Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У червні 2015 року Позивач звернувся до Соломянського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент» про визнання недійсними договорів, стягнення коштів, в якому просив визнати недійсним попередній договір договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Сіті-Девелепмент та [PERSON], визнати недійсним договір про забезпечення виконання зобовязань №СС/Д1/87-470/Н від 23 квітня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „Сіті-Девелепмент та [PERSON], стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сіті-Девелопмент на користь [PERSON] кошти в сумі 494\~700, 00 грн., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Сіті-Девелопмент на користь [PERSON], судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 23.04.2015 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі - продажу квартири № 87, що розташована по вул. Кіровоградській, 70, в м. Києві. Вартість квартири була визначена зазначеним договором та в день його підписання позивач передав відповідачу грошову суму в обсязі передбаченому розділом 2 попереднього договору. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засідання просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.04.2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент» було укладено попередній договір, відповідно до п.п. 2.2, 3.2.3, 3.3.1 [PERSON] зобовязався сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Сіті-Девелопмент» частинами у строк до 20.05.2015 року суму грошових коштів, 97% вартості обєкту що у національній валюті України на день укладання цього договору становить 595700,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 99283,33 грн. Вказані кошти мали бути зараховані як відповідна частина оплати за основним договором. Відповідно до п. 1.2. вищевказаного договору вид та порядок забезпечення виконання вказаного зобовязання сторони визначили в окремому договорі про забезпечення виконання зобовязання № СС/Д1/87-470/Н від 23.04.2015 року. П.1.2 вказаного договору визначено, що попередній договір та договір про виконання зобовязань є невідємними один від одного, припинення дії, втрата чинності, розірвання одного з цих договорів тягне за собою припинення дії, втрату чинності, розірвання іншого договору. П.1.3.1 попереднього договору передбачено, що сторони зобовязуються укласти основний договір протягом 1 кварталу 2016 року, з урахуванням вимог п. 5.2. цього договору, але в будь-якому разі не раніше отримання 1 стороною правовстановлюючих документів на обєкт- надання Державною реєстраційною України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідними для належного укладення та нотаріального посвідчення основного договору. Відповідно до ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно п. 1.3.1 попереднього договору укладення основного договору можливе лише за умови отримання ТОВ «Сіті-Девелопмент» правовстановлюючих документів на обєкт- надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами необхідних документів. Тобто, відповідно до ст. 212 ЦК України укладення основного договору обумовлене відкладальними обставинами, що суперечить ст. 635 ЦК України. Згідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ч.1 ст. 215 ЦК України закріпила, що недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені вказаною нормою є підставою для визнання його недійсним. Ч.2 ст. 348 ЦК України недійсність основного зобовязання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.236 ЦК України\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно\~ст.216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом\~ст.216 ЦК України\~та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до\~ст.11 ЦПК України. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Відповідно до п.п.5,10 вказаної Постанови вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1\~ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Згідно\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Позивач сплатив за при подачі позову до суду судовий збір в сумі 3897, 60 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved