Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.03.2014 року та 13.03.2014 року між сторонами були укладені договори позики грошових коштів, відповідно яких позивач надав в борг відповідачу 22000,00 грн. Відповідач зобов'язався повернути позивачу кошти у розмірі 11500,00 грн. не пізніше 01.06.2014 року, а грошові кошти у розмірі 10500,00 грн. не пізніше 13.04.2014 року. Однак, у зазначені у розписках терміни, відповідач грошей не повернула, ухиляється від виконання свого зобов'язання, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, відповідно якого просить стягнути з відповідача борг за договорами позики у розмірі 22000,00 грн. Позивач в судовому засіданні, яке відбулося 27.10.2014 року, позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, позов просив задовольнити. Відповідач в судове засідання, яке відбулося 27.10.2014 року, не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. 06.08.2014 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте, в подальшому відповідач не з'явився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.03.2014 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно якого позивач надав в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 11500,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути ці кошти 01.06.2014 року (а.с. 4). 13.03.2014 року сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно якого позивач надав в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 10500,00 грн., а відповідач зобов'язався повернути ці кошти до 13.04.2014 року (а.с. 5). На даний час відповідач свої обов'язки за договором позики не виконав, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 р. (далі по тексту - ЦК України), зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальник) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договорами позики у розмірі 22000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати.

Outcome: approved