Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

У травні 2018 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На теперішній час вони з дитиною взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та проживають разом в м. Маріуполі Донецької області за адресою: [ADDRESS]. З травня 2014 року фактично шлюбні відносини припинені та відповідач виїхав на постійне мешкання до Російської Федерації та зв'язок з ним припинений. Відповідач як не приймав, так і не приймає участі у вихованні дитини, не виявляє щодо неї батьківської турботи, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, зовсім не приділяє йому увагу, не піклується про стан його здоров'я, не контролює процес його фізичного та духовного розвитку. Позивач вважає, що така позиція відповідача як батька шкодить інтересам дитини та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Оскільки вони з дочкою зареєстровані в м. Донецьк, вона має намір туди виїжджати разом із дитиною з метою відвідання дому та родичів. На підставі наведеного, позивач просила надати їй дозвіл на переміщення через лінію зіткнення у межах Донецької області без згоди відповідача її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] строком на три роки з дня набрання законної сили рішення суду. У ході судового розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просила надати їй дозвіл на переміщення через лінію зіткнення у межах Донецької області без згоди відповідача її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] строком один рік з дня набрання законної сили рішення суду. Позивачка та її представник - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали заяву про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився з відомих суду причин, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради - Бартош Н.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилась, надала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позовних вимого [PERSON] У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 28 квітня 2012 року було укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 136. [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 137. Позивач разом із дитиною зареєстровані за адресою: [ADDRESS], взяті на облік як внутрішньо переміщені особи 14.12.2017 року Управлінням соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради, фактичним місцем проживання яких є [ADDRESS], що підтверджується копіями довідок про взяття їх на облік внутрішньо переміщених осіб за № [NUMBER] та № [NUMBER] від 14.12.2017 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № 28801 від 26.06.2001 року 1/5 частини квартири [ADDRESS] належить позивачці по справі, та підтверджує наявність в неї на окупованій території майна. Крім того, власниками вказаної квартири є її родичі, які там мешкають. Судом встановлено, що позивач позбавлена можливості отримати від відповідача - батька дитини згоду на виїзд дитини у позасудовому порядку, а тому позбавлена можливості відвідати разом з дитиною родичів та перевірити стан свого нерухомого майна та забрати особисті речі. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 pоку, за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, місце знаходження відповідача невідоме. У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки, у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини на непідконтрольну українській владі територію, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово неконтрольовану територію Донецької області на конкретно визначений період з обов'язковим поверненням на територію України.

Outcome: approved