Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У червні 2014року [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Тернопільська, 56, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11 січня 2011 року та витягом про державну реєстрацію прав № 32597168 від 11.01.2011р. Відповідач [PERSON] не проживає за даною адресою більше 6 місяців, не сплачує комунальні послуги, особистих речей не має. Так як комунальні платежі нараховуються згідно з кількістю зареєстрованих осіб, то він вимушений сплачувати їх сам. Згідно із ст. 316, 319, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування щодо розпорядження своїм майном. У зв'язку з порушенням його прав як власника, вимушений звертатися до суду з цим позовом та, пославшись на ст.ст.71,72 ЖК України, просив позов задовольнити. В судове засіданні позивач не з'явився, в матеріалах цивільної справи є його заява про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення про вручення судової повістки, доказів про поважність причин неявки та заяви про розгляд справи в його відсутність суду не надав. За відсутності заперечень з боку позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Тернопільська, 56, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11 січня 2011 року та витягом про державну реєстрацію прав № 32597168 від 11.01.2011р. Згідно з наданою копією будинкової книги відповідач [PERSON] зареєстрований в спірному будинку з 10.10.2006р. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. У позовній заяві позивач посилається як на правові підстави позову на ст. ст.71,72 ЖК України. Разом з тим, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК України, якими регламентовано право користування чужим майном, зокрема норми ст. 405 ЦК України. Вищезазначене викладено і у п.39 ПостановиПленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 р.«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме «члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним,мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК України, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК України застосуванню не підлягають». Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакші як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем [PERSON] надано тільки документи, які підтверджують його право власності на житловий будинок, але не надано будь - яких доказів, які б підтверджували факт непроживання відповідача [PERSON] у житловому будинку в зазначений період, а також не було заявлено клопотань про виклик свідків, або залучення письмових доказів по справі. У зв'язку з ненаданням належних та допустимих доказів, суд позбавлений можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення по справі і тому відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed