Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просив суд у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки на підставі ст.. ст. 9, 109 Житлового кодексу України, ст. 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселити з житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, позивач просив суд зобов'язати Управління державної міграційної служби України в Київській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON]. В судове засідання належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи учасники процесу не з'явились. Позивач в своїй заяві просив розглянути справу у його відсутність. У зв'язку із повторною неявкою в судові засідання відповідачів, які належним чином повідомлений і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 22.12.2005 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого був ЗАТ «ОТП банк», правонаступником якого став АТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір№МL-005/078/2005 за умовами якого, він отримав кредит у розмірі 32900 дол.США зі сплатою 6,5 відсотків, строк повернення 22.12.2025 р. На підставі договору купівлі - продажу кредитного портфелю від 05.11.2010року, договору відступлення права вимоги від 05.11.2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло вимоги за спірним кредитним договором та договором іпотеки. В рахунок забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором, 22.12.2005 року сторони уклали договір іпотеки № PCL -005/078/2005, за умовами якого виконання [PERSON] своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором №МL-005/078/2005 від 22.12.2005 року забезпечено іпотекою житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS]. У зв'язку із неналежним виконанням боржником своїх обов'язки щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором, банк звернувся до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки. 02.07.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] був виданий виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, що належить [PERSON] - домоволодіння та дві земельні ділянки за адресою [ADDRESS]. Належні докази скасування зазначеного виконавчий напису нотаріуса в матеріалах справи відсутні. Постановою від 05.04.2014 року державного виконавця Бакумом С.Ю. органу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції ВП /32017128 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З матеріалів справи вбачається, що позивачем розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки саме на підставі виконавчого напису нотаріуса. Водночас, під час примусового його виконання було вставлено, що згідно довідки Глибоцької сільської ради Бориспільського району від 19.03.2014 року №120 у житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 03.04.2014 року позивач направив відповідачам вимогу про добровільне звільнення домоволодіння, проте станом на день розгляду справи особи, які зареєстровані за адресою [ADDRESS] домоволодіння в добровільному порядку не звільнили. Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39- 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. За таких обставин, вимога про виселення з домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню. В частині вимоги про зобов'язання Управління державної міграційної служби України в Київській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], провадження у справі слід закрити тому що такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно ст.. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісновідсутньою або оголошення її померлою. На підставі ст. 79, 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати стягнути з відповідачів.

Outcome: partial