Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року (справа №132/2356/17) визнано за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] за набувальною давністю. Стягнуто з відповідача, Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області, на користь позивача ( [PERSON] ) 1000,68 грн судового збору. Постановою Вінницького апеляційного суду від 07.05.2019 задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON] (особи, яка не брала участі у розгляді справи) [PERSON] , рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, які складаються з 960 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 7684 грн витрат на професійну правничу допомогу. 31.08.2020 старшим державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) винесена постанова ВП №59387814 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №132/2356/17 виданого Калинівським районним судом Вінницької області 06.06.2019 про стягнення з позивача на користь [PERSON] судових витрат по справі, які складаються з 960 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 7684 грн витрат на професійну правничу допомогу, в зв`язку із стягненням з боржника на користь стягувача всієї суми боргу. Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №132/2356/17 задоволено касаційну скаргу позивача, скасовано постанову Вінницького апеляційного суду від 07.05.2019, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому питання повороту виконання судового рішення касаційним судом не вирішувалося. Вінницьким апеляційним судом 09.12.2020 за наслідками розгляду апеляційної скарги представника [PERSON] [PERSON] на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11.12.2017, ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу задоволено, оскаржуване рішення Калинівського районного суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, які складаються з 960 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 7684 грн витрат на професійну правничу допомогу. Таким чином, ухваливши рішення 09.12.2020, суд апеляційної інстанції стягнув з позивача на користь [PERSON] судові витрати у справі після їх фактичного стягнення у виконавчому провадженні, що стверджується вищезазначеною постановою державного виконавця ВП №59387814 від 31.08.2020. Посилаючись на те, що підстава, рішення Вінницького апеляційного суду від 07.05.2019, за якою з позивача на користь [PERSON] було стягнуто 8644 грн судових витрат у справі (960 грн судового збору та 7684 грн за надання професійної правничої допомоги), відпала, в зв`язку із скасуванням цього рішення судом касаційної інстанції 18.11.2020, а відповідач в добровільному порядку не бажає повернути безпідставно набуті грошові кошти у вищевказаній сумі, [PERSON] просив стягнути на його користь з [PERSON] 8644 грн як безпідставно набутого майна відповідно положень ст. 1212 ЦК України, а також судові витрати у справі, які складаються з 908,00 грн сплаченого судового збору та 5200 грн за надання професійної правничої допомоги. Представник [PERSON] [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, зокрема, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту свого права, оскільки посилання позивача на ст. 1212 ЦК України є неправомірними, так як грошові кошти [PERSON] набув в процесі примусового виконання рішення Вінницького апеляційного суду від 07.05.2019, яке в подальшому 18.11.2020 було скасовано рішенням касаційного суду. Кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна) унормовано нормами матеріального права, які до спірних правовідносин не підлягають застосуванню. Також, не відповідають дійсності твердження позивача про подвійне стягнення з останнього на користь [PERSON] суми 8644 грн, оскільки за повідомленням Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у відділі відсутнє провадження з виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 09.12.2020 у справі №132/2356/17, що підтверджується довідкою вищевказаного відділу за №22434/18.6-25 від 17.06.2021. Позивач не звертався до відповідача з жодними вимогами про повернення коштів, а тому звернення до суду не має жодних правових підстав. Просив, у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача 4540,00 гривень судових витрат на оплату правничої допомоги адвоката. На підтвердження відсутності наміру отримати подвійне стягнення суми на виконання постанови Вінницького апеляційного суду у справі № 132/2356/17 від 07.05.2019 подав заяву від 22.09.2021 про зарахування однорідних грошових вимог, а саме зобов`язання повідомляє про погашення заборгованості за постановою Вінницького апеляційного суду у справі №132/2356/17 від 09.12.2020 року шляхом зарахування зустрічних однорідних грошових вимог за постановою Вінницького апеляційного суду у справі №132/2356/17 від 07.05.2019 на суму 8644,00 грн, що є одностороннім правочином, правомірність якого презюмується, що виключає можливість стягнення з відповідача даних коштів. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Власюк А.В. позовні вимоги підтримали. Адвокат Власюк А.В. додатково пояснив, що відповідачем не спростовано доводів позивача, що має місце подвійне стягнення коштів у сумі 8644 грн із [PERSON] на підставі виконавчого листа №132/2356/17 виданого 28.01.2021, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 64785264, і за яким з позивача стягуються кошти, в тому числі виконавчий збір. Повернення ж виконавчого документа стягувачу, на яке посилається відповідач відповідно до довідки головного державного виконавця від 17.06.2021, не позбавляє останнього права пред`явити повторно виконавчий документ до виконання, а доводи відповідача про зарахування зустрічних позовних вимог на піставі ст. 601 ЦК України вважає безпідставними з мотивів, що дані норми не поширюються на спірні правовідносини. Водночас повідомив, що із заявою про поворот виконання рішення [PERSON] не звертався. Представник відповідача [PERSON] адвокат Піпко А.М. проти позовних вимог заперечив. Пояснив, що за заявою [PERSON] від 22.09.2021 відбулося фактичне повне виконання зобов`язання про сплату [PERSON] на користь [PERSON] 8644, 00 грн, на стягнення яких 28.01.2021 видано виконавчий лист у справі № 132/2356/17 і останній не звертався до суду про оскарження даного односторннього правочину. Позивач не звертався до відповідача з вимогою повернути йому 8644,00 грн, а тому на час звернення з даною позовною заявою відповідач право позивача не порушував. Подвійного стягнення коштів за виконавчим листом від 28.01.2021 року не відбулося, що підтверджується листом головного державного виконавця №22434/18.6-25 від 17.06.2021, згідно з яким 10.6.2021 за заявою [PERSON] даний виконавчий лист повернуто без виконання про що державним виконавцем винесена постанова, доказів стягнення з позивача будь-яких коштів за цим виконавчим листом не надано. При цьому позивачем обрано неправильний спосіб захисту свого порушеного права кондикційний позов (позов про повернення безпідставно набутого майна), хоча ці правовідносини врегульовані спеціальним інститутом, регламентоаним ст. 444 ЦПК України «поворот виконання рішення суду». Заслухавши учасників справи, дослідивши докази у справі, суді дійшов наступних висновків. Судом встановлено наступні обставини, та правовідносини сторін. 11 грудня 2017 року Калинівський районний суд Вінницької області ухвалив рішення у справі № 132/2356/17 за позовом [PERSON] до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю, яким позовну заяву задовольнив. Визнав за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] за набувальною давністю та стягнув з відповідача на користь позивача 1000,68 грн судового збору. Постановою Вінницького апеляційного суду від 07.05.2019 задоволено апеляційну скаргу представника [PERSON] (особи, яка не брала участі у справі) [PERSON] , рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року у справі №132/2356/17 було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, які складаються з 960 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 7684 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього 8644 грн. 04 червня 2019 року Калинівським районним судом Вінницької області за вищевказаним судовим рішенням апеляційного суду видано виконавчий лист №132/2356/17. З довідки Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 10.12.2020 №36775/17.6-25 встановлено, що у відділі на виконанні з 20.06.2019 по 31.08.2020 перебувало виконавче провадження №59387814 з примусового виконання виконавчого листа №132/2356/17 виданого Калинівським районним судом 04.06.2019 про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 960 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7684,00 грн. З 08.08.2019 по 05.08.2020 стягнення боргу проводилося із пенсії та орендної плати за землю в ТОВ «Колорит». Борг стягнуто та перераховано стягувачу в повному обсязі, 31.08.2020 виконавче провадження закінчене на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується постановою державного виконавця ВП №59387814 від 31 серпня 2020 року про закінчення виконавчого провадження. Постановою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №132/2356/17 частково задоволено касаційну скаргу позивача [PERSON] , скасовано постанову Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2019 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Питання повороту виконання рішення суду не вирішувалося. За наслідками нового розгляду справи 09 грудня 2020 року Вінницьким апеляційним судом ухвалено постанову у справі №132/2356/17 за позовом [PERSON] до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю, якою апеляційну скаргу представника [PERSON] [PERSON] задоволено, рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11\~грудня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до Мирненської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі, які складаються з 960 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 7684 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ці обставини стали підставою для звернення [PERSON] до суду із даним позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна, оскільки, на думку позивача, в зв`язку із скасуванням касаційним судом рішення Вінницького апеляційного суду від 07.05.2019, яке було виконане, а тому у зв`язку з таким виконанням відпала правова підстава для набуття відповідачем майна (грошових коштів). Положеннями\~статті 12 ЦПК України\~визначено, що позивач, як сторона у справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК Укпаїни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, постановою головного державного виконавця Калинівського районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гузь Л.А. на підставі виконавчого листа №132/2356/17 від 28.01.2021 виданого Вінницьким апеляційним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу всього на суму 8644 грн 11.03.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64785264. При цьому, будь-яких доказів щодо добровільного чи примусового виконання рішення суду апеляційної інстанції від 09.12.2020 про стягнення присудженних судових витрат у справі, позивачем суду не надано. У своєму відзиві на позов представник [PERSON] [PERSON] зазначав, зокрема, що твердження позивача про подвійне стягнення з останнього на користь [PERSON] суми 8644 грн не відповідає дійсності, оскільки за повідомленням Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у відділі відсутнє провадження з виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 09.12.2020 у справі №132/2356/17, що підтверджується довідкою вищевказаного відділу за №22434/18.6-25 від 17.06.2021, згідно з якою 10.06.2021 на підставі заяви стягувача [PERSON] про повернення без виконання виконавчого листа, державним виконавцем винесена постанова про повернення виокнавчого документа стягувачу згідно з п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 17.06.2021 на примусовому виконанні не перебуває виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за виконавчим листом від 28.01.2021 №132/2356/17. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~стаття 81 ЦПК України\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (ст. 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів та обгрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У поданій до суду позовній заяві\~ [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 8644,00 грн. Як підставу стягнення позивач зазначав скасування постанови Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі № 132/2356/17, якою з позивача на користь відповідача було присуджено стягнення судових витрат у справі, які складаються з 960 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 7684 грн витрат на професійну правничу допомогу та на виконання якої в процесі примусового виконання судового рішення державною виконавчою службою стягнуто з боржника та перераховано стягувачу вищевказані грошові кошти і виконавче провадження було закрито 31.08.2020 року. Правовою підставою стягнення коштів позивач зазначив норми ст. 1212 ЦК України, вважаючи, що між сторонами виник спір з приводу повернення безпідставно набутих коштів. У своєму відзиві на позов представник [PERSON] [PERSON] зазначав, зокрема, що позов не підлягає задоволенню з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, оскільки посилання позивача на ст. 1212 ЦК України є неправомірними, так як грошові кошти [PERSON] набув в процесі примусового виконання рішення Вінницького апеляційного суду від 07.05.2019, яке в подальшому 18.11.2020 було скасовано рішенням касаційного суду. Суд погоджується з доводами представника відповідача про неправомірне посилання позивача на ст. 1212 ЦК України, з огляду на таке. Відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У правовому висновку сформульованому Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (пункти 27-29) зазначено, що предметом регулювання\~глави 83 Цивільного кодексу України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 Цивільного кодексу України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14, Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі №569/15646/16-ц. Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого. Конструкція\~статті 1212 ЦК України, як і загалом норм\~глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Отже, норми\~статті 1212 ЦК України\~застосовуються до позадоговірних зобов`язань. У справі, що розглядається, відповідач [PERSON] отримав грошові кошти на виконання рішення суду, що дає суду підстави дійти висновку про відсутність спору між сторонами з приводу безпідставного отримання майна, яке дає право на звернення до суду з позовом в порядку визначеному, зокрема ст. 1212 ЦК України, між сторонами не виникло кондиційне зобов`язання (адже\~ кошти сплачувалися з наявністю правової підстави). Натомість питання підлягало вирішенню в порядку повороту виконання рішення суду, у даному випадку з підстав, передбачених ст. 444 ЦПК України. Кондикційний позов є конструкцією матеріального права, а поворот виконання рішення - процесуального права. Хоча по своїй суті кондикційний позов та поворот виконання рішення схожі, проте не перетинаються та регулюються різними нормами права. Аналіз\~статті 444 ЦПК України\~ свідчить, що вона є нормою процесуального права і присвячена визначенню правових особливостей повороту виконання судового рішення. Тлумачення\~статті 1212 ЦК України\~свідчить, що вона є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення.\~\~\~\~ Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням. У\~Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року\~№ 13-рп/2011\~у справі за конституційним зверненням військової частини\~ [NUMBER] щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої\~статті 293 Цивільного процесуального кодексу України\~у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129\~року Конституції України\~вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Відповідно до частин першої та другої\~статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.9 ст. 444 ЦПК України). Відпвовідно до ч. 5 ст. 444 ЦПКУ країни питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення. Виняток становлять лише випадки, передбачені\~статтею 445\~ЦПК України,\~ а саме у разі скасування за нововиявленими чи виключними обставинами рішень у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах. У справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про неналежність та неефективність обраного позивачем способу захисту порушених прав, оскільки враховуючи характер і зміст спірних правовідносин належними і ефективними способом захисту порушеного права в даному випадку суд визначає звернення до суду з заявою в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 444 ЦПК України про поворот виконання рішення суду, чого не враховано позивачем, натомість подано окремий позов, обгрунтований нормою матеріального права, передбаченого ст. 1212 ЦК України, яка не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення.\~\~\~\~ Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 р. у справі № 910/10011/19). Відповідно до частин 1, 2\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в задоволенні позову на позивача. Згідно зі\~статтею 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Піпко А.М. подав заяву про розподіл судових витрат, якою просив стягнути із [PERSON] на користь відповідача [PERSON] судові витрати, понесені останнім у зв`язку з розглядом справи, які складаються із витрат на правничу допомогу в розмірі 4540 грн. До зазначеної заяви адвокатом додано: договір про надання правової допомоги від 09.06.2021; акт приймання-передачі наданих послуг від 01.11.2021 року; розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт); рахунок від 01.11.21 на суму 4540 грн та копію квитанції про сплату гонорару в розмірі 4540 грн. Згідно з пунктом 3.1 договору про надання правової допомоги від 09.06.2021 року оплата за надані послуги (гонорар) здійснюється клієнтом Адвокатському бюро у розмірі 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за одну годину участі особи, яка надає правову допомогу у справів судовому засіданні, поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Актом приймання-передачі наданих послуг підтверджується надання юридичних послуг відповідно до укладеного договору та сплату гонорару відповідно до розрахунку на суму 4540 грн. Відповідно до розрахунку часу з детальним описом робіт виконаних адвокатом, останнім витрачено на надання правничої допомоги [PERSON] всього 5 годин, із яких: 1 год участь у судовому засіданні 29.09.2021; 4 год вчинення окремих процесуальних дій, відзив на позов, заява від 01.11.2021 - 4540 грн =5год * (2270*40%). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію\~реальності адвокатських витрат\~(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію\~розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до\~ЦПК\~законодавцем принципово по новому визначено\~роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. У зв`язку із відмовою в задоволенні позову, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених відповідачем судових витрат, вищезазначених критеріїв, а саме що судові витрати понесені саме у цій справі, є співмірними складності справи та реальності виконаних адвокатом робіт, позивач не надав суду заперечень щодо неспівмірності судових витрат у справі, суд дійшов висновку, що розмір понесених позивачем судових витрат за вирішення цієї справи, підтверджений належними та допустимими доказами, а тому з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати\~документально підтверджені та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4540 грн. Всі інші понесені позивачем судові витрати по справі віднести за рахунок останнього.

Outcome: dismissed