Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], яка йому належить на підставі приватної власності. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] у рівних долях (а.с. 5) Після смерті від [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS] перейшла у спадок [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право за заповітом від 08 лютого 1999 року, посідченим ДН 12 КДНК [PERSON] ( а.с. 4) У спірній квартирі, відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації, проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що було підтверджено довідкою форми №3 №909 від 10.07.2013 року. Підставою для подання даного позову стало те, що на думку позивача, відповідач порушує правила співжиття у даній квартирі, що полягає у тому, що відповідачка постійно провокує із ним конфлікти, а відтак подальше спільне користування житловою площею позивач вважає неможливим і просить ухвалити судове рішення про виселення відповідача із вказаного житлового приміщення. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказувала на те, що їх спільна малолітня дитина, [PERSON], [INFO], проживає з ними у вказаній квартирі з народження, а відтак дитина потребує догляду і виховання у тому числі і від матері, що унеможливлює її виселення із житлового приміщення і задоволення позову. Відповідно до статті 116 ЖК України виселення може мати місце якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурою, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиття на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів тощо. Дійсно, як установлено судом і убачається з матеріалів справи, неодноразово звертався до правоохоронних органів із заявами щодо протиправних дій для вжиття заходів щодо захисту порушених прав. Аналізуючи зміст зазначених звернень, відповідей від слідчих органів, пояснень сторін і свідків у справі, суд доходить до висновку, що між сторонами у справі існує тривалий конфлікт з побутових питань. Самі по собі побутові непорозуміння, не підпадають під визначення «систематичне порушення правил співжиття», що є необхідною підставою для вирішення питання про виселення мешканця на підставі статті 116 ЖК України. Крім того, частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, зокрема один з подружжя власника, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, відповідач має законне право користуватися спірною квартирою, оскільки є членом сім'ї позивача (рідним сином) та вселився до спірної квартири у встановленому законом порядку за згодою позивача. Зважаючи на те, що відповідач використовує спірну квартиру за призначенням (проживає в ній), правила співжиття не порушує, будь-які заходи попередження чи громадського впливу до нього не застосовувались, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем чинення йому перешкод у користуванні житлом та систематичного порушення правил співжиття, яке б зумовлювало неможливість спільного проживання в одній квартирі, що свідчить про безпідставність даного позову і зумовлює необхідність відмови у його задоволенні.

Outcome: dismissed