Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

У травні 2021 року до Іллінецького районного суду Вінницької області звернулись заявники [PERSON] , [PERSON] із заявою, в якій вказали, що 28 квітня 2017 р. між ними було укладено шлюб, зареєстрований відділом записів актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополь, актовий запис № 297. Після укладення якого, дружина [PERSON] обрала прізвище чоловіка, однак обмін паспорта громадянки України не вчинила по причині тимчасової окупації території України, перебування в декретній відпустці по вагітності і пологах та відпустки по догляду за дитиною до трьох років. У вказаному шлюбі [INFO] в м. Севастополь Україна у них народилась донька [PERSON] про, що 15 січня 2019 року Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на підставі рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 грудня 2018 р. у цивільній справі № 131/1883/18 складено відповідний запис № 13 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01.02.2019 р. Заявники зазначають, що [INFO] в пологовому будинку м. Севастополь Україна у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] виданого 16 грудня 2020 р. відділом записів актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополь Управління ЗАГС м. Севастополь, актовий запис № 110209920000201128007. Однак, оскільки вказане свідоцтво не є документом, що підтверджує народження/походження дитини на території України, так як видане органом, який не є державним органом України, то отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, тому як факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, зразка встановленого законодавством України, який має бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження дитини. Встановлення факту народження дитини необхідно заявникам для державної реєстрації народження сина, отримання свідоцтва про його народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, який розташований на підконтрольній українській владі території, у зв`язку з вищевикладеним заявники змушені звернутися до суду із даною заявою. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 28 травня 2021 р. зазначена заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами окремого провадження. Заявники в судове засідання не з`явилися натомість їх представник - адвокат Сухомудь Ф.С. надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, заяву підтримав повністю та просив її задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Іллінецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бондар С.І. в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, при вирішення даної заяви покладається на розсуд суду. При цьому до суду даним представником були подані пояснення, у змісті яких остання звертає увагу суд на те, що матеріали справи містять документи, а саме свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.04.2017 р. та свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.12.2020 р., в яких прізвище матері дитини про встановлення факту народження якої на тимчасово окупованій території України у судовому порядку ставиться питання зазначено, як « [PERSON] » із наявності у останньої громадянства Російської Федерації. У зв`язку із зазначеним позиція представника заінтересованої особи полягає у тому, що дані розбіжності мають бути враховані судом при розгляді справи та винесенні за результатами даного розгляду судового рішення. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] [INFO] Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області документований паспортом громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 8-9). 03 жовтня 2005 р. [PERSON] [INFO] Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій області документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 6). 25 квітня 2006 р. Іллінецькою МДПІ [PERSON] був наданий ідентифікаційний номер [NUMBER] , що підтверджується карткою фізичною особи-платника податків від 25.04.2006 р. (а.с. 7). [INFO] [PERSON] [INFO] , персональний номер [NUMBER] отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] (а.с. 14-15). 28 квітня 2017 р. заявники уклали шлюб, який зареєстрований відділом записів актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополь, актовий запис № 297 (а.с. 10). [INFO] у заявників у м. Севастополь Україна народилась спільна дитина донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке видане 01 лютого 2019 р. Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [INFO] в пологовому будинку м. Севастополь Україна у заявників народилась спільна дитина син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , видане 16 грудня 2020 р. відділом записів актів громадянського стану Гагарінського району м. Севастополь Управління ЗАГС м. Севастополь, актовий запис № 110209920000201128007 (а.с. 11) та довідкою про народження № Р-03247 від 16.12.2020 р. (а.с. 13). Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги письмові позиції сторін, наведені у змісті поданих до суду заяв по суті, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, що вбачається з наступного. Згідно частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Положеннями частини 1 статті 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів, що закріплено частиною 2 статті 319 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до статті 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Змістом частини 4 даної статті передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я документами, що підтверджують факт народження, за відсутності документів закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до пункту 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно пункту 2 розділу ІІІ вищевказаних Правил підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно з частинами 1 та 2 даного Закону на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. На підставі частини 1 статті 17 даного Закону передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно із статтею 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважається незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Зміст частини 3 даної статті зазначає, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. У зв`язку з окупацією Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на території півострова та м. Севастополь контроль за видачею документів здійснюють органи Російської Федерації, діє юрисдикція іноземної держави та застосовуються її закони. У зв`язку із зазначеним документи про народження особи, видані відповідно до законів Російської Федерації, є неприйнятними для українських органів державної реєстрації актів цивільного стану. Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Окрім того, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини як джерела права. Стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. Змістом частини 4 статті 10 ЦПК України визначено принцип верховенства права та законодавство, відповідно до якого суд вирішує справи, вказано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав. В свою чергу, дослідженні у судовому засіданні докази підтверджують факт народження [INFO] у заявників на тимчасово окупованій території України міста Севастополя спільної дитини сина [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація народження даної дитини в органах реєстрації актів цивільного стану на підконтрольній території України не проводилась. При цьому заявники позбавлені можливості здійснити таку державну реєстрацію народження дитини у позасудовому порядку. Встановлення даного факту прав та інтересів третіх осіб не порушує та не пов`язано з подальшим вирішенням спору про право. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що заявники не мають можливості надати для реєстрації народження дитини документи встановленого законодавством України зразка, з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та заява про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України підлягає задоволенню з метою подальшої реєстрації даного факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про народження встановленого законодавством України зразка. З приводу посилання представника заінтересованої особи Іллінецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бондар С.І. на обставини наявності станом на момент судового розгляду у заявника [PERSON] громадянства Російської Федерації та дійсного прізвища « [PERSON] », суд вважає, за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять належним та допустимих письмових та/або інших доказів того, що даний заявник змінив, відмовився або був позбавлений громадянства України. Відсутність зазначених обставин підтверджується зокрема наявною у матеріалах справи належним чином посвідченою копією дійсного станом на поточний момент паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Іллінецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 03 жовтня 2005 р. на ім`я « [PERSON] ». Більш того, будь-яких документів, які буди б видані належними та компетентними органами України про зміну заявником прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] » суду не надано, у зв`язку із чим суд не вбачає підстав для відмови у задоволені заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України в редакції, яка викладена представником заявників. Відповідно до частини 4 статті 317 та пункту 8 частини 1 статті 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved