Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

У травні 2019 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною вище адресою також зареєстрована відповідач [PERSON] (дружина колишнього власника), яка не проживає у вказаній квартирі з травня 2006 року. Особистих речей відповідача у квартирі немає, відповідач жодним чином не піклується про утримання житлового приміщення, платежів не сплачує. Позивач просить суд задовольнити позов та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування, житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач позов підтримав, просив задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позов суду не направила. На адресу суду представник відповідача [PERSON] адвокат Нестеренко А.В. направила заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Ухвалою судді від 31.07.2019 року відкрито провадження у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г. 17.04.2019 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою, окрім власника, зареєстровано також місце проживання [PERSON] , [INFO] , яка є дружиною колишнього власника. З травня 2006 року відповідач не проживає у квартирі без поважних причин, не несе інших витрат по її утриманню, особистих речей у помешканні не має. [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до м. Бєлгород Російської Федерації, де на даний час і проживає. Факт непроживання [PERSON] у вищевказаному помешканні з травня 2006 року по теперішній час підтверджується актом про непроживання від 06.05.2019 року. Внаслідок реєстрації місця проживання відповідача, порушені права позивача як власника квартири. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41\~Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.\~1\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин. При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення, оскільки нарахування вартості житлово комунальних послуг здійснюється з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Згідно до вимог\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ч.\~ 1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: approved