Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У травні 2021 позивач Національна академія внутрішніх справ звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] вартість витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 53509,32 грн та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 11.08.2014 №128 о/с [PERSON] з 15.08.2014 зараховано курсантом 1-го курсу денної форми навчання. Між Національною академією внутрішніх справ (далі - НАВС), комплектуючим органом - УМВС України в м.Києві та [PERSON] 25.08.2014 укладено договір №14-473 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (НАВС). Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету та зобов`язувалась після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Наказом НАВС від 06.11.2015 №202 о/с відповідача звільнено за п.9 ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та ст.61 Закону України «Про вищу освіту», та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за п.63 «к». Наказом НАВС від 11.11.2015 року №202 о/с відповідача відповідно до п.3 ст. 47, п.1 ст.81 та п.12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» призначено на посаду із присвоєнням спеціального звання рядовий поліції. Наказом НАВС від 21.06.2018 №886 відповідач отримав базову вищу освіту за напрямком підготовки «Правознавство» освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та видано диплом бакалавра. З 15.08.2014 по 21.06.2018 відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. Таким чином, навчальним закладом умови договору виконано у повному обсязі. Однак, наказом ГУ НП у м.Києві від 12.11.2018 року №1130 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. За цієї умови, відповідно до п.2.3.6 договору відповідач зобов`язана відшкодувати витрати пов`язані з утриманням у навчальному закладі. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Укладення договору та обов`язок відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення передбачено ст. 18 Закону України «Про міліцію» (діючого на момент навчання та звільнення відповідача з ОВС). Вартість витрат пов`язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі становить 43 617,90 грн. Із сумою витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, відповідача ознайомлено та поінформовано про необхідність відшкодування зазначеної суми, проте грошові кошти від відповідача до НАВС не надходили. Вважає, що відповідач в порушення умов договору до спливу встановленого договором терміну перебування на службі в період навчання, звільнився за влавним бажання, тим самим порушив умови договору, як наслідок має відшкодувати навчальному закладу 43 617,90 грн. витрат, з урахуванням інфляційних збитків та трьох відсутків річних. Ухвалою судді від 04.06.2021 було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив та просить розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча згідно із ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву на позов до суду не надав, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Судом встановлено, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 11.08.2014 №128 о/с [PERSON] з 15.08.2014 зараховано курсантом 1-го курсу денної форми навчання за напрямком підготовки «Правознавство». Між Національною академією внутрішніх справ, комплектуючим органом - ГУ МВС України в м.Києві та відповідачем 25.08.2014 укладено Договір № 14-473 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (НАВС). Згідно із п. 2.1.3. договору позивач зобов`язаний забезпечити відповідача харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п.2.3.6. договору відповідач зобов`язалась у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п.3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3.3. договору передбачено, що однією з підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення зі служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. Відповідно до п. 4.1. відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У відповідності до п. 4.2. договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Згідно з п. 4.4 договору у разі відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 06.11.2015 року №192 о/с згідно п.9 ХІ Закону України «Про Національну поліцію», ст.61 Закону України «Про вищу освіту», та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ відповідача звільнено з ОВС з продовженням навчання у національній академії внутрішніх справ, у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органивиконавчої влади (установи, організації). Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 11.11.2015 року №202 о/с відповідача відповідно призначено на посаду курсанта 2-го курсу із присвоєнням спеціального звання рядовогополіції. Наказом НАВС від 21.06.2018 №886 відповідач отримав базову вищу освіту за напрямком підготовки «Правознавство» освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр та видано диплом бакалавра. Наказом ГУ НП у м.Києві від 12.11.2018 року №1130 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням. З 15.08.2014 по 21.06.2018 відповідно до умов договору відповідач у період навчання перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Відповідно до Статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». З довідки розрахунку суми фактичних витрат, пов`язаних з утриманням [PERSON] в Національної академії внутрішніх справ вбачається, що за період з 15.08.2014 по 21.06.2018 такі витрати становлять 43617,90 грн. Відповідно до п.1.1. Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 № 62 (далі - Положення) вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС. Фінансування ВНЗ здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, призначених для фінансування МВС, та інших джерел фінансування, не заборонених чинним законодавством (п 9.1 Положення). Бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства (п. 9.9. Положення). Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС (п. 9.10. Положення). Отже, кошти на утримання курсантів виділялись з державного бюджету та перераховувались ВНЗ МВС України, який ними розпоряджається на підготовку фахівців для МВС України. У разі відмови осіб, які навчалися за державним замовленням, від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (п.6.28 Положення). Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частин 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст.ст. 610, 611, 623 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно до ч.7 ст.18 Закону України «Про міліцію», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. За змістом ч.ч.4, 5 ст.74 Закону України «Про Національну поліцію» особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах був визначений Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 № 313. Відповідно до даного Порядку витрати відшкодовуються згідно з контрактом укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. Витрати відшкодовуються особою в повному обсязі за весь період її фактичного навчання. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Вирішуючи спір по суті, судом враховується, що розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки спеціалістів органів внутрішніх справ є академія, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку виступає академія. Приймаючи до уваги, що відповідача звільнено зі служби в Національній поліції на підставі п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) протягом перших трьох років після закінчення навчального закладу, то відповідно до укладеного між сторонами договору №14-473 від 25.08.2014 та наведених законів та підзаконних нормативних актів, вона зобов`язана відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, за весь період свого навчання. Такі витрати відповідачем у добровільному порядку не були відшкодовані. Статтею 625 ЦК України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Таким чином, оскільки відповідач на визначених умовах мав повернути позивачу кошти в сумі 43 617,90 грн., дане зобов`язання зводиться до сплати грошей, тому є грошовим, в зв`язку з чим позивачем правомірно обрано спосіб захисту майнового права та інтересу відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Зокрема, ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Оскільки на підставі договору між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Такі висновки щодо застосування положень ст. 625 ЦК України, викладені в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов`язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з розрахунком позивача, 3% річних від суми боргу за період з 13.12.2018 до 18.05.2018 становить - 3179,92 грн. Згідно з розрахунком позивача, інфляційне збільшення боргу за період з 13.12.2018 до 18.05.2018 становить - 6711,50 грн. Вказані розрахунки перевірені судом та можуть бути покладені в основу рішення. Відповідач до суду не з`явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази. Беручи до уваги наведені обставини, у зв`язку із невиконанням відповідачем договірних зобов`язань, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2270,00 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 6, 207, 525, 526, 599, 610, 611, 612, 623, 625, 627, 639 ЦК України, суд

Outcome: approved