Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.15 року на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ниссан Кашкай»», д.н.з. [NUMBER], який належить їй на праві власності, та автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON], з вини якого сталося ДТП. Внаслідок ДТП автомобілю позивача завдано значних механічних пошкоджень. Вказувала, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ СГ «ТАС», згідно полісу № АІ/6596616. З метою відшкодування отриманих збитків, позивач звернулась до ПрАТ СГ «ТАС», проте сума страхового відшкодування виплачена була, що стало приводом для звернення до суду. 29.05.15 року ПрАТ СГ «ТАС» перераховано позивачу суму страхового відшкодування у сумі 49 490 грн. Вказувала, що сума, виплачена ПрАТ СГ «ТАС» не покриває фактичний розмір шкоди, тому вимушена звернутись з вимогою про стягнення з відповідачів різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 376 286,07 грн., яка зокрема включає витрати послуги евакуатора та на проведення експертизи. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву із підстав викладених у ній. Відповідачі заперечували проти задоволення позову у повному обсязі, зазначали, що розмір заподіяної шкоди є завищеним. Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 05.02.15 року на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ниссан Кашкай»», д.н.з. [NUMBER], який належить їй на праві власності, та автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] і який належить на праві власності [PERSON] Вина [PERSON] у вказаній ДТП підтверджується вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 17.04.15 року. Згідно Звіту № 19 від 01.03.15 року матеріальний збиток, завданий власнику пошкодженого автомобіля Ниссан Кашкай»», д.н.з. [NUMBER], за результатами ДТП склав 423 576,07 грн. Витрати на послуги евакуатора та на проведення експертизи склали, відповідно, 1 200 грн. та 1 000 грн. Автомобіль ««Мерседес», д.н.з. [NUMBER], на момент ДТП було застраховано у ПрАТ СГ «ТАС», згідно полісу АІ/6596616 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного з [PERSON] з лімітом страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50 000 грн. 29.05.15 року ПрАТ СГ «ТАС» перераховано позивачу суму страхового відшкодування у сумі 49 490 грн., що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 58-59 ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 6 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно роз'яснень Постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.13 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Суд критично ставиться до заперечень сторони відповідача про розмір шкоди, оскільки суд керується відповідним звітом, наявним у матеріалах, жодних доказів на спростування такого розміру відповідачами не наведено. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються в повному обсяг особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування , якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1187 ч. 2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно роз'яснень Постанови пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.13 року розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заподіяння [PERSON] матеріальної шкоди позивачу знайшло своє підтвердження в судовому засіданні і з останнього підлягає стягненню, з урахуванням суми страхового відшкодування у сумі 49 490 грн. та витрат на послуги евакуатора, проведення оцінки вартості матеріального збитку, 376 286,07 грн. Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з власника автомобіля [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди, оскільки [PERSON] на момент ДТП не перебував з [PERSON] у трудових відносинах, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями [PERSON] у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial