Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточненим у подальшому, посилаючись на те, що у вересні 2012 року вона та [PERSON] , як власник товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Здоров`я» (надалі - ТОВ СП «Здоров`я»), вели переговори стосовно придбання цього підприємства, участь у яких брала [PERSON] . Сторони домовились про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу і за вимогою [PERSON] 30 жовтня 2012 року вона передала [PERSON] частину грошей у сумі 50 тис. євро для передачі [PERSON] , як завдаток у рахунок належних платежів за придбання підприємства, що підтверджується складеною нею розпискою. Після отримання [PERSON] зазначених коштів договір купівлі-продажу він не уклав і запропонував прийняти майно, що належало ТОВ СП «Здоров`я», в управління строком на три місяці, про що 19 листопада 2012 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір. Після спливу тримісячного строку відповідач не вирішив питання щодо продажу майна, договір купівлі-продажу укладено не було і сплачені кошти у сумі 50 тис. євро відповідач не повернув. З урахуванням зазначеного [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь отримані відповідачем кошти у сумі 50 тис. євро, що за курсом Національного банку України станом на 14 лютого 2017 року складає 1 443 000 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року, позов [PERSON] задоволено. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 50 тис. євро, що за курсом Національного банку України станом на 14 лютого 2017 року складає 1 443 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (том 1, а.с. 205-210; том 2, а.с. 123-126). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року частково задоволено касаційну скаргу [PERSON] , подану його представником [PERSON] . Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (том 2, а.с. 192-194). 03 січня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва на новий розгляд надійшла позовна заява після скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2018 року матеріали справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення коштів прийнято до провадження судді Кондратенко О.О., розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (том 2, а.с. 199-200). Ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 19.03.2018 - 22.03.2018, вирішено питання про відвід судді Кондратенко О.О. (том 3, а.с. 89-97). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2018 року задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів. Витребувано в Міському відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (Закарпатська область м. Ужгород, пл. Поштова, 3, каб.121) належним чином завірену копію статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Здоров`я», який діяв в період часу 2012 року та знаходиться у реєстраційній справі Товариства з обмеженою відповідальністю Сєвєродонецьке підприємство «Здоров`я» (код ЄДРПОУ 21779453, місцезнаходження: 21779 Закарпатська область м. Ужгород, вул. Гагаріна, 47 ). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (том 4, а.с. 53-54). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, замінено неналежного позивача [PERSON] на [PERSON] та відмовлено у задоволенні клопотання щодо залучення [PERSON] в якості третьої особи (том 4, а.с. 183-184). На підставі розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 01-08-992 від 12 жовтня 2020 року, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Саадулаєва А.І. Правова позиція позивача обґрунтована тим, що 30.10.2012 [PERSON] отримала від [PERSON] 50000 євро для передачі [PERSON] в якості «застави (завдатку)» наступного придбання ТОВ «СП «Здоров`я», про що свідчить власноруч написана нею розписка. Згідно заяви про уточнення позовних вимог (том 1 а.с. 60-62) позивач зазначає, що у вересні 2012 між [PERSON] та відповідачем велися переговори стосовно придбання ТОВ «Сєвєродонецьке підприємство «Здоров'я», власником якого був [PERSON] . Учасником переговорів була [PERSON] . Сторони в усній формі домовились, що до укладення договору купівлі-продажу, [PERSON] передасть частину грошей. Зазначає, що передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 50000 євро в якості авансу. В подальшому договір купівлі-продажу не було укладено з вини [PERSON] , а тому просить стягнути з нього сплачену суму авансу. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував повністю. Зазначав, що договір купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі ТОВ «СП «Здоров`я») повинен укладатися у письмовій формі, оскільки не є дрібним побутовим правочином, подібний договір між ним та [PERSON] не укладався, попередній договір купівлі-продажу також не укладався, кошти за ним не сплачувалися. Також наполягав на тому, що [PERSON] , приймаючи від [PERSON] грошові кошти, діяла на власний розсуд та від свого імені, він її на це не уповноважував, довіреності на право діяти від його імені не видавав, [PERSON] не була його представником, а тому він не може бути відповідачем у даних правовідносинах. У судові засідання 11 грудня 2020 року та 15 лютого 2021 року позивач та представник позивача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представником