Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діє представник адвокат Міщенко Ольга Олександрівни, звернулися до суду із позовом до Ужгородської міської ради, треті особи без самостійних вимог: [PERSON] та [PERSON] , про визнання недійсними та скасування рішень, визнання права користування земельною ділянкою. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що за будинковолодінням [ADDRESS] , що належить позивачам на праві приватної спільної сумісної власності, закріплена земельна ділянка загальною площею 1382 кв.м. В серпні 2004 року батьком позивачів [PERSON] , як власником 3/4 частин житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці загальною площею 1382 кв.м., приватизовано частину даної земельної ділянки площею 0,0747 га, за кадастровим номером 2110100000:02:001:0082. Інша частина даної земельної ділянки площею 634 кв.м. знаходиться в користуванні власників житлового будинку [ADDRESS] . Однак, відповідачем Ужгородською міською радою без дотримання встановленого порядку вилучення земельних ділянок, було прийнято рішення від 30.05.2019 року №1559 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким частину земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] та знаходиться в користуванні позивачів, виділено третім особам [PERSON] та [PERSON] для будівництва індивідуальних гаражів. Пунктом 1.15 оскаржуваного рішення [PERSON] надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуальних гаражів по пр.Свободи, б/н, з подальшою передачею її у власність. Так само, пунктом 1.16 оскаржуваного рішення [PERSON] надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуальних гаражів по пр.Свободи, б/н, з подальшою передачею її у власність. Хоча в оскаржуваному рішенні вказано адресу земельних ділянок як пр.Свободи, б/н, фактично же у відповідності до поданих картографічних матеріалів дані земельні ділянки знаходяться на території земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] , та яка належить на праві користування позивачам. Зазначаються, що враховуючи те, що внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваних рішень порушується право позивачів на безперешкодне користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] , позивачі змушені звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав. На підставі викладеного позивачі просять суд визнати недійсним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 30.05.2019 року №1559 в частині пункту 1.15 щодо надання [PERSON] дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуальних гаражів по пр.Свободи, б/н, з подальшою передачею її у власність. Також просять визнати недійсним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 30.05.2019 року №1559 в частині пункту 1.16 щодо надання [PERSON] дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуальних гаражів по пр.Свободи, б/н, з подальшою передачею її у власність. Визнати за [PERSON] право користування на 3/4 частки на земельну ділянку площею 0,0634 га, розташованої по [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право користування на 1/4 частки на земельну ділянку площею 0,0634 га, розташованої по [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 26.06.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатись за загальними правилами позовного провадження. 14.01.2020 року представником позивачів подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій позивачі змінили позовні вимоги та просять суд: визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частки на земельну ділянку площею 0,0634 га, кадастровий номер 2110100000:02:001:0252, розташованої по [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частки на земельну ділянку площею 0,0634 га, кадастровий номер 2110100000:02:001:0252, розташованої по [ADDRESS] . Свої змінені позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що за будинковолодінням [ADDRESS] , що належить позивачам на праві приватної спільної сумісної власності, закріплена земельна ділянка загальною площею 1382 кв.м. Вказана земельна ділянка з побудованими на ній будинковолодінням разом з усіма підсобними спорудами була придбана прадідом та прабабкою позивачів [PERSON] та [PERSON] уроджена [PERSON] ) за договором купівлі-продажу від 10.11.1925 року №3674/25, посвідченого Окружним судом в місті Ужгороді. Право власності на вказану земельну ділянку загальною площею 1382 кв.м. (13 арів 82 м2) було належним чином зареєстроване за [PERSON] (прадід) та [PERSON] (прабабка) в рівних частинах в документах поземельно-книжкового відділу Ужгородського окружного суду в поземельній вкладці №2392 с.Унгвар згідно судового запису №3674 від 10.11.1925 року. В серпні 2004 року батьком позивачів [PERSON] , як власником 3/4 частин житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці загальною площею 1382 кв.м., приватизовано частину даної земельної ділянки площею 0,0747 га, за кадастровим номером 2110100000:02:001:0082. Інша частина даної земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:02:001:0252 площею 634 кв.м. знаходиться в користуванні власників житлового будинку [ADDRESS] . Зазначають, що враховуючи те, що земельна ділянка площею 0,0634 га за кадастровим номером 2110100000:02:001:0252 безперервно знаходиться у користуванні власників житлового будинку [ADDRESS] протягом 94 років з 10 листопада 1925 року, позивачі мають право на передачу такої земельної ділянки у власність на підставі набувальної давності відповідно до ч.1 ст.119 Земельного кодексу України. В липні 2019 року позивачі звернулися до Ужгородської міської ради з клопотанням про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0634 га за кадастровим номером 2110100000:02:001:0252, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Пунктом 1.41 рішення Ужгородської міської ради від 24.12.2019 року №1852 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:02:001:0252) площею 0,0634 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та передано її у спільну сумісну власність. Однак, розпорядженням Ужгородського міського голови від 28.12.2019 року №561 у зв`язку із розглядом даної цивільної справи №308/7120/19, зупинено дію пункту 1.41 рішення від 24.12.2019 № 1852. Отже, за твердженням позивачів, Ужгородською міською радою безпідставно порушується та не визнається право власності позивачів на спірну земельну ділянку. 15.01.2020 року до суду надійшла заява від представника позивачів адвоката Міщенко О.О., в якій просить залишити без розгляду позовну заяву в частині заявлених позовних вимог щодо визнання недійсним та скасування рішення Ужгородської міської ради від 30.05.2019 року №1559 в частині пункту 1.15 щодо надання [PERSON] дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуальних гаражів по пр.Свободи, б/н, з подальшою передачею її у власність та про визнання недійсним та скасування рішення Ужгородської міської ради від 30.05.2019 року №1559 в частині пункту 1.16 щодо надання [PERSON] дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуальних гаражів по пр.Свободи, б/н, з подальшою передачею її у власність. Ухвалою суду від 24.01.2020 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] в частині вимог про визнання недійсним та скасування рішення Ужгородської міської ради від 30.05.2019 року №1559 в частині пункту 1.15 щодо надання [PERSON] дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуальних гаражів по пр.Свободи, б/н, з подальшою передачею її у власність та про визнання недійсним та скасування рішення Ужгородської міської ради від 30.05.2019 року №1559 в частині пункту 1.16 щодо надання [PERSON] дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01 га для будівництва індивідуальних гаражів по пр.Свободи, б/н, з подальшою передачею її у власність - залишено без розгляду. Заяву представника позивачів про зміну предмету позову - задоволено, змінені позовні вимоги прийнято до судового розгляду. Закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 26.02.2020 року. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала змінені позовні вимоги, викладені в заяві про зміну предмету позову від 14.01.2020 року, та просила задовольнити з підстав, викладених у її змісті. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на заяву про зміну предмету позову, та просила суд відмовити у задоволенні такого. Зокрема зауважила, що позивачами подано позовну заяву передчасно, оскільки органом місцевого самоврядування не завершено процедуру прийняття/відмови у прийнятті рішення стосовно затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) позивачам. В судовому засіданні представник третіх осіб без самостійних вимог проти задоволення змінених позовних вимог, викладених в заяві про зміну предмету позову від 14.01.2020 року, не заперечувала та просила їх задовольнити. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 10.11.1925 року №3674/25, посвідченого Окружним судом в місті Ужгороді, прадідом та прабабкою позивачів [PERSON] та [PERSON] придбано садибу (земельну ділянку) з побудованими на ній будинковолодінням разом з усіма підсобними спорудами, розташовану в [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту архівної довідки Державного архіву Закарпатської області від 22.07.2019 року №П-111/01-32, на підставі даного договору згідно судового запису №3674 від 10.11.1925 року в документах поземельно-книжкового відділу Ужгородського окружного суду в поземельній вкладці №2392 с.Унгвар (м.Ужгород) за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 1382 кв.м. (13 арів 82 м2), зокрема: під будинком [ADDRESS] загальною [ADDRESS] ара 46 м2; під городом 10 арів 36 м2. В подальшому нумерація житлових будинків по [ADDRESS] була змінена та вказаному житловому будинку присвоєно [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту свідоцтва про право на спадщину, виданого Ужгородською державною нотаріальною конторою 11 червня 1952 року за реєстровим №7317, право власності на домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , після померлих [INFO] прадіда позивачів [PERSON] та [INFO] прабабки позивачів [PERSON] успадковано: батьком позивачів (онуком померлих) [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] в рівних долях. Право власності за даними особами по 1/4 частині у будинковолодінні [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці загальною площею 1382 кв.м., зареєстровано 13.06.1952 року Ужгородським міжміським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №1926. В подальшому нумерація житлових будинків по [ADDRESS] була змінена та вказаному житловому будинку присвоєно [ADDRESS] . Як підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи, зокрема генеральним планом (схемою) присадибної ділянки від 3.10.1946 року та висновком про реєстрацію будинковолодіння від 13.06.1952 року, будинковолодіння [ADDRESS] розташоване на земельній ділянці загальною площею 1382 кв.м. Факт розташування будинковолодіння [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 1382 кв.м. та її закріплення за даним будинководінням відповідачем та третіми особами не заперечується. 18 грудня 1962 року [PERSON] подарував батьку позивачів [PERSON] 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , згідно договору дарування за р.№ [NUMBER] , у зв`язку з чим його частка у даному житловому будинку склала 3/4 частини. 23 липня 1991 року позивачем [PERSON] набуто право приватної власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування за р.№1-2614. У відповідності до ст.90 Земельного кодексу Української РСР (чинного до 01.01.1992 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Відповідно до ч.1 ст.91 Земельного кодексу Української РСР особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. У зв`язку з цим, суд погоджується з доводами позивачів, що у відповідності до норм ст.90 Земельного кодексу Української РСР до позивача [PERSON] в 1/4 частині та батька позивачів [PERSON] в 3/4 частині перейшло право користування земельною ділянкою загальною площею 1382 кв.м., на якій розташований належний їм на праві спільної часткової власності житловий будинок [ADDRESS] . Як встановлено судом, будучи власником 3/4 частин житлового будинку [ADDRESS] , батько позивачів [PERSON] приватизував частину даної земельної ділянки площею 0,0747 га, за кадастровим номером 2110100000:02:001:0082, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №019423 від 10.08.2004 року. Інша частина даної земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:02:001:0252 площею 634 кв.м. залишилася в користуванні співвласників житлового будинку [ADDRESS] . 08 грудня 2015 року [PERSON] подарував позивачу [PERSON] 1/2 частку у праві приватної спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно договору дарування частини житлового будинку за р.№1662, у зв`язку з чим частка останнього в даному будинку склала 3/4 частини. 08 грудня 2015 року [PERSON] подарував позивачу [PERSON] 1/4 частку у праві приватної спільної часткової власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно договору дарування частини житлового будинку за р.№1663. У відповідності до договору дарування земельної ділянки від 08.12.2015 року за р.№1664, батько позивачів [PERSON] подарував [PERSON] право власності на 3/4 частки, а [PERSON] на 1/4 частку на земельну ділянку загальною площею 0,0747 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2110100000:02:001:0082. У відповідності до частин 1, 2, 4 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. З огляду на вищенаведене, суд констатує, що на день звернення до суду частина земельної ділянки загальною площею 1382 кв.м., на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] , за кадастровим номером 2110100000:02:001:0082 площею 0,0747 га належить [PERSON] в 3/4 частині та [PERSON] в 1/4 частині на праві приватної власності. Інша частина даної земельної ділянки за кадастровим номером 2110100000:02:001:0252, площею 0,0747 га належить [PERSON] в 3/4 частині та [PERSON] в 1/4 частині на праві користування. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений Земельним кодексом України. Згідно із частиною першою статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. У відповідності до ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч.2 ст.116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України). Відповідно до ч.9 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно ч.10 ст.118 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 травня 2019 року у справі №729/608/17 (провадження № 14-648цс18), умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належно встановивши обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що земельна ділянка площею 0,0634 га за кадастровим номером 2110100000:02:001:0252 безперервно відкрито знаходиться в користуванні співвласників житлового будинку [ADDRESS] з 10 листопада 1925 року протягом останніх 94 років, тобто більше 15 років. Отже, враховуючи принцип приєднання до часу володіння всього часу, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є, позивачі мають право на передачу земельної ділянки площею 0,0634 га за кадастровим номером 2110100000:02:001:0252 у власність за набувальною давністю. Суд констатує, що позивачами дотримано встановлений Земельним кодексом України порядок набуття права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю. В липні 2019 року позивачі звернулися до Ужгородської міської ради з клопотанням про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0634 га за кадастровим номером 2110100000:02:001:0252, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Пунктом 1.41 рішення XLІІ сесія VII скликання (2-е пленарне засідання) Ужгородської міської ради від 24.12.2019 року №1852 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 2110100000:02:001:0252) площею 0,0634 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] та передати її у спільну сумісну власність. Розпорядженням Ужгородського міського голови від 28.12.2019 року №561, зупинено дію пункту 1.41 рішення ХLIІ сесії VII скликання 24.12.2019 № 1852 «Про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Як вбачається зі змісту даного розпорядження, підставою для зупинення дії рішення стала наявність судового розгляду даної цивільної справи №308/7120/19 за позовом [PERSON] та [PERSON] до Ужгородської міської ради, треті особи [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними та скасування рішень, визнання права користування земельною ділянкою, що однозначно не можна визнати належною підставою для зупинення дії рішення, та не являється правомірною підставою для відмови у передачі спірної земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду. Таким чином, Ужгородською міською радою безпідставно порушено приписи ст.118 Земельного кодексу України щодо прийняття у встановлений строк рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, внаслідок чого порушується та не визнається право власності позивачів на спірну земельну ділянку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на 3/4 частки, а за [PERSON] права власності на 1/4 частки на земельну ділянку площею 0,0634 га, кадастровий номер 2110100000:02:001:0252, розташованої по [ADDRESS] .. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з Ужгородської міської ради підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] судові витрати в сумі 3624,21 грн. сплаченого судового збору, а на користь позивача [PERSON] судові витрати в сумі 1208,07 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved