Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору про поділ майна подружжя дійсним та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 13.04.2004р. між нею та відповідачем було розірвано шлюб, у зв'язку з чим між ними був укладений договір про поділ майна подружжя від 20.05.2004р., за яким у її приватну власність перейшла квартира [ADDRESS], а відповідачу - автомобіль марки SCANIA R 143/500 МА, 1993 року випуску, № двигуна [NUMBER], шасі [NUMBER], а також автопричіп МАЗ 93866, 1993 року випуску, шасі № [NUMBER]. Однак вказаний договір не був посвідчений нотаріально, хоча між сторонами цього договору досягнуто всіх істотних умов договору та договір фактично було виконано ними, оскільки вона фактично володіє квартирою, там проживає, сплачує комунальні платежі та здійснює ремонт, а відповідач - на власний розсуд розпоряджається автомобілем. На даний час позивач має намір подарувати квартиру дітям, що здійснити не можливо, оскільки договір про поділ майна подружжя від 20.05.2004р. не був посвідчений нотаріально, а також у зв'язку із тим, що квартира вважається спільним майном подружжя, а на все майно відповідача накладено заборону відчуження. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд визнати договір про поділ майна подружжя від 20.05.2004р. дійсним, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю, а також про те, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Треті особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки не відомі. Вислухавши пояснення позивача по справі, дослідивши зібрані по справі докази, суд переходить до наступного. 13.04.2004р. шлюб між сторонами по справі розірвано, свідченням чого є Свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], а/з № 186. 20.05.2004р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про поділ майна подружжя, за п. 3 та п. 4 якого здійснився поділ спільної сумісної власності. За домовленістю сторін за даним договором в особисту приватну власність [PERSON] переходить квартира [ADDRESS]. За домовленістю сторін за даним договором в особисту приватну власність [PERSON] переходить: автомобіль марки SCANIA R 143/500 МА, 1993 року випуску, № двигуна [NUMBER], шасі [NUMBER]; автопричіп МАЗ 93866, 1993 року випуску, шасі № [NUMBER]. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту ч. 1 ст. 639 ЦК України вбачається, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Приписами ч. 3 ст. 640 цього Кодексу встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. У відповідності до положень ч. 1 ст. 372 ЦК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Частиною 4 статті 372 ЦК України передбачено, що договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, до договору про поділ спільного сумісного нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з матеріалів справи та виходячи з пояснень позивача по справі, договір про поділ майна подружжя від 20.05.2004р., укладений між сторонами по справі, предметом якого було й нерухоме майно, був укладений в письмовій формі, однак не був ними посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Приписами статті 220 цього Кодексу встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Роз'ясненнями, що викладені в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», визначено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. За такого, сторонами по справі не дотримано форми укладення договору про поділ майна подружжя від 20.05.2004р., що не дає підстав для визнання цього договору дійсним. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі зазначених приписів чинного цивільного законодавства та з огляду на те, що судом не визнаний дійсним договір про поділ майна подружжя від 20.05.2004р., укладений між сторонами по справі, предметом якого було й нерухоме майно, підстав для набуття права власності позивачем не має. Враховуючи все вищевказане, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed