Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У червні 2014 року до Малиновського районного суду міста [PERSON] звернулися з позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], діюча у власних інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням та вселення. Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що двокімнатна квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду, особовий рахунок відкрито на відповідачку [PERSON]. [PERSON] є дружиною сина відповідачки, який помер у березні 2013 року, [PERSON] онук відповідачки, [PERSON], що діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] є дружиною позивача [PERSON] [PERSON]. Позивачі вказують, що всі проживали у спірній квартирі до 03 червня 2014 року, доки відповідачка в один з днів не впустила їх до квартири, де позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у встановленому законом порядку. Згодом відповідачка змінила замки у квартирі, фактично вигнавши їх на вулицю з маленькою дитиною, пояснювати свою поведінку та змінити відношення до них не бажає, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду. 29.10.2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Зустрічний позов мотивований тим, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі за місцем реєстрації понад шести місяців без поважних причин, плату за користування житловим приміщенням та комунальними послугами не вносять, інших витрат по утриманню квартир не несуть, а тому за правилами ст.ст. 71, 72 ЖК України мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити, зустрічний позов не визнала та пояснила суду, що вселилася до спірної квартири як дружина сина відповідачки ще у 1982 році. У 1982 році в них з чоловіком народився син [PERSON]. З 1988 року вона зареєстрована в цій квартирі. У зазначеній квартирі разом з ними також проживали [PERSON] дочка [PERSON], [PERSON] онука відповідачки. Після одруження сина, за згодою всіх повнолітніх членів сімї до квартири заселилася дружина сина [PERSON], [PERSON], у яких у 2005 році народилася дочка [PERSON], яка разом з батьками проживала квартирі. Позивачка пояснила, що у звязку зі складними житловими умовами, а також через те, що квартира була двокімнатною, періодично кожний з сімї, в тому числі і сама [PERSON], проживали у розташованих на першому та другому поверхах нежитлових приміщеннях, які мали б використовуватися мешканцями їхнього будинку як комори. Позивачка розповіла суду, що виключно [PERSON] вирішувала, хто і коли буде жити в коморі, а хто в квартирі та на який період часу. Кожний з членів сімї періодично проживаючи в коморах, разом з цим не переставав користуватися і квартирою, куди ходили щоб помитися, приготувати їжу. Все змінилося після смерті її чоловіка, сина відповідачки [PERSON], померлого у березні 2013 року. [PERSON] почала провокувати сварки з приводу їхнього проживання в квартирі, а 03 червня 2014 року взагалі не впустила їх до квартири, виставила на загальний коридор їх речі, майно, холодильник, а згодом змінила замки у квартирі, фактично виселивши їх з житла разом з дитиною. Вона сама вимушена проживати у одній із комор, яка знаходиться на першому поверху цього ж будинку, хоча фактично це проживання зводиться до ночовки там, тому що неможливо помитися, приготувати їжу. Син з дружиною та дитиною вимушені знімати житло, бо мешкати у нежилому приміщенні, без можливості користування нормальною квартирою неможливо. Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, так як іншого житла не має. Позивач [PERSON] свій позов підтримав, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити, вказуючи що народився у спірній квартирі. Коли був живий його батько, вся велика родина мешкала у двокімнатній квартирі, тому періодично кожний з них ночував у нежитлових приміщеннях коморах, одна з яких розташована поруч з квартирою на другому поверху, а інша на першому поверсі. У нежитлових приміщеннях періодично і його мати з батьком, і він з дружиною та маленькою дочкою, і його бабуся [PERSON]. В цих приміщеннях можна було тільки ночувати, готувати їжу, митися всі ходили до квартири. Після смерті батька бабуся вирішила вигнати їх з квартири, тому змінила замки, виставила всі речі на загальний коридор, вирішувати питання мирним шляхом відмовляється, тому виник позов до суду. Ніхто з їхньої сімї добровільно спірну квартиру не залишав, їх вигнали, проживати з маленькою дитиною у коморах без світла, води, каналізації, можливості приготувати їжу неможливо, тому він з дружиною та маленькою дитиною вимушений знімати житло. Мати [PERSON] по теперішній час живе в одній з комор, тому що не має куди дітися, а знімати житло їй не дозволяє фінансове становище. Позивачка за основним позовом [PERSON], предявивши вимоги від власного імені та від імені і в інтересах малолітньої [PERSON], заявлений позов підтримала, просила суд ухвалити рішення яким визнати за нею та її малолітньою дитиною право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], вселивши їх у вказану квартиру. [PERSON] показала, що після одруження зі [PERSON] одразу за згодою всіх членів сімї заселилася до квартири, у 2005 році народилася дитина і вони продовжували проживати у квартирі. Оскільки кількість мешканців квартири була великою, періодично хтось з них також користувався і коморами, розташованими по обох поверхах будинку. В цих коморах проживали і вони з чоловіком та дитиною, і батьки чоловіка і сама бабуся [PERSON], яка сама вирішувала хто, та де буде жити. Разом з тим, ті хто проживав у коморах не переставали користуватися і самою квартирою, що знаходилася поруч, у квартирі зберігалися особисті речі, майно, холодильник, митися та готувати їжу ходили до квартири. Спочатку бабуся обіцяла дати згоду на реєстрацію її та дитини у квартирі, а потім відмовилася. [PERSON] також розповіла, що їх вигнали з квартири у червні 2014 року, виставивши особисті речі на вулицю. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] не визнала, зазначивши, що вказані особи не проживають на спірній житловій площі без поважних причин понад 6 місяців до дня предявлення позову, в звязку з чим втратили право користування цим житловим приміщенням, що є безумовною підставою для відмови в задоволені їхнього позову про вселення. Предявлений нею позов до відповідачів просила задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважала обґрунтованими вимоги [PERSON] пояснивши, що [PERSON] та [PERSON] дуже давно не проживають в [INFO]. Третя особа [PERSON] в судові засідання не зявлялася, про час та місце яких повідомлялася належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судові засідання не зявився, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] про вселення обґрунтований та підлягає задоволенню, позов [PERSON], діючої від власного імені та від імені та в інтересах малолітньої [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі розпорядження № 1858 від 18 лютого 2002 року , згідно з рішенням виконкому Малиновської районної Ради народних депутатів № 703 від 03 вересня 1993 року на імя [PERSON] відкрито особовий рахунок на займану нею житлову площу, що складається з двох кімнат площею 26, 0 кв.м., в квартирі [ADDRESS] станом сім ї на сім осіб: вона, син [PERSON], невістка [PERSON], онук [PERSON], дочка [PERSON], зять [PERSON], онука [PERSON]. Як вбачається з довідки витягу з дворової книги про стан сімї та прописку № 964 від 26.06.2014 року виданої [PERSON], у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровано шість осіб: [PERSON] основний квартиронаймач; [PERSON] дочка; [PERSON] зять; [PERSON] онука; [PERSON] онук; [PERSON] невістка. В ході судового розгляду зясовано, що [PERSON] у даній квартирі понад пятнадцяти років не проживає, його реєстрація існує формально. У спірній квартирі до часу смерті (до березня 2013 року) був зареєстрований та проживав син [PERSON] [PERSON]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] пояснили у засіданні, що у звязку зі складними житловими умовами, а також через те, що у маленькій двокімнатній квартирі фактично проживало чотири сімї, кожній з членів сімї, а саме [PERSON] з чоловіком, [PERSON] з сімєю, сама [PERSON] періодично проживали у поряд розташованих з квартирою нежитлових приміщеннях коморах, які по мірі можливості були обладнанні під жилі. Разом з тим, ті мешканці квартири, які тимчасово займали комори не позбавлялися можливості користуватися і приміщеннями самої квартир, де готували їжу, прали одяг, вирішували інші побутові питання. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти цих обставин не заперечувала. Сторонами не заперечувалося, що після смерті [PERSON] між ними [PERSON] виник конфлікт з приводу користування спірним житлом. Судом встановлено, 03 червня 2014 року до дільничного інспектора міліції Малиновського РВ ОМУ ГМВС України в Одеській області звернулася [PERSON] з заявою про перешкоджання в користуванні житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Ці обставини підтверджуються талоном повідомленням № 001043 реєстраційний номер 14598 Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Як вбачається з заяви [PERSON] на адресу начальника Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, зареєстрованої у відділенні міліції 16.06.2014 року, позивачка просить допомоги у ситуації, що склалася між нею та матірю її покійного чоловіка [PERSON] У заяві до міліції [PERSON] зазначає, що з 03.06.2014 року, ні вона, ні її син [PERSON], ні її онука [PERSON] не в змозі потрапити у квартиру де зареєстровані та проживали багато років, тому що [PERSON] вирішила, що вони не мають права на користування житлом, обвинувачуючи їх у смерті сина, викинула їхні речі та майно на сходовий майданчик будинку, відключивши від електромереж підсобні приміщення, де вони мешкали тимчасово. В цей же день 16.06.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися з даним позовом до суду. Вищенаведені документи дають суду підстави прийти до висновку, що після смерті [PERSON] між сторонами виник конфлікт з приводу користування спірним житлом. Вказані обставин стороною відповідачки [PERSON] не спростовувалися. Не погоджуючись з позовом [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, який зареєстрований в суді 29 жовтня 2014 року, вказуючи що [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі більше ніж шість місяців. Разом з тим ні з позовної заяви [PERSON], ні з пояснень самої [PERSON] в судових засіданнях не вдалося зясувати з якого ж саме часу, з яких причин на її думку відповідачі залишили житло. Згідно ухвали суду про витребування доказів від 30.10.2014 року головним лікарем КУ «Центру Первинної медико-санітарної допомоги № 10» суду повідомлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають за адресою: [ADDRESS] знаходилися по територіальній обслуговуванні в КУ «ЦПМСД № 16» до 30.06.2014 року. Амбулаторна карта ф. № 025/0 заведена на [PERSON] з 29.08.2002 року. З 01.08.2012 року по 09.08.2012 року [PERSON] знаходився на лікарняному листку. Діагноз: інфікована рана лівої гомілки. За період 10.07.2013 року по теперішній час [PERSON] за медичною допомогою не звертався. Амбулаторна карта ф. № 025/0 заведена на [PERSON] з 16.07.2007 року. В якості доказів, що мають обґрунтовувати позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, суду надані три акти обстеження житлових умов датовані різними датами від 14.11.2013 року, від 10.06.2013 року, від 23.06.2014 року. В актах вказується, що [PERSON] проживає в [INFO] разом з [PERSON] донькою, [PERSON] зятем, [PERSON] онукою. В акті зазначено, що її невістка та онук, [PERSON] та [PERSON] проживають у підсобному приміщенні окремо від основного квартиронаймача з 1988 року. Акти від різних дат, мають однаковий зміст та підписані одними особами. Суд критично оцінює вказані акти, та не приймає їх як докази не проживання [PERSON] та [PERSON] за спірною адресою без поважних причин, тому що мешканець квартири № 2 вказаного будинку [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка фактично підтвердив неправдивість інформації зазначеної в даному акті, пояснивши суду, що проживає в [INFO] біля двох років і не може знати, що [PERSON] та [PERSON] з 1988 року постійно проживають у підсобному приміщенні окремо від квартири де зареєстровані. Крім того свідок [PERSON] фактично підтвердив, що на протязі останніх років, коли він заселився до будинку, бачив як у підсобних приміщеннях на першому та другому поверху проживала сімя [PERSON] [PERSON] з дружиною та маленькою дитиною, його мати [PERSON], про стосунки які існують між сторонами по справі нічого не пояснив. Крім того до суду надійшла заява мешканця квартири № 6 [PERSON], прізвище якого також зазначено в актах від 14.11.2013 року, від 10.06.2013 року, від 23.06.2014 року. В заяві до суду, завіреної належним чином, [PERSON] вказує, що надав свої данні [PERSON] проживаючій в квартирі № 9 за її проханням у звязку з розширенням житлової площі. Акт підписав один раз влітку, дати не памятає, [PERSON] та [PERSON] користувалися загальним житлом та проживали в квартирі № 9 до 01.06.2014 року. За клопотанням [PERSON] в судовому засіданні допитана свідок [PERSON], яка пояснила суду, що працювала разом з [PERSON], а про відносини між членами її сімї їй відомо зі слів самої [PERSON] Свідок [PERSON] допитана судом за клопотанням [PERSON] показала суду, що на протязі багатьох років підтримує дружні стосунки з [PERSON], свідок проживає у приватному секторі поруч з будинком, де розташована квартира [PERSON], про все що відбувається в їхній сімї, їй відомо зі слів самої [PERSON] Крім того сідок пояснила, що коли приходила у гості до [PERSON], не бачила у квартирі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітню дитину. Суд не приймає ці пояснення як докази по справі, тому що вказані особи не проживають у спірному будинку, не є сусідами сторін, а їхні пояснення взагалі стосувалися характеристики взаємовідносин які виникли між сторонами по справі. З боку сторони позивачів за основним позовом допитані свідки [PERSON] та [PERSON] це сусіді які проживають у будинку, де мешкають сторони по справі. Вказані свідки пояснили, що знають про погіршення взаємовідносин між [PERSON] та [PERSON], які сталися після смерті чоловіка [PERSON] - [PERSON] Свідки бачили, як з квартири [ADDRESS] влітку 2014 року були виставлені речі [PERSON] та сімї [PERSON] За змістом ст.71 ч.ч.1, 2, ст. 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї (колишніх членів сімї) за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї (колишні члени сімї) були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у разі спору може бути продовжено судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку. Таким чином з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що [PERSON] всупереч ст. 60 ЦПК України належними та допустимими доказами не довела того, що [PERSON] та [PERSON] відсутні у спірному приміщенні понад встановлені строки без поважних причин, тому суд відмовляє і в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Оскільки встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відсутні у спірному приміщенні з поважних причин, відсутні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], тому суд приймає рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про вселення до квартири [ADDRESS]. Суд при прийняті рішення враховує, що несплата [PERSON] та [PERSON] комунальних платежів за спірне жиле приміщення не є підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями. У встановленому законом порядку, уразі понесення відповідних витрат, [PERSON] не позбавлена права ставити питання про стягнення з даних осіб їх частки витрат за надані комунальні послуги. Стосовно позовних вимог [PERSON] заявлених від власного імені та від імені та в інтересах малолітньої [PERSON], суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що після одруження [PERSON] зі [PERSON] подружжя проживало у [INFO] також періодично користуючись і підсобним приміщенням по-черзі з іншими мешканцями квартири, а саме з [PERSON], [PERSON], [PERSON] У 2005 році у них народилася дитина [PERSON], яка після народження проживала у спірній квартирі разом з батьками. Ці факти підтверджуються поясненнями самих [PERSON], [PERSON], [PERSON] так і поясненнями свідка [PERSON], яка будучи допитаної в залі суду пояснила, що працює дільничним лікарем педіатром у КУ «Дитяча міська поліклініка № 5», за дислокацією обслуговує будинок № 126 по вулиці Щорса в м. Одесі. За специфікою своєї роботи вона часто відвідує хворих дітей за місцем їхнього проживання. Дитина [PERSON] спостерігається в їхній поліклініці з народження, з 04.08.2005 року, на дитину заведена історія розвитку. Свідок [PERSON] пояснила, що добре памятає дівчинку, часто відвідувала її на дому, у квартирі, номеру якої не памятає, однак точно знає, що це була квартира, а не підсобне приміщення, тому що вона як лікар, перед оглядом дитини обовязково повинна помити руки. Останній раз вона відвідувала дівчинку за адресою вулиця Щорса, 126 - 14.06.2013 року. Пояснення свідка [PERSON] підтверджуються і листом підписаним головним лікарем КУ «Дитяча міська поліклініка № 5» , з якого вбачається, що дитина [PERSON], [INFO] спостерігається КУ «ДМП №5» з народження (з 04.08.2005 року) з адресою: [ADDRESS]. З січня 2012 року по теперішній час дитина зверталася з медичною допомогою амбулаторно до КУ «ДМП № 5» 29.10.2012 року, 02.11.2012 року, 07.11.2012 року, 18.06.2013 року, 22.06.2013 року, 14.01.2014 року. 14.06.2013 року дитина відвідана дільничним лікарем вдома. Історія розвитку дитина (форма № 112) заведена на дитину 04.08.2005 року. Відомості викладені у даному листі підтверджені оригіналом оглянутої в судовому засіданні історією розвитку дитини (форма № 112) копія якої, завірена належним чином, долучена до матеріалів справи. Згідно довідки № 312 від 07.11.2014 року виданої Одеською спеціалізованою школою № 54 І Ступеня з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської Ради Одеської області, розташованої за адресою: м. Одеса, вулиця генерала [PERSON], 58-а, [PERSON], [INFO] навчається в 4-Б класі. Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Статтею 6 вказаного Закону врегульовано реєстрацію місця проживання малолітньої особи. В ході судового розгляду представник позивачки [PERSON] заявила, що малолітня [PERSON] зареєстрована за спірною адресою за згодою своєї матері [PERSON] за місцем реєстрації батька [PERSON] Зазначені вище обставини дають суду підстави задовольнити позовні вимоги [PERSON] заявлені від імені та в інтересах [PERSON] про вселення малолітньої дитини за місцем її реєстрації, однак суд вважає що не має підстав для задоволення вимог про визнання за малолітньою [PERSON], права користування спірним житлом так як ці вимоги суд вважає зайво заявленими. В контексті ст. 65 ЖК України член сімї наймача житлового приміщення має право на вселення до займаного приміщення своєї дружини тільки за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним. Оскільки в ході судового розгляду було доведено що письмової згоди всіх членів сімї [PERSON], на вселення до спірної квартири дружини [PERSON] [PERSON] не було, у задоволенні позовних вимог [PERSON] заявлених від власного імені про визнання права користування житловим приміщенням та вселення до квартири [ADDRESS] слід відмовити.

Outcome: partial