Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом посилаючись на те, що 27.05.2002 року помер [PERSON], який на день смерті проживав і був зареєстрований [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерті, виданим ВК Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з будинку по вул. Шмідта, 67 в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області з господарськими спорудами та земельної ділянки на яких вони розташовані. За життя 07.02.1996 року [PERSON] склав заповіт, за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та все те, що буде йому належати на день смерті і за законом він буде мати право, заповідав [PERSON] У встановлений ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) позивач протягом шести місяців звернувся за місцем відкритгя спадщини до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Спадкоємці першої черги - дружина померлого [PERSON] та син [PERSON] від обов'язкової долі та одержання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовились. Завершити оформлення спадкових прав, а саме одержати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна позивач не зміг, тому що спадкодавцем [PERSON] не було отримано правовстановлюючих документів на домоволодіння по вул. Шмідта, 67 в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровській області не оформлялися, тому державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04 вересня 2012 року. Позивач просив суд за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 27.05.2002 року, на домоволодіння по вул. Шмідта, 67 в с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.2-4). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2014 року позовні вимоги - задоволено (а.с. 29). В апеляційній скарзі (а.с.32-37) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки: - про судове засідання, предметом якого було питання про визнання права власності в порядку спадкування домоволодіння з господарськими спорудами, апелянта належним чином не було повідомлено; - апелянт є єдиним спадкоємцем першої черги відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, від спадщини не відмовлявся та після смерті спадкодавця постійно проживає в спірному домоволодінні; - апелянт є інвалідом другої групи та має обовязкову частку в спадщині незалежно від заповіту, що не було враховано судом. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивач є спадкоємуцем за заповітом; спадкоємці першої черги дружина спадкодавця та син від обовязкової долі та одержання свідоцтва по спадщину відмовились. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про смерть 27.05.2002 року помер [PERSON] (а.с.11). Відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно спадкової справи позивач [PERSON], що мешкав за іншою адресою, 28.10.2002 року звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а саме спірного будинку (а.с.15). [PERSON] та [PERSON] дружина та син спадкодавця до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті їх чоловіка та батька, оскільки проживали за однією адресою з спадкодавцем і відповідно до положень ст.549 ЦК України в редакції 1963 року фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Дійшовши висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги відмовились від обовязкової долі та отримання свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції послався на їх заяви, наявні в спадковій справі № 671-02. Як вбачається з спадкової справи, 14.10.2002 року та 22.11.2002 року кожен з них звернувся до державної нотаріальної контори з заявами: [PERSON] про те, що вона не претендує на одержання свідоцтва про право на спадщину на обовязкову долю та одержання свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя (а.с.13), а [PERSON] про те, що він як інвалід 2-групи не претендує на одержання свідоцтва про право на спадщину на обовязкову долю (а.с.14). Згідно ч.1 ст.553 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З спадкової справи вбачається, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги після фактичного прийняття ними спадщини після смерті їх чоловіка та батька до державної нотаріальної контори з заявами про відмову від спадщини в порядку, ч.1 ст.553 ЦК України в редакції 1963 року, не зверталися. Подані ними заяви про те, що вони не претендують на отримання свідоцтва на обовязкову долю, не є заявами про відмову від спадщини або від обовязкової долі в спадщині, оскільки таке свідоцтво видається за заявою спадкоємця в будь-який час після шести місяців з дня відкриття спадщини. Тому висновки суду першої інстанції проте, що [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини, є помилковими. Таким чином з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] При цьому діючим на той час законодавством не встановлені правові підстави відмови [PERSON] від права власності в спільному майні подружжя, що є спадковим майном, тобто від 1/2 частини спірного будинку, належного [PERSON] згідно ст.22 КпШС України, що має враховуватися при вирішенні питання щодо права власності позивача за заповітом. Після смерті [PERSON] спадкоємцем 1/2 частини спірного будинку є її син [PERSON] Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального права. [PERSON] як спадкоємець після смерті батька має правові підстави претендувати на частину спадщини відповідно до вимог ст.535 ЦК України в редакції 1963 року, та як спадкоємець після смерті матері на належну їй 1/2 частину спірного будинку та прийняту нею після смерті чоловіка частину спадщини відповідно до вимог ст.535 ЦК України в редакції 1963 року. Помилково визнавши, що [PERSON] відмовився від спадщини, суд першої інстанції не залучив [PERSON] до участі у справі у якості відповідача, чим вирішив питання про його права та обов'язки щодо спадкового майна та порушив його право на судовий захист. Заперечення позивача з посиланням на рішення апеляційного суду від 17.04.2014 року (а.с.63-65), яке набрало законної сили, яким позивачу відмовлено у позові до [PERSON] з підстав, що останній є неналежним відповідачем, не можуть бути враховані, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України апеляційний суд ри розгляді цієї справи має враховувати обставини встановлені вищевказаним рішенням, але в своїх висновках по справі цим рішенням не обмежений. З огляду на це колегія суддів вважає, що в задоволенні позову [PERSON] до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом слід відмовити. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed