Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

у червні 2014 року позивач звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до ТОВ «Віадукт» про стягнення заробітної плати. В обґрунтування позову зазначив, що він працював машиністом крану 6-го розряду у ТОВ «Віадукт». 01.02.2014 року його було звільнено з роботи за згодою сторін. На день звільнення йому не було виплачено нараховану заробітну плату в сумі 19 203,05 грн. До цього часу розрахунок з позивачем не проведено, тому йому має бути виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 15 362,44 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 19 203,05 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі в сумі 15 362,44 грн, а всього 34 565,49 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] подав клопотання про уточнення позовної заяви про стягнення заробітної плати, у якому, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 19 203,05 грн, 28 685,36 грн середній заробіток за весь час затримки розрахунку та 1 356,74 грн сума невиплаченої компенсації за невикористану відпустку при звільненні, а всього 49 245,15 грн. Також представник позивача подав заяву, у якій не заперечував про ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача - ТОВ «Віадукт» у судове засідання не з'явився. До суду повернулася уся поштова кореспонденція, яка була надіслана ТОВ «Віадукт» за адресою: вул. Миколи Музики, 78-А, м. Севастополь з відміткою про те, що УДППЗ «Укрпошта» до окремого розпорядження призупинила приймання до пересилання поштових відправлень, адресованих на територію АР Крим та м. Севастополь. Окрім того, на адресу відповідача за допомогою кур'єрської пошти ТОВ «Карго Експрес Лтд» було надіслано повістку про виклик до суду, а також копії позовної заяви та доданих до неї документів, які було вручено представнику ТОВ «Віадукт» 28.08.2014 року, що підтверджується листом ТОВ «Карго Експрес Лтд» від 29.08.2014 року № 29/08 та поштовою накладною № 380440431269. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.08.2014 року, місцезнаходження ТОВ «Віадукт» зареєстровано за адресою: 99029, вул. Миколи Музики, 78-А, м. Севастополь. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам-підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а тому, оскільки відповідач не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, а представник позивача не заперечує щодо прийняття судом заочного рішення, слід провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. [PERSON] працював машиністом крану 6-го розряду у ТОВ «Віадукт», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5,6). Відповідач - ТОВ «Віадукт» - при звільненні позивача, тобто 01.02.2014 року, не провів з останнім повний розрахунок по заробітній платі, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 19 203,05 грн, що підтверджується поясненнями представника позивача та довідкою відповідача (а.с.7). Установленим судом обставинам відповідають трудові правовідносини, що регулюються Кодексом законові про працю України (надалі - КЗпП України). Так, згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення працівника. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Отже, оскільки судом установлено, що відповідач не розрахувався з позивачем при його звільненні, то позов [PERSON], в частині стягнення з ТОВ «Віадукт» заборгованості по заробітній платі в сумі 19 203,05 грн підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 28685,36 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітній платі, суд виходить із такого. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення працівника. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Пунктом 21 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України встановлено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Згідно підпункту (л) п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (надалі - Порядок), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. У пункті 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Обґрунтовуючи вимоги про стягнення з відповідача 28 685,36 грн середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, позивач зазначив, що його середній заробіток складає 193,82 грн на день, кількість днів, на які відповідач прострочив проведення розрахунків із ним становить 148 робочих днів, а тому відповідач має сплатити на користь позивача 28 685,36 грн середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати (193,82 х 148 = 28 685,36). Суд вважає, що оскільки встановлено той факт, що відповідач не провів розрахунок із позивачем, то він зобов'язаний на підставі ст. 117 КЗпП України виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки. Проте, зазначена виплата має бути здійснена не у розмірі, визначеному позивачем, а у меншому розмірі, оскільки позивач, здійснюючи обрахунок середнього заробітку, помилився у кількості робочих днів, що минули з часу його звільнення по день розгляду справи. Отже, з 01 лютого 2014 року по 01 вересня 2014 року, з урахуванням святкових та неробочих днів, минуло 142 робочих дні, а тому, розмір середнього заробітку позивача, яку слід стягнути з відповідача становить 27 522,44 грн (193,82 х 142 = 27 522,44 грн), відтак позовні вимоги в цій частині належить задовольнити частково. Щодо вимог [PERSON] про стягнення на його користь 1356,74 грн суми невиплаченої компенсації за невикористану відпустку при звільненні, то на переконання суду у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, наявності у нього права на відпустку, кількості днів такої відпустки, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги. Усе доказування позивачем позовних вимог у цій частині ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, це рішення, в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial