Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

У червні 2013 року прокурор міста Олександрії Кіровоградської області в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовує тим, що 20 травня 2011 року, близько 22 години, [PERSON], керуючи автомобілем лада 210740 державний номерний знак [NUMBER], рухаючись на 31 км + 100 метрів автодороги Київ-Луганськ-Ізварино в напрямку від міста Знам'янки до міста Олександрія Кіровоградської області, не обрав безпечну для даних дорожніх умов швидкість руху авто, внаслідок чого допустив наїзд транспортного засобу на велосипедиста [PERSON], яка рухалася в попутному напрямку, чим порушив вимоги п. п. 2.3, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1360, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв'язку зі смертю. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп. У судовому засіданні прокурор та [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просили їх задоволити. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 20 травня 2011 року, близько 22 години, [PERSON], керуючи автомобілем лада 210740 державний номерний знак [NUMBER], рухаючись на 31 км + 100 метрів автодороги Київ-Луганськ-Ізварино в напрямку від міста Знам'янки до міста Олександрія Кіровоградської області, не обрав безпечну для даних дорожніх умов швидкість руху авто, внаслідок чого допустив наїзд транспортного засобу на велосипедиста [PERSON], яка рухалася в попутному напрямку, чим порушив вимоги п. п. 2.3, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1360, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв'язку зі смертю. На підставі заяви [PERSON], яка міститься в матеріалах кримінальної справи, застосовано п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року. Крім того, [PERSON] вказав, що вину у скоєному злочині визнає частково. Як вбачається зі змісту постанови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.09.2011 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії, так як обставин, які виключали б застосування амністії відсутні. Закриття кримінальної справи не перешкоджає потерпілим звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народилася [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], прізвище [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Згідно висновку експерта №218 від 04.07.2011 року при проведенні судово-медичного дослідження трупу [PERSON], [INFO], який міститься в матеріалах кримінальної справи, смерть [PERSON], [INFO] настала в результаті забою головного мозку та субарахноїдального крововиливу як наслідок внутрішньочерепної травми в сукупності з комбінованим шоком, що розвинувся внаслідок комплексу виявлених ушкоджень, на що вказують дані судово-медичного дослідження викладені вище. Виявлені ушкодження в своїй сукупності могли виникнути за різних обставин в тому числі і у велосипедиста при наїзді на нього автомобіля ззаду, однак більш доцільно остаточно судити про це можливо лише в комплексі з матеріалами справи. Суд дійшов висновку, що померла [PERSON] була рідною донькою позивача [PERSON]. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи те, що вина [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена, відомостей про неплатоспроможність відповідача суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що слід стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 100 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, тому суд виходить з того, що задоволення позовних вимог в цій частині позову повинно відповідати як заподіяній моральній шкоді, так і критерію справедливості. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1177, 1195 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При визначенні розміру відшкодування суд виходить з принципу розумності і справедливості та вража, що розмірі моральної шкоди 100 000 грн. 00 коп. є обгрунтований, так як обставини за яких вчинено злочин, тривалість моральних страждань позивача та негативних наслідків, які настали для позивача у зв'язку зі смертю єдиної доньки. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем доведено заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. У даному випадку тривалість моральних страждань є постійною, так як смерть доньки позивача є глибокою душевною раною. Виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другою сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved