overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 13918,45грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2008р. за договором банк надав відповідачу 3000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, терміном, що відповідає строку дії картки, під 24,00% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної у справі копії заяви позичальника від 20.09.2008р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 3000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування 24,00% річних, з кінцевим строком повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 04.04.2014р. становить: за кредитом - 1585,87грн, за відсотками - 5103,61грн, за комісією - 6090,00грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф (фіксована частина) - 500,00грн, штраф (процентна складова) - 638,97грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 16044,52грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2011р. за договором банк надав відповідачу 11500,00грн кредиту терміном до 14.09.2014р. під 15% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, просив про розгляд справи без його участі. Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, до суду не з'явився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №ВLaЖГА00074034 від 14.09.2011р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 11500,00грн зі сплатою за користування 15% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 14.09.2014р., що підтверджується копією договору, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 13.05.2014р. становить: за кредитом - 10981,15грн, за відсотками - 1642,12грн, за комісією - 3421,25грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, комісія, суми штрафу. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 3034,53грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2012р. за договором банк надав відповідачу 6000грн кредиту терміном до 07.05.2013р. під 24% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №19600/06/к03 від 07.05.2012р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 6000грн зі сплатою за користування 24% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 07.05.2013р., що підтверджується копією договору, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 31.03.2014р. становить: за кредитом - 1909,26грн, за відсотками - 189,94грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф - 630,00грн, пеня - 244,35грн і 20,05грн, збитки від інфляції - 38,71грн. і 2,22грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, суми штрафу, пені, збитків від інфляції. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 6921,69грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 29.04.2013р. за договором позивач надав відповідачу [PERSON] 900грн кредиту; відповідно до умов кредитного договору та укладених додаткових угод, кредит надавався терміном до 26.11.2013р. під 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування ним; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до кредитного договору №ЛФ-12014063 від 29.04.2013р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 900,00грн зі сплатою за користування 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування ним, кінцевий строк повернення кредиту - 26.11.2013р., згідно умов укладених додаткових угод №1 від 14.05.2013р., №2 від 31.05.2013р., №3 від 28.08.2013р., що підтверджується копіями договору та додаткових угод, що є у справі. За твердженнями кредитора умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 28.04.2014р. становить: за кредитом - 900,00грн, за процентами - 288,00грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф - 1262,00грн., пеня - 4448,00грн., три відсотка річних - 23,69грн., а всього - 6921,69грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, суми штрафу, пені. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 7172,92грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2013р. за договором банк надав відповідачу 6000грн кредиту терміном до 02.09.2015р. під 24% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, який про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. Відповідно до кредитного договору №37433/30/к04 від 02.09.2013р. позивач надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 6000грн зі сплатою за користування 24% річних, з кінцевим строком повернення кредиту 02.09.2015р., що підтверджується копією договору, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 18.04.2014р. становить: за кредитом - 4750,00грн, борг за простроченим кредитом - 1144,40грн., за відсотками - 199,30грн., борг за простроченими відсотками - 375,93грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані: штраф - 600грн, пеня за кредитом - 28,70грн., пеня за відсотками - 5,05грн, збитки від інфляції - 55,74грн. і 13,80грн. За умовами кредитного договору сторін та відповідно до положень ст.1050 ЦК України позивач через невиконання перед ним зобов'язань має право вимагати дострокового повернення кредиту. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, суми штрафу, пені, збитків від інфляції. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) на утримання на час навчання, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що, проживаючи разом із матір'ю інвалідом 3гр., по досягненню повноліття він продовжує денне навчання в коледжі, в зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, вважає, що її може надавати і відповідач, який є батьком, отримує пенсію. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини. Відповідач у судовому засіданні був відсутній, надав заяву про розгляд справи без його участі, у письмових запереченнях просив у позові відмовити, посилаючись на те, що має мізерну пенсію, є інвалідом 3гр., інших доходів не має та сам отримує допомогу від родички, у зв'язку з чим не має можливості надавати матеріальну допомогу сину. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач [PERSON] має сина [PERSON], [INFO]. Останній проживає з матір'ю. З 2013р. позивач [PERSON] є студентом денного відділення Миколаївського коледжу культури і мистецтв, строк навчання в якому закінчується 30.06.2017р. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв органу РАЦС, довідками навчального закладу. Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати до 23 років своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і в зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, при умові, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. На виконання цього обов'язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, право на звернення за якими мають як той з батьків, з ким мешкає дочка, син, так і самі дочка, син, які продовжують навчання. Як встановлено, відповідач [PERSON] є інвалідом 3групи, непрацездатний, отримує пенсію по інвалідності та інших доходів немає. Зважаючи на цю обставину, суд вважає, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу сину на період його навчання у розмірі 1/4 частину заробітку (доходу), а тому позовні вимоги слід задовольнити частково, та визначити розмір аліментів в 1/5 частину заробітку (доходу) відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів 2377,30грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що відповідачам надавалися послуги водопостачання та водовідведення (період з 01.03.2014р. по 01.05.2014р.), за які оплата не здійснена та існує заборгованість на вказану суму. У судовому засіданні позивач був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідачі про час і місце судового розгляду повідомлялись у встановленому порядку, до суду не з'явились вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач надає послуги з водопостачання та водовідведення населенню м.Миколаєва, у тому числі, і відповідачам - мешканцям квартири [ADDRESS]. Відповідно до положень ст.901 ЦК України відповідач, як замовник, зобов'язаний оплатити позивачу, як виконавцю, надану послугу. Також, відповідно ст.67 Житлового кодексу України власник (наймач) жилого приміщення повинен сплачувати комунальні послуги, у тому числі, послуги водопостачання за затвердженими тарифами. Згідно облікових даних позивача за відповідачами станом на 01.05.2014р. рахується заборгованість по оплаті за спожиті послуги водопостачання, водовідведення всього в сумі 2377,30грн. Зазначена сума підлягає солідарному стягненню з відповідачів. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У травні 2014 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за [PERSON] [INFO], право власності на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] та [PERSON] померлого [INFO]. Також, зареєструвати в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], аргументуючи тим, що відповідач відмовила у видачі Свідоцтва на спадщину на 2/3 частини квартири ( з яких 1/3 частина належала померлому [PERSON] та 1/3 частини належала [PERSON], дружині спадкодавця, яка померла [INFO], спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав), після померлого [INFO]. [PERSON], неможлива, так як право власності на 2/3 частини вказаної квартири у померлого не виникло, оскільки згідно зі ст. ст. 182, 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що позивач є єдиним сином своїх батьків. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши до суду лист з проханням слухати справу у їх відсутності. Третя особа у судове засідання не з'явилася, надіславши пояснення щодо позову, просять провести розгляд справи без їх участі. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 18.04.2014 р. відповідачем по справі було відмовлено позивачу у прийнятті спадщини (а.с. 57). [INFO] померла [PERSON], яка є власницею 1/3 частини квартири. [INFO]. помер [PERSON], який є власником 1/3 частини квартири та спадкоємцем 1/3 частини квартири від своєї дружини, на яку він за час життя не встиг оформити своїх спадкових прав (а.с. 57). Згідно з матеріалами спадкової справи №307 позивач є єдиним спадкоємцем зазначеної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права. Приймаючи до уваги, що за положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), суд вважає необхідним визнати право власності за позивачем на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. Стосовно позовної вимоги про зобов'язання зареєструвати в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності [PERSON] на 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] треба відмовити, оскільки до компетенції Київської міської ради не належить питання реєстрації в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

У травні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати її спадкоємцем першої черги на спадкове майно після смерті її колишнього чоловіка [PERSON], посилаючись в обґрунтування вимог на те, що після розірвання шлюбу вона з чоловіком продовжувала проживати разом, здійснювати за ним догляд, лікування та утримання до його смерті у листопаді 2013р., оскільки з 2004р. чоловік не працював та хворів на алкоголізм. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідачі - проти позову не заперечували; більш того, відповідач [PERSON] - підтвердив обставини обґрунтування позову, вважав необхідним його задовольнити. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.1258,1259 ЦК України слідує, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга - у разі відсутності, усунення спадкоємців попередньої черги, їх відмови чи неприйняття спадщини; разом з тим, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що згідно копії свідоцтва органу РАЦС, [INFO] у м.Миколаєві у віці 59р. помер [PERSON]. Згідно витягу із Спадкового реєстру, 20.03.2014р. Третя миколаївська держнотконтора завела спадкову справу спадкодавця [PERSON] За твердженням сторін, ними всіма подані заяви на прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.1261 ЦК України відповідачі як діти померлого є спадкоємці за законом першої черги. Згідно копій свідоцтв органу РАЦС, позивач розірвала шлюб із спадкодавцем у 2010р., але продовжувала спільне з ним проживання та ведення господарства, що слідує з довідок житлового органу, що підтверджено відповідачами. Отже, відповідно до положень ст.1264 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги. З тверджень позивача, копій наданих документів, з пояснень відповідача [PERSON] слідує, що з 2004р. спадкодавець не працював, через хворобу на алкоголізм перебував у безпорадному стані; протягом цього часу позивач опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві. Доказів, які б спростовували викладені факти, не надано. Отже, встановлені фактичні обставини та наведені правові норми свідчать про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

Outcome: approved