Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті його дружини [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно. За життя вона склала заповіт, яким все своє майно заповідала йому. У встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У нотаріальній конторі йому стало відомо, що із заявами про прийняття спадщини звернулись також і батьки померлої [PERSON] та [PERSON], які на час відкриття спадщини є пенсіонерами та мають право на обовязкову частку в спадщині. Вказав, що померла тривалий час тяжко хворіла. Він постійно піклувався про неї, витрачав всі кошти на її лікування. Натомість, відповідачі по справі за час хвороби її доньки відвідували кілька разів, незважаючи на тяжкість хвороби. Жодної допомоги ні матеріальної, ні моральної померла не отримувала від них. Натомість, після їх відїзду у липні 2014 року, він та [PERSON] помітили викрадення відповідачами документів, особистих речей, коштів в розмірі 5000 дол. США, які були відкладені на лікування, з квартири, де зупинились батьки. Після даних подій, відносини між [PERSON] та її батьками стали ще гіршими. В телефонних розмовах, вони зізнавались про викрадення грошей, але так і не повернули та не витратили дані кошти на лікування своєї ж доньки. Вказав також, що відповідачі мають гарну пенсію, квартиру, постійно подорожують, мають власний бізнес, але допомоги своїй доньці так і не надавали, незважаючи на складність хвороби. Крім того, за час шлюбу ним та [PERSON] була придбана квартира по вул. В. Лобановського в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області. Дана квартира була придбана за отримані в борг кошти, який він має погасити. Оскільки вільних коштів він не має, то борг буде погашений за рахунок даної квартири. Просив суд зменшити обовязкову частку [PERSON] та [PERSON] в спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] до ? частини, яка б належала кожному б з них у разі спадкування за законом; виключити квартиру №70 по вул. В. Лобановського в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області зі складу обовязкової частки відповідачів в спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] І,М. У судовому засіданні позивач [PERSON] як свідок суду показав, що він з 1995 року перебував в шлюбі з [PERSON] між дружиною та її батьками були напружені відносини весь час. Коли захворіла [PERSON] батьки приїздили всього кілька разів. Жодної допомоги вони не надавали, навіть моральну підтримку своїй доньці не надавали, батьківську турботу не виявляли. Натомість, коли повертались до себе до дому, викрали їх кошти, документи. Даний вчинок дуже обурив дружину та ще більш поглибив неприязні відносини між ними. Вся турбота, піклування, матеріальні витрати лягли на нього. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник не зявились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 25 листопада 1995 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №262. 25 листопада 1999 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 26 серпня 2014 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул.В. Лобановського, 15, кв.70. 26 серпня 2014 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на машиномісце №89 по вул. В. Лобановського, 2 в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області. 23 серпня 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала [PERSON]. У звязку зі станом здоровя [PERSON] не могла власноручно підписати, на її особисте прохання та в її присутності текст заповіту підписав [PERSON] При посвідчення даного заповіту за проханням [PERSON] для уникнення подальших сумнівів в її рішення через важкий соматичний стан, звернулась до спеціалістів в галузі судової психіатрії та судової психології, з проханням визначити її психічний стан на 23 серпня 2014 року. За наслідками огляду був складений висновок спеціалістів в галузі судової психіатрії та судової психології №308-ц, за яким [PERSON] страждає на органічний емоційно-лабільний астенічний розлад, проте ступінь цього розладу такий, що не позбавляє критичних здібностей, [PERSON] під час укладення нею заповіту 23 серпня 2014 року за своїм психічним станом може в повній мірі розуміти характер та значення своїх дій і керувати ними. 28 серпня 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БК №310515, виданого відділом реєстрації смерті в м. Києві. Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив відмову від неї. Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. За ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З матеріалів спадкової справи встановлено, що до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини звернулись: 27 січня 2015 року чоловік спадкодавця [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серія І-ОК № 164747, виданого відділом РАЦС реєстраційної служби Києво-Святошинького РУЮ в Київській області) та 10 лютого 2015 року батьки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серія І-БК №276345, виданого Вишневим міськвиконкомом Києво-Святошинського району Київської області). Відповідно до ст. 1241 ЦК України розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: захист права на обов'язкову частку в спадщині може здійснюватися шляхом пред'явлення вимог про визнання права на обов'язкову частку в спадщині (ст. 1241 ЦК), перерозподіл спадщини (ст. 1280 ЦК), визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301 ЦК). При вирішенні спорів про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині (абз. 2 ч. 1 ст. 1241 ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо. Зменшення розміру обов'язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця. Судам слід звернути увагу, що книга шоста ЦК не містить норм, відповідно до яких можливе застосування такого захисту цивільних прав та інтересів, як позбавлення, скасування обов'язкової частки в спадщині. Відповідно до норм ст. 1224 ЦК особа, в тому числі спадкоємець, який має право на обов'язкову частку в спадщині, може бути усунена від права на спадкування. Спадкування обов'язкової частки в спадщині здійснюється на підставах встановлених законом, шляхом прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтями 1268 - 1269 ЦК. Право на обов'язкову частку в спадщині не залежить від змісту заповіту, отже рішення суду про визнання недійсним заповіту в частині, що порушує права спадкоємця на обов'язкову частку в спадщині, не вимагається. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на обов'язкову частку в спадщині зазначена відмова може бути оскаржена до суду в порядку позовного провадження. З матеріалів справи, показів свідка [PERSON] встановлено, що з 2011 року [PERSON] хворіла на тяжке онкологічне захворювання: меланома шкіри лівої сідниці 4 стадія. Відповідно до показів свідка [PERSON] та [PERSON] встановлено, що між [PERSON] та її батьками [PERSON] та [PERSON] склались досить прохолодні та напружені відносини. Після встановлення діагнозу батьки померлої приїздили провідувати доньку всього кілька разів. При цьому жодної матеріальної або моральної допомоги не надавали, як померлій, так і позивачу щодо догляду за хворою. Факт неприязних відносин померлої з батьками відображений і у висновку спеціалістів в галузі судової психіатрії та судової психології №308-ц. Так, спеціалістами вказано, що [PERSON] при спілкуванні намагається уникати субєктивно неприємних тем, особливо про свої стосунки з батьками та про тяжкість свого стану, мотивуючи тим, що такі спогади погіршують її настрій, вони її не підтримують, не провідують її в складний для неї етап. З прослуханого в судовому засіданні аудіозапису розмови [PERSON] з її батьками також вбачається складність та напруженість в їх відносинах, що погіршились після зникнення документів та коштів. Враховуючи подані суду докази, пояснення позивача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та зменшення обовязкової частки в спадщині відповідачів. Оскільки зменшення розміру обов'язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця, за законом спадкоємці обовязкової частки успадковують половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), тому суд задовільняє вимоги в частині зменшення обовязкової частки відповідачів до ? частини від тієї частки, що належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області звернулись також і кредитори спадкодавця: [PERSON] та [PERSON]. З поданих суду розписок, показів свідків, заяв кредиторів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] отримали в борг кошти на придбання нерухомості в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області. За ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи те, що спадкоємці зобовязані задоволити вимоги кредиторів спадкодавця, а в разі непогашення боргу з врахуванням успадкованого майна, кредитор має право накласти стягнення на спадкове майно, чинним законодавством не передбачено виключення майна зі складу обовязкової частки в спадщині, тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial