Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , зареєстрований 10 листопада 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №\~22. В обґрунтування позову зазначала, що 10 листопада 2002 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають із матір`ю. Із початку 2018 року стосунки між нею і відповідачем погіршилися, між ними втрачені почуття любові та поваги один до одного, подружні відносини не склалися через їхні різні погляди на шлюб та сім`ю. Із вересня 2019 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружніх відносин вони не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Їхня сім`я фактично розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов, оскільки з вересня 2019 року сторони проживають окремо, подружніх відносин вони не підтримують та спільного господарства не ведуть. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, так як з вересня 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 10 листопада 2002 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Оратівського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №\~22. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з вересня 2019 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. При подачі до суду позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved