Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] подала до суду вказаний позов, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 87 306 грн та матеріальної шкоди в розмірі 12 640 грн. Позов обґрунтовано тим, що 17 лютого 2018 року до ЄРДР за №12018251010001161 внесено відомості за ч. 1 ст. 185, за фабулою «16 лютого 2018 року до чергової частини Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області надійшов рапорт від [PERSON] про те, що 06.02.2018р. о 18:00 год [PERSON] в ТРЦ «Депот» виявив відсутність речей, а саме: грошові кошти, паспорт громадянина України на своє ім`я, код платника податків, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана державної кримінально-виконавчої служби, виплатну карту Ощадбанку, флеш накопичувач ємністю 16 Гб, зв`язку ключів та записник із записами». 20 листопада 2018 року до ЄРДР за №12018251010001161 внесено відомості за ч. 3 ст. 357 КК України, за фабулою «20.11.2018 року до чергової частини Черкаського ВП ГУ НП надійшов рапорт слідчого СВ Черкаського ВП Богдана С.О. про те, що в ході розслідування кримінального провадження №12018251010001161 від 17.02.2018 року було встановлено, що [PERSON] , [INFO] вчинила крадіжку паспорта громадянина України [PERSON] та інші важливі документи.» 22 листопада 2018 року [PERSON] , було повідомлено про підозру за ч. 1 ст.185, ч. 3 ст. 357 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі 30 січня 2019 року до суду передано обвинувальний акт щодо [PERSON] , в якому зазначено, що 6 лютого 2018 року о 19 год. 27 хв. вона, перебуваючи в ТРЦ «Депот» у той час, коли її чоловік [PERSON] разом із спільною неповнолітньою дочкою знаходились в залі розважального центру, умисно з корисливих мотивів підійшла до дорожньої сумки чоловіка, яка зберігалась в гардеробі центру на першому поверсі, звідки таємно викрала 5 000 грн, ключі від приватного будинку в с.Степанки Черкаського району Черкаської області, паспорт громадянина України, картку платника податків, посвідчення ветерана державної кримінально-виконавчої служби України, пенсійне посвідчення чоловіка та його банківську картку з пенсійними коштами в розмірі 4 000 грн, чим вчинила кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України. Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 серпня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, [PERSON] визнано невинуватою у пряд`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України. Викладені у виправдувальному вироку суду обставини свідчать про некоректність обвинувального акта й недостатність доказів для формування обвинувачення, а відтак і про незаконне притягнення позивачки до кримінальної відповідальності. На думку позивача, незаконними діями Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури їй заподіяно моральну шкоди, яка відобразились у негативних змінах в її житті, зокрема: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання, насторога, тривога, емоційні реакції при згадувані події, фіксованість уваги на необхідності відновлення свого авторитету за місцем роботи та серед друзів і знайомих, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту через постійне відвідування органів досудового розслідування та суду, тимчасова відірваність від активного соціального життя, неможливість займатися повноцінно вихованням дітей, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, дратівливість, почуття образи, обурення, приниження гідності під час перебування під слідством і судом протягом 22 місяців внаслідок безвідповідального ставлення до своїх обов`язків органів розслідування і прокуратури. У позовній заяві зазначено, що з держави підлягає стягненню моральна шкода за період із дати внесення стосовно [PERSON] відомостей про кримінальне правопорушення до ЄДРСР 17 лютого 2018 року і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду - 28 січня 2020 року. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 87 306 грн, розрахунок якого наводить виходячи з наступного: 10 місяців * 3723 грн (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2018 року) + 12 місяців * 4173 грн (мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2019 року). Розмір матеріальної шкоди позивач оцінює в 12 640 грн. Вважає, що у зв`язку з кримінальним переслідуванням їй було відмовлено в отриманні візи для виїзду з сином до США, для отримання якої вона сплатила консульський збір за розгляд заяв на отримання візи в розмірі 8640 грн та за візовий супровід - 4 000 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 4 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 23 червня 2021 року до суду від представника Головного управління Державної казначейської служби у Черкаській області надійшов відзив на позов. У відзиві представник заперечує щодо позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Зазначає, що Державна казначейська служба чи її орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Крім того, позивачем не надано жодних доказів наявності завдання їй моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Разом з тим, матеріальні витрати позивача у вигляді консульського збору за розгляд заяв на отримання віз в розмірі 12 640 грн не підпадають під відшкодування в розумінні Закону України №266/94-ВР від 14 грудня 1994 року, оскільки такі збитки не пов`язанні з незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, так як отримані за результатом неправильних дій позивача в оформленні певної категорії віз. 24 червня 2021 року до суду від представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області надійшов відзив на позов. У відзиві представник заперечує щодо позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Зазначає, що до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру. Однак позивач до позовної заяви не надала жодного належного доказу на підтвердження завданої їй моральної шкоди, протиправності поведінки заподіювача, існування причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. 30 червня 2021 року Черкаська обласна прокуратура направила до суду відзив, у якому заперечує проти задоволення позову. Відзив обгрунтовано тим, що позивачкою неправильно обраховано строк перебування її під слідством та судом, починаючи з дня внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, оскільки стадія притягнення особи до кримінальної відповідальності починається із моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. За таких обставин, за розрахунками прокуратури, такий строк підлягає обрахуванню з 22 листопада 2018 року по 28 січня 2020 року, що становить 14 місяців і 6 днів. У відзиві також звернуто увагу суду на те, що позивачка не надала будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, обмежившись фактично лише наведенням загальних фраз із законодавчих актів. Відповідач посилається й на те, що позивачем неправильно розраховано розмір моральної шкоди та не доведено завдання майнової шкоди. 27 липня 2021 року до суду надійшли заперечення адвоката позивачки на відзиви, в яких позивач посилається на недоведення правомірності дій правоохоронних органів щодо позивачки за результатами притягнення її до кримінальної відповідальності. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 3 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У вступному слові в судовому засіданні 17 серпня 2021 року представник відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області - Коваленко А.П. щодо позовних вимог повністю заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні. Представник Черкаської обласної прокуратури - прокурор Палій О.О. щодо позовних вимог повністю заперечував та просив відмовити в їх задоволенні. Позивачка, її адвокат Гаврильченко І.М. в судове засідання не з`явились, а відповідач Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області свого представника не направило, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи. Заслухавши вступне слово представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Згідно із статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Судом установлено, що 17 лютого до ЄРДР за №12018251010001161 внесено відомості за ч. 1 ст. 185 КК України за фабулою «16 лютого 2018 року до чергової частини Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області надійшов рапорт від [PERSON] про те, що 06.02.2018р. о 18:00 год [PERSON] в ТРЦ «Депот» виявив відсутність речей, а саме: грошові кошти, паспорт громадянина України на своє ім`я, код платника податків, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана державної кримінально-виконавчої служби, банківську картку Ощадбанку, флеш накопичувач ємністю 16 Гб, зв`язку ключів та записник із записами». 20 листопада 2018 року до ЄРДР за №12018251010001161 внесено відомості за ч.3 ст. 357 КК України, за фабулою «20.11.2018 року до чергової частини Черкаського ВП ГУ НП надійшов рапорт слідчого СВ Черкаського ВП Богдана С.О. про те, що в ході розслідування кримінального провадження №12018251010001161 від 17.02.2018 року було встановлено, що [PERSON] , [INFO] вчинила крадіжку паспорта громадянина України [PERSON] та інші важливі документи.» 22 листопада 2018 року [PERSON] повідомлено про підозру за ч. 1 ст.185, ч. 3 ст. 357 КК України. 30 січня 2019 року до суду передано обвинувальний акт щодо [PERSON] , в якому зазначено, що 6 лютого 2018 року о 19 год. 27 хв. вона, перебуваючи в ТРЦ «Депот» у той час, коли її чоловік [PERSON] разом із спільною неповнолітньою дочкою знаходились в залі розважального центру, умисно з корисливих мотивів підійшла до дорожньої сумки чоловіка, яка зберігалась в гардеробі центру на першому поверсі, звідки таємно викрала 5 000 грн, ключі від приватного будинку в с.Степанко Черкаського району Черкаської області, паспорт громадянина України, картку платника податків, посвідчення ветерана державної кримінально-виконавчої служби України, пенсійне посвідчення чоловіка та його банківську картку з пенсійними коштами в розмірі 4 000 грн, чим вчинила кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України. Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 9 серпня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, [PERSON] визнано невинуватою у пряд`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України. Відповідно до свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] , 20 листопада 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого остання змінила прізвище на « [PERSON] ». У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Зважаючи на те, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», встановлено лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний, тому визначаючи розмір відшкодування такої шкоди, суд не позбавлений можливості визначити її у більшому, від мінімального гарантованого законом розміру. Наведене узгоджується з висновкам Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт завдання позивачці моральних страждань, які настали внаслідок вчинення відносно неї процесуальних дій під час перебування під слідством та судом. Така ситуація, на думку суду, мала психотравмуючий характер у зв`язку спричиненням позивачу моральних втрат і переживань внаслідок обмеження її конституційних прав, що пов`язано з незаконним перебуванням під слідством та судом, необхідністю брати участь в слідчих діях та судових засіданнях, чим були порушені нормальні життєві зв`язки, що об`єктивно негативно вплинуло на психологічний стан позивача та її соціальні зв`язки. Тлумачення ст. 13 Закону закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 27 липня 2021 року (справа № 454/2882/19). За таких обставин позивачем неправильно розраховано розмір моральної шкоди, а також період, за який вона підлягає стягненню. У рішенні Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 роз`яснено, що притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Як установлено вище судом, статусу підозрюваної у кримінальному провадженні позивачка набула з дня вручення їй письмового повідомлення про підозру 22 листопада 2018 року, а до того часу вона була допитана в якості свідка у кримінальному провадженні. Таким чином, строк перебування її під судом та слідством необхідно обраховувати з 22 листопада 2018 року по день набрання законної сили виправдувальними вироком суду - 28 січня 2020 року, що в сукупності становить термін 14 місяців і 6 днів. Статтею 8 ЗУ «Про Державний бюджет України» з 1 січня 2021 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6 000 гривень. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнала позивач у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, розмір відшкодування моральної шкоди становить 85 200 грн (6 000 грн * 14 місяців і 6 днів = 85 200 грн.). Оскільки суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі, а розрахована судом сума відшкодування перебуває в межах заявлених позивачкою позовних вимог у цій частині, то стягнення на її користь з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України підлягає саме такий розмір відшкодування моральної шкоди. Водночас суд зауважує, що кошти на відшкодування моральної шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому відсутня необхідність зазначення в резолютивній частині рішення суду інших відомостей та конкретного порядку їх стягнення (що відповідає правовим висновкам ВП ВС у справі № 910/23967/16 та КЦС ВС у справах № 296/2190/17 та 215/3408/18). Надаючи оцінку позовним вимогам щодо відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Заявляючи вимоги про відшкодування майнової шкоди, позивачка зазначала, що у зв`язку з притягненням її до кримінальної відповідальності, посольство США в Україні відмовило їй в отриманні візи для виїзду за кордон, тоді як на оформлення відповідних документів вона разом із сином витратила значну суму коштів. Проте аналіз змісту листа за підписом консульського офіцера посольства США в Україні свідчить про те, що позивачці відмовлено в отриманні неімміграційної візи на підставі ст.214(b) акту про Імміграцію та Громадянство США, оскільки мета її запланованої діяльності у США не відповідала категорії не імміграційної візи, по яку вона зверталась. За таких обставин судом не здобуто доказів причинного зв`язку між притягненням позивачки до кримінальної відповідальності та відмовою в отримнанні нею візи, а тому суд не вбачає підстав для відшкодування їй майнової шкоди у виді понесених витрат на оформлення документів для виїзду до США. При вирішенні спору суд також зауважує, що Головне управління Державної казначейської служби у Черкаській області не є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року справа №242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (п. 43 постанови). Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (п. 44 постанови).

Outcome: partial