Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просила: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 750 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 25.03.2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 382. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем не склалися внаслідок того, що протягом спільного життя вони не знайшли взаєморозуміння, у них різні погляди на життя, стосунки подружжя. Втрачено почуття любові та довіри один до одного. Фактично шлюбно-сімейні відносини не підтримують з червня 2015 року, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. [PERSON] зазначає, що сім'я розпалась остаточно, примирення не можливе, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх сина [PERSON] Також позивач просила залишити їй прізвище «[PERSON]». [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 березня 2006 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 382 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 25 березня 2006 року). Від шлюбу сторонни мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05 вересня 2006 року, видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції). [PERSON] проживає разом зматір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Причиною розірвання шлюбу стало взаємонепорозуміння сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на викладене, оскільки, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову. Враховуючи вимоги ст. 113 СК України, яка передбачає право на вибір прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити відповідачці прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Матеріали справи не містять данних про наявність у [PERSON] постійного місця роботи та регулярного доходу. З огляду на викладене, з урахуванням вимог ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 750 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд врахував, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоров'я відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів. У силу положень п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн. Також, враховуючи те, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах про стягнення аліментів складає 551 гривня 20 копійок, відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved