Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 7 000 доларів США. Вважав, що ці кошти [PERSON] набуті безпідставно. На доказ заявлених вимог надав розписку відповідача від 22.01.2016 року. У подальшому позивач та його представники пояснили, що між сторонами існували договірні відносини і вважали, що грошове зобов`язання у відповідача виникло з договору позики. Просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором позики від 22.01.2016 року у сумі 7\~000 доларів США. Ухвалою судді від 07.06.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.01.2020 року скасовано заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.11.2017 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив слухати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що підстави для застосування у справі положень ст.ст. 1212-1215 ЦК України відсутні. Представник повідомив, що [PERSON] грошових коштів в сумі 7\~000 доларів США від позивача не отримував, чи писав розписку не пам`ятає, однак недобросовісності в його поведінці немає. Більш чітких пояснень щодо фактичних обставин справи представник суду не надав, посилаючись на те, що це все, що йому повідомив [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Зі змісту наданої суду розписки від 22.01.2016 року, оригінал якої долучений до матеріалів справи (а.с. 44), вбачається, що [PERSON] узяв у [PERSON] гроші в сумі 7\~000 доларів США для того, щоб придбати автомобіль у ФРН. У заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 76) [PERSON] визнав, що розписку він дійсно «склав, але гроші саме у борг у [PERSON] не брав, та, відповідно, не зобов`язувався їх повернути». Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Велика Палата\~Верховного Суду\~04\~грудня 2019\~року розглянула\~касаційну скаргу\~ у\~справі №\~917/1739/17,\~визначила,\~що зміна\~предмета позову\~означає зміну\~вимоги,\~з якою\~позивач звернувся\~до відповідача,\~а зміна\~підстав позову\~ це\~зміна обставин,\~на яких\~ґрунтується вимога\~позивача.\~На відміну\~від викладеного,\~правові підстави\~позову \~це зазначена\~в позовній\~заяві нормативно-правова\~кваліфікація обставин,\~якими позивач\~обґрунтовує свої\~вимоги.\~При цьому\~незгода суду\~з наведеним\~у позовній\~заяві правовим\~обґрунтуванням щодо\~спірних правовідносин\~не є\~підставою для\~відмови у\~позові,\~як помилково\~вважали суди\~попередніх інстанцій\~у цій\~справі. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 р. у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Велика Палата Верховного Суду визначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Згідно до п.\~1\~ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.\~11\~ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договір. Згідно ч.\~1\~ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.\~627\~ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ст.\~638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст.\~639\~ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч.\~1\~ст.\~530\~ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом статей 525,\~526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] основної заборгованості за договором позики від 22.01.2016 року в сумі 7\~000 доларів США. Відповідно до ч.\~ 1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved