Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою , в якій з урахуванням уточнень, просив суд: Зобовязати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] перенести, з урахуванням вимог ДБН 360-92 ?? ? «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» п. 3.25?, споруду (сінник), яка належить відповідачам і знаходиться на території домоволодіння між земельними ділянками [PERSON], за адресою: Полтавська область, сел. Котельва, вул. Шевченка, 18, та [PERSON], за адресою: Полтавська область, сел. Котельва, вул. Шевченка, 20 на відстань не менше 1,0 м від земельної ділянки [PERSON], що знаходиться за адресою: Полтавська область, сел. Котельва, вул. Шевченка, 18 та стягнути з них судові витрати. В обґрунтування позовної вимоги [PERSON] послався на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,3125 га, що розташована на території смт. Котельва, вул. Шевченка, 18, а його сусіди: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є власниками житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки, що розташована на території смт. Котельва, вул. Шевченка, 20 побудували на межі їх земельних ділянок споруду (сінник), для зберігання сіна. Зазначив, що дана споруда не відповідає вимогам, передбачених ДБН 360-92 ?? ? «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» п. 3.25? , в результаті чого відповідачі не можуть належним чином за нею доглядати, у тому числі з криши цієї споруди стичні води з даху вказаної споруди стікають на його ділянку і пошкоджують дерева та рослини, що проростають на вказаній частині ділянки. Вказав, що неодноразово звертався до відповідачів з проханням перемістити вказану споруду на відстань 1 метра в їх бік, та його прохання залишалися поза увагою та як наслідок всього цього у них між сімями виник загострений конфлікт. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю та при цьому пояснив, що спірна споруда сінник йому дійсно заважає, оскільки стоїть на межі їх ділянок та вода, яка потрапляє із сінника на його ділянку пошкоджує дерева та ландшафт ділянки, зроблене водовідведення відповідачами не працює та вода все одно попадає на його ділянку, зазначив, що у будь-якому випадку відповідачам потрібно для обслуговування чи поточного ремонту цієї споруди потрапляти на його земельну ділянку. Акцентував увагу на тому, що у звязку із цим конфліктом у них з відповідачами порушилися добросусідські відносини та наразі у них є затяжний конфлікт. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, при цьому пояснила, що відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками спірної споруди сінник, а [PERSON] є власником земельної ділянки на якій розташована ця споруда. Дана споруда у відповідності до судової земельно-технічної експертизи, побудована з порушенням вимог ДБН, та заважає відповідачу користуватися своєю земельною ділянкою, у звязку з цим у сторін виник конфлікт та порушилися нормальні добросусідські відносини. Вважає, що оскільки цільове призначення споруди є зберігання сіна, то це також порушує протипожежні норми, так як сінник перебуває близько до житлових споруд. Представник позивача - [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю, при цьому погодилася з думкою та поясненнями позивача [PERSON] та представника [PERSON]. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися надали суду письмові заяви, в яких просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях, додаткових письмових поясненнях та провести розгляд даної справи без їх участі. Узагальненні доводи позиції відповідачів у письмових запереченнях та поясненнях зводяться до того, що вони вважають висновок судової земельно технічної експертизи підтверджує лише факт розташування та будівництва сінника на відстані меншій до межі земельної ділянки позивача, ніж це передбачено існуючими ДБН та висновок не підтверджує факт створення перешкод у користуванні позивачу; даний навіс вважають таким, що побудований законним шляхом та обладнаним водовідведенням; вважають, що норми ДБН не поширюються на дані правовідносини, так як споруда була побудовано до їх вступу у дію; порушують питання щодо можливості порушення строку позовної давності. Представник третьої особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Котелевська селищна рада Полтавської області у судове засідання не зявився, просили розгляд даної справи провести без їх участі, при вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Суд, встановивши обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження встановлених обставин, приходить до такого. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0.3125 га за адресою: смт. Котельва, вул. Шевченка, 18 (а.с. 7). Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13 вересня 2002 року вбачається, що обєкт в цілому, який складається з одного житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в смт. Котельва по вул. Шевченка, 20 дійсно належить по ? частини відповідачам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 51). Згідно рішення виконавчого комітету Котелевської селищної ради від 31 жовтня 2002 року за №355 вбачається, що по вище вказаній адресі було узаконено літню кухню, сарай, навіс, гараж (а.с. 57). Земельна ділянка за тією ж адресою, на якій розташований вище вказаній житловий будинок з господарськими спорудами належить [PERSON] (а.с. 78). Спору щодо межі земельних ділянок між сторонами, як сусідами, не має. На межі між зазначеними земельними ділянками сторін стоїть спірна споруда (сінник), де відповідачі зберігають сіно для худоби. Розглядом справи встановлено, що відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вважають дану споруду своєю приватною власністю, так як їм всім належить по 1\\4 частини житлового будинку разом з господарськими спорудами. Наведене узгоджується із положеннями частини 1 статті 377 ЦК України де зазначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Предметом даного позову є усунення перешкод у користуванні\~\~земельною ділянкою, а\~\~предметом доказування є факти щодо порушень відповідачами\~\~ прав позивача\~\~на користування належною йому земельною ділянкою. У своєму позові позивач зазначив, що спірна споруда не відповідає вимогам ДБН, оскільки стоїть на межі їх ділянок та вода, яка потрапляє із сінника на його ділянку пошкоджує дерева та ландшафт ділянки, зроблене водовідведення відповідачами не працює та вода все одно попадає на його ділянку, зазначив, що у будь-якому випадку відповідачам потрібно для обслуговування чи поточного ремонту цієї споруди потрапляти на його земельну ділянку. Акцентував увагу на тому, що у звязку із цим конфліктом у них з відповідачами порушилися добросусідські відносини та наразі у них є затяжний конфлікт. Відповідно до статті 1 першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких перешкод його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 103 цього Кодексу визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи за №658 від 30.10.2015 року під час встановлення спірної споруди (сінник), були не дотриманні будівельні норми ДБН 360-92 ?? ? «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» п. 3.25?. (а.с. 123-136). Дана обставина відповідачами не заперечується. Посилання відповідачів стосовно того, що ця споруда сінник є такою, що узаконена на підставі рішенням №355 від 31.10.2002 року Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області спростовується матеріалами справи та висновком судової земельно технічної експертизи №658 від 30.10.2015 року, де зазначено, що схема до вказаного рішення розташування господарських будівель та споруд до рішення відсутня, тобто місце розташування спірної споруди (сінника) відсутнє та більш того схематично навіс під літ. «д» знаходиться на протилежній стороні межі позивача та він фактично обслуговує сарай Д 1 та літню кухню Д (а.с. 53, 56, 126, 136). У судовому засіданні встановлено, що спірна споруда (сінник) є спорудою функціонального призначення для зберігання сіна для кормління худоби, яка виготовлена з полегшених конструкцій (деревини, листів заліза та шиферу) і встановлена без улаштування заглибленого фундаменту. Відтак, суд вважає, що спірна споруда сінник, є тимчасовою спорудою, яка на момент оформлення права власності відповідачами на житловий будинок та господарськи споруди у 2002 році не підлягала державній реєстрації відповідно до діючих на той час правил, передбачених п. 1.6. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року за № 7/5. Отже, згідно висновку №658 судової земельної експертизи від 30.10.2015 року спірна споруда побудована у порушення норми ДБН 360-92 ?? ? «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень» п. 3.25?., тобто для догляду, спірної споруди сінник, і здійснення її поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1.0 м. \~На дане порушення права позивача звертали увагу відповідачів і місцеві органи влади (а.с. 10). З приводу зробленого водовідводу відповідачами суд зазначає, що факт наявності водовідведення від сінника сторонами не заперечується. Проте, дане водовідведення в повній мірі не відповідає критеріям інженерно-технічних заходів, так як пояснив у судовому засіданні позивач зроблене водовідведення відповідачами не працює та вода все одно попадає на його ділянку та завдає йому шкоди, як і раніше, а також зазначив, що у будь-якому випадку відповідачам потрібно для обслуговування чи поточного ремонту цієї споруди потрапляти на його земельну ділянку. Дана обставина також підтверджується висновком комісії органу місцевої влади, який зазначив, що фактично, водовідведення з навісу зроблено, але через порушення відстані від межі частина води потрапляє на земельну ділянку гр. [PERSON] (а.с. 10). Судом поза розумним сумнівом встановлено, що між сторонами є в наявності загострена конфліктна ситуація з приводу розташування тимчасової господарської споруди сінника. Під час всього розгляду справи головуючим активно розяснювалось сторонам право на вирішення спірного питання поза судовим порядком, шляхом будь-яких домовленостей, проте останні таки згоди не дійшли. Стосовно посилання відповідачів на пропуск позивачем позовної давності, то необхідно відмітити, що в даному випадку позивач звернувся до суду з негаторним позовом, а позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується: правопорушення є таким, що триває у часі і такий позов може бути пред'явлений позивачем доти, поки існує саме правопорушення. Частини 1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки обставини на які він посилався знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, у тому числі суд враховує, що позивач просить\~відновити його порушене право шляхом зобов'язання перенесення сінника на 1 метр, а не крайній захід, як його знесення, що узгоджується з метою добросусідства сторін. При вирішенні спору суд враховує також, що\~\~сінник є\~\~тимчасовою спорудою і його\~\~переміщення можливе без його знецінення та зміни\~\~цільового призначення. У відповідності до положень \~статей 79 та 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с. 1, 98, 112, 150, 151). На підставі наведеного та статті 1 першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, статті 41 Конституції України, частиною 1 статті 377 та статті 391 ЦК України, статтею 103 та частиною 2 статті 152 ЗК України,

Outcome: approved