Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на частину спадкового майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] . За життя у [PERSON] були дві доньки [PERSON] та [PERSON] , чотири внуки, діти доньок: позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Позивач з матір`ю та відповідач [PERSON] жили разом із [PERSON] в будинку [ADDRESS] , інші члени сім`ї жили окремо, але підтримували сімейні відносини як з бабусею так і між собою. За життя [PERSON] в травні 2000 року було складено заповіт, згідно якого остання заповідала все належне їй майно донькам та всім внукам в рівних частках. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та 12.01.2017 року нотаріусом відкрито спадкову справу за № 1/2017. При цьому, виявилось, що про наявність заповіту усі знали, але самого оригіналу заповіту в документах не було знайдено. У зв`язку з цим Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 липня 2017 року за реєстровим номером 3-423 було видано дублікат заповіту [PERSON] . В дублікаті заповіту вказано, що 25 травня 2000 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1- 2768 посвідчено заповіт [PERSON] , згідно якого все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось [PERSON] заповіла в рівних частках: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 13 жовтня 2017 року позивачу при зверненні до нотаріальної контори за місцем відкриття спадкової справи було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки в вищевказаному заповіті допущено помилку в написанні його по батькові, так замість правильного « [PERSON] » помилково вказано « [PERSON] », про що видано відповідну постанову. Вважає, що вказуючи по батькові інших внуків [PERSON] та [PERSON] « [PERSON] », [PERSON] автоматично помилково вказала і по батькові позивача « [PERSON] ». Виправити допущену в заповіті помилку в добровільному порядку немає можливості в зв`язку з тим, що вона була виявлена лише після смерті [PERSON] . Вказав, що до спадкового майна, на яке відкрилась спадщина після смерті [PERSON] , входять нежитлові та житлові приміщення, транспортні засоби та інше майно, зокрема, 54/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських побудов та споруд за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] на підставі договору дарування від 06 лютого 1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченому державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за № 6-1365. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,219 га за адресою: [ADDRESS] , частина якої площею 0, 1034 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 23 жовтня 1997 року, виданого Дніпропетровською міською радою, передана в постійне користування [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; друга частина - площею 0,0403 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 12 листопада 1997 року, виданого Дніпропетровською міською радою, передана відповідачу [PERSON] у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; третя частина - площею 0,0753 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею, виданого 12 листопада 1997 року Дніпропетровською міською радою, передана в постійне користування [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства. В цілому на зазначеній земельній ділянці розташовані: жилий будинок А-І житловою площею 103,7 кв.м, сараї: Б, В, Г, огороження № 1-6. Згідно договору дарування по заяві власника на 54/100 частки були відчужені: в жилому будинку А-І приміщення [ADDRESS] , які належали [PERSON] на підставі договору дарування від 06 лютого 1996 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченому державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за № 6-1365, [PERSON] не встигла провести у зв`язку зі смертю. Також, після зазначеного вище заповіту [PERSON] 13 жовтня 2008 року було складено ще один заповіт, яким остання заповіла 1/2 частку належних їй 54/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських побудов та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , - відповідачу [PERSON] . У зв`язку з викладеним просив суд встановити факт належності позивачу, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , правовстановлюючого документу - заповіту [PERSON] , нотаріально посвідченого 25 травня 2000 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1 - 2768, який видано Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 липня 2017 року за реєстровим номером 3-423; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 9/200 часток житлового будинку А-І житловою площею 103,7 кв.м, сараї: Б, В, Г, огороження № 1-6, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що становить 9/200 часток від відчужених [PERSON] при укладанні договору дарування по заяві власника [PERSON] в жилому будинку А-І приміщень [ADDRESS], житловою площею 36,4 кв.м, ганків а3, а4, частини сіней І-І площею 7,0 кв. м, огороджень 4, 2, 5, розташованих на земельній ділянці загальною площею 0.219 га, із яких частина земельної ділянки площею 0, 1034 га передана в постійне користування [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; друга частина - площею 0,0403 га передана [PERSON] у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; третя частина - площею 0,0753 га передана в постійне користування [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства; розподілити між сторонами судові витрати відповідно до задоволення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові, просили задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Згідно поданого відзиву позовні вимоги визнала, обставини, викладені в позові підтвердила. Зазначила, що серед близьких та родичів, кого б мати відповідачки [PERSON] , могла знати як [PERSON] немає, тому зазначення у заповіті по батькові її сина як « [PERSON] » замість « [PERSON] », являється помилковим. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Згідно поданого відзиву позов визнала, обставини, викладені [PERSON] , підтвердила. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Згідно поданого відзиву проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що заявлені [PERSON] вимоги являються безпідставними, оскільки спірний заповіт було власноручно підписано [PERSON] , доказів які б свідчили про не усвідомлення останньою своєї дії суду не представлено. Вважає, що вимоги ґрунтуються лише на бажанні позивача отримати спадщину. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, натомість скористався правом подання відзиву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заслухавши думку учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. 12 січня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу № 1/2017 з матеріалів якої вбачається, що за життя [PERSON] , залишила, зокрема, заповіт датований 25 травня 2000 року, яким на випадок своєї смерті заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось, в рівних частинах: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 13 жовтня 2017 року позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, звернувся до приватного нотаріуса ДМНО Драпатої О.М. з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] 13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом ДМНО Драпатою О.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON] на частку нежитлових будівель в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що неможливо визначити належність заповіту спадкоємцю, оскільки у заповіті спадкоємець зазначений по батькові як « [PERSON] ». Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, заповіту, страхового свідоцтва, ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. За результатами вирішення вимоги про встановлення факту належності заповіту, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що написання у заповіті по батькові спадкоємця як « [PERSON] » є опискою, яку допустила заповідач при вчиненні заповіту, тому вимога про встановлення факту належності заповіту підлягає до задоволення. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст. 1223 ЦК передбачає, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. Частиною 5 статті 1268 ЦК встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тому, аналізуючи зібрані докази у справі суд вважає, що позовна вимога позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на 9/200 часток житлового будинку А-І житловою площею 103,7 кв.м, сараї: Б, В, Г, огороження № 1-6, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що становить 9/200 часток від відчужених [PERSON] при укладанні договору дарування по заяві власника [PERSON] в жилому будинку А-І приміщень [ADDRESS], житловою площею 36,4 кв.м, ганків а3, а4, частини сіней І-І площею 7,0 кв. м, огороджень 4, 2, 5, розташованих на земельній ділянці загальною площею 0.219 га, із яких частина земельної ділянки площею 0, 1034 га передана в постійне користування [PERSON] для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; друга частина - площею 0,0403 га передана [PERSON] у приватну власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; третя частина - площею 0,0753 га передана в постійне користування [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства, підлягає задоволенню, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя вчинила заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачу та відповідачам в рівних частках. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що задоволення позову відповідає вимогам закону, законним інтересам сторін та не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved