Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 19.02.2005 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Позивач піклується про інтереси та потреби дітей, займається їх вихованням, стежить за розвитком та здоров`ям дітей. Натомість відповідач участі у вихованні дітей з квітня 2019 року не бере, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Указує, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, працює на посаді керівника ТОВ «Лайн Сервіс», а також є одноособовим засновником та керівником ТОВ «ЕЛЕФАНТ-ЕЛ.ЕЙ.СІ.», отримує стабільний дохід. Окрім того зазначила, що відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він взмозі сплачувати аліменти на дітей у визначеному законом розмірі. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.04.2019 до повноліття [PERSON] , а потім у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2021 року у прийнятті заяви [PERSON] про зміну позовних вимог відмовлено. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Сухорукова М. Я. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти обов`язку обох батьків утримувати дітей у рівних частках та брати участь у їх вихованні, погодився на сплату частини від свого доходу, однак, з моменту звернення позивачем до суду з указаним позовом, при цьому заперечував про стягнення з нього аліментів на дітей з дати, заявленої позивачем, а саме з 01.04.2019. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 березня 2011 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 жовтня 2005 року. Факт проживання дітей разом з позивачем та перебування їх на утриманні матері ніким не оспорюється. Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня становить 2 395 гривень, з 1 липня - 2 510 гривень, з 1 грудня - 2 618 гривень. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на обов`язок обох батьків щодо належного матеріального забезпечення дітей, виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на двох неповнолітніх дітей, що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття, що встановить справедливий баланс між захистом прав дітей та обов`язком відповідача по сплаті аліментів. При цьому суд враховує, що відповідач за віком є працездатним, має задовільний стан здоров`я, отримує дохід, відомостей про наявність на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача у майбутньому аліментів на молодшу дитину після досягнення старшою дитиною повноліття у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення молодшою дитиною повноліття, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч. 3 ст. 183 СК України). Враховуючи вказане, суд звертає увагу на те, що законом передбачено стягнення аліментів на двох дітей з визначенням єдиної частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, лише після чого, стягувач має право визначити розмір аліментів на інших дітей. Отже, закон не дозволяє суду визначити розмір стягуваних аліментів на молодшу дитину на майбутнє, а вказує на необхідність подання нового позову про стягнення аліментів на молодшу дитину в іншому (більшому) розмірі. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч. 2 ст. 191 СК України). Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01.04.2019, позивачем не надано доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливості їх одержання у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. При цьому лист Центру соціальних служб Одеської міської ради № 04/01-2522 від 19.07.2021, на який посилається позивач як на підтвердження вжиття відповідних заходів, не містить доказів вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача із заявленої дати, а саме з 01.04.2019 та ухилення останнього від їх сплати. Отже, оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 28 травня 2021 року, що підтверджується штемпелем відділення поштового зв`язку на поштовому конверті, тому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягнення з цієї дати. Разом з тим, оскільки позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial