Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

у травні 2017 року позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти відповідача з реєстрації. В обґрунтування позову послався на те, що 04 січня 2003 року її чоловікові [PERSON] та членам їх родини видано ордер № 12 на право заселення в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Членами родини [PERSON] на момент вселення були позивач [PERSON] та донька [PERSON] 16 грудня 2009 року позивач з відповідачем розірвали шлюб. Восени 2010 року відповідач забрав свої речі та виселився з квартири. З того часу відповідач у квартирі не проживає, місце його проживання невідоме. Відповідач до квартири не з`являється, за надані комунальні послуги не платить. Витрат на утримання квартири не несе, залишаючись зареєстрованим за адресою житлового приміщення, спілкування з позивачем не підтримує. Перешкод в користуванні ані позивач, ані інші члени сім`ї відповідачу не чинять. Квартира залишається в житловому фонді держави. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування означеною квартирою. Позивач надала суду заяву згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, у відповідності до якої просить проводити розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечив. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом ухвалено провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 04 січня 2003 року [PERSON] та членам його родини видано ордер № 12 на право заселення в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Членами родини [PERSON] на момент вселення були: дружина [PERSON] та донька [PERSON] 16 грудня 2009 року шлюб між сторонами розірвано. У відповідності до акту, складеного БУ № 2 Гвардійської КЕЧ району в січні 2017 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з осені 2013 року, заяв про продовження строку його тимчасової відсутності в квартирі не надходило. Означене також підтверджується і актом перевірки фактичного проживання, складеним депутатом Черкаської селищної ради округу № 9 [PERSON] 12 січня 2017 року в присутності мешканців будинку № 9 по вул. Лісній в смт. Черкаське, відповідно до якого з 2010 року відповідач в квартирі не мешкає. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає понад шість місяців, а лише зареєстрований в ній. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача у наданому в користування спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання - наявні підстави для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Водночас, не підлягають задоволенню вимоги позову в частині зняття з реєстрації відповідача за адресою місця проживання, як такі, що заявлені передчасно, оскільки механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів станом на день звернення з позовом встановлено Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» № 1077 від 22 листопада 2012 року. Зняття з реєстраційного обліку місця проживання здійснюється органами, уповноваженими державою на вчинення таких дій. Доказів відмови відповідних органів у знятті відповідача з реєстраційного обліку суду не надано, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивач сплатив при зверненні до суду судовий збір в розмірі 640,00 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial