Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

у травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 11 липня 2012 року між АТ «Златобанк» та [PERSON] укладено договір № 273/12/OVERПК про надання кредиту у формі овердрафту на картковий рахунок, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит овердрафт для споживчих потреб з максимальним лімітом заборгованості у сумі 30 000, 00 (тридцять тисяч) гривень. Кредитні кошти надаються строком по 10 липня 2013 року. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 30 процентів річних. 10 липня 2012 року АТ «Златобанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду № 1 відповідно до якого кредитні кошти надаються строком по 09.07.2014 20 січня 2014 року АТ «Златобанк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін. Згідно п. 3.3.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний надавати банку достовірну інформацію та забезпечити ефективне використання кредитних коштів з дотриманням принципів строковості, платності та повернення Згідно п. 3.3.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування отримувати в банку інформацію щодо стану карткового рахунку та розміру нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Не пізніше визначеного п. 1.2 цього договору строку повернути банку всю суму наданих кредитних коштів та сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, встановленому в п 2.6. цього договору, для цього попередньо звернутися до банку та уточнити суму наявної кредитної заборгованості. Згідно п. 3.3.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати комісії згідно тарифів банку, витрати, пов'язані із проведенням дій по примусовому погашенню простроченої заборгованості, а також на вимогу банку сплачувати можливу неустойку (штраф, пеню) Згідно п. 2.3. кредитного договору позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами щомісячно не пізніше 20-го числа місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами шляхом внесення готівки через касу банку на картковий рахунок, в порядку встановленому чинним законодавством України. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах передбачених договором, разом з цим відповідач не виконує умови кредитного договору. Банк звертався до позичальника з листами - вимогами, однак не зважаючи на зазначені повідомлення, заборгованість відповідача за кредитним договором не погашено. Станом на 06.05.2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 48 637,41 грн. (сорок вісім тисяч шістсот тридцять сім) грн. 41 коп., яка складається: · 29 967,82 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят сім) грн. 69 коп. - заборгованість за основним боргом (кредитом); · 8 153,81 (вісім тисяч сто п'ятдесят три) грн. 81 коп. - заборгованість за процентами; · 9 774,38 (дев'ять тисяч сімсот сімдесят чотири ) грн. 38 коп. - пеня; · 741,40 (сімсот сорок одна) грн. 40 коп. - 3% від простроченої суми заборгованості; Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 липня 2012 року між АТ «Златобанк» та [PERSON] укладено договір № 273/12/OVERПК про надання кредиту у формі овердрафту на картковий рахунок, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит овердрафт для споживчих потреб з максимальним лімітом заборгованості у сумі 30 000, 00 (тридцять тисяч) гривень. Кредитні кошти надаються строком по 10 липня 2013 року. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 30 процентів річних (а.с. 6-7). Також судом встановлено, що 10 липня 2012 року АТ «Златобанк» та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 відповідно до якого кредитні кошти надаються строком по 09.07.2014 (а.с. 8). 20 січня 2014 року АТ «Златобанк» та [PERSON] уклали договір про внесення змін (а.с. 9-10). Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах передбачених договором, разом з цим відповідач не виконує умови кредитного договору. Банк звертався до позичальника з листами - вимогами (а.с. 42-44) Відповідно до п. 3 ст. 3, ст. ст. 6, 626 та 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правопорушення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що станом на 06.05. 2015 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 48 637,41 грн. (сорок вісім тисяч шістсот тридцять сім) грн. 41 коп. (а.с. 5). Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, ст. 27 ЦПК України визначає права особи, яка бере участь у справі, серед яких такі як подання доказів, заявлення клопотань тощо. Відповідно до ст. 137 ЦПК України у випадку, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У заяві про витребування доказів має бути зазначено, який доказ вимагається, підстави, за яких особа вважає, що доказ знаходиться в іншої особи, обставини, які може підтвердити цей доказ. В ході розгляду справи відповідачами клопотань заявлено не було. Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, оскільки останній стороною відповідача не спростований в розрізі ст. 60 ЦПК України. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в справі. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 525, 526, 553, 554, 611, 625-627 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України суд, -

Outcome: approved