Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Дніпровської районної державної адміністрації, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є донькою відповідача, який фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню позивача. Батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі між собою з 19 грудня 2003 року, який було розірвано за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.12.2012 року. Після розірвання шлюбу між батьками позивача, остання залишилась проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] та знаходилась на її утриманні. Позивач зазначає про те, що з моменту розірвання шлюбу, [PERSON] проявляв байдуже ставлення як до неї так і до її матері, зловживав та зловживає алкогольними напоями, матеріально не допомагав та не допомагає, іноді підробляв, проте зароблені гроші витрачав на себе. 29 березня 2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання позивача в розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви до суду 18.03.2019 року. Зазначений судовий наказ не було пред`явлено до виконання, оскільки мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері, позивач мешкає в сім`ї своєї сестри та її чоловіка, де також мешкає бабуся [PERSON] . [PERSON] жодних дій, жодних намірів щодо проживання позивача разом з ним не проявляв та не проявляє. Оскільки батько позивача по справі свідомо не бажає брати участь у її вихованні, виявляти турботу щодо неї, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, позивач має бажання зростати під опікою та відповідальністю своєї бабусі, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 24 вересня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, на задоволенні позову наполягала. Додатково зазначила, що відповідач останні сім місяців не спілкується з позивачем взагалі, відповідач був відсутнім на останньому дзвонику та випускному вечорі у навчальному закладі позивача, батьківські збори не відвідував, матеріально не допомагав та не допомагає, вихованням та утриманням позивача займається її бабуся та сестра. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Зазначала про те, що відповідач по справі останні два роки не відвідує свою доньку [PERSON] , участі у її вихованні та матеріальному утриманні не приймає взагалі. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі Дніпровської районної державної адміністрації Батушан О.Ф. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Просив врахувати висновок органу опіки та піклування з питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, третю особу та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 14 (а.с. 11). Мати позивача - [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 58 (а.с. 12). Після смерті [PERSON] єдиним законним представником позивача є [PERSON] , проте дитина [PERSON] проживає окремо від відповідача разом із сім`єю своєї сестри [PERSON] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21.05.2019 (а.с. 18). У вищезазначеному акті зазначено, що [PERSON] вихованням дитини [PERSON] не займався, матеріальної допомоги не надавав та не надає. У характеристиці комунального закладу «Обухівська загальноосвітня школа № 1 І-ІІІ ступенів» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, у якому позивач навчається з першого класу, зазначено, що мати приділяла належну увагу вихованню доньки, відвідувала батьківські збори, спілкувалася з класним керівником та учителями-предметниками по телефону. Водночас, відповідно до довідки комунального закладу «Обухівська загальноосвітня школа № 1 І-ІІІ ступенів» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області від 16.05.2019 № 43 (а.с. 14) з`ясовано, що батько позивача, [PERSON] , не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з вчителями, не бере участі у батьківських прав. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області від 28.05.2019 № 393 з`ясовано, що дитина [PERSON] відвідує лікарів самостійно, тобто без супроводу відповідача. (а.с. 15). 29.03.2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , однак даний судовий наказ не пред`явлено до виконання у зв`язку зі смертю стягувача. Висновком Органу опіки та піклування в особі Дніпровської районної державної адміністрації від 17.09.2019 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . (а.с. 60-62). Зібраними по справі письмовими доказами, поясненнями учасників справи, встановлено, що відповідач [PERSON] , не приймає участі у вихованні позивача, станом здоров`я не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved