overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 20.09.1986 року відділом РАЦС Конотопського міськвиконкому Сумської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 615. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. В шлюбі перебуває вперше. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникли неприязні стосунки. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місце проживання дитини немає. На примирення не згодна. В зв'язку з цим позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю підтримала позовні вимоги та просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю визнав позовні вимоги та просив слухати справу в його відсутність. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зокрема, судом встановлено, 20.09.1986 року відділом РАЦС Конотопського міськвиконкому Сумської області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 615 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач(а.с.4). Дитина проживає разом з позивачем. Сторони проживають окремо. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім'ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з 16 березня 2014 року припинили шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивач просила розглянути справу без її участі, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу, за адресою його місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, була повернута судові з поміткою пошти за закінченням терміну зберігання, отже відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена відповідачу належним чином. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 29 грудня 2007 року у Третьому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції, актовий запис № 742; від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак шлюб сторін виявився невдалим, оскільки під час сімейного життя сторін з'ясувалося, що в них різні характери. Будучи незадоволеними таким сімейним життям, сторони 16 березня 2014 року припинили шлюбно-сімейні відносини. Крім того, позивач заперечує проти надання судом їй з відповідачем будь-яких строків для примирення, посилаючись, що вони мешкають окремо і не мають бажання бути разом. З огляду на наведене та враховуючи положення ч.1 ст.24 СК України, яка встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторонами не заявлені. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що між нею та ним був укладений шлюб 07.02.2005 року та зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у кіровоградській області, актовий запис №39. Спільне життя не склалося з тих причин, що відповідач не брав участі у веденні домашнього господарства, нехтував своїми подружніми обов'язками. Від шлюбу є малолітня дитина. У судове засідання позивач не з'явилася, але надала письмову заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони у шлюбі з 07.02.2015 року, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу мають малолітню дитину. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що примирення та збереження сім'ї є неможливим. Позивач проживає тривалий час окремо з відповідачем, має інші особисті інтереси, тому збереження родини суперечило б інтересам позивача. Крім того, спір про розподіл майна відсутній. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона 28.03.1999 року уклала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Подружнє життя із відповідачем не склалось по причині різності їх характерів, поглядів на життя та уподобань, відсутності почуття любові, взаємної згоди та бажання жити подружжям. Відповідач проживає власними інтересами. Між ними постійно виникали конфлікти. У зв'язку з чим, протягом останніх семи років фактичні шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Сторони проживають окремо. Примирення між ними виключається. Шлюб існує формально. В судовому засіданні позивач позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявок суд не повідомив. У відповідності до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.03.1999 року. Від спільного проживання в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Подружнє життя із відповідачем не склалось по причині різності їх характерів, поглядів на життя та уподобань, відсутності почуття любові, взаємної згоди та бажання жити як подружжя. Відповідач проживає власними інтересами. Між сторонами постійно виникали конфлікти. З 2005 року фактичні шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Сторони проживають окремо. Зв'язок між подружжям втрачений, примирення між ними виключається. Шлюб існує формально. Сторонам надавався строк для примирення. Примирення між ними не досягнуто. Позивач після спливу наданого строку наполягає на розірванні шлюбу. Дані обставини підтверджуються: поясненнями позивача, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 28.03.1999 року Чернелівською сільською радою Красилівського району Хмельницької області, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданим 12.10.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 06 липня 2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися з листопада 2014 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 06 липня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 06 липня 2012 року актовий запис № 418 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] ( а.с. 4). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з листопада 2014 року, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Спір щодо місця проживання [PERSON] відсутній. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 16 жовтня 2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Зазначила, що відповідач з травня 2014 року проживає за місцем своєї реєстрації - на тимчасово окупованій території у м. Севастополі та повертатися на материкову частину України не планує. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися з травня 2014 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, просила розірвати шлюб. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 16 жовтня 2009 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 16 жовтня 2009 року актовий запис № 779 (а.с. 7). Від шлюбу сторони дітей не мають. У судовому засіданні позивачка пояснила, що відповідач з травня 2014 року проживає за місцем своєї реєстрації - на тимчасово окупованій території у м. Севастополі та повертатися на материкову частину України не планує. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з травня 2014 року, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стверджуючи, що їхня сім'я розпалася через несумісність характерів з відповідачем, різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого вони втратили повагу один до одного, припинили шлюбні відносини, перестали вести спільне господарство. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №404 (а.с.10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.5). Сім'я розпалася і її збереження неможливо, сімейні відносини припинені з березня 2015 року. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на сімейне життя, шлюб і подружні відносини. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах суд доходить висновку, що причини, що спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що вони з відповідачем з 29.09.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06.11.2014 року. Від шлюбу мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син знаходиться на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до його повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що був повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 29 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06.11.2014 року. Сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 127326 від 22.12.2010 року, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Після розірвання шлюбу неповнолітній [PERSON] фактично знаходиться на утриманні матері [PERSON], відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що з 20 вересня 2008 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2015 року, та є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, відповідач працює, проте після розірвання шлюбу матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], до її повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій уточнила розмір позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що був повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 вересня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14.04.2015 року. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 107360 від 06.01.2010 року, виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Неповнолітня донька знаходиться на утриманні матері [PERSON], відповідач має постійне місце роботи та стабільний заробіток, проте після розірвання шлюбу з позивачкою матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України, та з урахуванням даних про особу відповідача та конкретних обставин справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утриманні неповнолітньої доньки до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: partial