позивача на адресу суду була надана заява в якій він просив суд розглядати справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання 15 лютого 2021 року з`явився представник відповідача, який заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених вище, просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що згідно з розпискою від 30 жовтня 2012 року [PERSON] передала [PERSON] 50000 євро. Отримуючи грошові кошти, [PERSON] зазначила, що вони є «заставою (завдатком)» наступного придбання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сєвєродонецьке підприємство «Здоров'я». Скасовуючи рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив, що суди попередніх інстанцій, у порушення ст. ст. 212-215, 315 ЦПК України (в редакції станом на грудень 2017 року), не визначились належним чином з характером спірних правовідносин і не з`ясували у достатній мірі, які саме правовідносини виникли між сторонами. Суди попередніх інстанцій не перевірили наявності у [PERSON] повноважень на представництво інтересів [PERSON] , не з`ясували обставин щодо наділення [PERSON] правом приймати грошові кошти від імені [PERSON] , що може вплинути на суб`єктний склад учасників процесу у даній справі. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив: «Зробивши висновок про відхилення заперечень відповідача щодо відсутності у [PERSON] повноважень, апеляційний суд на відповідні докази не послався. Суд апеляційної інстанції зробивши висновок про недоведення укладення сторонами договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, який би відповідав за формою і змістом закону, не встановив, у якій саме формі має бути укладений договір і яким має бути його зміст. Встановлення таких обставин може вплинути на правову природу суми, що передана за розпискою, і на наслідки відповідних дій (чи бездіяльності) сторін. Крім того, суди не перевірили положення статуту ТОВ «СП «Здоров`я», що регулюють відчуження корпоративних прав іншим особам». На виконання зазначеного, Шевченківським районним судом міста Києва було досліджено статут ТОВ «СП «Здоров`я», який діяв в період часу 2012 року. Встановлено, що на час отримання [PERSON] єдиним учасником (власником) корпоративних прав даного підприємства був [PERSON] . З огляду на відсутність співвласників корпоративних прав, суд дійшов висновку, що відповідач мав право відчужити свою частку у статутному капіталі ТОВ «СП «Здоров`я» будь-якій особі, зокрема, [PERSON] . Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України (в редакції на 30.10.2012) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Згідно абз. 4 ч. 3 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції станом на 30.11.2012) у разі внесення змін до установчих документів, які пов`язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім документів, які передбачені частиною першою цієї статті, додатково подається примірник оригіналу (ксерокопія, нотаріально засвідчена копія) одного із таких документів: заяви, договору, іншого документа про перехід чи передачу частки учасника у статутному капіталі товариства. При цьому згідно ч. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Таким чином, договір купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «СП Здоров`я» мав бути укладений у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням і завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав. Однак, з огляду на те, що сторонами не було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав у письмовій формі, отримані кошти не можуть вважатися завдатком. При цьому суд доходить до висновку, що вказані кошти не можуть вважатися і авансом з огляду на наступне. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Як встановлено судом, єдиним учасником (власником) ТОВ «СП «Здоров`я» був [PERSON] . З огляду на це, лише він особисто або через представника міг відчужити свої корпоративні права, а тому і платіж у якості авансу покупець ( [PERSON] ) могла здійснити лише йому. При цьому згідно наданої до суду розписки грошові кошти [PERSON] передала [PERSON] . Згідно ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. За умовами ч. 1 ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. На виконання вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, судом досліджено витяг з реєстру довіреностей, виданих [PERSON] № 38774684 від 14.03.2019, з якого вбачається, що довіреностей на ім`я [PERSON] з правом діяти від його імені, продати корпоративні права ТОВ «СП «Здоров`я» та приймати від його імені грошові кошти відповідач [PERSON] не видавав. Доказів зворотного позивачем не надано. За умовами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає, що [PERSON] , приймаючи грошові кошти від [PERSON] , діяла від свого імені та не була уповноважена на це [PERSON] , а тому грошові кошти в розмірі 50000 євро були отримані нею не в якості авансу, а без достатньої правової підстави. При цьому, оскільки кошти були отримані [PERSON] не в якості представника [PERSON] , суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається, викладених у позовній заяві, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed