Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

У червні 2018 р. позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в твердій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 17.09.1999 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва (актовий запис № 936). 22.05.2018 р. шлюб було розірвано. Оскільки позивачка отримує пенсійне забезпечення за інвалідністю, матеріальне становище є нужденним і потребує матеріальної допомоги, а колишній чоловік матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою від 19.06.2018 року у даній справі було відкрите спрощене провадження та призначено справу до розгляду без виклику сторін. Станом на час ухвалення рішення закінчились строки для подання відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.09.1999 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва (актовий запис № 936) (а.с.5). 22.05.2018 р. шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві (а.с. 6). Згідно довідки Київського міського психоневрологічного диспансеру № 4 ДОЗ № 2101 від 06.06.2018 р. [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного нервово-психічного захворювання є інвалідом ІІ групи довічно (а.с. 7) та є нетрудоспособною (а.с. 8). Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв'язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно доЦивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Зважаючи на те, що позивач перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного нервово-психічного захворювання та є інвалідом ІІ групи довічно, отримує пенсійне забезпечення за інвалідністю та потребує матеріальної допомоги, а колишній чоловік матеріальної допомоги не надає, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, яка підлягає індексації. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved