Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

У січні 2020 р. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі по тексту - ПрАТ «СК «УСГ», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,в сумі 21 002 грн. 35 коп. Позов обґрунтований такими обставинами. 09.02.2018 в м. Києві на всул. Харківське шосе сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів «Вольво» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Опель» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON] , що встановлено постановою Дарницького районного суду м. Києва. Автомобіль «Вольво», д.н.з. [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ СК «УСГ» відповідно до договору страхування наземного транспорту від 19.06.2017 № 28-0101-17-00241. На виконання умов вказаного договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 46 580, 72 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа Страхування» з лімітом відповідальності в розмірі 100 000 грн. ПрАТ «СК «Альфа Страхування» виплатило ПрАТ «СК «УСГ» страхове відшкодування в розмірі 25 578, 37 грн., а відтак невідшкодованою залишалась частина збитку в розмірі 21 002, 35 грн., яку повинен відшкодувати відповідач відповідно до вимог статті 1194 ЦК України. Ухвалою від 05.02.2020 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами справи. 08.04.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у яких він виклав свої заперечення проти позову. Послався на те, що доказом визначення вартості завданих збитків відповідно до законодавства є акт авто товарознавчого дослідження по визначенню розміру вартості відновлення автомобіля з урахуванням зношеності, проведеного особою, що має відповідну кваліфікацію та спеціальні знання у галузі авто товарознавства та має відповідний сертифікат оцінювача або свідоцтво судового експерта, проте позивачем такі докази надані не були. Крім того, зазначив, що ліміт відповідальності застрахованої відповідачем становить згідно договору 500 000 грн., а відтак ліміт відповідальності страховика перевищує розмір заподіяної шкоди відповідачу та повинна бути відшкодована ПрАТ «СК «Альфа Страхування». Разом з відзивом представник також подав клопотання про стягнення витрат на правову домогу в розмірі 8000 грн. 17.04.2020 позивач подав письмові пояснення на відзив, в яких не погодився з доводами позивача. Зазначивши, що жодних доказів на підтвердження меншого збитку відповідач не надає, а лише не погоджується з доказами наданими позивачем. Крім того, позивач зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу повністю не доведений позивачем. Оскільки з матеріалів справи не вбачається, що представник позивача здійснював запити на які посилається в своєму відзиві та рахунок адвоката має інший правовий режим, відмінний від рахунку фізичної особи. 22.05.2020 представник позивача подав клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, а саме копії матеріалів справи та додаткові пояснення по справі. Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 19.06.2017 між ПрАТ «СК «УСГ» (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) було укладено договір страхування наземного транспорту № 28-0101-17-00241, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать закону, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Вольво», д.н.з. [NUMBER] , на строк з 23.06.2017 по 22.06.2018 (а.с. 6). 09.02.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів «Вольво», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Опель», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням його власника [PERSON] . Відповідач [PERSON] є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що встановлено постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2018 про притягнення її до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 14). На виконання умов договору страхування ПрАТ «СК «УСГ» виконало свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, перерахувавши безготівкові кошти в сумі 46 580,72 грн. на рахунок ТОВ «ВіДі Нордвей», що підтверджується актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 09.02.2018, рахунком №НВеС-0001402 від 23.03.2018, розрахунком ум страхового відшкодування, та страховим актом №ДККА-59915 (а.с. 18-27). Згідно норми частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). За приписами пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що цивільна відповідальність при використанні транспортного засобу «Опель», д.н.з. [NUMBER] ,була застрахована у ПрАТ «СК «Альфа Страхування», відповідно до договору страхування № АК/6635930 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. та нульовою франшизою. На цій підставі позивач звернувся з регресною вимогою до ПрАТ «СК «Альфа Страхування», яке сплатило на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 25 578, 37 грн. Отже різниця між сплаченою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування та сумою, сплаченою страховиком винуватця ДТП, становить 21 002,35 грн. За вимогами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Аналіз наведених норм матеріального закону в сукупності з іншими положеннями Закону 1961-IV дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодування матеріальної шкоди у винуватця дорожньо-транспортної пригоди, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, виникає лише у разі, якщо у страховика у визначених законом випадках не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (такі випадки визначені, зокрема, ст. 37Закону 1961-IV), або якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). У справах, що виникають із заподіяння шкоди, до обставин, які підлягають доказуванню, відноситься, зокрема, розмір завданих збитків. Судом установлено, що оцінка шкоди, завданої внаслідок ДТП власнику автомобіля «Вольво», д.н.з. [NUMBER] , позивачем не здійснювалась, а розмір страхового відшкодування визначався на підставі ремонтної калькуляції та рахунку ТОВ «ВіДі Нордвей», відповідно яких вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу складає 46 580,72 грн. За умовами укладеного між позивачем та [PERSON] договору страхування розмір страхованого відшкодування визначається без урахування коефіцієнта фізичного зносу, тобто страховик зобов`язаний відшкодувати страхувальнику вартість фактично завданих збитків, який визначається як вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу. Такі умови договору страхування не суперечать Закону України «Про страхування», оскільки норми останнього не містять положень, які б зобов`язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Положеннями статті 9 вищевказаного Закону передбачено, що розмір страхової суми, яка виплачується при настанні страхового випадку, визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Аналогічна норма міститься і в частині 3 статті 988 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків. Судом установлено, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, реалізувавсвоє право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, і у зв`язку з недостатністю одержаної від останнього суми для повного відшкодування завданих збитків звернувся до суду з даним позовом. Отже ураховуючи, що розмір сплаченого позивачем страхового відшкодування не перевищує розмір страхової суми, зазначеної у страховому полісі відповідача (ліміту відповідальності),позивач повинен довести, що у страховика цивільної відповідальності відповідача не виник обов`язок з відшкодування усієї заявленої до стягнення суми або її частини. За положеннями Закону 1961-IV оцінка шкоди є обов`язковою умовою для визначення розміру страхового відшкодування, при цьому шкода, пов`язана з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховиком не відшкодовується (стаття 32), а відтак наявні підстави вважати, що ПрАТ «СК «Альфа Страхування» визначало розмір регресної виплати за результатами проведеної оцінки. Відповідно до законодавства належним доказом вартості збитків, завданих пошкодження транспортного засобу у ДТП, є акт автотоварознавчого дослідження (звіт, висновок), складений особою, що має відповідну кваліфікацію, спеціальні знання у галузі автотоварознавства та відповідний сертифікат оцінювача або статус судового експерта. Таких доказів позивач не надав, а відтак не довів наявність у страховика цивільної відповідальності відповідача законних підстав для зменшення обсягу його відповідальності перед позивачем. З огляду на те, що позивач не довів правомірність стягнення майнової шкоди з відповідача, а у спірних правовідносинах обов`язок відшкодування завданих збитків закон покладає на страховика, вимоги до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди суд визнає необґрунтованими і недоведеними та відмовляє у їх задоволенні. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. Стаття 133 ЦПК України відносить до судових витрат витрати на професійну правничу допомогу. Договором про надання правової допомоги від 02.04.2020 № 02/04-20 та згідно з Ордером на надання правової допомоги від 02.04.2020 №1007720 адвокат Кравченко Р.Ю. прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу [PERSON] . Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. Квитанція до прибуткового касового ордера від 03.04.2020 № Р24А749629905А40691 підтверджує здійснення позивачем оплати за надання йому правничої допомоги адвокатом Кравченко Р.Ю. в розмірі 8000 грн. Водночас ураховуючи, що позивачем не надано детальний опис виконаних адвокатом робіт, акт прийому-передачі правничих послуг, та беручи до уваги, що адвокат Кравченко Р.Ю. лише склав відзив на позовну заяву та провів юридичну консультацію, суд визнає обґрунтованими доводи відповідача про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу наданим послугам. Оскільки, справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників процесу, опис робіт що викладений в додатку №1 до договору про надання професійної правничої допомоги, а саме щодо підготовки та поданні заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань а також підготовка та направлення адвокатських запитів є недоведеною. За таких обставин суд вбачає підстави для покладення на належного відповідача лише частини витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed