Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У травні 2021 року до суду надійшов позов ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за кредитним договором № 004-22035-300513 від 30.05.2013 року, у якому позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14115,99 грн та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначено, що 30.05.2013 року [PERSON] уклала з ПАТ «Дельта Банк» кредитний договір № 004-22035-300513, згідно якого отримала кредит на принципах поворотності, платності, строковості в сумі 7077,30 грн, з кінцевим терміном погашення до 29.05.2016 року. Відповідач не виконала свій обов`язок щодо своєчасного повернення кредиту у визначені строки, а тому у неї виникла заборгованість. 27.04.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу № 409/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до умов якого Банк відступив на користь Товариства своє право вимоги заборгованості за кредитним договором, в тому числі і до [PERSON] , яка за станом на 14.05.2021 року становить 14115,99 грн, і складається із: 6419,90 грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 5869,53 грн - прострочені відсотки за користування кредитом; 570,40 грн - 3 % річних; 1256,16 грн - інфляція. Посилаючись на те, що відповідачем були проігноровані неодноразові вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 14115,99 грн та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою від 04.06.2021 року відкрито провадження у справі, та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. У судове засідання 21.09.2021 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Представник позивача за довіреністю Кравчик І.П. при подачі позову до суду в позовній заяві позовні вимоги підтримав повністю, справу просив розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] також подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги не визнала, справу просила розглянути за її відсутності, та одночасно надала суду ксерокопію паспорта громадянина України, виданого 02.09.2019 року, згідно з даними якого вона змінила прізвище та значиться як [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Встановлено, що 30.05.2013 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Дельта Банк» із заявою № 004-22035-300513 про надання споживчого кредиту у розмірі, зазначеному в п. 2.1 частини 2 цієї заяви. Згідно з п. 2.1 ч. 2. Умови Договору, сума кредиту складає 7077,30 грн; строк кредиту -- 36 місяців. Згідно з п. 2.4 ч.2 Умови Договору , розмір процентної ставки становить 5,00 % річних. Процентна ставка є фіксованою; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,25 % на місяць. Відповідно до п. 4 частини 5 заяви від 30.05.2013, [PERSON] зобов`язалась щомісяця не пізніше 30 числа кожного місяця погашати заборгованість шляхом зарахування грошових коштів в розмірі 372 грн, відповідно до графіку платежів, наведеному у додатку 1 до цієї пропозиції. Згідно з п. 5 частини 5 заяви, в разі порушення позичальником строків сплати платежів, банк має право з наступного календарного дня за передбаченим цією пропозицією днем сплати платежу, нарахувати і стягнути штрафні санкції в розмірі 10 % суми невиконаного зобов`язання але не менше та/або не більше 150,00 грн. Зазначена заява підписана відповідачем 30.05.2013 року. 27.04.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 409/К, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступив на користь ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» право вимоги заборгованості за кредитними договорами. З наявного у матеріалах справи витягу з реєстру передачі прав вимоги до вищевказаного договору факторингу № 409/К від 27.04.2018 року вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» відступив ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» право вимоги за кредитним договором від 30.05.2013 року № 004-22035-300513, загальна заборгованість [PERSON] на момент відступлення права вимоги становить 12289,43 грн, а саме: просторочена заборгованість по тілу кредиту -6419,90 грн та прострочені відсотки за користування кредитом - 5869,53 грн. З огляду на викладене, суд доходить висновку про виникнення договірних відносин між сторонами з приводу отримання відповідачем кредиту. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд також зазначає, що у своєму позові ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» вказало, що додаткових нарахувань штрафних санкцій, пені та іншого з моменту відступлення права вимог, новим кредитором не було здійснено. Всі нарахування пені та відсотків, були нараховані первинним кредитором ПАТ «Дельта Банк». Як свідчить витяг із Реєстру передачі прав вимоги до договору факторингу № 409/К від 27.04.2018 року, загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 30.05.2013 року № 004-22035-300513, становить 12289,43 грн, в тому числі 6419,90 грн простроченої заборгованості по тілу кредиту та 5869,53 грн прострочених відсотків за користування кредитом. Тобто на момент відступлення права вимоги ПАТ «Дельта Банк» на користь ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», банком була визначена сума заборгованості за кредитом в зазначеному розмірі, яка підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Позивач, звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості, просив стягнути окрім простроченої заборгованості за тілом кредиту, також заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що кредитним договором визначена процентна ставка за користування коштами в розмірі 5,00 % річних. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до змісту статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Отже позивач ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» правомірно набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від № 004-22035-300513 від 30.05.2013 року. У справі відсутні докази повернення відповідачем коштів за даним договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кредитні кошти у добровільному порядку первинному кредитору ПАТ «Дельта Банк» не повернуті, позивач ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна», як новий кредитор, який отримав право вимоги до відповідача за договором про відступлення прав вимоги, має право вимагати виконання боржником обов`язку з погашення заборгованості за кредитним договором, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, та незважаючи на невизнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 12289,43 грн, з яких: 6419,90 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 5869,53 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими 3 % річних та інфляційних втрат, суд виходить з такого. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач ТзОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» крім визначених первинним кредитором ПАТ «Дельта Банк» сум заборгованості відповідача за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути нараховані 3 % річних у розмірі 570,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 1256,16 грн. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З аналізу норм Цивільного кодексу України вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно розрахунку наведеного в позовній заяві загальної суми боргу , позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за вищевказаним кредитним договором в розмірі 570,40 грн - 3 % річних та 1256,16 грн - інфляційні. Разом з тим, суд не може здійснити відповідний перерахунок або перевірку вказаних сум, оскільки позивачем на надано відповідних статистичних даних і не складено розгорнутий розрахунок даних сум. Окрім того позивачем не зазначено належних та допустимих доказів початку та закінчення періоду нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, а з зазначеного позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлені до стягнення суми, що позбавляє суд можливості з`ясувати, що такий розрахунок проведений правильно та сумнівів у своїй достовірності не викликає. Доказів нарахування первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк» на суму заборгованості 3 % річних та інфляційних втрат позивачем також не надано. Ризик наслідків ненадання доказів процесуальний закон покладає на позивача. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають, відтак суд відмовляє у їх стягненні. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 14115,99 грн, а задоволено на суму 12289,43 грн, тобто на 87,06 % (12289,43х100:14115,99). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1976,26 грн судового збору (2270,00х87,06%).

Outcome: partial