 2,15 га. на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №838017 від 21 червня 2006 року, реєстр. №010601100026 (виданого на підставі розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації від 22 травня 2006 року, №231-р); - ділянка площею 1,50 га. на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №838018 від 21 червня 2006 року, реєстр. №010601100027 (виданого на підставі розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації від 22 травня 2006 року, №231-р). Проте нотаріус відмовила їй у вчиненні відповідних нотаріальних дій з підстави відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на землю та видачі їх з порушенням вимог закону (після смерті спадкодавця). Аналізуючи вимоги позивачки, суд виходить з наступного. Згідно положень Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом, а в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини - за законом (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець прийняв її в шестимісячний строк в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Тобто, обовязковими умовами для переходу права власності на майно в порядку спадкування є: 1) наявність такого (спадкового) майна на момент відкриття спадщини; 2) належність такого (спадкового) майна спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Водночас згідно ч.ч. 1, 2 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ч. 1 ст. 30 ЦК України). Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття), часткову - особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), неповну - фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) та повнолітня фізична особа, дієздатність якої обмежена (ст.ст. 31, 32, 34, 36 ЦК України). Таким чином з моменту смерті фізичної особи цивільна правоздатність та дієздатність припиняються. З цього моменту припиняється можливість набуття особою будь-яких цивільних прав, в тому числі права власності на майно, зокрема на земельні ділянки. З матеріалів справи вбачається, що розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації від 22 травня 2006 року, №231-р, яким [PERSON] передано у власність спірні ділянки, видано після смерті останнього. Також після смерті останнього виготовлено, видано та зареєстровано й Державні акти на право власності на земельні ділянки, якими посвідчено право власності [PERSON] на це майно, що суперечить вимогам закону, згідно якого з моменту смерті особи припиняється можливість набуття цивільних прав. Доводи представника позивачки [PERSON] про те, що процес передачі [PERSON] спірних ділянок у власність розпочався за його життя, а саме з моменту прийняття Вознесенською райдержадміністрацією розпоряджень від 12 травня 2004 року, №250-р «Про дозвіл на розробку технічної документації по передачі земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства» та від 30 грудня 2005 року №559-р «Про внесення змін до розпоряджень голови райдержадміністрації від 12 травня 2004 року №250-р, від 12 травня 2004 року №256-р, від 18 лютого 2005 року №45-р», не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказані документи не є документами про передачу землі у власність, а лише стосуються підготовки технічної документації, необхідної для подальшого вирішення питання про передачу цього майна у власність. Отже спірні земельні ділянки за життя спадкодавця не перейшли у його власність, не ввійшли до складу спадкового майна, а тому не можуть бути успадковані. За встановленого в задоволенні позову слід відмовити в звязку з його безпідставністю. В силу вимог ст. 141 ЦПК України також не підлягають компенсації понесені позивачкою судові витрати. Тому,

Outcome: dismissed