Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] ., який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] в м. Набережні Челни Республіка Татарстан, Росія після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 2,24 ум. кад.га, яка розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Спадкоємцем даного майна залишився позивач. Оформити право на спадщину через нотаріальну контору [PERSON] не зміг, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому змушений звернутись до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, однак, надав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник Липівської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак надійшла заява, в якій сільська рада просить справу розглянути без участі їх представника, позовні вимоги визнають повністю. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] в м. Набережні Челни Республіка Татарстан, Росія помер [PERSON] (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме право на земельну частку(пай). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є сином покійного [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] виданого 24 вересня 1957 року (а.с.4). Згідно довідки № 264 від 10 квітня 2019 року, виданої Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області вбачається, що спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] залишився син [PERSON] , який спадщину прийняв (а.с.6). В довідці № 262 від 10.04.2019 року виданої виконавчим комітетом Липівської сільської ради передбачено, що [PERSON] дійсно проживав в с. Яришівка та працював в сільськогосподарському товаристві та набув право на земельну частку (пай) згідно книги реєстрації сертифікатів по Липівській сільській раді за порядковим номером реєстрації 736 площею 2,24 га серії [NUMBER] (а.с.7). Як вбачається з листів відділу у Томашпільському районі Головного управління Держгеокадастру, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Липівській сільській раді за порядковим номером реєстрації № 736 гр. [PERSON] був зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] площею 2,24 ум.кад.га, державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі даного сертифіката не видавався (а.с.8, 9). Відповідно до довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою № 122/02-31 від 25 квітня 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовлено, у зв`язку відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 10). Як вбачається з повідомлення Державного нотаріального архіву Вінницької області, від 04.06.2019 року спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с.19). До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] . В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК Україниу разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанції АТ «Ощадбанк» № 51 від 19 квітня 2019 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 768 грн 40 коп. Враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 грн. 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved