Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Ухвалою Сихівського районного суду від 25.03.2015 року скасовано судовий наказ, виданий 18.02.2015 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ЛКП «Старий Сихів» заборгованості за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2078 грн. 81 коп. та з централізованого опалення в розмірі 2262 грн. 72 коп., а також судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. 26.08.2015 року ЛКП «Старий Сихів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] не здійснює оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території і централізованого опалення, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на лютий 2015 року складає за утриманні будинку - 2078 грн. 81 коп., з централізованого опалення - 2262 грн. 72 коп., яку ЛКП «Старий Сихів» просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачок заборгованість за надані житлово-комунальні послуги. Відповідачки в судове засідання не з'явилися, надавши клопотання про розгляд позову без їх участі. Представник відповідачок в судовому засіданні позов не визнав. При цьому представник відповідачок посилався на те, що договірних відносин між позивачем та відповідачками немає, тарифи за послугу з утримання будинку та прибудинкової території є безпідставними, а послугу з централізованого опалення позивач відповідачкам не надає. Крім того, представник відповідачок просив застосувати до вимог позивача позовну давність. Тому представник відповідачок просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши представника позивача, представника відповідачок, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідачка [PERSON] є власником двокімнатної квартири № 71 загальною площею 50,70 метрів квадратних в багатоквартирному будинку № 18 по вул. Кос-Анатольського. Відповідачка [PERSON] зареєстрована та мешкає у вищезазначеній квартирі. Позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям багатоквартирного будинку, де розташована квартира, в якій мешкають відповідачки. Зокрема, позивач надає мешканцям вищезазначеного будинку послугу з утримання будинку та прибудинкової території. Крім того позивач надає послугу з централізованого опалення на підставі договорів № 4210/А від 23.10.2007 року та № 1538/А від 01.04.2013 року про постачання теплової енергії в гарячій воді. З особового рахунку № 1130000518071 вбачається, що вартість послуг з централізованого опалення у вищезазначену квартиру в період з липня 2010 року липня 2014 року оплачувалася не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 2262 грн. 72 коп. Так само не в повному обсязі проводилася оплата послуг з утримання будинку та прибудинкової території і заборгованість станом на лютий 2015 року складає 2078 грн. 81 коп. Позивач просить стягнути заборгованість. Вирішуючи позов суд врахував наступне. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів) та на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, вивезення побутових відходів). Таким чином, послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, а також з централізованого опалення є видами житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Одні із заперечень проти позовних вимог є посилання представника відповідачок на відсутність письмового договору, а тому й відсутність зобов'язань. Суд не може погодитись з представником відповідачок. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Цей Закон є нормативним актом спеціальної дії. Разом з тим, ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. У ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасників правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач надає в квартиру, де мешкають відповідачки, житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з утримання будинку та прибудинкової території і послуги з централізованого опалення. Відповідачки отримували ці послуги та частково оплачували їх вартість. Отже, між сторонами має місце договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Той факт, що між позивачем та відповідачками не укладено окремого договору, не свідчить про відсутність договірних відносин та про відсутність обов'язку оплачувати вартість наданих позивачем послуг. Таким чином, позивач має право вимагати і обґрунтовано вимагає в судовому порядку сплату заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також з централізованого опалення. Представник відповідачок посилається на те, що тарифи з послуг за утримання будинку та прибудинкової території незрозумілі, не відповідають вимогам закону, а також на те, що заборгованість з цієї послуги у відповідачок немає, а має місце переплата. В ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. За правилами ст. 31 Закону органи місцевого самоврядування затверджують ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обгрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Доказів того, що тарифи на послугу з утримання будинку та прибудинкової території визначені позивачем з порушенням норм законодавства, представником відповідачок не надано, як і не надано доказів наявності переплати з вказаних послуг. Посилання представника відповідачок на те, що послуга з централізованого опалення позивачем не надавалася, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання Згідно зі ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт претензія складається і скріплюється підписами споживача і представника виконавця, подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії. Представником відповідачок не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо ненадання позивачем послуг з централізованого опалення. Посилання представника відповідачок на несанкціоноване втручання в роботу приладу обліку теплової енергії не заслуговують на увагу. В судовому засіданні представник відповідачок заявив про застосування позовної давності. За вимогами ст. 256 ЦК України строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права (позовна давність) становить три роки. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Вирішуючи питання застосування позовної давності до наявної заборгованості, суд враховує, що частинами 1 та 2 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а також в разі пред'явлення позову. Суд вважає, що в даному випадку перебіг позовної давності перервався, оскільки відповідачки частково погашали заборгованість з житлово-комунальних послуг, тобто вчинили дії, що свідчать про визнання ними свого боргу. Крім того, що позовна давність перервалася шляхом видачі судового наказу про стягнення заборгованості, що є спрощеною процедурою судового захисту. Подача позивачем заяви про видачу судового наказу з дотриманням положень, передбачених ст. ст. 121 - 130 ЦПК, перериває перебіг строку позовної давності, так само як і подача в установленому порядку позовної заяви по зазначених вище вимогам. В судовому засіданні встановлено, що в квітні 2014 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Сихівським районним судом м. Львова 05.05.2014 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідачок на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з обох відповідачок, суд враховує, що солідарне стягнення боргу за правилами ЦК України можливе лише у випадках, передбачених законодавством. Квартира, в якій мешкають відповідачки, є приватною власністю і тому на відповідачок не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в квартирах державного житлового фонду. Також на них не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в приватних будинках, оскільки відповідачки не є наймачами. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Тобто, відповідачки можуть разом відповідати за комунальними боргами лише в разі, якщо вони є співвласниками квартири. В судовому засіданні встановлено, що власником квартири є лише відповідачка [PERSON] Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує. За вимогами ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Тобто, саме власник квартири несе обов'язок щодо її утримання свого нерухомого майна, в тому числі щодо сплати житлово-комунальних послуг. За таких обставин суд приходить до висновку, що заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території підлягає стягненню лише з відповідачки [PERSON], як з власника квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 856 від 20.08.2015 року. Оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial