Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просять суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що йому [PERSON], на праві приватної власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Зазначене житлове приміщення належить йому на підставі договору дарування квартири від 20 травня 2004 року, укладеного між [PERSON], яка діяла за дорученням, від імені [PERSON], як дарувателем, та позивачем, [PERSON], як обдарованим. Посвідчено договір приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 219. В цей же день 20 травня 2004 року, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на ім'я позивача в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу 128, номер запису 21530. 28 травня 2004 року він був зареєстрований в квартирі, однак майже одразу після реєстрації в житловому приміщенні вимушений був терміново виїхати за межі України - у Російську Федерацію, де перебував понад десять років. Після його повернення у м. Дніпродзержинськ, він прийшов до себе додому - у належне йому житлове приміщення [ADDRESS], але, потрапити до нього не зміг, оскільки на вхідних дверях були змінені замки. Від сусідів він дізнався, що в квартирі проживає невідома йому особа начебто, придбали квартиру кілька років тому. Позивач одразу звернувся у Реєстраційну службу Дніпродзержинського МУЮ для підтвердження належності права власності саме йому, [PERSON]. Після перевірки даних, працівниками реєстраційної служби йому роз'яснили, що, право власності на квартиру [ADDRESS] по теперішній час належить позивачу, але у зв'язку зі змінами у законодавстві, йому необхідно перереєструвати право власності на житлове приміщення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, 09 квітня 2015 року право власності на квартиру [ADDRESS] було перереєстровано на його ім'я Реєстраційною службою Дніпродзержинського МУЮ, про що позивач отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Після остаточного переоформлення права власності на своє ім'я, він знову прийшов у належну йому квартиру, і намагався поговорити з відповідачкою, яка незаконно зайняла належне позивачу житлове приміщення і безпідставно проживає у ньому, але вона не захотіла з ним розмовляти і щось пояснювати стосовно свого знаходження у зазначеній квартирі, у зв'язку з чим позивач вимушений був звернутись до Заводського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою про прийняття заходів до невідомої йому особи, яка безпідставно проживає в його квартирі. 27 квітня 2015 року дільничним інспектором міліції Заводського РВ ДМУ було зроблено висновок про закінчення перевірки, оскільки факту кримінального правопорушення в діях невстановленої особи на ім'я [PERSON] не встановлено, і роз'яснено, що між ними склались цивільно-правові відносини, які можуть бути вирішені в суді в особистому порядку. Як зазначав позивач, він неодноразово звертався до відповідачки з вимогами звільнити належне йому житлове приміщення, виселившись із квартири, однак вона байдуже відноситься до вимог позивача, вважаючи себе повноправним власником квартири, тому позивач вимушений захищати свої майнові права звертаючись з даним позовом до суду. Проживання відповідачки у квартирі, яка розташована [ADDRESS], обмежує права власника позивача у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном, він вимушений винаймати для себе житло, в той час, як [PERSON] безпідставно проживає у належній йому на праві приватної власності квартирі, і будь-яким іншим способом, окрім звернення до суду, позивач не може вирішити питання її виселення. Позивач до судового розгляду справи звернувся з письмовою заявою, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд розглянути справу у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того у газеті «Вісті Придніпровя» № 84 (1679) від 22.10.2015р. було надруковане оголошення про час місце та дату розгляду справи, і тому в силу ст.77 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Договіра дарування квартири серії НАН № 184514, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], 20 травня 2004 року [PERSON] від Імені [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 36147293 серії ЕЕС № 682351 від 09.04.2015 року, виданого Реєстраційною службою Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області вбачається, що власником квартири [ADDRESS], на підставі дублікату договору дарування серії НАН № 184514 від 07.04.2015 року, є [PERSON]. Згідно Довідки № 000728939 про склад сімї від 08.06.2015 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідачки з вимогами звільнити належне йому житлове приміщення, виселившись із квартири, однак вона байдуже відноситься до вимог позивача, вважаючи себе повноправним власником квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як зазначено у п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: «Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача…». Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд вважає, що та обставина, що відповідачка мешкає у спірній квартирі порушує законні права позивача, таким чином позовні вимоги позивача щодо захисту його права власності та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням підлягає задоволенню шляхом виселення відповідачки за зазначеною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved