Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 22 жовтня 2007 року померла [PERSON], яка доводилась матір'ю позивачу. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з 0,3442 га частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 29,2039 га кадастровий номер 3222485200:04:018:013, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області. Заповіт померла не залишила. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її син: - [PERSON], [INFO], який прийняв спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Родинні стосунки між [PERSON] та позивачем підтверджуються свідоцтвом про народження останнього серії І-БК № 330144. Іншим спадкодавцем за законом був чоловік померлої, та батько позивача [PERSON], [INFO], який спадщину прийняв, так як на день смерті постійно проживав разом з спадкодавцем та помер 30.12.2016 року. 05.05.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 0,3442 та частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:013, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Однак позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частку земельної ділянки, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів, згідно витягу з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку, у відомостях про право власності, відсутня інформація про спадкодавця а також не встановлено склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просиввизнати, в порядку спадкування за законом, право власності на 0,3442 га частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:013, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 22 травня 2018 року суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 20 серпня 2018 року. 23 серпня 2018 року згідно Розпорядження Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, розгляд справи призначено на 01 жовтня 2018 року. 01 жовтня 2018 року розгляд справи здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, справу відкладено до 23 жовтня 2018 року. 23 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 14листопада 2018 року на 17 год. 10 хв. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, 14.11.2018 року, представник позивача подала до суду заяву Вх. 40229 у якій просила справу розглядати у її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала та просила його задовольнити. Представник Михайлівсько-Рубежівськоїсільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з'явився.22.06.2018 року подано до суду заяву Вх. 22212про розгляд справи у відсутності представника відповідача [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до ч. 2 ст.247Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне. При розгляді справи судом встановлено, що 22 жовтня 2007 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 095658. [PERSON] доводилась матір'ю позивачу по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БК № 330144. Відповідно до спадкової справи № 17/2018 до майна померлої22 жовтня 2007 року [PERSON], копія якої наявна в матеріалах справи, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є її син [PERSON], який у встановлений законодавством строк подав заяву про прийняття спадщини та чоловік померлої [PERSON], який спадщину прийняв, так як на день смерті постійно проживав разом з спадкодавцем та помер 30.12.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 386270. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з 0,3442 га частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:013, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, постановою від 05.05.2018 року № 534/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану частку земельної ділянки, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів, згідно витягу з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку, у відомостях про право власності, відсутня інформація про спадкодавця а також не встановлено склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. В матеріалах справи наявна копія Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 570155, який виданий на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації від 17 жовтня 2005 року № 492, яка є власником земельної ділянки площею 29,2039 га у межах згідно з планом ( у разі виникнення права спільної власності на земельну ділянку до акта додається список її співвласників). Земельна ділянка розташована на території Мих. Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Згідно Списку співвласників земельної ділянки, який доданий до Державного акта Серії ЯА № 570155, за номером 013, як співвласника земельної ділянки зазначено ім'я [PERSON], адреса співвласника с. Мих. Рубежівка, вул. Роговенка, 120; частка у спільній власності становить 0,3442. Відповідно до плану меж земельної ділянки, кадастровий номер 3222485200:04:018:013, визначено межі частки земельної ділянки під номером 013. Відповідно до наданої суду відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 31.10.2018 року № 9-10-0.223-16573/2-18 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером 3222485200:04:018:013 обліковується за громадянами: [PERSON] (дата державної реєстрації речового права 25.12.2015 року); [PERSON] (дата державної реєстрації речового 20.05.2016 року); та [PERSON] (дата державної реєстрації речового права 07.03.2017 року). Як вбачається з матеріалів справи, Державний акт Серії ЯА № 570155, був складений 02 лютого 2006 року. Вказаний Державний акт був створений у відповідності до вимог законодавства чинного, на момент його створення. Так, станом на 2006 рік Державні акти створювались відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року № 43. Відповідно до п.1.1 Інструкції право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно п. 2.10 Інструкції до державного акта на право власності на земельну ділянку, що видається товариствам всіх видів або співвласникам, обов'язково додається затверджений список членів даного товариства або співвласників. Наразі, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр». Згідно ч. 9 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про розподіл земель між власниками та користувачами вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, виходячи з вищенаведеного померла, [PERSON] у встановленому законом порядку набула право власності на частину земельної ділянки, площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:013, яка розташована на території Мих. Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, згідно Списку співвласників земельної ділянки, частка [PERSON] у спільній власності становить 0,3442 га. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обовязків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з вимогами п. «Б», «Г» ст. 81 ЗК України право власності на земельні ділянки набувається на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, або на підставі прийняття спадщини. Відповідно до положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з вимогами ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, оскільки позивач по справі [PERSON] як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] Броніславівни- до нього перейшли всі права та обовязки, що належали померлій на момент смерті. Як уже було встановлено судом, на момент смерті їй належала на власності частина земельної ділянки, площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:013, яка розташована на території Мих. Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, згідно Списку співвласників земельної ділянки, частка [PERSON] у спільній власності становить 0,3442 га.,що в свою чергу означає перехід права власності частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом до осіб, що прийняли спадщину. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, оскільки таке право спадкодавця підтверджене наявними в матеріалах справи доказами, і тому позов підлягає задоволенню. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1225, 1297 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: approved