Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У травня 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 03.10.2014 року був укладений договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв`язку з чим [PERSON] станом на 23.04.2019 року має заборгованість 12608,62 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 4232,78 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1648,13 грн.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання в розмірі 4551,11 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 1100,00 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 576,60 грн. (процента складова). Тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 12608,62 грн.; судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо позовних вимог заперечувала. Надала суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що 03.10.2014 нею відкрита картку у відділенні ПриватБанку року для постійного користування у в`язку з виїздом за кордон на навчання. Карткою вона користувалася рідко, і здійснила свою останню операцію 08.01.2016. Дані для входа у систему ПриватБанку завжди знаходилися при ній, разом з карткою і телефонним номером. Зранку по дорозі на роботу 1 квітня 2018 року вона, знаходячись на території Польщі, отримала на електронну пошту лист, в якому було доведено її до відомості, що вона активувала обліковий запис і подала заявку на кредит у двох фінансових організаціях Maniveo і SosCredit. Перевіривши у своїй пошті інші папки, в папці Спам було знайдено листи від Приват Банку, в яких її інформували, що була спроба змінити кредитний ліміт на її картці декілька разів. А також листи з підтвердженням про взяття швидкої позички на 2000 грн. - 2 рази. Зателефонувавши до ПриватБанку їй було повідомлено, що з її картки на рахунок третьої особи було переведено 3901 грн. за рахунок кредитного ліміту - 2 рази. А також 3 081 грн. за рахунок швидкої позички - 2 рази. Такі операції можна було зробити виключно через доступ системи Приват24. Після дзвінка безпосередньо до ПриватБанку, їй було повідомлено, що такі операції можна зробити виключно через внутрішню систему Приват24. Згодом зв`язавшись з нею, служба безпеки ПриватБанку повідомила ім`я особи, яка ймовірно скоїла злочин і на рахунок якої була переведена сума. Під час здійснення цих операцій вона знаходилася в іншій країні, так як вже 6 років проживає у Польщі, працюю та маю там сім`ю. Вона безпосередньо не користувалася системою Приват вже декілька років, так як- саме Польща є її постійним місцем проживання. Усі дані, які були використані для проведення шахрайських операцій були зосереджені тільки в системі ПриватБанку. Так як використані були усі її персональні дані: дані паспорту, прописка, ідентифікаційний код, старий номер телефону,(який був неактивний і перевипущений оператором стільниковою зв`язку Лайф) електронна пошта і всі паролі для входу в систему Приват. Нею було виявлено більше ніж 40 фінансових установах, серед яких було 3, де її персональні дані були використані для спроби оформлення готівкової позички. Перша з них [INFO] року - на сайті creditkasa.com.ua була перша спроба на суму 1500 грн. Друга і третя спроби були зроблені 01.03.2018 року через сервіси Maniveo (moneyveo.ua) і SosCredit (soscredit.ua) на суму по 3000 грн. відповідно. Вона заявляє, що ніколи не передавала свої персональні дані для входу в Приват24 третім особам, дані своєї карти або іншу важливу фінансову інформацію. Також, вона заявляє, що весь пакет моїх документів, разом з фінансовим номером знаходився тільки в системі Приват24. Повернувшись додому до України вона подала заяву про скоєння злочину відносно неї до Поліції та Кіберполіціїї. 29.11.2018 така заява була прийнята до Кіберполіції під номером 4938, а також до Районного відділу внутрішніх справ МВС України під номером 58369. Таким чином, вона не порушувала Умов та правил надання банківських послуг, жодній особі не повідомляла свої дані до входу до системи Приват24, свій пін-код до картки та СУУ-код, свої персональні дані, та не передавала свій особистий фінансовий номер на користування іншим особам. Грошові кошти безпідставно списані з її рахунку. Представник позивача надав суду відповідь за відзив в якому зазначив, що відповідач не заявляв про втрату картки, грошові кошти знімалися за допомогою банкомату відповідно особа (або ж сам відповідач), яка знімала кошти мала в наявності платіжну карту і знала [PERSON] -код властивий даній карті. Вказав, що у зв`язку з відсутністю доказів звернення відповідача в банк із заявою про внесення карти в стоп-лист платіжних систем, а також будь-яких звернень відповідача про втрату карти, заперечення відповідача не можуть прийматися судом до уваги поскільки являються необґрунтованими. Представник позивача у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просив розглянути справу в заочному порядку. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України). Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту ч. 1 ст.76 ЦПК\~України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 03.10.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір, який відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання та складається з Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та самих Правил та Умов. Відповідно до заяви №б/н від 03.10.2014 року [PERSON] був наданий кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.10.2014 року вбачається, що кредитна картка оформлена на [PERSON] почала діяти від 03 жовтня 2014 року. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, після отримання\~\~ Банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, Банк проводе перевірку наданих документів та приймає рішення\~\~ про можливість\~\~ встановлення кредитного\~\~ ліміту\~\~ на кредитну картку. Клієнт дає\~\~ свою згоду\~\~ на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, а клієнт надає право Банку у будь який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.\~\~ Відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання договору є прямою та безумовною\~\~згодою клієнта відносно прийняття будь якого\~\~ розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до розрахунку банку заборгованість за кредитним договором станом на 23.04.2019 року становила 12608,62 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 4232,78 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 1648,13 грн.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання в розмірі 4551,11 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі 1100,00 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 576,60 грн. (процента складова). В якості доказу на обґрунтування заперечень проти позову відповідачкою надано копії заяв про вчинення злочину до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 29.11.2018 року та до Департаменту кіберполіції НП України від 29.11.2018 року. З листа заступника начальника Департаменту кіберполіції НП України №В-4938/38/04-18 від 05.12.2018 року вбачається, що заяву [PERSON] про вчинення злочину передано до Київського управління кіберполіції ДКП НПУ для проведення перевірки та вразі встановлення ознак вчинення протиправних дій посадовими особами, які містять ознаки кримінального правопорушення, направити матеріали перевірки до слідчого підрозділу для внесення відомостей до ЄРДР. Отже, судом встановлено факт вчинення щодо [PERSON] шахрайських дій зі сторони третіх осіб. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з пункту 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунку неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 р. у справі №15- рп/2011 роз`яснив, що положення пунктів 22, 23 ст. І, ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Також, порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, передбачений Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року №705, в розділі 6 якого викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками. Так, пунктом 3 розділу VI вказаного Положення передбачено, що банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використання електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжної операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів. Зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснення операції з використання електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. В той же час, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент, після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу ( п. 7). Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки, негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання [PERSON] або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції ( п.9). Згідно з умовами договору клієнт зобов`язаний не допускати використання карток будь-якими іншими особами, зберігати у таємниці ПІН-коди, паролі та іншу інформацію, розголошення якої може призвести до фінансових втрат клієнта та банку, у разі втрати картки негайно повідомляти про це контакт-центр банку, не ініціювати проведення операцій із застосуванням карток у разі, якщо це може призвести до порушення недотримання вимог чинного законодавства України. Доказів, які б вказували, що кошти були зняті самою відповідачкою, матеріали справи не містять та не були надані позивачем при розгляді справи у суді. Також відсутні докази про те, що відповідачка втрачала свою кредитну картку, надавала її для користування іншим особам або повідомляв комусь ПІН-код, або кодове слово. Ці обставини відповідачка заперечує. За змістом правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню [PERSON] -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Згідно з ч. 2\~ст. 614 ЦК України\~відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Проте, в порушення процесуальних норм, позивачем не доведено того факту, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, Банком не надано доказів про відповідні наведеним нормативним актам дії банківської установи в такій ситуації, зокрема, негайно зупинити здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Натомість, відповідач після виявлення факту здійснення несанкціонованого списання грошових коштів з його карткового рахунку невстановленими особами негайно повідомив банк шляхом подачі письмової заяви про ці обставини, а також звернувся до поліції. Оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин та позивача про цей факт, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки. Враховуючи, що позивачем, відповідно до вимог ст.ст.\~77,78 ЦПК України, суду не надано належних та допустимих доказів передачі або втрати відповідачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, і недоведеністю вини відповідача в неналежному використанні банківських платіжних карток, суд вважає, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому при вирішенні спору суд приймає до уваги як правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, так і правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц.

Outcome: dismissed