Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики на суму 43 200грн., які того ж дня були передані відповідачу, що підтверджується складеною розпискою, згідно із якої відповідач зобов'язався повернути суму боргу до 20.11.2010 року. У зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань у визначений строк, позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 43 200грн., інфляційних витрат (за листопад 2010 року) у розмірі 129,60грн., пені та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов'язання (з 21.11.2010 року по 10.01.2011 року) у сумі 21 600грн. та 216грн. відповідно, а також витрати на правову допомогу у сумі 1 000грн. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області 20.10.2011 року прийнято рішення по справі № 2-4035/11, яким з [PERSON] на користь позивача стягнуто 43200грн. позики, 21 600грн. пені та трьох процентів річних за час прострочення грошового зобов'язання (з 21.11.2010 року по 10.01.2011 року), 129,60грн. індексу інфляції (за листопад 2010 року) та 120грн. витрат на імформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього стягнуто 65049,60грн. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2011 року набрало законної сили 03.01.2012 року. Відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції 11.10.2013 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 40171115. Проте, станом на 23.10.2015 року грошове зобов'язання за договором позики, оформлене розпискою від 20.11.2009 року у розмірі 43200 грн., що підтверджується судовим рішенням від 20.10.2011 року, відповідачем не виконано та суму боргу не стягнуто в примусовому порядку, в звязку з чим на підставі ст. 625 ЦК України, звертається до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача інфляційні збитки за період з 11.01.2011 року по 23.10.2015 року у розмірі 37450,08 гривень, три відсотки річних за період з 11.01.2011 року по 23.10.2015 року у розмірі 6199,50 гривень, а також неустойку за період з 11.01.2011 року по 23.10.2015 року у розмірі 754272 гривень. Ухвалою суду від 29 лютого 2016 року скасоване заочне рішення у справі від 11 грудня 2015 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив суд застосувати строки позовної давності в даному спорі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.\~ Судом встановлено, що 20 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики на суму 43 200 грн., які того ж дня були передані відповідачу. Сторонами передбачено, що в разі порушення позичальником терміну повернення позики, він зобов»язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. На підтвердження укладеного договору позики та його умов відповідач написав розписку, в якій зобов'язався повернути суму боргу до 20 листопада 2010 року, але взяті на себе зобов'язання не виконав. В звязку з чим рішенням Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська з відповідача на користь позивача від 20 жовтня 2011року стягнуто 43200 грн. суми позики, 21600 грн. пені та 129,60 витрат від інфляції. Відповідно до\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 3\~ст. 549 ЦК України\~пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як слідує із наданої Відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції інформації за вих.. №Вг/19578 від 22.10.2015 року стягнень по виконавчим листам боржником в яких є [PERSON] не проводилося. Таким чином, суд приходить до висновку про невиконання відповідачем рішення Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська з відповідача на користь позивача від 20 жовтня 2011року, яке залишається відповідачем не виконане і до цього часу. За правилами ст.. 625 ЦК України наявність судового рішення про задоволення умов кредитора, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених даною статтею. Одночасно суд погоджується із доводами представника щодо пропуску позивачем строків звернення до суду з даними вимогами. Так, відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність тривалістю один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (чч.1 та 5 ст.261 ЦК). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні збитки за період з 24.03.2013 року по 24.03.2016 року у розмірі 26395,20 грн., три відсотки річних, за цей же період, у розмірі 3866,70 грн. Розпискою від 20.11.2009 року передбачено сплату неустойки за кожен день прострочення виконання зобовязання у розмірі 1% від суми позики, яка за період з 23.10.2014 року по 23.10.2015 року складає 157680,00 грн. На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої \~розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки та стягнути з відповідача її у розмірі 44000 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.\~

Outcome: partial