Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказав що відповідно до угоди сторін припинив трудові відносини з відповідачем з 27.01.2016 року. Заборгованість по заробітній платі на загальну суму 69764,10 грн. йому в порядку розрахунку при звільнені виплачена не була. Відповідно до трудового законодавства відповідач повинен сплатити йому середній заробіток з листопада 2016 року по квітень 2017 року в сумі 43246,32 грн. Просив стягнути на його користь зазначену суму. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач відзив проти позову не надав. Дослідивши надані докази, суд встанови наступне. Відповідач звільнений з 28.01.2016 року наказом відповідача від 27.01.2016 року за угодою сторін. На користь позивача присуджені судовим наказом, який перебуває на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, заборгованість по заробітній платі, на суму 69764,10 грн. З урахуванням абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до довідки відповідача середньомісячний заробіток складає 7207,72 грн. Нормативна тривалість робочого часу для обрахунку середнього заробітку становила 22дні. Із п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 вбачається, що визначення загальної суми заробітку, у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку). Середньоденна заробітна плата становить 327,62 грн. (7207,72 грн./22 робочих дні) Відповідності до кількості робочих днів у пятиденному робочому тижні з двома вихідними - 179 у період з 01.11.2016 року по 20.07.2017 року, день ухвалення рішення судом, середній заробіток складає суму 58643,98 грн. (327,62 грн. х 179 днів) Правовою позицією Верховного Суду у справі № 6-259цс17 від 13.03.2017 р., якою керується суд, зазначено таке. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Разом з тим за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. Враховуючи розмір співмірність суми заробітної плати у заявлених вимогах, суд вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку до 30000 грн. З відповідача слід стягнути судовий збір за вимоги майнового та немайнового характеру в сумі 1280 грн.

Outcome: partial