Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

У травні 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.04.2011 року [PERSON] отримав кредит в сумі 5600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Банк за користування кредитними коштами нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно з п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту позичальник повинен виконати зобовязання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту, оплати винагороди банку. Банк свої зобовязання за договором виконав, надав кредитні кошти. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів п якомусь з грошових зобовязань більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором, не виконавши свої зобовязання за договором. Станом на 31.03.2016 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 10987,57 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3040,66 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 5220,59 грн., заборгованості за пенею та комісією 1726,91 грн., а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина), 499,41 грн. (процентна складова). Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду письмову заяву від 23.05.2016 року, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у теперішнє судове засідання не зявився, причину неявки не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином під розписку. Раніше, 13.06.2016 року, відповідач направив до суду клопотання про пропуск позивачем строку позовної давності, зазначивши в ньому, що позовні вимоги позивачем предявлені по закінченню трирічного строку, а саме 23.05.2016 року, а останній платіж ним було здійснено 07 травня 2013 року. У минулому судовому засіданні, яке відбулося 09.08.2016 року, відповідач позовні вимоги не визнав, підтримав своє клопотання про застосування строку позовної давності. При цьому пояснив, що, дійсно, отримував на карточку кредит в сумі 5000 грн. або 5600 грн., точно не памятає. Поки працював в Бердянському морпорту, [PERSON] сам списував з його зарплатної картки кошти на погашення кредиту. Потім йому довелося звільнитися з роботи у 2012 чи 2013 році, після цього у нього не було коштів виплачувати кредит, а останнє списання коштів Банком було здійснено 07.05.2013 року. На сьогодні картка, яка видавалася, на його думку, строком на два роки, вже є недійсною, до того ж він її загубив. Позов не визнає з тих підстав, що Банком пропущено строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що\~\~ відповідно до укладеного договору №б/н від 04.04.2011 року [PERSON] отримав кредит в сумі 5600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник взяв на себе зобовязання погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним, що підтверджується копією анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копією довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За\~\~ ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. \~\~\~\~ Судом встановлено, що відповідач свої забов'язання за кредитним договором своєчасно та належно не виконував, в результаті станом на 31.03.2016 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 10987,57 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3040,66 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 5220,59 грн., заборгованості за пенею 1726,91 грн. Крім цього, Банком відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов нараховані штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина), 499,41 грн. (процентна складова). Заперечуючи проти позову з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, відповідач зазначив у своєму клопотання про застосування позовної давності та в судовому засіданні 09.08.2016 року пояснив, що останній платіж на погашення кредиту Банком було списано з його зарплатної картки 07.05.2013 року, що підтверджується і наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, де в останньому стовпчику таблиці датою 07.05.2013 року вказано суму 23,09 грн. на погашення кредиту. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. \~У постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, висловлена наступна правова позиція: «Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу». Так, дійсно, судом беззаперечно встановлено та таке вбачається з матеріалів справи, що останній платіж в розмірі 23,09 грн. на погашення кредиту внесено (за словами відповідача, списано) саме 07.05.2013 року, а на погашення процентів кошти не списувалися, однак за умовами кредитного договору строк внесення чергового платежу до 25 числа кожного місяця, тому початок позовної давності має обчислюватися не з 07.05.2013 року, як помилково вважає відповідач, а саме з 25.05.2013 року з моменту невиконання позичальником зобовязання за договором. Як вбачається зі штампу вхідної кореспонденції Бердянського міськрайонного суду, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду 23 травня 2016 року, тобто в межах трирічного строку, а тому, на переконання суду, його вимоги до відповідача в частині повернення кредиту в сумі 3040,66 грн. та нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 5220,59 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не надав суду ніяких заперечень щодо правильності розрахунку заборгованості за цими складовими частинами заборгованості. Разом з тим суд погоджується з доводами відповідача щодо пропуску Банком позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, оскільки відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Пунктом 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг встановлено відповідальність боржника у вигляді штрафу за порушення строків повернення платежів більш ніж на 30 днів. Судом встановлено, що датою чергового платежу з повернення кредиту була дата до 25.05.2013 року, в яку відповідачем не було здійснено платежів, унаслідок чого після збігу 30 днів (тобто після 25.06.2013 року) [PERSON] отримав право на стягнення штрафу та пені, тому суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк спеціальної позовної давності для стягнення неустойки, тому позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 1726,91 грн. та штрафів 500 грн. фіксована частина та 499,41 грн. процентна складова задоволенню не підлягають. При цьому суд вважає, що вказана позивачем сума 1726,91 грн., яку він в тексті позову не розмежовував, вказуючи її як заборгованість за пенею і комісією, а під розрахунком заборгованості у вигляді таблиці зазначив як комісію, фактично є неустойкою у вигляді пені з урахуванням змін до Тарифів, прийнятих гідно з наказом банку СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року «Про внесення змін в тарифи по картам «Універсальна» та «Універсальна GOLD», крім того, умовами кредитного договору не передбачено нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (на 0,75), то судовий збір підлягає відшкодуванню в розмірі 1033,50 грн. (1378 х 0,75).

Outcome: partial