Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 20 травня 2010 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку площею 0,0603 га, кадастровий номер 3221289002:02:008:0158, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, СТ «Райдуга». Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого є його діти: [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON], які у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. 22 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаної земельної ділянки, кожному. Посилаючись на наявність спору з приводу користування земельною ділянкою та відсутність домовленості між співвласниками щодо поділу земельної ділянки в натурі, позивач просить виділити йому в натурі 1/3 частину спірної земельної ділянки. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили виділити позивачу земельну ділянку № 2 площею 0,0201 га згідно кадастрового плану розподілу земельної ділянки, виготовленого ТОВ «ІЗРРЗ». Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти поділу земельної ділянки відповідно до наданого позивачем кадастрового плану. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, предявили зустрічний позов до [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України та скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на імя [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що відповідачі ухилялись від надання допомоги батьку, який внаслідок хвороби та віку був у безпорадному стані. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник підтримали зустрічний позов з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов не визнали, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність. Також вважають, що [PERSON] пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 20 травня 2010 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,0603 га, кадастровий номер 3221289002:02:008:0158, надану для ведення садівництва, яка розташована за адресою: Київська область, Броварський район, Требухівська сільська рада, СТ «Райдуга» та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-КВ № 070188, виданого Требухівською сільською радою Броварського району Київської області 04 грудня 1997 року на підставі рішення виконкому Требухівської сільської ради № 11 від 21 листопада 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 181. Спадкоємцями першої черги за законом до майна померлого [PERSON] є його діти: [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON], які у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. 22 грудня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаної земельної ділянки, кожному. На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину спірної земельної ділянки [PERSON] не видано. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до вимог ч.1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 58 ЦПК україни, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на наведене суд вважає, що позивачем за первісним позовом не надано належних доказів щодо можливих варіантів поділу земельної ділянки в натурі. Наданий ним кадастровий план розподілу земельної ділянки суд не приймає до уваги як належний доказ, оскільки відсутні дані про можливість відокремленого користування виділеними земельними ділянками з урахуванням розташування земельних ділянок належних іншим членам садового товариства та земель загального користування. У судовому засіданні позивачу було розяснено необхідність проведення земельно-технічної експертизи для визначення можливих варіантів поділу земельної ділянки та наслідки не вчинення такої процесуальної дії, але клопотання про призначення такої експертизи ним не заявлялось, а відповідно до вимог ЦПК України суд не може з власної ініціативи призначити експертизу. З огляду на наведене суд вважає, що позивачем не доведено належними доказами можливість виділення йому відокремленої частини земельної ділянки, а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог про виділ в натурі 1/3 частини земельної ділянки. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, при вирішенні такої справи необхідно встановити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто, ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Також, на думку суду, необхідно враховувати чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу, і лише при одночасному настанні і доведеності вищезазначених обставин і фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем за зустрічним позовом відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування спадкодавця у безпорадному стані, враховуючи, що допитані за клопотанням позивача свідки не підтвердили наявність такого стану у спадкодавця, а сам по собі факт рідких відвідувань відповідачами батька не є достатньою підставою для усунення їх від спадкування, суд приходить до висновку, що зустрічний позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed