Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У червні 2016р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Одеської міської ради, посилаючись на те, що 07 грудня 2015 року померли його мати [PERSON] та його рідний брат [PERSON], після смерті яких відкрилася спадщина у вигляді 2/3 (1/3 + 1/3) частини квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі, яка належала померлим на праві часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1995року, яке було видане на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради за №50291 від 17 березня 1995 року. Інша 1/3 частина квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі належить на праві власності позивачу на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2007 року. При житті, а саме 31 серпня 2005року його мати [PERSON] склала заповіт, якім усе своє майно заповіла йому, [PERSON] Позивач стверджував, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] і єдиним спадкоємцем другої черги після смерті брата [PERSON] Стверджував, що він прийняв спадщину після смерті матері та брата, оскільки в установлений законом строк звернувся до Першої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину. Інших спадкоємців на за заповітом, на за законом не має. Зазначав, що державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті матері та брата, у звязку з тим, що померлі при житті не зареєстрували своє право власності на належні їм частки квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі. Посилаючись на те, що він після смерті [PERSON] та [PERSON] не має можливості оформити своє право власності на спадкове майно, позивач просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі після смерті брата [PERSON] та визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі після смерті матері [PERSON] Представник позивача, діючий на підставі договору від 03 червня 2016 року в судове засідання не зявився, надав заяву про підтримання позовних вимог, просив суд їх задовольнити у повному обсязі та слухати справу у його відсутність (а.с. 92). Представник Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, надав заяву про слухання справи у його відсутність (а.с.31). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 84 книги шостої ЦК України, тому, при ухваленні рішення, суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що позивач є рідним сином [PERSON] та рідним братом [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.8,9). З матеріалів справи вбачається, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 09 січня 1956 року (а.с.37). З змісту рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2007року вбачається, що 13 серпня 2006 року батько позивача [PERSON] (а.с.11). Встановлено, що при житті, а саме 31 серпня 2005р. [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу (а.с.20,40-41,41звор.). 07 грудня 2015року [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом у вигляді 1/3 частини квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі, яка належала їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1995року на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради за №50291 від 17 березня 1995 року (а.с.10). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON], рідний син померлої, позивач у справі, який прийняв спадщину, оскільки в установлений законом строк звернулася до Першої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.50). Інших спадкоємців немає. Судом встановлено, що 1/3 частина квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі, належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1995року на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради за №50291 від 17 березня 1995 року (а.с.10). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27 травня 2016 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, у звязку з тим, що померла при житті не зареєструвала своє право власності на належну їй частку квартири№75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі (а.с.16). 07 грудня 2015року [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом у вигляді 1/3 частини квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі, яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1995року на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради за №50291 від 17 березня 1995 року (а.с.10). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є [PERSON], рідний брат померлого, позивач у справі, який прийняв спадщину, оскільки в установлений законом строк звернулася до Першої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.66). Інших спадкоємців немає. Судом встановлено, що 1/3 частина квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі, належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1995року на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради за №50291 від 17 березня 1995 року (а.с.10). Згідно запису акту про укладення шлюбу від 09 січня 1993року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.84-86). Згідно запису акту про розірвання шлюбу від 18 грудня 2002року шлюб між [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення суду Малиновського району м. Одеси від 10 березня 1995 року, розірваний. Спільних неповнолітніх дітей немає (а.с.87-89) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27 травня 2016 року державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, у звязку з тим, що померлий при житті не зареєстрував своє право власності на належну йому частку квартири№75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі (а.с.15). Відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що у позивача відсутні документи, перераховані у п.4.15 вказаного Порядку, а саме відсутні витяги про реєстрацію права власності померлих на частки квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі, які належали їм на праві власності, тому у нього немає можливості їх надати нотаріусу для оформлення свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Суд вважає, що право на реєстрацію права власності на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати документ про реєстрацію права власності на спадкове майно в позасудовому порядку. З цих підстав суд може встановити належність нерухомого спадкового майна спадкодавцю та визнати за спадкоємцем право власності на спадкове майно. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Згідно абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Встановлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мінюсті 10 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), яке діяло на момент видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 1997 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд вважає встановленим факт володіння [PERSON] та [PERSON], на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 березня 1995року на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради за №50291 від 17 березня 1995 року по 1/3 частини квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за заповітом та за законом на спадкове майно, а саме на 2/3 частини квартири №75 по вул. Варненська,14, корпус 2 в м. Одесі. Відповідно до ст.5 Закону України « Про судовий збір», позивач як інвалід 1 групи звільнений від оплати судового збору (а.с.4).

Outcome: approved