Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. В липні 2018 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року позов [PERSON] залишено без розгляду. У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, [PERSON] про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено, ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 18 грудня 2019 року об`єднано в одне провадження справу № 202/6232/19, провадження № 2/202/2232/2019 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про встановлення місця проживання дитини з матір`ю та відібрання дитини, із справою № 202/2526/18, провадження № 2/202/265/2019 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпропетровської районної адміністрації Дніпропетровської області, [PERSON] про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини. Об`єднаній справі присвоєно № 202/2526/18. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2018 року було розірвано. Від цього шлюбу мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу діти певний час проживали з нею, однак починаючи з січня 2018 року відповідач забрав старшу доньку [PERSON] та повідомив, що дитина залишиться проживати з ним. Вказує, що з цього часу [PERSON] чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою, що стало підставою для неодноразових звернень до органів поліції. Крім того, в результаті намагань позивача домогтися побачень з дитиною відповідач наніс їй тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичного експерта. Вважає, що місце проживання дитини має бути визначено за місцем її проживання: [ADDRESS] , так як між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини. Не погоджуючись з заявленими позовними вимогами відповідачем подано зустрічний позов, в якому останній посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 06 лютого 2009 року Індустріальним відділом цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак шлюбні відносини поступово погіршувалися, сторони з 2018 року почали проживати окремо, внаслідок чого позивачем подано до суду позов про розірвання шлюбу. Вказує, що [PERSON] дуже часто залишала доньок у своєї матері, діти телефонували з проханням забрати їх, скаржилися, що їм холодно, вони голодні. Так, 12.01.2018 року після роботи відповідач поїхав до дітей, щоб їх забрати, однак меншу доньку силою забрала бабуся, а старша [PERSON] категорично не хотіла залишатися та поїхала разом з відповідачем. Саме з цього часу дитина проживає разом з батьком, який повністю займається її вихованням та матеріально забезпечує. Зазначає, що позивач не має належних житлових умов для проживання та навчання дитини, оскільки проживає на орендованій квартирі. Просив визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Сторони скористалися правом на подання заяв по суті справи, а саме: відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини, позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, в яких викладені обставини тотожні обставинам, вказаними сторонами у позовних заявах. Третьою особою, [PERSON] , подано до суду письмові пояснення, в яких остання заперечує проти позивних вимог [PERSON] про відібрання дитини та визначення її місця проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , власницею якої вона є. Пояснила, що [PERSON] проживала у вказаній квартирі на підставі договору оренди, який було укладено строком до 25 липня 2018 року. Також додані позивачкою акти обстеження житлових умов квартири були складені за відсутності власника та без її дозволу. Крім того, висновок, наданий органом опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, яким вважають за доцільним відібрати дитину та визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , суперечить правам та інтересам третьої особи, а також складено датою, коли [PERSON] вже не проживала у квартирі. Ухвалою суду від 15 січня 2020 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені позовні вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача та відповідач просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Зустрічний позов підтримали, просили задовольнити. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Заслухавши учасників судового процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.03.2009 року. Від шлюбу у сторін народилися спільні діти - донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] разом з батьком на даний час проживає за адресою - [ADDRESS] . Після припинення спільного проживання сторін, молодша донька залишилась проживати з матір`ю. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Індустріальна районна у місті Дніпрі рада (орган опіки та піклування) власним висновком № 18/5-442 від 29.08.2018 року вважає за доцільне відібрати дитину [PERSON] , [INFO] , від батька дитини [PERSON] та визначити місце проживанн дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Однак, будучи присутньою в підготовчому засіданні, представник третьої особи просила залишити поза увагою вказаний висновок, оскільки при його складанні не було відомо всіх обставин, встановлених під час слухання справи в суді. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Так, допитана в судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] , малолітня [PERSON] показала, що навчається добре, забезпечена продуктами харчування та бажає проживати разом з батьком та бабусею. З мамою жити не хоче. Також вказала, що батько ніколи не перешкоджав їй у спілкуванні з матір`ю та сестрою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір`ю відповідача [PERSON] та бабусею малолітньої [PERSON] , з якими разом мешкає за адресою: [ADDRESS] . Дівчинка за характером дуже сором`язлива, однак цікавить читанням, англійською мовою, пише, завжди охайна, доглянута. Вихованням дитини займається її батько. З матір`ю донька не бажає проживати, на контакт не іде, оскільки остання намагається спілкуватись з дитиною за допомогою поліції. Свідок [PERSON] показав, що є рідним братом відповідача [PERSON] , який разом з їх матір`ю та донькою [PERSON] проживає у його будинку за адресою: [ADDRESS] . Сам він з родиною поживає окремо. Дитина охайна, доглянута, в будинку зажди порядок, належні умови. В свою чергу мати дитини [PERSON] вихованням доньки не займається, через третіх осіб погрожує батькові дитини, здійснює на нього психологічний тиск. Свідок [PERSON] показала, що є кумою сторін, працює помічником вихователя у школі, де займається [PERSON] . Родину знає тривалий час. Пояснила, що стосунки між сторонами погіршувались, вони почали проживати окремо та під час перебування на новорічних канікулах [PERSON] залишилась проживати з батьком. Свідка здивувало те, що мати дитини зовсім не поцікавилась, що донька вийде після канікул до школи без своїх речей, шкільних приладь, підручників, якими її в подальшому забезпечив батько. Також зазначила, що під час проживання з матір`ю дівчинка була пригнічена, залякана, замкнута нічим не цікавилась. Коли почала проживати з батьком, відвідувала психолога, стала життєрадісною. При особистій розмові з [PERSON] сказала, що хоче жити з батьком, а матері боїться, так як вона її била. Показала, що [INFO] в [PERSON] був день народження, на який вони з донькою прийшли її привітати. Подарувавши ведмедика дитина зраділа і одразу заплакала. Мати дитину привітати не прийшла. За показами [PERSON] дівчинка дорожить батьком, він про неї піклується, бере участь у її вихованні, цікавиться шкільними успіхами. Свідок [PERSON] , який є товаришем та однокласником [PERSON] , показав, що до розлучення сторони перебували у нормальних відносинах. Він часто допомагав відповідачу забирати [PERSON] зі школи, тоді як мати [PERSON] була вдома та дитиною не цікавилась. Після розірвання шлюбу та проживання з матір`ю психологічний стан дитини був подавлений. Наразі вихованням дитини займається батько. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю суперечитиме інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , та задоволення зустрічного позову [PERSON] , визначивши місце проживання дитини разом з батьком. Суд вважає, що на даний час проживання малолітньої доньки з батьком, який фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме її духовному, психологічному та фізичному розвитку.

Outcome: approved