Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У травні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 107076,48 грн., в якому зазначила, що згідно наказу № 1244-к від 29.03.2018 року вона була звільнена 30.03.2018 року з посади юрисконсульта 1 категорії ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. В день звільнення їй було надано Повідомлення № 294 про нараховану суму, належну працівнику при звільненні від 30.03.2018 року, згідно якого до виплати [PERSON] належать грошові кошти у розмірі 73559,68 грн. 15.03.2019 року, подавши уточнену позовну заяву, [PERSON] вказала, що 19.02.2019 року вся заборгованість по заробітній платі була виплачена, у зв`язку з чим відпали підстави для позову про стягнення 73559,68 грн. При цьому вона просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 120380,91 грн., з розрахунку, що середньоденний заробіток становить 544,71 грн., а з дня затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку минуло 221 робочих днів (544,71 грн. х 221 днів = 120380,91 грн.). Згідно уточненої позовної заяви просить стягнути з відповідача вказаний середній заробіток у розмірі 120380,91 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Згідно відзиву на позов, представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі, у зв`язку з тим, що сума середнього заробітку, яка зазначена в уточненні до позову є невірною, оскільки з неї повинно бути відраховано обов`язкові платежі, утримувані з позивачки при виплаті заробітної плати. ПАТ «Запоріжжяобленерго» заперечує проти позовних вимог, оскільки в затримці розрахунку з працівником відсутня вина підприємства. На підприємстві існує складна економічна ситуація, яка з липня 2017 року спричинила затримку своєчасної виплати заробітної плати його працівникам. А саме, протягом 2015-2018 років ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що, як наслідок, ускладнило виконання ним зобов`язань. Вищенаведене свідчить про відсутність прямої вини відповідача перед позивачем, а отже затримка виплати спричинилася не з вини відповідача. Надали докази сплати заборгованості по заробітній платі [PERSON] в повному обсязі. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, у зв`язку з недоведеністю. Вказана справа перебувала в провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Ісакова Д.О . Згідно з розпорядженням керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 56 від 25.10.2018 року, вказана справа 25.10.2018 року Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Гнатюку О.М. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала суду заяву про слухання справи без її участі, на задоволенні позву наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи без його участі, просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що згідно наказу № 448к від 16.02.2004 року [PERSON] було прийнято до ВАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду юрисконсульта. Згідно Наказу № 420-од від 27.07.2016 року (Витяг з ЄДР № 22582175 від 02.02.2017 року) Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» з 01.02.2017 року перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго». Згідно наказу № 1244-к від 29.03.2018 року [PERSON] 30.03.2018 року була звільнена з посади юрисконсульта 1 категорії ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На виконання вимог ст.116 КЗпП України в день звільнення ВАТ «Запроріжжяобленерго» повідомило про нараховану суму, належну працівникові при звільненні. Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 294 від 30.03.2018 року, [PERSON] належало до виплати 73559,68 грн. Станом на 19.02.2019 року відповідач виплатив [PERSON] всі суми заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 73559,68 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою ПАТ «Запоріжжяобленерго». Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» середньоденний заробіток [PERSON] складає 544,71 грн. (січень 2018 року - 10850,46 грн. за 20 робочих днів, лютий 2018 року - 10937,99 грн. за 20 робочих днів (10850,46 грн. + 10937,99) / 40 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2018 року по день фактичного розрахунку 19.02.2019 року становить 120380,91 грн. (середньоденний дохід позивача 544,71 грн., помножений на кількість робочих днів, що пройшли з дня звільнення до дня розрахунку (221 робочий день). Доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку з скрутним матеріальним становищем на підприємстві суд вважає необґрунтованими. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відсутність фiнансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.07.2013 № 6-64цс13). Також судом приймається до уваги, що пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13» передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд повинен визначати суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Згідно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Таким чином, на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку починаючи з 02.04.2018 року по день фактичного розрахунку 19.02.2019 року у розмірі 120380,91 грн. В частині стягнення моральної шкоди позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту спричинення їй моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1203,81 грн.

Outcome: partial