Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. У судове засідання позивач не з'явилася, проте надала суду заяву з проханням провести розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини свої неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України, справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 06 липня 2013 р. в офісі ФОП [PERSON], за адресою [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON], що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця був укладений договір №54 про надання послуг по нанесенню портрета, символіки, епітафії і пейзажів на вироби з граніту. При цьому були оплачені кошти у сумі 7300 грн. Термін виконання становив 2 місяці. З 09 липня 2013 р. [PERSON] припинив діяльність в офісі за вказаною адресою, припинив спілкування по телефону, уникав зустрічей. 12 липня 2013 р. [PERSON] подала заяву до Ленінського районного управління ГУМВС України м. Полтави та було розпочато слідство. Під час проведення слідчих дій та перебігу судових засідань гр.[PERSON] неодноразово запевняв у виконанні свої обов'язків, в підтвердження чому показав надгробні плити на стадії виготовлення ( розпочато гравірування написів). Але в подальшому ніяких дій по встановленню не провів і в переліку матеріалів, знайдених під час обшуку на його складі, ці матеріали не значаться. Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2014 року [PERSON] визнано винним за ч.1, 2 ст.190 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 березня 2014 року вирок Ленінського районного суду м.Полтави від 28 січня 2014 року залишено без змін. Відповідно до ч. 4. ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Дії останньої мають бути неправомірними, а між ними та шкодою повинен бути безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для відшкодування шкоди за цією статтею необхідна наявність чотирьох складових: наявність матеріальної шкоди, неправомірна поведінка заподіювача шкоди, його вина, а також причинно-наслідковий зв'язок між неправомірною поведінкою заподіювача шкоди та завданою шкодою. Неправомірність поведінки відповідача, його вина, наявність матеріальної шкоди та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та неправомірними діями відповідача підтверджується вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 28.01.14 року (№553/4213/13-к) щодо визнання [PERSON] винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.190 КК України. Враховуючи вище викладене та

Outcome: approved