Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла її тітка [PERSON] в м. Залізці Зборівського району Тернопільської області, після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка, що розташована на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Після її смерті дану земельну ділянку прийняв її чоловік [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, оскільки постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини, але не встиг її оформити, оскільки помер [INFO] . Після смерті [PERSON] також відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, розташованої на території Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. Спадщину після [PERSON] позивач прийняла як спадкоємець за законом четвертої черги, оскільки проживала однією сім`єю з подружжям Білоусів більше ніж п`ять років, до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] , позивач спадщину прийняла, оформивши право власності на житловий будинок в порядку спадкування після його смерті, як спадкоємиця четвертої черги. На даний час позивачу стало відомо, що у подружжя Білоусів, окрім житлового будинку на який вона оформила право власності у порядку спадкування за законом, є в наявності земельні ділянки. [PERSON] звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, то нотаріусом їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів які підтверджують право на спадкування четвертої черги за законом та оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак, надіслала на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача Антонівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] в смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області померла [PERSON] та [INFO] в смт. Залізці Зборівського району помер [PERSON] (а.с. 9, 10). Довідкою № 27 від 27 березня 2019 року виданої виконкомом Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, передбачено, що [PERSON] є родичкою та єдиною спадкоємицею спадкового майна подружжя [PERSON] . [PERSON] із 1998 року до дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] здійснювала догляд та проживала разом однією сім`єю в одному житловому будинку під одним по господарським номером в смт [ADDRESS] (а.с.12). Як вбачається з рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 06.05.2009 року визнано за [PERSON] право власності на будинковолодіння, що в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с.13). Метою встановлення заявленого факту є реалізація своїх прав спадкоємцем, а саме отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Отже, враховуючи наведене, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, оскільки факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю з спадкодавцем [PERSON] , а саме з 1998 року по день його смерті [INFO] в смт. Залізці Зборівського району Тернопільської області підтверджується довідкою Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області, а також те що встановлення даного факту має для [PERSON] юридичне значення і впливає на прийняття нею спадщини, суд вважає за необхідне заяву задовольнити. Вирішуючи питання про визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки розміром 2,1938 га розташованої на території Антонівської сільської ради. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишилася [PERSON] , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Антонівської сільської ради Томашпільського району від 01 квітня 2019 року (а.с.11). Як вбачається з державного акта серії [NUMBER] виданого Томашпільською райдержадміністрацією [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,1938 га розташованої на території Антонівської сільської ради Томашпільського району (а.с.15). Як вбачається з державного акта серії [NUMBER] виданого Томашпільською райдержадміністрацією [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,2164 га розташованої на території Антонівської сільської ради Томашпільського району (а.с.16). Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою № 217/05-21 від 18 квітня 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] відмовлено з відсутністю документів які підтверджують право спадкування четвертої черги за законом та оригіналів правовстановлюючих документів (а.с. 20). Згідно повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори № 2072/0118 від 26.06.2019 року спадкові справи на майно померлої [INFO] [PERSON] та померлого [INFO] [PERSON] по фонду Томашпільської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с. 25). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК Україниу разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанції Ощадбанк № 19 від 10 червня 2019 року, позивачем [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 768 гривень 40 коп. Враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 грн. 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved