Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання фіктивним договору дарування та стягнення грошової суми, який 19.09.2019 було уточнено. В обґрунтування уточненої позовної заяви [PERSON] зазначив про те, що йому та його рідній сестрі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Кикоть А.Г. 31.10.2013 року № 2-436, після смерті їх матері - [PERSON] , належить кожному по Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Після отримання зазначеного свідоцтва між ним та [PERSON] було досягнуто угоду про фактичний викуп належної останній частки квартири. Станом на 28.10.2014 року вартість спірної квартири, згідно висновку про вартість майна, становила 174 254,00 грн. Відповідно, вартість Ѕ частки квартири складала 87 127,00 грн., еквівалент 10 000 доларів США. Вони домовилися про виплату вартості частки квартири частками. В якості першого внеску 18.02.2014 року позивачем було передано [PERSON] 48 000,00 грн., про отримання яких вона написала розписку. Як вбачається з розписки, дану суму [PERSON] конвертувала у іноземну валюту за курсом 8,3 грн. за 1 долар США., відповідно 5 783 доларів США. Також, в той же день позивачем було надано відповідну розписку про сплату залишку вартості зазначеного нерухомого майна до 01.03.2015 року. Так як курс національної валюти на час укладання вищевказаної угоди був міцним та стабільним, вони домовилися, що залишок коштів становитиме 5 717 доларів США. Протягом 2014-2015 років позивачем було додатково сплачено 27 000,00 грн. еквівалент 1 813,7 доларів США. Всього позивачем сплачено 75 000,00 грн., еквівалент 7 596,8 доларів США. Відповідач сама перераховувала отримані кошти в доларовий еквівалент. Однак, в зв`язку з ситуацією в країні, різким падінням курсу національної валюти, [PERSON] змінила своє ставлення до їх домовленостей. Позивач неодноразово пропонував [PERSON] переглянути домовленості. Однак, [PERSON] ігнорувала його звернення, не приходила на зустрічі для отримання інших проплат; частку квартири, за яку фактично отримала кошти, на його ім`я відмовилася переоформлювати, грошові кошти, отримані від нього, також відмовилася повертати. В зазначеній квартирі проживав та проживає лише позивач. Після смерті матері всі особові рахунки переоформлені на його ім`я, він одноособово оплачує комунальні платежі, а також витрати по утриманню квартири в належному стані. Відповідач, як співвласник нерухомого майна, ніяких витрат не несе, тягар утримання майна покладено тільки на позивача. Таким чином, позивач вважає себе одноособовим користувачем та володільцем зазначеного майна, але розпорядитися цим майном він не має можливості, так як, хоча і сплатив за нього кошти, правовстановлюючі документи на частку, не оформлені на його ім`я з вини відповідачки [PERSON] . На теперішній час вартість спірної квартири, згідно довідки про вартість, складеної ТОВ «Укрспецекспертиза» від 22.03.2019 року становить 400 000,00 грн., відповідно Ѕ частка складає 200 000,00 грн., що є еквівалентом 7 407,40 доларів США. Таким чином, сплачені позивачем раніше кошти вважає оплатою за належну [PERSON] частку квартири. У квітні 2019 року позивач звернувся до [PERSON] з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу належної їй частки квартири з тих підстав, що нею вже отримані від нього кошти за зазначену частку квартири. Наприкінці квітня він отримав від [PERSON] відповідь, з якої вбачається, що ті кошти, які вона від нього отримала, нібито є оплатою за користування всією квартирою. Однак, подібних договорів між позивачем та [PERSON] не укладалося. Навпаки, вона як співвласник, не оплачує за квартиру. Після такої відповіді позивач мав намір звернутися до суду. З цією метою ним отримано 06.05.2019 року Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої, [INFO] [PERSON] подарувала належну їй квартиру своєму сину - [PERSON] , однак позивачу про це не повідомила. Таким чином, [PERSON] , яка отримала від позивача грошові в розмірі 75 000 00 гри., еквівалент на час передачі коштів 7 596,8 доларів США, безпідставно їх утримує, не повертає їх, не переоформила на позивача зазначену частку квартиру, вимагає гроші за частку квартири, яка вже їй фактично не належить. Після укладання договору дарування обдарована особа - [PERSON] ніяких дій щодо вступу у права власника набутого майна не вчинив. Він жодного разу не приходив в спірну квартиру, не несе тягар утримання майна, не сплачує комунальні платежі на належну йому частку квартири. Таким чином, укладення оспорюваного договору дарування, на думку позивача, не мало на меті настання справжніх наслідків, зумовлених цим договором, і тому цей договір є фіктивним. У зв`язку з тим, що між позивачем та [PERSON] не було укладено договір купівлі-продажу спірної частки у встановленому законом порядку позивач не має можливості вимагати від [PERSON] переоформлення на його ім`я спірної частки квартири в судовому порядку. До того ж власником вказаної частки на теперішній час є інша особа. Однак, відповідач [PERSON] , яка отримала від позивача грошові кошти, як авансові внески за належну їй частку квартири, на теперішній час безпідставно їх утримує та відмовляється їх повертати. Відповідач [PERSON] постійно зазначає, що кошти, які вона отримала від позивача, нібито являються платою за його користування належною їй часткою квартири. Однак, ці заяви голослівні та безпідставні. Ніколи між позивачем та [PERSON] такий договір не укладався. У зв`язку з тим, що внаслідок юридичної необізнаності позивача та добрими стосунками з відповідачем [PERSON] на момент написання розписки від 18.02.2014 року, зазначена розписка написана без дотримання вимог щодо складання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а тому позивача позбавлено можливості вимагати від [PERSON] переоформлення на його ім`я права власності на належну їй частку квартири за фактично сплачені кошти за цю частку. Однак, відповідач [PERSON] , на думку позивача, заволоділа коштами, отриманими від позивача та безпідставно володіє ними і не повертає. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування на ім`я [PERSON] Ѕ частки квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кріль О.М. 17.09.2019 року № 43. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 204 126,00 грн., еквівалент 7 596,8 доларів США, як безпідставно отримані кошти. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] , солідарно на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 809,66 грн. за сплачений судовий збір. Ухвалою судді від 01.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. 08.08.2019 року до суду від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Дьякової Т.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому остання посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що договір дарування є фіктивним, а посилання позивача на те, що [PERSON] після укладання договору дарування ніяких дій щодо вступу у права власності набутого майна не вчинив, не приходив у спірну квартиру та не несе тягар утримання, не сплачує комунальні платежі за належну йому частку квартири не є підставою для визнання договору дарування недійсним. Крім того, зазначає про те, що надана позивачем розписка не є попереднім договором купівлі-продажу, між позивачем та [PERSON] не було досягнуто домовленості про викуп її частки у спірній квартирі, а отримані від позивача грошові кошти є платою за користування її власністю. 18.12.2019 року до суду від [PERSON] надійшли її письмові пояснення у яких вона зазначає про те, що оскільки жодних заборон на відчуження спірної частки квартири не було, а тому договір дарування є законним, грошові кошти, які вона отримала від позивача були кошти за довгострокове користування спірною часткою квартири, грошові кошти вона отримувала виключно у гривнях, та у зв`язку з агресивною поведінкою позивача у листі, якій вона надіслала позивачу у квітні 2020 року нею не було зазначено про дарування спірної частки квартири. 19.09.2019 року до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована тими самими доводами, які наведені в уточненій позовній заяві. 23.09.2019 року на підставі розпорядження керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №293 від 23.09.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із закінченням строку відрядження судді Проценко А.М. справа надійшла в провадження судді Макарова В.О. та ухвалою судді від 25.09.2019 року справу було прийнято до розгляду. Ухвалою судді від 19.12.2019 року справу було закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 16.04.2020 року до суду від [PERSON] надійшли додаткові пояснення у яких він посилається на те, що сплачені ним кошти на користь [PERSON] не є платою за довгострокове користування квартирою. 07.05.2020 року від представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Дьякової Т.В. надійшла відповідь на додаткові пояснення позивача у яких вона зазначає про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти на загальну суму 1 813,70 доларів США за користування квартирою та не зрозуміло звідки йде мова про 7 596,80 доларів США. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Миколаєнко О.В. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представника [PERSON] та [PERSON] - адвоката Дьякової Т.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності , суд приходить до такого висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77, 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у виді квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її син [PERSON] та дочка [PERSON] , частка у спадщині яких складає по Ѕ у кожного. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2019 року [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 2-436, видане 31.10.2013 року третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою, є власником Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2019 року [PERSON] , на підставі договору дарування, серія та номер:43, виданий 17.01.2019 року, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кріль О.М., є власником Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормами стст. 626, 627 встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Водночас, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до приписів ЦК України, зокрема ст. 16 цього Кодексу, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним з підстав його фіктивності, позивач у силу приписів ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу його фіктивності. При цьому, ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з частинами першою, другою статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Посилання позивача не те, що у листі, який він отримав від [PERSON] у якому остання зазначає, що Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] є її власністю жодним чином не свідчить про фіктивність договору дарування. Оскільки, позивачем не доведено фіктивність договору дарування Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] , а посилання на те, що [PERSON] не користується отриманою за договором дарування часткою квартири не може свідчити про те, що договір дарування є фіктивним, оскільки і [PERSON] , яка подарувала [PERSON] Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] , нею не користувалась, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 204 126,00 грн., еквівалент 7 596,8 доларів США, як безпідставно отриманих суд зазначає наступне. Як вбачається з розписки від 18.02.2014 року [PERSON] отримала частину суми за квартиру у розмірі 48 000,00 грн. Як вбачається з розписки від 30.07.2014 року [PERSON] отримала 12 000,00 грн., що є еквівалентно 1 000,00 доларів США. Як вбачається з розписки від 15.11.2014року [PERSON] отримала 6 000,00 грн., що є еквівалентно 385,6 доларів США. Як вбачається з розписки від 07.05.2015 року [PERSON] отримала 9 000,00 грн., що є еквівалентно 428,1 дол. США. 18.02.2014 року [PERSON] написав розписку з тексту якої вбачається, що суму у розмірі 5 717,00 доларів США зобов`язується сплатити до 01.03.2015 року. З рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (справа «335/8343/15) вбачається наступне. 18.02.2014 року [PERSON] написав розписку з тексту якої вбачається, що суму у розмірі 5 717,00 доларів США зобов`язується сплатити до 01.03.2015 року. Оскільки [PERSON] сплатив лише 1 813,7 доларів США, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] борг у виді недоплаченої суми у розмірі 3 903,00 доларів США. Проте, у задоволені позову було відмовлено у зв`язку з тим, що написана [PERSON] розписка не містить інформації про те, що [PERSON] брав у [PERSON] грошові кошти у борг. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] отримала від нього грошові кошти в розмірі 7 596,8 доларів США і ця обставина визнана [PERSON] та встановлена рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року по справі № «335/8343/15 не заслуговують на увагу, оскільки у зазначеному рішенні суду даний факт не було встановлено та [PERSON] не визнається. Крім того, у зазначеному судовому рішенні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] домовилися про те, що [PERSON] сплатить [PERSON] половину вартості частки її квартири та буде проживати у спірній квартирі. Проте, що сплачені [PERSON] , відповідно до розписок, грошові кошти на користь [PERSON] , є коштами за користування Ѕ часткою належної їй квартири зазначала і сама [PERSON] у своїх письмових поясненнях наданих суду. Доказів того, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] та отримані [PERSON] від [PERSON] , відповідно до розписок, грошові кошти є платою за попереднім договором купівлі-продажу Ѕ частку квартири за адресою: [ADDRESS] , позивачем не надано. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. З урахуванням зазначеного та виходячи з того, що кошти, які були отримані [PERSON] від [PERSON] є платою за користування квартирою, а тому не можуть вважатися безпідставно набутими, у зв`язку з чим, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Виходячи з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фіктивність договору купівлі-продажу Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] та укладання попереднього договору купівлі-продажу, а також те, що отримані [PERSON] від [PERSON] грошові кошти є безпідставно набутим майном, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, станом на 19.06.2019 року (час пред`явлення позовної заяви до суду), минуло понад 5 років з моменту написання розписки від 18.02.2014 року, за якою позивач намагається стягнути грошові кошти з відповідача.

Outcome: dismissed