Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON], в інтересах своєї малолітньої дитини - [PERSON], звернулася до суду з позовом до Першої маріупольської державної нотаріальної контори про зняття заборони відчуження об'єкта нерухомого майна. На обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що її дочка [PERSON], [INFO], є спадкоємицею за заповітом після смерті прабаби [PERSON] [INFO] року [PERSON], в інтересах дочки, звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про відкриття спадкової справи та оформлення документів на спадкове майно. Частиною спадкового майна, яке охоплюється заповітом, є квартира [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 31 березня 2017 року № 83993343 щодо указаної квартири наявна заборона від 20 липня 2005 року за реєстраційним номером 2201430, зареєстрована Першою маріупольською державною нотаріальною конторою. Підстава обтяження: не вказано, б/н, 12 лютого 1998 року, приватний нотаріус. Наявність вказаної заборони не дозволяє нотаріусу оформити документи на спадкове майно належним чином. З приводу зняття указаної заборони, [PERSON] в інтересах своєї малолітньої дочки звернулася до відповідача, на що їй листом від 15 травня 2017 року № 1166/02-17 було роз'яснено, що наявність зареєстрованого обтяження підтверджує інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де міститься архівний запис про обтяження, підставою для реєстрації якого у єдиному реєстрі заборон було повідомлення приватного нотаріуса (без зазначення ПІБ) від 12 лютого 1998 року, яким можливо укладений договір іпотеки або договір довічного утримання. При цьому відповідач повідомив, що перевірити наявність документів, що були підставою для реєстрації обтяження на квартиру [ADDRESS] не виявляється можливим, оскільки оригінали цих документів залишилися на зберіганні у справах приватного нотаріуса. Документи, на підставі яких вносились відомості про обтяження, не мали строку тривалого чи постійного зберігання та були списані та знищені з іншими нотаріальними документами, строк зберігання яких визначений до 10 років. Реєстри реєстрації заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були передані для подальшого зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву до м. Донецька, однак отримати будь-яку інформацію також не можливо у зв'язку з проведенням антитерористичної операції. У зв'язку з чим позивач, посилаючись на положення ст. ст. 73, 74 Закону України «Про нотаріат», просила позовні вимоги задовольнити. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 червня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду (а. с. 15). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 липня 2017 року за клопотанням [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], витребувано наявну інформацію щодо накладення заборони відчуження квартири [ADDRESS], зокрема з: Першої маріупольської державної нотаріальної контори; Центрального районного відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції; Донецького обласного державного нотаріального архіву; Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації»; Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області (а. с. 22). На виконання ухвали суду від 21 липня 2017 року надійшли відповіді від Першої маріупольської державної нотаріальної контори, Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя, КП «Маріупольського Бюро технічної інвентаризації», Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Донецького обласного державного нотаріального архіву, Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області (а. с. 26 - 28, 68, 70 - 74, 85). 06 грудня 2017 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви, в яких позивач як на підставу позову також посилається на ст. ст. 317, 321, 391 ЦК України (а. с. 82 - 84). 13 грудня 2017 року від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій позивач, у порядку передбаченому ст. ст. 11, 31, 33 ЦПК України, в редакції Закону від 13 липня 2017 року, замінила відповідачів у справі, вимоги пред'явила до [PERSON], Територіальної громади в особі Маріупольської міської ради, треті особи: Перша маріупольська держава нотаріальна контора, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме юридичного департаменту Маріупольської міської ради, в якому просить скасувати заборону (обтяження) речових прав на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування вимог [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], посилається на те, що прабабка малолітньої [PERSON] - [PERSON], померла [INFO] року, актовий запис № 883. За життя [PERSON] залишила заповіт від 12 лютого 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Верченко Т.І., відповідно до якого все належне їй майно вона заповіла малолітній [PERSON], [INFO]. [INFO] року у Приватного нотаріуса [PERSON] зареєстровано спадкову справу після смерті спадкодавця - [PERSON] за номером у спадковому реєстрі 60392417. Оскільки інших спадкоємців у заповіті не зазначено, [PERSON] вступила у права спадкоємця та отримала свідоцтво про право на спадщину № 18/2017, зареєстрований у реєстрі від 31 березня 2017 року № 412, відповідно до якого вона успадкувала 13/50 частини домоволодіння [ADDRESS] та депозит у банку. Проте квартира, що належала спадкодавцю на час смерті, за адресою: [ADDRESS], [PERSON] успадкувати не змогла, оскільки в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначено обтяження нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS], - заборона (архівний запис). Заборону зареєстровано 20 липня 2005 року за № 2201430 реєстратором: Перша маріупольська державна нотаріальна контора, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 21. Підстава обтяження: не вказано, б/н, 12 лютого 1998 року, Приватний нотаріус. Відповідно до інформації, наданої Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, наявність зареєстрованого обтяження підтверджує інформація за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де міститься архівний запис про обтяження, підставою для реєстрації якого у Єдиному реєстрі заборон було повідомлення приватного нотаріуса (без зазначення прізвища, ім'я та по батькові) від 12 лютого 1998 року. Дата реєстрації обтяження щодо вказаного об'єкта за номером запису 2201430 від 20 липня 2005 року, свідчить про факт автоматичної перереєстрації записів у Єдиному реєстрі заборон, що здійснювалося у 2005 році ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції». Перевірити наявність документів, на підставі яких зареєстроване обтяження квартири [ADDRESS], не є можливим, оскільки такі документи за давністю були передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який знаходиться по вул. Нижньоудинська, 3, м. Донецьк. Документи, на підставі яких вносились відомості про обтяження (арешти, заборони) до Єдиного реєстру заборон, не мали строку тривалого чи постійного зберігання, тому були списані та знищені з іншими нотаріальними документами, строк зберігання яких визначений до 10 років. Отже, посилаючись на положення ст. ст. 2, 3, 15, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункти 21, 22 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 1123, 1296 ЦК України, позивач просить скасувати заборону (обтяження) речових прав на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], до судового засідання не з'явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, попередньо подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, просила провести розгляд справи за її відсутністю. Представник Маріупольської міської ради - [PERSON] - до судового засідання не з'явилася, попередньо подала до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, розгляд справи просить провести за її відсутністю. Третя особа - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Маріупольської міської ради - направиа до суду пояснення у справі, відповідно до яких посилається на положення ст. ст. 2, 10, 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 74 Закону України «Про нотаріат», пункти 5, 6 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, які регулюють діяльність реєстраторів щодо припинення заборони та просить прийняти рішення з урахуванням письмових пояснень відповідно до норм чинного законодавства, розгляд справи просить проводити за відсутності її представника. Третя особа - Перша маріупольська державна нотаріальна контора - свого представника до судового засідання не направила, попередньо подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом, у відповідності до положень ЦПК України, у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, учасникам справи роз'яснено зміст ст. ст. 12, 13, 42, 49 цього Кодексу, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій. Сторони вважали, що саме представлені письмові докази підлягають дослідженню на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, виходить з такого. Судом установлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження від 05 квітня 2017 року серії [NUMBER], [PERSON] народилася [INFO] року, батьками є: [PERSON], [PERSON] (а. с. 6). Згідно із свідоцтвом про смерть від 30 вересня 2016 року серії [NUMBER], [PERSON], померла [INFO] року (а. с. 12, 86). За життя [PERSON] склала заповіт від 12 лютого 2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Верченко Т.І., зареєстрований у реєстрі за № 81, яким усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [INFO], (а. с. 13, 94). Згідно з Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від [INFO] року № 47118133, приватним нотаріусом [PERSON] [INFO] року після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, заведена спадкова справа (а. с. 9, 95). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 31 березня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі заповіту [PERSON] - [PERSON] видано указане свідоцтво на 13/50 частини домоволодіння [ADDRESS], яке залишилося після смерті заповідача (а. с. 97, 98). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 31 березня 2017 року № 83993343 та Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів від 01 серпня 2017 року № 228836142, за параметрами запиту права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження[ADDRESS], яка розташована за адресою: проспект [ADDRESS], перебуває під забороною (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2201430, зареєстровано 20 липня 2005 року об 09:30:16 за № 2201430 реєстратором: Перша маріупольська державна нотаріальна контора, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 21, підстава обтяження: не вказано, б/н, 12 лютого 1998 року, приватний нотаріус, об'єкт обтяження: квартира, склад: ціла, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: проспект [ADDRESS], архівний номер 216397DONETSK202, архівна дата: 04 січня 1999 року, дата виникнення: 04 січня 1999 рік, № реєстру: 5034-168, внутр. № С601А82522F0282C5837 (а. с. 10, 27). Листом від 15 травня 2017 року № 1466/02-17 Перша маріупольська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON], яка є законним представником [PERSON], про те, що наявність зареєстрованого обтяження підтверджує інформація за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де міститься архівний запис про обтяження, підставою для реєстрації якого у Єдиному реєстрі заборон було повідомлення приватного нотаріуса від 12 лютого 1998 року, яким можливо був укладений договір іпотеки або договір довічного утримання. Оригінали документів щодо вчиненої нотаріальної дії у таких випадках не передавалися реєстратору для внесення інформації до єдиного реєстру заборон, але залишалися на зберіганні у справах того нотаріуса, яким таку заборону було накладено. Відомості до Єдиного реєстру заборон про накладення заборони відчуження квартири за адресою: проспект [ADDRESS], були внесені 04 січня 1999 року № 5034-168. Дата реєстрації обтяження щодо вказаного об'єкта за номером запису 2201430, яка зазначена датою 20 липня 2005 року, свідчить про факт автоматичної перереєстрації записів у Єдиному реєстрі заборон, що було здійснено у 2005 році ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції». Перевірити наявність документів, що були підставою для реєстрації обтяження на квартиру [ADDRESS], у Першій маріупольській державній нотаріальній конторі не є можливим через відсутність у справах нотаріальної контори відповідних документів. Реєстри для реєстрації заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів, у яких проводилися записи про арешти (заборони), передані для подальшого їх зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Документи, на підставі яких вносилися відомості про обтяження (арешти, заборони) до Єдиного реєстру заборон, не мали строку тривалого чи постійного зберігання, тому були списані та знищені з іншими нотаріальними документами, строк зберігання яких визначений до 10 років. Першою маріупольською державною нотаріальною конторою виконувалися функції реєстратора Єдиного реєстру заборон по внесенню відомостей про накладені заборони та арешти, які не були зняті на час формування електронної бази Єдиного реєстру заборон. Повідомлення, на підставі яких реєстратором вносились відомості до Єдиного реєстру заборон про накладенні заборони та арешти на об'єкти нерухомості, тривалому зберіганню не підлягали. На підставі наведеного, Перша маріупольська державна нотаріальна контора не може надати уточнюючу інформацію про обтяження № 2201430, що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а. с. 11, 100). Відповідно до паспорту громадянина України на ім'я [PERSON], свідоцтва про народження від 01 вересня 1959 року серії [NUMBER], свідоцтв про шлюб від 28 жовтня 1977 року та від 17 жовтня 2006 року, [PERSON] є донькою [PERSON] (а. с. 99, 101, 102, 103) На виконання ухвали суду про витребування доказів, від Першої маріупольської державної нотаріальної контори 02 серпня 2017 року за № 2196/01-16 надійшов лист, відповідно до якого остання не може надати уточнюючу інформацію про обтяження № 2201430, що зареєстровано у реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] (а. с. 26). Від Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшов лист від 14 серпня 2017 року № 1636, відповідно до якого останнє на виконання ухвали суду повідомило, що відомості про заборону на указану квартиру у Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відсутні (а. с. 28). Від Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» до суду надійшов лист від 03 жовтня 2017 року № 1160, відповідно до якого останнє не має можливості представити інформацію щодо заборони на указану квартиру, оскільки не є держателем Єдиного реєстру заборон (а. с. 68). Від Донецького обласного державного нотаріального архіву до суду надійшли листи від 11 жовтня 2017 року № 653/01-12 та від 02 серпня 2017 року № 481/01-12, відповідно до яких Донецький обласний державний нотаріальний архів повідомив, що не володіє інформацією щодо накладення заборони на указану квартиру. Крім того всі документи, прийняті на зберігання в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній (а. с. 73, 74). Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області на виконання ухвали суду про витребування доказів, листом від 08 грудня 2017 року № 01-15/2017 та від 19 січня 2018 року № 01-15/2018 повідомив, що не має можливості надати інформацію щодо накладення заборони відчуження квартири [ADDRESS], оскільки реєстрація цивільних справ здійснюється за прізвищем відповідача. У журналі реєстрації цивільних справ, розглянутих Жовтневим районним судом м. Маріуполя у 1998-1999 роках, справи за ПІБ [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані (а. с. 85, 123). Указані обставини учасниками справи не заперечувалися, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, окремому доказуванню не підлягають і у суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин. У справі, яка є предметом розгляду, спірним є питання накладення заборони на відчуження квартири [ADDRESS], яка на праві власності належить [PERSON], підтвердженням чого є ордер від 20 грудня 1986 року № 004139 та реєстраційне посвідчення Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 01 вересня 1992 року реєстровий № 36098. Вирішуючи питання належності спірної квартири [PERSON], суд виходить з такого. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на квартиру. За змістом статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до Закону України «Про власність», влас\-ником квартири є громадянин, який повністю вніс свій пайовий вне\-сок за квартиру, надану йому в користування. Статтею 13 цього Закону передбачено, що це житло може бути об'єктом приватної власності. Тому, для того щоб стати власником кооперативної квартири як об'\-єкта приватної власності, все ж таки необхідно її обов'язково заре\-єструвати в бюро технічної інвентаризації за місцем проживання. Реєстраційне посвідчення про право власності на квартиру може бу\-ти видане тільки після повної виплати пайового внеску. Це встанов\-люється довідками про сплату і про членство в кооперативі, що по\-даються в бюро технічної інвентаризації. До матеріалів справи позивачем долучено наведене вище реєстраційне посвідчення про право власності, що вказує на належність квартири [PERSON] на праві приватної власності. Щодо права позивача на звернення до суду з цим позовом, то суд виходить з наступного. У справі установлено, що [PERSON] померла [INFO] року, за життя склала заповіт від 12 лютого 2016 року, яким усе належне їй майно заповіла [PERSON], остання через свого законного представника у передбачені законом строки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може її прийняти у зв'язку із наявною забороною на відчуження спадкового майна - спірної квартири. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартиру, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Системний аналіз наведених норм права, а також та обставина, що позивач у передбачені законом строки через свого законного представника звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, дають підстави для висновку про наявність у позивача як спадкоємця за заповітом права на звернення до суду із позовом про скасування арешту, оскільки таке право перейшло до позивача як спадкоємця з моменту відкриття спадщини, і не може бути підставою для відмови від права на звернення до суду за захистом. Щодо вимог, які у справі є предметом спору, то суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У той же час позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучений відповідний орган, який у випадку, передбаченому законом, виконує судові рішення. На виконання вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, за клопотанням законного представника позивача судом витребувано усі можливі відомості щодо підстав накладення арешту на спірну квартиру, осіб, які можуть володіти спірним майном на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі, можливого кредитора, однак за отриманими судом відповідями не вдається можливим установити правових підстав для накладення заборони на указану квартиру у 1998 році, приватного нотаріуса, який вносив відповідні відомості про заборону, можливого кредитора [PERSON] або ж іншого учасника, на підставі клопотання якого уповноваженим органом накладався такий арешт. За наведених обставин законним представником позивача заявлено клопотання про зміну відповідача у справі та до участі у справі в якості відповідачів залучені: територіальна громада міста в особі Маріупольської міської ради, а також спадкоємець за законом - доньку спадкодавця - [PERSON], яка заяву про прийняття спадщини не подавала. З урахуванням положень Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі неможливості надання суду зазначених документів розгляд справи здійснюється за документами і матеріалами (доказами), поданими учасниками судового процесу, якщо вони є достатніми для прийняття відповідного судового рішення. Обов'язковою умовою для вирішення питання про скасування арешту необхідно встановлення обставин додержання відповідною службовою особою вимог закону про опис та арешт майна, зокрема, чи правильно перелічено майно, у тому числі чи не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчими документами або може бути звернене лише в передбачених законодавством випадках, правову підставу для арешту майна (рішення суду, напис нотаріуса та інше). Єдиною обставиною, яка вказує на арешт спірної квартири, є відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 31 березня 2017 року № 83993343 та Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів від 01 серпня 2017 року № 228836142, відповідно до яких квартира перебуває під забороною (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2201430, зареєстровано 20 липня 2005 року об 09:30:16 за № 2201430 реєстратором: Перша маріупольська державна нотаріальна контора, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, проспект Металургів, 21, підстава обтяження: не вказано, б/н, 12 лютого 1998 року, приватний нотаріус. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, за установлених судом обставин, суд вважає, що на теперішній час у позивача як спадкоємця наявні обмеження у здійсненні свого права, зокрема, отримання майна за спадщиною, користування та розпорядження ним, [PERSON] як спадкоємець наділена усіма правами спадкодавця щодо захисту, у тому числі і тими, які передбачені ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що її вимоги ґрунтуються саме на її праві на арештоване майно, тому підлягають розгляду за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, та у зв'язку з неможливістю встановлення осіб, в інтересах яких накладений арешт, розгляд справи здійснюється за документами і матеріалами (доказами), поданими учасниками судового процесу, і на думку суду вони є достатніми для прийняття відповідного судового рішення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у спосіб, заявлений позивачем. При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 1277 ЦК України вважає, що Маріупольська міська рада як орган місцевого самоврядування є належним відповідачем у справі, оскільки саме цей орган може вступити в спадкові права від територіальної громади. Змістом статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Наявність можливого цивільного обов'язку у [PERSON] та на теперішній час її спадкоємця [PERSON], не може бути в залежності від не виконання можливим кредитором або іншої особою, в інтересах якої накладений арешт на спірну квартиру, своїх прав на пред'явлення вимог до боржника, при цьому таке право кредитора не є безмежним. У разі ж з'явлення осіб, які могли або можуть заявляти вимоги до спадкодавця [PERSON], такі у відповідності до положень ст. 1281 ЦК України не позбавлені права на пред'явлення вимог до спадкоємця. Судом, у відповідності до положень ст. 206 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, враховується визнання відповідачами позову, і таке визнання позову, з урахуванням наведених вище підстав та установлених судом обставин, не може суперечити закону та, з урахуванням часу внесення заборони - 1998 рік, порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved