Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна. У своїй позовній заяві просили суд зобов`язати Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з заставного майна, а саме транспортний засіб «SEAT», модель «CORDOBA», 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , тип кузова - сєдан легковий, колір кузова - сірий в рамках виконавчого провадження № 47823043 від 11.06.2015 року та № 51227244 від 27.05.2016 року. Свою позовну заяву обґрунтовували тим, що 18 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс Банк» та громадянином України [PERSON] був укладений Кредитний договір № 869-003/08, відповідно до умов якого Банк зобов`язав заставодавця, для забезпечення виконання в повному обсязі свої зобов`язань перед Заставодержателем за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі, погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення суми, яке було прямо передане умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає в Заставу Заставодержателю належне йому на праві власності майно: транспортний засіб Марки: SEAT, Модель: CORDOBA, Рік випуска: 2007, Номер кузова: [NUMBER] , ДНЗ: [NUMBER] , Тип кузова: СЄДАН ЛЕГКОВИЙ, Колір кузова: СІРИЙ. З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальником перед Позивачем за Кредитним договором був укладений Договір застави транспортного засобу, посвідчений Антиповою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 890, відповідно до якого [PERSON] передав в заставу майно, а саме: транспортний засіб Марки: SEAT, Модель: CORDOBA, Рік випуска: 2007, Номер кузова: [NUMBER] , ДНЗ: [NUMBER] , Тип кузова: СЄДАН ЛЕГКОВИЙ, Колір кузова: СІРИЙ . 31 травня 2017 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 869-003/08Р від 18 лютого 2008 року та договорами поруки № 869-003/08Р-01, 869-003/08Р-1, які були укладені між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виконавче провадження № 47885966 по примусовому виконанню виконавчого листа № 757/10621/15-ц виданого Печерським районним судом м. Києва 25.05.2015 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» заборгованості у розмірі 126 286,25 грн. перебуває на виконанні у Лохвицькому районному відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). В рамках даного виконавчого провадження було описано та передано на реалізацію ДП СЕТАМ» транспортний засіб: Марки: SEAT, Модель: CORDOBA, Рік випуска: 2007, Номер кузова: [NUMBER] , ДНЗ: [NUMBER] , Тип кузова: СЄДАН ЛЕГКОВИЙ, Колір кузова: СІРИЙ, що згідно договору застави належить [PERSON] . Дане майно не реалізувалося. 23 березня 2020 року було вирішено питання щодо залишення за собою нереалізованого майна боржника [PERSON] . Однак позивачем було встановлено, що на вказане майно накладено два арешти ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві та Дніпровським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, наразі - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Таким чином, Позивач вважає, що діями ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві та Дніпровським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, порушені охоронювані законом права та інтереси Позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року матеріали позовної заяви було передано до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2021 року матеріали позовної заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Третя особа своїх представників в судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 18 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс Банк», в особі начальника відділу видачі кредитів підрозділу м. Києва і Київської області департаменту по кредитуванню фізичних осіб на купівлю автомобілів [PERSON] , що діє на підставі довіреності № 273/Д, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В 28 січня 2008р. за реєстром № 381, надалі іменований «Заставодержатель», з другої сторони, та громадянином України [PERSON] (надалі за текстом - «Заставодавець») був укладений Кредитний договір № 869-003/08, відповідно до умов якого Банк зобов`язав заставодавця, для забезпечення виконання в повному обсязі свої зобов`язань перед Заставодержателем за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі, погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення суми, яке було прямо передане умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, передає в Заставу Заставодержателю належне йому на праві власності майно: транспортний засіб Марки: SEAT, Модель: CORDOBA, Рік випуска: 2007, Номер кузова: [NUMBER] , ДНЗ: [NUMBER] , Тип кузова: СЄДАН ЛЕГКОВИЙ, Колір кузова: СІРИЙ, шляхом доставления для зберігання на спеціальний майданчик, місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Хоткевича, 20Б. Пунктом 1.2 вищевказаного договору визначено, що передане в заставу майно є власністю Заставодавця - [PERSON] . Пунктом 1.3.1 Заставодавець зобов`язаний повернути кредит (грошові кошти) в розмірі 20 261 (двадцять тисяч двісті шістдесят один) долар США в строк до 18.02.2015р. шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок. Відповідно до пункту 1.3.2 Заставодавець зобов`язаний сплачувати щомісяця проценти за користування грошовими коштами в розмірі 11,99 (одинадцять цілих дев`яносто дев`ять сотих) % річних. Пунктом 1.3.4 Заставодавець зобов`язаний сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення умов Кредитного договору. Разом з тим, пунктом 1.5 передане в заставу майно за згодою сторін оцінене в 20 261 (двадцять тисяч двісті шістдесят один) доларів США, що за курсом НБУ на дату укладання договору складає 102 318(сто дві тисячі триста вісімнадцять) гривень. З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальником перед Позивачем за Кредитним договором був укладений Договір застави транспортного засобу, посвідчений Антиповою І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 890, відповідно до якого [PERSON] передав в заставу майно, а саме: транспортний засіб Марки: SEAT, Модель: CORDOBA, Рік випуска: 2007, Номер кузова: [NUMBER] , ДНЗ: [NUMBER] , Тип кузова: СЄДАН ЛЕГКОВИЙ, Колір кузова: СІРИЙ, шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик, місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Хоткевича, 20Б. 31 травня 2017 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 2, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 869-003/08Р від 18 лютого 2008 року та договорами поруки № 869-003/08Р-01, 869-003/08Р-1, які були укладені між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виконавче провадження № 47885966 по примусовому виконанню виконавчого листа № 757/10621/15-ц виданого Печерським районним судом м. Києва 25.05.2015 про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» заборгованості у розмірі 126 286,25 грн. перебуває на виконанні у Лохвицькому районному відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). В рамках даного виконавчого провадження було описано та передано на реалізацію ДП СЕТАМ» транспортний засіб: Марки: SEAT, Модель: CORDOBA, Рік випуска: 2007, Номер кузова: [NUMBER] , ДНЗ: [NUMBER] , Тип кузова: СЄДАН ЛЕГКОВИЙ, Колір кузова: СІРИЙ, що згідно договору застави належить [PERSON] . Дане майно не реалізувалося. 23 березня 2020 року було вирішено питання щодо залишення за собою нереалізованого майна боржника [PERSON] та прийнято рішення щодо залишення за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» нереалізованого майна боржника, а саме: транспортний засіб: Марки: SEAT, Модель: CORDOBA, Рік випуска: 2007, Номер кузова: [NUMBER] , ДНЗ: [NUMBER] , Тип кузова: СЄДАН ЛЕГКОВИЙ, Колір кузова: СІРИЙ за вартістю - 74 500,00 грн. Місце зберігання майна м. Київ, вулиця Новопирогівська, буд. 56. На вказане майно накладено два арешти ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві та Дніпровським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, наразі - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що свідчать записи про обтяження: - обтяження зареєстроване: 16.12.2015 року за № 15629454, де об`єктом обтяження є: все рухоме майно [PERSON] , ідент. код [NUMBER] . Підставою накладення арешту на майно є постанова про арешт майна боржника на його відчуження, серія та номер: 47823043, видана: 11.06.2015, видавник: ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві; - обтяження рухомого майна зареєстрованого: 18.07.2016 року за № 15900260, де об`єктом обтяження є: все рухоме майно [PERSON] , ідент. код [NUMBER] . Підставою накладення арешту на майно є постанова про арешт майна боржника на його відчуження, серія та номер: 51227244, видана: 27.05.2016, видавник: Дніпровський РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві. Щодо позовних вимог, су дійшов наступних висновків. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ч.1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Положеннями ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Приписами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 році, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна норма міститься у статті 19 Закону України «Про заставу». Статтею 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень, зокрема, належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору. Згідно з ч. 2 ст. 22 цього Закону за рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Таким чином виходячи з аналізу ст. ст. 546, 572, 576, 577 ЦК, ст. ст. 1, 4 Закону України «Про заставу» вбачається, що суть застави полягає в тому, що кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 р. №6-887цс17. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому арешти, що накладені на заставне майно, а саме транспортний засіб: Марки: SEAT, Модель: CORDOBA, Рік випуска: 2007, Номер кузова: [NUMBER] , ДНЗ: [NUMBER] , Тип кузова: СЄДАН ЛЕГКОВИЙ, Колір кузова: СІРИЙ, позбавляють заставодержателя права на використання цього майна у спосіб визначений чинним законодавством. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що наявність арешту на вищевказане рухоме майно порушує охоронювані законом права та інтереси власника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» щодо користування та розпорядження своєю власністю. Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладений Верховним Судом у постановах: від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц (провадження № 61-2859св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 573/1105/17 (провадження № 61-29747св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 757/17150/17-ц (провадження № 64-45097св18), від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18 (провадження № 61-16542св19). Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про припинення обтяження рухомого майна, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved