Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому зазначає, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 7 квітня 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року, з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/10 частин заробітку (доходу). Дочка народилася з такими вадами розвитку як косолапість обох ніг, кривошия, енцелопатія, вади слуху, які потребують постійного дорогого лікування. Сума аліментів, яку вона отримує, є недостатньою для належного лікування дочки та забезпечення її потреб. Самостійно вона не в змозі забезпечити потреби дочки, так як є інвалідом третьої групи, знаходиться в декретній відпустці. Відповідач працює та має додатковий дохід від торгівлі продуктами харчування на ринку. За цих підстав просить збільшити розмір аліментів на утримання дочки з 1/6 частини до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, які стягувати до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов також підтримала, зазначивши, що у зв'язку із досягненням 16 липня 2016 року дитиною трьох років, відповідач припинить сплачувати аліменти на утримання дружини, а, отже, зміниться його матеріальне становище. Тому відповідач може сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини свого заробітку (доходу). Крім того, відзначила, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в більшому розмірі, ніж на утримання дочки, чим порушуються права останньої. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що його матеріальний стан не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дочки в більшому розмірі, так як ним також сплачуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], який є інвалідом, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Крім того, наразі позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з нього додаткових витрат на утримання дочки. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне: Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 7 квітня 2014 року [PERSON] визнано батьком малолітньої [PERSON], [INFO], та стягнуто аліменти на її утримання на користь матері [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Цим же рішенням з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 грудня 2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 7 квітня 2014 року змінено в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років з 1/6 частини до 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Також судом встановлено, що з [PERSON] стягуються аліменти на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2012 року на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, норми статті 192 СК України вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів, але за наявності доведених у судовому порядку підстав, таких як зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із сторін та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між тим, заявляючи вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання дочки з 1/6 частини до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, позивач не надала суду доказів зміни їх матеріального або сімейного стану тощо. Як вбачається з матеріалів справи, обставини, які відповідно до ст. 182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів, на сьогоднішній день порівняно з тими, що існували на час ухвалення рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], не змінилися. Зокрема, відповідач продовжує працювати в структурному підрозділі Дніпропетровське локомотивне депо Регіональної філії Придніпровська залізниця ПАТ Українська залізниця, сплачує аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), а також аліменти на утримання позивача [PERSON] до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу). Доводи позивача про те, що розмір стягнутих аліментів на утримання дочки є недостатнім для її лікування суд не може прийняти до уваги, оскільки за змістом статті 185 СК України батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо); додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виникнення особливих обставин, таких як розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво та інше, може бути підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, а не збільшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини. Крім того, суд вважає необґрунтованим посилання представника позивача на зміну матеріального становища відповідача у зв'язку із досягненням 16 липня 2016 року дочкою трьох років та припинення ним сплати аліментів на утримання дружини, оскільки така зміна на час пред'явлення позивачем позову та вирішення справи судом не настала та може виникнути в майбутньому, а стаття 192 СК України прямо вказує на те, що розмір аліментів може бути змінений у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них тощо. Враховуючи наведене, в задоволенні позову [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини необхідно відмовити.

Outcome: dismissed