Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати за ними в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 27 листопада 2013 року, право на завершення приватизації та одержання кожним із них правовстановлюючих документів на ? частку земельних ділянок площею 2,0695 га і 2,5324 га, що знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, [PERSON] сільська рада, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 3221285600:03:005:0008 та 3221285600:05:009:0015 відповідно. В обґрунтування позову зазначали, що 27 листопада 2013 року померла їхня мати [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на вказані вище земельні ділянки. 13 листопада 1991 року [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповідала своїмдітям: сину [PERSON] та дочці [PERSON] У встановлений законом строк вони звернулися до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини після смерті матері. 02 серпня 2014 року нотаріальною конторою їм видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку кожному на житловий будинок із відповідними надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: село Бервиця Броварського району Київської області, вулиця Героя Ступака, 1, що належав померлій [PERSON] Також [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває колективній власності КСП Заплавний, розміром 4,22 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно із сертифікатом серії РН\~№\~331527. За життя їхній матері [PERSON] були виділені в натурі дві земельні ділянки площею 2,0695 га та 2,5324 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери 3221285600:03:005:0008, 3221285600:05:009:0015 відповідно, що знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, [PERSON] сільська рада. Дата державної реєстрації цих земельних ділянок 18 жовтня 2013 року. У видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказані вище спірні земельні ділянки державним нотаріусом їм відмовлено, оскільки право власності на ці земельні ділянки на імя матері [PERSON] зареєстровано 31 березня 2014 року після її смерті. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, у яких просили розглянути справу за їхньої відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] сільська рада Броварського району Київської області до суду теж не зявилася, подала заяву, у якій зазначала, що заперечень проти позову вона не має, просила розглянути справу у відсутність їхнього представника. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 27 листопада 2013 року у віці 89 років померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про її смерть серії І-ОК №\~294160. Із заповіту від 13 листопада 1991 року, посвідченого заступником голови [PERSON] сільської ради [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №\~21, вбачається, що [PERSON] все своє майно, що належатиме їй на день смерті, заповідала в рівних частках сину [PERSON] та дочці [PERSON], позивачам у справі. Із спадкової справи №\~223/2014 до майна померлої 27 листопада 2013 року [PERSON] видно, що 03 квітня 2014 року в установлений законом строк із заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області звернулися позивачі [PERSON] та [PERSON] 02 серпня 2014 року спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] нотаріальною конторою видано кожному свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться у селі Бервиця Броварського району Київської області по вулиці Героя Ступака, 1. Суд встановив, що на час відкриття спадщини [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП Заплавний, розміром 4,22 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом серії РН\~№\~331527. 18 жовтня 2013 року спадкодавцю [PERSON] ще за її життя в натурі було виділено дві земельні ділянки площею 2,0695 га та 2,5324 га, кадастрові номери 3221285600:03:005:0008 і 3221285600:05:009:0015, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, [PERSON] сільська рада. Державна реєстрація права власності на ці земельні ділянки за [PERSON] проведена після смерті спадкодавця 31 березня 2014 року. Листами від 11 березня 2016 року за вих. №№\~869/02-14 та 870/02-14 у видачі позивачам [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ? частку кожному вказаних вище земельних ділянок Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області відмовлено, оскільки право власності на ці земельні ділянки за спадкодавцем [PERSON] зареєстровано після її смерті. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи, тобто здатність мати цивільні права та обовязки, припиняється у момент її смерті. За змістом норм ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до п. п. в, г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини. За змістом положень ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У ч. 1 ст. 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із розясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у п. 3.5 інформаційного листа Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року №\~24-753/0/4-13, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації виділених їй у власність в натурі двох земельних ділянок площею 2,0695 га і 2,5324 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved