Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], у якому зазначає, що з 17 липня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого сторони дітей не мають. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння. Фактичні шлюбні відносини припинені, сторони проживають окремо. Оскільки подальше сумісне проживання і збереження сімї стало неможливим, позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 06 липня 2018 року надано подружжю трьохмісячний строк на примирення. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що сторони проживають окремо з грудня 2017 року, спільне господарство не ведуть, усі можливі заходи для збереження сімї вичерпано. Врятувати шлюб неможливо. У судове засідання, призначене судом для розгляду справи по суті, позивач не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що має намір зберегти шлюб. У судове засідання, призначене судом для розгляду справи по суті, не зявився, про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 17 липня 2016 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сторони проживають окремо. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів. Подружні відносини сторони припинили. Позивач категорично заперечує можливість примирення і збереження сімї. Наведене підтверджується свідоцтвом про шлюб та поясненнями сторін, наданими у підготовчому судовому засіданні. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ч. 3 і ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). [PERSON] не надав доказів на підтвердження того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу можливе. В останні судові засідання не зявляється, заходів для поновлення шлюбних відносин не вживає. За час перебування справи у провадженні суду з травня 2018 року примирення сторін не відбулося. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, небажання позивача зберегти подружні відносини, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу неможливе. Підстав для відмови в позові немає. Відтак, шлюб підлягає розірванню. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved