Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У червні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій за порушення грошового зобовязання. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03 квітня 2012 року між ним та [PERSON] укладений попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов Попереднього договору купівлі-продажу сторони домовилися у строк до 30 квітня 2012 року укласти нотаріально посвідчений основний договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0813 га, з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н., Зазимська сільська рада, СТ «Зазимя-17», кадастровий номер 3221282800:06:015:0007. Також у вказаному Попередньому договорі зазначено, що при його підписанні друга сторона (покупець) передав, а перша сторона (продавець) отримав 160 тис. грн., що за середнім комерційним курсом на день укладення договору становить 20 тис. дол. США. Однак, основного договору-купівлі продажу між сторонами укладено не було, тому передана [PERSON] [PERSON] грошова сума є авансом, який підлягає поверненню відповідачу. Проте, [PERSON] не повернув [PERSON] аванс, з огляду на що позивач був змушений звернутися до суду. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року суду стягнуто із відповідача на користь [PERSON] вказану суму. Позивач вважає, що у звязку із тим, що відповідач не повернув до 30 квітня 2012 року позивачу аванс, і не уклав основний договір, а відтак не виконав грошового зобовязання, то повинен сплатити позивачу штрафні санкції у вигляді трьох процентів річних у розмірі 14\~255 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 91\~680 грн. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання також не зявилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. До початку судового засідання представник відповідача [PERSON] надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав та просив застосувати до вимог строки спливу позовної давності. Одночасно просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів \~справи \~вбачається, що 03 квітня 2012 року між [PERSON], від імені та в інтересах якого діяв [PERSON], та [PERSON] укладено попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 24-26). Згідно п. 1.1. Попереднього договору його предметом є укладення в майбутньому договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н., Зазимська сільська рада, СТ «Зазимя -17». Відповідно до умов Попереднього договору сторони домовилися укласти та нотаріально посвідчити Основний договір не пізніше 30 квітня 2012 року за ціну 160\~000 (сто шістдесят тисяч) грн., що за середнім комерційним курсом на день укладення цього Договору становить 20\~000 (двадцять тисяч) доларів США. При підписанні цього договору Друга сторона (покупець) передав, а Перша сторона (продавець) отримав 160\~000 (сто шістдесят тисяч) грн. (п.п. 2.1. та 2.2. Попереднього договору). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2014 року встановлено, що основний договір купівлі-продажу земельної ділянки у строк до 30.04.2012 року між сторонами укладений не був. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 160\~000 (сто шістдесят тисяч) грн. (а.с. 17-23). Із матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2015 року [PERSON] перерахував на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти у розмірі 162\~408 грн., про що свідчить лист-уточнення ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 509\~\~ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори. Згідно із частиною другою\~статті 625 ЦК України\~у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку, що 3 % річних та інфляційні втрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. Однак, із наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача на свою користь загальну суму штрафних санкцій у вигляді встановленого індексу інфляції за період із 30.04.2012 р. по 30.04.2015 р. у розмірі 91\~680 грн. та 14\~225 грн. трьох відсотків річних за вказаний період. У наявних у матеріалах справи запереченнях представник відповідача просив застосувати до позовних вимог строки спливу позовної давності. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено статтею 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Згідно із ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову. Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із даним позовом 09.06.2015 р. (а.с. 39), тому розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних необхідно обраховувати саме з 09.06.2012 року. Отже, розмір 3 % річних, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача за період із 09.06.2012 р. по 30.04.2015 р. становить 13\~873 (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 97 коп. Також, із даного розрахунку вбачається, що індекс інфляції за період із травня 2012 року по серпень 2012 року не нараховано, тому, вказана позивачем сума 91\~680 грн. перерахуванню не підлягає, та також має бути стягнута із відповідача. Доводи заперечення про відсутність вини відповідача щодо повернення 160\~000 грн. за попереднім договором, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, дослідивши матеріали справи, врахувавши норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: partial