Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі за текстом- ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових зобов`язань на умовах строковості, зворотності, платності. [PERSON] у встановленому п.п.4.1, 4.2 Правил порядку оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки. На підставі заповненої позичальником заявки 06.09.2018 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та позичальником було укладено Договір позики №561521. За умовами укладеного між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] договору позики позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Договором позики встановлено строк позики, що складає 30 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків до 06.10.2018 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання по Договору позики не виконав, у зв`язку з чим у останнього згідно умов договору станом на 21.05.2019 року виникла заборгованість в сумі 15309,00 грн., що порушує законі права та інтереси позикодавця, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості в судовому порядку. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 15309,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 1921,00 грн. Представник позивача Коцар О.С., яка діє на підставі довіреності від 10.02.2020 року, у судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду відповідне клопотання про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю його представника [PERSON] , позовні вимоги визнав частково в сумі 1500 грн. Представник відповідача [PERSON]., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру від 19.07.2019 року, у судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду відповідне клопотання про розгляд справи у її відсутність, підтримала викладене у відзиві на позовну заяву, згідно якого зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги частково у сумі основного боргу - 1500 грн., щодо нарахування відсотків заперечує та позовні вимоги не визнає, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 06.10.2018 року нарахування процентів за користування позикою є безпідставним. А вимог про стягнення процентів за користування простроченими грошовими коштами, з підстав та у розмірах встановлених ст.ст.652,1048 КК України позивачем не пред`явлено. При цьому заборгованість за відсотками за користування позикою в межах строку її дії, також не визнає, оскільки відповідач не був ознайомлений з реальною ставкою перед отриманням грошових кошті, як того вимагає ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», при цьому розмір вказаних відсотків порушує вимоги Закону. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави Судом встановлено, що 06.09.2018 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] укладено договір позики №561521 в електронній формі. Відповідно до умов якого ТОВ «ВЕЛЛФІН» надає [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів та, згідно графіку розрахунків, має бути повернута до 06.10.2018 року. ТОВ «ВЕЛЛФІН» через оператора послуг платіжної інфраструктури PLATON на картковий рахунок відповідача перерахував 1500 грн. позики, що підтверджується повідомленням від 13.05.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайєр здійснює зарахування коштів, згідно Договору доручення №ФБ211/11 від 18.11.2015 року. Як вбачається з наданого ТОВ «ВЕЛЛФІН» розрахунку, станом на 21.05.2019 року [PERSON] має заборгованість за договором позики у розмірі 15309,00 грн., з яких: 1500 грн. - основний борг; 7374,50 грн. - заборгованість за відсотками; 6434,50 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до графіку розрахунку за договором позики №561521 від 06.09.2018 року, сума по договору 1500 грн., сума до сплати процентів 876,50 грн. Таким чином вимоги позивача лише в частині стягнення суми позики в розмірі 1500 грн. та нарахованими процентами за період кредитування у розмірі 876,50 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Посилання представника відповідача, щодо необізнаності відповідача з реальною відсотковою ставкою перед отриманням грошових коштів, спростовується п.1.5.1 Договору позики №561521 від 06.09.2018 року та рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.06.2019 року, за яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «ВЕЛЛФІН» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору позики №561521 від 06.09.2018 року, яке набрало законної сили 15.07.2019 року та [PERSON] не оскаржувалось. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час винесення вищевказаного рішення судом встановлено, що зі змісту оспорюваного договору позики №561521 від 06.09.2018 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму позики, дату її видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови надання позики. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «ВЕЛЛФІН» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі №444/9510/12. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Отже, заборгованість по нарахованим процентам за користування позикою за період з 06.09.2018 року по 06.10.2018 року (у періоді 30 днів; сума позики, на яку нараховувались проценти, дорівнює 1500,00 грн.; процентна ставка - 1,9% від суми позики, але не менше 50 грн. за перший день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики - 1,9% від суми позикою, щоденно, за кожен день користування позикою) дорівнює 2376,50 грн. (із розрахунку: 1500,00 грн. + 50,00 грн. (перший день користування позикою) + 826,50 грн.( починаючи з другого дня в межах строку позики із розрахунку: 1500,00 грн. х 1,9% х 29 днів). Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн., то у порядку передбаченому ст.141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 298,14 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial