Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.03.2015 pоку близько о 7-50 год., у м. Дніпропетровську, на вул. Самарський спуск відбулася дорожньо-транспортна пригода. В районі е/о №227 [PERSON], керуючи належним йому автомобілем [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та скоїв зіткнення з належним позивачу автомобілем «Тойота» № [NUMBER], на якому він рухався у зустрічному напрямку. Зазначеними діями [PERSON] порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху України. Внаслідок зазначеної пригоди автомобілю позивача було заподіяно численні ушкодження відповідно до переліку, зазначеного у довідці про дорожньо- транспортну пригоду та у звіті експерта-автотоварознавця, які склали 195.072,24 грн. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду від 25.03.2015 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Оскільки на момент пригоди у відповідача був наявний договір обов'язкового страхування цивільної відповідальності на випадок дорожньо-транспортної пригоди, він звернувся до ПРАТ СК «УНІКА» з заявою про страховий випадок з метою отримання компенсації суми матеріальних збитків. 14.05.2015 року йому було виплачене страхове відшкодування в розмірі 50000 грн., що підтверджується відповідною випискою з рахунку. Виходячи з викладеного, з суми шкоди, заподіяної позивачу, залишилась не сплаченою сума матеріальної шкоди в розмірі 145072,24 грн. Проте відповідач відмовляється погасити зазначену суму добровільно. Окрім того діями відповідача позивачу заподіяно також моральну шкоду, розмір якої він оцінюю в 10 000 гривень. Спричинена позивачу моральна шкода виразилась у слідуючому. Протягом тривалого часу я не має можливості пересуватися звичним для нього шляхом, вимушений користуватися громадським транспортом. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування власним транспортом, йому доводиться відкладати, а від деяких з них він взагалі змушений був відмовитись. У зв'язку з наведеним, відмовою відповідач відшкодувати спричиненому йому шкоди, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з останнього суму матеріальної шкоди у розмірі 145072,24 грн., окрім того 700 грн. понесених на оплату послуг автотоварознавця, а також у відшкодування моральної шкоди 10000 грн. У судове засідання позивач не з'явився, його представником до суду подано заяву про слухання справи у відсутність позивача, на задоволенні позову наполягав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи сповіщався належним чином, не наддав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Для огляду судом із Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська витребувано адміністративний матеріал 199/3455/15 (3/199/1346/15) у відношенні [PERSON] за ст.. 124 КУпАП. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до наступного. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи ,також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, вішкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом, що створює підвищену небезпеку. Частиною 1 п.1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 2 п.1 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як встановлено судом, 05 березня 2015 року в м. Дніпропетровську на вул. Самарській, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Тойота, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]. Винуватцем даної дорожньо-транспортної пригоди постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року визнано [PERSON], та вказано на порушенням ним Правил дорожнього руху та скоєння адміністративного правопорушенням , передбаченого ст.. 124 КУпАП. Даної постановою також встановлено, що своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, та факт отримання автомобілями в даному ДТП механічних пошкоджень та завдання матеріальних збитків. Відповідно до ч. 4 ст. ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача спричинені механічні пошкодження, і як слідує із наданого позивачем висновку експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №49/15 від 16 березня 2015 року вартість матеріального збитку, спричиненого автомобілю Тойота, д/н [NUMBER] в результаті ДТП складає 195072,24 грн. У відповідності до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове струхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, страховою компанією ПРАТ СК «УНІКА» в межах полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності, яким відповідач [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність як власника транспортного засобу - автомобіля [NUMBER], позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 50000 грн., що підтверджується випискою із карткового рахунку [NUMBER] від 14 травня 2015 року. Проте різниця суми матеріальної шкоди145072,24 грн. залишилась позивачу не відшкодованою. Як передбачено ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, вимоги позивача про відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, спричиненої останнім в результаті вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди є правомірними та обґрунтованими, вони знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході розгляду справи, тому суд приходить до висновку про їх задоволення в повному обсязі. При цьому з відповідача на користь позивача також належить стягнути понесені останнім витрати на оплату послуг автотоварознавця у розмірі 700 грн. Позивач також просить суд про відшкодування відповідачем моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного. Згідно ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна (п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України). За ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як наголошує п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи Згідно п. 3 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд погоджується зі слушністю доводів позивача відносно стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої в результаті вчинення останнім дорожньо-транспортної пригоди, та наявністю передбачених законом підстав для її відшкодування. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами виваженості та розумності, при цьому суд враховує фактичні обставини, при яких позивачеві було завдано моральну шкоду, виходячи з чого суд вважає суму у 2000 грн.достатньою для компенсації моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON]. Тому, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1558 грн.

Outcome: partial