Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

у суд із позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку звернувся [PERSON] у якому просить поновити строк звернення до суду; поновити [PERSON] на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області; стягнути з Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу із 30.01.2020 по день винесення рішення суду; стягнути з Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради суму судових витрат; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 01 вересня 2017 року працював в Міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи. 25 вересня 2019 року Козелецька селищна рада прийняла рішення № 16-32/VIII про припинення комбінату шляхом ліквідації та створення ліквідаційної комісії на чолі з [PERSON] (розміщене на веб-сайті Козелецької селищної ради). Відповідно до ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Наказом голови ліквідаційної комісії від 21 листопада 2019 року № 52 «Про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради» скорочено займану позивачем посаду та попереджено про наступне вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом голови ліквідаційної комісії від 29 січня 2020 року № 10 «Про звільнення [PERSON] » 30 січня 2020 року його звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року (справа № 620/3135/19) визнане протиправним та скасоване рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VІІІ. Станом на день звільнення 29.01.2020 року директором Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області був [PERSON] , тому, тільки останній міг видати наказ про його звільнення. Так само, [PERSON] не видавав наказу про скорочення чисельності та штату працівників комбінату. Також, 28.10.2018 року судом було постановлено ухвалу про зупинення дії рішення Козелецької селищної ради від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII про припинення комбінату шляхом ліквідації до набрання законної сили рішення суду, а також заборону ліквідаційній комісії завершувати процедуру ліквідації. Не заважаючи на це, ліквідаційна комісія продовжила здійснювати ліквідацію комбінату, зокрема, провела скорочення 100% всіх штатних одиниць закладу та звільнила абсолютно всіх працівників. Крім цього, ліквідаційна комісія не зверталася до первинної профспілкової організації про надання згоди на звільнення працівників відповідно до ст. 43 КЗпП. У зв`язку із цим позивач вважає своє звільнення незаконним та неправомірним. Щодо пропуску строку звернення до суду, [PERSON] зазначає, що станом на 30.01.2020 року (день звільнення) підстав для подання позову про поновлення на роботі ще не існувало. Такі підстави з`явилися лише після 20.06.2020 року - дати отримання позивачами по справі №620/3135/19 постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 року про визнання протиправним та скасування рішення Козелецької селищної ради від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII про припинення комбінату шляхом ліквідації. Саме з цього моменту він дізнався про порушення відповідачем його права при звільненні, і протягом одного місяця звернувся до суду із позовом про поновлення роботі. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Представник відповідача Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради у відзиві та під час судового засідання просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, мотивуючи тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки останнього було звільнено з роботи 30.01.2020 року, тоді як він звернуся до суду із даним позовом лише 01.07.2020 року. При цьому причини пропуску такого строку, які зазначає відповідач не є поважними. В період з 30.01.2020 року по 01.07.2020 позивач вважав законним наказ про його звільнення. Крім цього на даний час Міжшкільний навчально-виробничий комбінат Козелецької селищної ради перебуває в процесі припинення та згідно чинного наказу Голови ліквідаційної комісії даного закладу №52 від 21.11.2019 року «Про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради» відсутній штат працівників, в тому й посада, на яку його просить поновити позивач. Також, представник позивача зазначає, що наказ про його звільнення та наказ про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради про є чинним та не оспорюється. Представник відповідача Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності. У судовому засіданні були встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: [PERSON] із 01 вересня 2017 року працював в Міжшкільному навчально-виробничому комбінаті Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на посаді заступника директора по навчально-виховній роботі, що підтверджується відомостями з трудової книжки та наказу про звільнення № 10 від 29 січня 2020 року. 25 вересня 2019 року Козелецькою селищною радою Чернігівської області на засіданні тридцять другої сесії восьмого скликання прийняте рішення № 16-32/VIII «Про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області шляхом ліквідації». Для виконання такого рішення Козелецькою селищною радою створена ліквідаційна комісія до складу якої входили: [PERSON] - голова комісії, [PERSON] - секретар комісії та члени комісії: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 21 листопада 2019 року головою ліквідаційної комісії [PERSON] виданий наказ № 52 «Про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради», відповідно до якого, займану посаду [PERSON] - скорочено та останнього попереджено про наступне вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. 29 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії виданий наказ № 10 про звільнення [PERSON] 30 січня 2020 року з займаної посади заступника директора по навчально-виховній роботі Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом [PERSON] був ознайомлений 30 січня 2020 року та отримав трудову книжку. 30 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії [PERSON], [PERSON] на підставі наказу Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради від 21 листопада 2019 року № 52, повторно запропоновано одну із вакантних посад для подальшого працевлаштування станом на 30 січня 2020 року. 30 січня 2020 року [PERSON] відмовився від запропонованих посад. 03 червня 2019 року в.о. начальника управління ОКСМС Козелецької селищної ради [PERSON], листом за вих. № 450 звернулась із поданням до Первинної профспілкової організації Козелецької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, у якому повідомляла, що відповідно до Закону України «Про освіту», у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань та з метою оптимізації мережі освітніх закладів планується (відповідно до п.1 ст.40, ст..49-4 КЗпП) проведення скорочень чисельності посад працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради у зв`язку із запланованою ліквідацією до 01 січня 2020 року. У зв`язку з цим просила розглянути подання у встановленому законом порядку на засіданні профспілкового комітету за необхідності проведення консультацій стосовно заходів щодо запобігання звільнення чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків звільнення призначити дати проведення таких консультацій в найкоротші строки. 06.06.2019 року Головою Первинної профспілкової організації Козелецької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України [PERSON] на адресу в.о. начальника управління ОКСМС Козелецької селищної ради [PERSON] надано відповідь за вих. № 17, відповідно до якої, профспілковий комітет не може розглянути подання за вих.450 від 03.06.2019 року, так як у ньому відсутня інформація, яка відповідно до ч.2 ст.49-4 КЗпП України та ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в разі якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, структурного характеру або у зв`язку з ліквідацією закладу освіти, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати профспілкам інформацію щодо таких заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорія працівників, яких може це стосуватися, про терміни проведеня звільнень. На даний час така інформація відсутня. Отже, виходячи з вищевказаного, профспілковий комітет змушений констатувати той факт, що не володіючи даною інформацією, не можливо призначити дати проведення консультацій стосовно заходів щодо запобігання звільнення працівників Козелецького міжшкільного навчально-виробничого комбінату. 23 червня 2020 року [PERSON] звернувся із заявою до [PERSON] про поновлення його на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області та викладача спец предметів за суміщенням, згідно ст. 235 КЗпП України та в зв`язку з постановою суду по справі № 620/3135/19 про визнання протиправних дій по ліквідації Козелецького МНВК та неправомірних наказів ліквідаційної комісії і виплатити заробітну плату, яка належить йому за час вимушеного прогулу з 30 січня 2020 року до поновлення на посаді. Даних щодо відповіді на дану заяву сторонами не надані. 26 червня 2020 року [PERSON] звернувся із заявою до начальника управління освіти, культури, молоді та спорту Козелецької селищної ради Боришполець Л.М. про видачу йому довідки про середню добову заробітну плату за грудень 2019 року та січень 2020 року. Даних щодо відповіді на дану заяву сторонами не надані. Відповідно до довідки голови Первинної профспілкової організації Козелецької громади Профспілки працівників освіти і науки України [PERSON] від 28 липня 2020 року № 17, встановлено, що від ліквідаційної комісії по припиненню Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради до первинної профспілкової організації Козелецької громади Профспілки працівників освіти і науки України та до профспілкової організації Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради подання про надання згоди на звільнення працівників навчального закладу у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників не надходило. 01 червня 2020 року Шостим апеляційним адміністративним судом у справі № 620/3135/19 винесено постанову відповідно до якої, визнано протиправним та скасоване рішення Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VІІІ. 28 липня 2020 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі №620/3135/19. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року касаційна скарга Козелецької селищної ради Чернігівської області залишена без задоволення, а постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року залишена без змін. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області та Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Конституція України закріпила не тільки право кожного на працю, а й гарантії реалізації цього права як особисто, так і через об`єднання громадян, зокрема професійні спілки. Право громадян на об`єднання у професійні спілки, які утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів, встановлено ч. 3 ст. 36 Конституції України, ст. 243 КЗпП України. Відповідно до ст.ст. 244, 247, 248 КЗпП України на професійні спілки покладається здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, захист трудових і соціально-економічних прав та інтересів працівників. Однією з правових гарантій від незаконного звільнення є встановлені законом обмеження щодо розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до. ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Виходячи з нормативного тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 40, ч.ч. 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Отже, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), що з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення. 21 листопада 2019 року головою ліквідаційної комісії [PERSON] виданий наказ № 52 «Про скорочення чисельності та штату працівників Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради», відповідно до якого, займану посаду [PERSON] - скорочено та останнього попереджено про наступне вивільнення згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, лише 30 січня 2020 року Головою ліквідаційної комісії по припиненню Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради запропоновані [PERSON] вакантні посади для подальшого працевлаштування. Враховуючи викладене, суд констатує, що пропозиція про зайняття вакантних посад надана працівнику не одночасно з попередженням про вивільнення, що суперечить вимогам ст. 49-2 КЗпП України. Також, суд звертає увагу, що за приписами п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, у разі ухвалення рішення про звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має чітко додержуватися правил і порядку, встановлених законодавством, а також враховувати особливості застосування підстав звільнення. У тих випадках, коли крім додержання загальних вимог щодо порядку звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу згідно з чинним законодавством на звільнення певних категорій працівників (наприклад, неповнолітніх, працівників, обраних до складу народних депутатів, профспілкових органів, ради (правління) підприємства, ради трудового колективу) необхідна також згода відповідного органу, вона має бути і в тому випадку, коли за ст. 43-1 КЗпП України допускається звільнення без згоди профспілкового органу підприємства, установи, організації (крім ліквідації). Якщо за погодженнями чинного законодавства у цих випадках згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві (в установі, організації). При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Крім того, звільнення працівників на підприємстві погоджується з профспілковою організацією (ст. 43 КЗпП України), членом якої є працівник. Перед плановим вивільненням працівників роботодавець видає економічно обґрунтований наказ (з основної діяльності) про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства. Наказ погоджується з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) за три місяці до звільнення працівників. Це і буде офіційною інформацією про початок проведення спільних консультацій відповідно до ст. 494 КЗпП України та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Згідно основної інформації з ЄДР Первинна профспілкова організація Козелецької громади Профспілки працівників освіти і науки України зареєстрована 26.09.2017 року ЄДРПОУ 41613735. Однак, як вбачається із фактичних обставин справи, від Ліквідаційної комісії по припиненню Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради до Первинної профспілкової організації Козелецької громади Профспілки працівників освіти і науки України та до профспілкової організації Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради подання про надання згоди на звільнення працівників навчального закладу у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників не надходило. Враховуючи наведені вимоги чинного законодавства та беручи до уваги непогодження наказу Голови ліквідаційної комісії Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області від 29 січня 2020 року № 10 «Про звільнення [PERSON] » з первинною профспілковою організацією, відсутність попередньої згоди на звільнення позивача Первинної профспілкової організації Козелецької територіальної громади Профспілки працівників освіти і науки України, суд вважає, що звільнення позивача відбулось з порушенням встановленої законом процедури. Разом із тим, суд звертає увагу на те, що незаконне звільнення працівника [PERSON] (у зв`язку зі скороченням штату і чисельності працівників) відбулося у процесі здійснення процедури ліквідації Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області (на підставі рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області шляхом ліквідації, що в подальшому за постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року визнане протиправним і скасоване). Отже, визнання у судовому порядку 01 червня 2020 року протиправним та скасування рішення Козелецької селищної ради Чернігівської області від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII «Про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Чернігівської області шляхом ліквідації» вказує на те, що видані 29 січня 2020 року головою ліквідаційної комісії накази про звільнення з роботи [PERSON] і [PERSON] не є законними. Заперечуючи проти позову, відповідач Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради просив відмовити в позові у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду. Тоді як останній, при зверненні до суду з даним позовом, просив поновити цей строк, посилаючись на те, що місячний строк для звернення до суду з даним позовом пропущено у зв`язку з тим, що станом на 30.01.2020 року (день звільнення) підстав для подання позову про поновлення на роботі ще не існувало. Такі підстави з`явилися лише після 20.06.2020 року - дати отримання позивачами по справі № 620/3135/19 постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 року про визнання протиправним та скасування рішення Козелецької селищної ради від 25 вересня 2019 року № 16-32/VIII про припинення комбінату шляхом ліквідації. Саме з цього моменту він дізнався про порушення відповідачем його права при звільненні, і протягом одного місяця звернувся до суду із позовом про поновлення роботі. Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Згідно з положеннями ст. 233 КЗпП України місячний строк звернення до місцевого суду за вирішенням спору про звільнення застосовується незалежно від підстав припинення трудового договору й обчислюється з дня видачі працівникові копії наказу про звільнення чи трудової книжки або з дня відмови від їх одержання. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зазначено, що відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Тобто, стаття 234 КЗпП України не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку на звернення до суду. Суд враховує, що процедура припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату здійснювалася на підставі рішення тридцять другої сесії восьмого скликання № 16-32/VIII «Про припинення Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області шляхом ліквідації», яке у подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року було визнано протиправним та скасовано. Саме з цього рішення, позивач дізнався про порушення його прав при звільненні та протягом місяця звернувся до суду із даним позовом. Приймаючи до уваги зазначене, суд дійшов висновку про наявність поважних причин для поновлення [PERSON] строку на звернення до суду із цим позовом. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Отже, зважаючи на викладені обставини, в судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для висновку, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням чинного законодавства, тому він підлягає поновленню на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області з дати його звільнення - 30 січня 2020 року. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Міжшкільний навчально-виробничий комбінат Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області є юридичною особою. Проте, він не є розпорядником коштів, не має власних розрахункових рахунків та бухгалтерії. Заробітна права нараховувалась та виплачувалась централізованою бухгалтерією Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради з рахунку Управління. Відповідно до п. 6.4 Положення про управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради у новій редакції, затвердженого рішенням Козелецької селищної ради від 15 січня 2019 року № 08-24/VІІІ (розміщене на веб-сайті Козелецької селищної ради), бухгалтерський облік Управління, установ та закладів які перебувають у його підпорядкуванні здійснює відділ бухгалтерського обліку та звітності управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради. [PERSON] отримував заробітну плату від відділу освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до п. 2 розділу II, п. 8 розділу IV постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Дата звільнення позивача 30 січня 2020 року. Середньоденний заробіток позивача становить 592 грн. 32 коп. відповідно до довідки Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради. Дні вимушеного прогулу позивача становлять за 2020 рік - 231 день, за 2021 рік (по день ухвалення судового рішення) 228 днів, що разом становить 459 робочих днів. Отже середній заробіток позивача на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Міжшкільного навчально-виробничого комбінату Козелецької селищної ради за час вимушеного прогулу становить - 592,32 грн. х 459 днів = 271 874 гривень 88 коп., який і підлягає стягненню з відповідача - 2 Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради на користь позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України та приходить до висновку про стягнення із Управління освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Козелецької селищної ради на користь держави судового збору у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved