Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнений 26.12.2019 року, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договорами позики від 15.03.2018 року в розмірі 460000 грн., обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 15.03.2018 року між нею та відповідачками були укладені договори позики, згідно яких позивачка передала відповідачкам грошові кошти в сумі 460000 грн. терміном до 15.03.2019 року. На підтвердження даних договорів відповідачками були складені розписки про те, що вони отримали грошові кошти від позивачки. Однак, в термін, зазначений в розписках, відповідачки не повернули позивачці борг, у зв`язку із чим [PERSON] просить стягнути з них солідарно суму боргу за договорами позики у розмірі 460000 грн. та суму судового збору у розмірі 4600 грн. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.07.2019 року матеріали цивільної справи були направлені до Приморського районного суду міста Одеси за підсудністю (а.с.17). Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 29.10.2019 року матеріали цивільної справи були повернуті до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (а.с.31). Відповідно до вимог ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.39). Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачки в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. 27.01.2020 року надали заяву, в якій вказали, що позов визнають у повному обсязі, не заперечують проти його задоволення, просять розглядати справу у їх відсутність. 16.01.2020 року надали суду відзив на позовну заяву, в якому вказали, що позовні вимоги та обставини позову визнають у повному обсязі, пояснили, що вони не в змозі повернути грошові кошти, які вони отримали від [PERSON] у розмірі 460000 грн., оскільки належна їм квартира [ADDRESS] , яку вона повинні продати та повернути борги позивачці, до теперішнього часу не продана. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 15.03.2018 року [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позичальники) уклали договори позики у виді розписок (а.с.3-5), відповідно до яких позичальники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали у борг у позикодавця [PERSON] суму грошових коштів в розмірі 460000 грн. з метою ведення спільної підприємницької діяльності, та зобов`язалися повернути дану суму боргу в строк до 15.03.2019 року. Зазначені договори відповідають вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладені в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст.545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається із договорів позики (розписок) відповідачки зобов`язалися повернути борг до 15.03.2019 року. Відповідачками на день подання позову до суду сума боргу у розмірі 460 000 грн. не повернута, що з огляду на вимоги ч.1 ст.82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Отже, оскільки відповідачки свої грошові зобов`язання перед позивачкою не виконали, з них на користь позивачки підлягає стягненню солідарно 460 000 грн. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, оскільки відповідачки позовні вимоги визнали, наслідки визнання позову їм відомі відповідно до вимог ч.2 ст.206 ЦПК України, а також враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачок солідарно на користь позивачки суму боргу в розмірі 460 000 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Нормами ст.141 ЦПК України не передбачено стягнення судових витрат у солідарному порядку. Солідарний зв`язок - це матеріально правова категорія (ст.541 ЦК України), а не процесуальна, тому розподіл судових витрат здійснюється між відповідачами у дольовому порядку.

Outcome: approved