Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся в суд до відповідачів з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 01 липня 1997 року між ним та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу № 817 нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який був укладений на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь», записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 817 від 01.07.1997 року та зареєстрований 01.07.1997 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстром № 8660. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки він не має можливості розпорядитися купленою ним на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- він змушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялась через оголошення в газеті «Рідне Прибужжя», а тому вважаються повідомленими належним чином, у відповідності з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, доказів проти задоволення позову не надали. Тому суд на підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи Товарної Біржі «Нерухомість-південь» в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 липня 1997 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 817, а саме: квартири [ADDRESS], на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь», записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №817 від 01.07.1997 року та зареєстрований 01.07.1997 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстром № 8660. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивач уплатив продавцям вартість квартири, вселився в жиле приміщення, зареєструвався там та користується нею, а відповідачі отримали оплату договірної вартості квартири, звільнили її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved