Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що за рішенням сільської ради їй надано в користування земельну ділянку загальною площею 0,31 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,06 га - для ведення особистого селянського господарства. На земельну ділянку площею 0,25 га та 0,045 га вона отримала державний акт. Решту земельної ділянки, яка через ландшафтні особливості, є відокремленою та на ній знаходиться належні їй на праві власності скважина та сарай, вона не може приватизувати через те, що частина земельної ділянки вже приватизована її сусідом [PERSON] Відповідач порушує її право власності, оскільки знищив свердловину, засипавши її землею, та встановив металеву сітку, яка перешкоджає її проходу до сараю для належного його обслуговування. Просила суд зобов'язати [PERSON] за власний кошт виготовити нову водяну свердловину, на замін знищеної; зобов'язати [PERSON] повернути у її розпорядженні належну їй господарську будівлю, сарай під літ. Д, знявши перешкоди у вигляді металевої сітки. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Просила задоволити позов. У судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечували як з підстав необґрунтованості, так і через пропуск строку позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №78 від 15 листопада 2006 року передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,31га, з яких 0,25 га - з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та 0,06га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 29 грудня 2012 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,045га, що знаходиться по [ADDRESS], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. 29 грудня 2012 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500га, що знаходиться по [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до договору дарування ? частини житлового будинку, технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], листа КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області №629 від 10 листопада 2015 року вбачається, що до складу домоволодіння входить сарай під літ. Д, який знаходиться поза межами земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], та свердловина №1, 1965 року. 22 вересня 2009 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2498га, що знаходиться по [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER]. Даний акт був отриманий на підставі договору дарування земельної ділянки, укладеного 31 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про скасування державного акту на право власності, виданого [PERSON] та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0150га. Дане рішення набрало законної сили. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. На підставі ст. 152 ЗК України землевласник або землекористувач може вимагати усунення яких-небудь порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодуванні заподіяного збитку. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю, [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, що підтверджують її вимоги. В тому числі щодо місця розташування паркану металевої сітки саме на її земельній ділянці, засипання свердловини саме відповідачем по справі. У судовому засіданні відповідно до ст. 10 ЦПК України судом роз'яснювалось право сторін на призначення експертизи, якщо для з'ясування певних обставин потрібні спеціальні знання. Клопотань про призначення експертизи до суду не надходило. Суд критично оцінює пояснення позивача, що її чоловік бачив як саме [PERSON] засипав свердловину, суд до уваги не бере, оскільки про дані обставини їй відомо від особи, яка не була допитана в судовому засіданні у якості свідка. Також позивачка вказала, що подавала заяву до правоохоронних органів, але результати розгляду їй не повідомлялись і вона ними не цікавилась, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. З акту постійно діючої депутатської земельної комісії Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 березня 2015 року вбачається, що при обстежені було виявлено, що деревяна будівля покрита шифером огороджена металевою сіткою, що перешкоджає користуванню та обслуговуванню споруди, дана споруда належить [PERSON] знаходиться на земельній ділянці, яка приватизована [PERSON] Даний акт суд до уваги не бере, оскільки з даного акту не можливо встановити відповідно до яких саме правовстановлюючих документів були зроблені такі висновки, чи проводились обміри та якщо проводились коли і чим, чи було запрошено для огляду [PERSON], оскільки його підпис відсутній. Не можуть підтверджувати позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні твердження позивача [PERSON], що акт про встановлення на місцевості меж [PERSON] вона не підписувала, оскільки предметом розгляду є право користування майном, а не законність видачі державного акту на ім'я [PERSON] ще в 2005 році. Оскільки на час розгляду справи в суді державний акт [PERSON] не скасований, [PERSON] не надала суду доказів того, що металева сітка знаходиться не на межі, вказаній в державному акті, а на її земельній ділянці, тому у задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє. У разі доведення позивачем того, що саме її сарай під літ.Д знаходиться на земельній ділянці [PERSON], вона має право на вирішення питання щодо встановлення відповідного сервітуту, разом з тим таких вимог в суді не заявляла.

Outcome: dismissed