overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У травні 2016 року Ізюмське комунальне виробниче водопровідно-каналізаційне підприємство (далі - ІКВ ВКП) звернулося до суду зі вказаним позовом, зазначаючи, що позивачем надаються послуги відповідачці з водопостачання та водовідведення [ADDRESS], особистий рахунок № [NUMBER], та відповідачка не виконувала свої обов'язки по договору і систематично не здійснювала оплату послуг. Внаслідок дій відповідача має місце заборгованість по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення в сумі 4168,02 грн. У зв'язку з наведеним позивач просить позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить суд позов задовольнити в частині стягнення судового збору у зв'язку із сплатою [PERSON] суми боргу повністю. Відповідач у судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає повністю, зазначив про сплату боргу в сумі 4 168,02 та надала квитанцію (а.с. 21-22). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.2 ст. 174 ЦПК України суд попереджає сторони про наслідки визнання відповідачем позову. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд частково задовольняє позовні вимоги. Суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивачем надаються відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення [ADDRESS], особистий рахунок № [NUMBER]. Відповідач надані послуги оплачувала не регулярно, зобов'язана була щомісячно проводити оплату послуг, що надаються їй. Заборгованість з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2015 по 01.04.2016 в сумі 4 168,02 грн відповідач добровільно до постановлення рішення по справі уплатила повністю 21.06.2016, про що надала суду квитанцію (а.с. 22). У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню підлягають з відповідача судові витрати по справі в сумі 1378 грн 00 коп. на користь позивача (а.с. 2-3).

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У травні 2016 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулося до суду із вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у сумі 7 539 грн. 04 коп., зазначаючи, що позивачем надаються послуги з теплопостачання [ADDRESS], 26 в м. Ізюмі Харківської області та відповідач не виконує своїх обовязків і систематично не здійснює оплату послуг. Внаслідок дій відповідача має місце заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання в сумі 7 539 грн. 04 коп. станом на 01.02.2016 року. Представник позивача у судове засідання надав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість і витрати по справі. Відповідач подав до суду заяву, у якій позов визнав частково та просить застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідач проживає за адресою: [INFO], 26. Позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання. Відповідач надані послуги оплачував не регулярно. Відповідач зобов'язаний був щомісячно проводити оплату послуг, що йому надавалися. Заборгованість підлягає стягненню з відповідача в сумі 7 539 грн. 04 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У травні 2016 року Компанія «Авангард Агро Трейд АГ» звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного Управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Горбуров К.Є. про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS]. Ухвалою Оболонського районного суд м. Києва від 02.06.2016 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. При цьому, 07.06.2016 року представником Компанії «Авангард Агро Трейд АГ» подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне житлове приміщення квартири [ADDRESS]. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. Одним з видів забезпечення позову у відповідності до ч.1 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України є накладення арешту на майно, що належать відповідачеві. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS]. На даний час власник спірного приміщення має безперешкодну можливість відчужити його на користь третіх осіб, тим самим утруднивши чи зробивши неможливим виконання майбутнього рішення суду у даній справі. Ч.3 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У травні 2016 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10.08.2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2906-001/09Р, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 687 287 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 12% річних, з кінцевим терміном повернення до 10.08.2032 року. Оскільки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 3 369 550 грн. 56 коп. та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У травні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] і прохало стягнути з нього 13139,98 грн. заборгованості за кредитним договором і сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання відповідно укладеного кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує заочному розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 29.11.2013 р. Відповідно умов договору банк надав відповідачеві кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (а. с. 5). Пунктом 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена відповідальність за порушення будь-якого із зобов'язання, а саме: при порушенні позичальником строків платежів передбачених Договором, по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову (а. с. 27). Відповідач, отримавши грошові кошти, не виконує своїх зобов'язань та станом на 28.03.2016 року має заборгованість на загальну суму 13139,98 грн., що складається: 4625,35 грн. - заборгованість за кредитом; 6560,73 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 852,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 601,90 грн. - штраф (процентна складова). Згідно статтей 526, 530, 551, 625,1054 ЦК України з відповідача на користь банка необхідно стягнути 13139,98 грн. заборгованості за кредитним договором і сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У травні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/9408/74/43735 від 22.08.2006 року В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті, [PERSON] ініційовано відвід судді. Підставою відводу відповідач вказує відсутність відомостей щодо розгляду його зустрічного позову, який останнім подано через канцелярію суду. Представник позивача не підтримала заяву [PERSON] вказуючи про її безпідставність та необґрунтованість. [PERSON] та його представник проти заяви заперечили. Заслухавши думку сторін, суд вважає, що мотиви відводу судді надумані і не є підставою для відводу головуючого у справі. Таким чином, заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У травні 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №054-2008-2527 від 25.07.2008 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2016 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено та стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість у розмірі 39 840 доларів США та судовий збір у розмірі 5 042,34 грн. судового збору з кожного. При цьому, в резолютивній частині рішення допущено описку, не вірно зазначено «стягнути солідарно з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) по 5 042 грн. 34 коп. судового збору із кожного на користь держави» замість вірного «стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352) по 5 042 грн. 34 коп. судового збору із кожного». Відповідно до ст. 219 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки. Відповідно до ч. 4 ст. 219 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, повідомляються про час і місце засідання. Їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. За таких обставин, неявка сторін в судове засідання з розгляду питання про виправлення описки не позбавляє можливості суд вирішити дане питання по суті. Судом при дослідженні матеріалів встановлено, що в рішенні Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2016 року дійсно міститься технічна помилка в резолютивній частині рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві [PERSON] вказав, що він народився 14 травня 1998 року в місті Бережани Тернопільської області і його батьком є відповідач по справі. В цей час позивач повнолітній, але продовжує навчання і є студентом денної форми навчання у відокремленому підрозділі Національного університету Біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний коледж» і та потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить стягнути з [PERSON] на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, на утримання позивача до закінчення навчання. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть у справі, не підлягають доказуванню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який досяг повноліття і продовжує навчатись і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199, ст. 200 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, право на звернення з таким позовом має право той батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає аліменти на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню, а аліменти стягненню з 19 травня 2016 року на період навчання [PERSON] у відокремленому підрозділі Національного університету Біоресурсів і природокористування України «Бережанський агротехнічний коледж», а саме до 30 червня 2017 року. Відповідно до: ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, якщо цю сторону звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь спеціального фонду Державного бюджету України 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору судового збору в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 01.11.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис № 1122. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, позивач зазначає, що тривалий час між сторонами триває непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало морально важким, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків. Внаслідок чого позивач вважає збереження шлюбу з відповідачкою неможливим. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні визнала позов. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 01 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 01.11.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено актовий запис №1122, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] виданим 01.11.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони у справі мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння та почуття любові одне до одного. Збереження сім'ї вважають неможливим. Протягом тривалого часу сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31.10.1992 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у Палаці реєстрації одружень та новонароджених, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено актовий запис за №3531. Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем у нього не склалось, а тому рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON], 1994 року народження. [PERSON] зазначив, що за час шлюбу з відповідачем вони придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.01.2002 року. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд розірвати його шлюб з відповідачкою [PERSON], зареєстрований 25 лютого 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №113. Від зазначеного вище шлюбу сторони мають дітей синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що подружні відносини припинились досить давно, почали виникати непорозуміння щодо побудови сімї, подружжя втратило взаємне почуття любові та поваги, мають різні погляди на сімю та ведення спільного господарства. Протягом останнього часу спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально, підстав для збереження шлюбу та підстав для примирення немає. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала, не заперечила проти його задоволення судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, а саме оригінал свідоцтва про одруження сторін (а.с.6) та врахувавши обставини справи, викладені в позовній заяві, суд вважає позов підставним, таким, що підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Враховуючи, що стосунки в сторін розладналися, вони як сім'я не проживають, миритися не бажають, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідачки в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved