Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просив визнати право власності на 22/100 частини домоволодіння № 51 по вул. Гірського в м. Херсоні. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу належить двокімнатна квартира [ADDRESS], яка фактично становить 22/100 частини домоволодіння за вказаною адресою. Іншими співвласниками є відповідачі у справі. Оскільки частка квартири в домоволодінні не визначена, співвласники позбавленні можливості провести реальний розподіл домоволодіння в натурі відповідно до ідеальних часток у праві власності, не мають можливості визначити порядок користування земельною ділянкою, відведеною для будівництва і обслуговування житлового будинку. Крім того, позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на господарські будівлі та споруди, які належать йому та належали колишньому власнику його майна. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. В останнє судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не зявились, подали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали, проти їх задоволення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Раніше в судовому засіданні вона позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, пояснила суду, що задоволення позову в подальшому приведе до зміни порядку користування земельною ділянкою, чого вона не бажає. Представник третьої особи в судове засідання також не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у вирішенні справі поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. Право власності він набув на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2014 року, укладеного між ним та [PERSON], який в свою чергу придбав вказане майно на Товарній біржі «ВА-Банк» за договором купівлі-продажу № 3717 від 18.05.2000 року, укладеним з попереднім власником [PERSON]. Відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.1999 року є власником 35/100 частин домоволодіння № 51 по вул. Гірського в м. Херсоні з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування від 30.11.2009 року на праві власності належить 26/100 частини домоволодіння № 51 по вул. Гірського в м. Херсоні. 17/100 частин домоволодіння № 51 по вул. Гірського в м. Херсоні з відповідною частиною господарських будівель та споруд належать відповідачу [PERSON]. Домоволодіння № 51 по вул. Гірського в м. Херсоні в цілому складається з двох житлових будинків літ. «А», літ. «В» та господарських будівель та споруд. Земельна ділянка розміром 724,8 кв.м закріплена рішенням виконавчого комітету Херсонська міської ради депутатів трудящих № 8 від червня 1956 року за домоволодінням по вул. Профінтерна, 43 (на теперішній час вул. Гірського, 51), в м. Херсоні в межах будівельного кварталу № 276. Згідно матеріалів інвентарної справи на домоволодіння по вул. Гірського, 51, в м. Херсоні Нікітіна [PERSON], будучи наймачем житла, використала своє право на безоплатну приватизацію, на підставі наказу Фонду комунального майна Херсонської міської ради народних депутатів від 25.08.1993 року № 2587ж їй було передано у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Після чого вона отримала свідоцтво про право власності на житло від 25.08.1993 року № 2587. Згідно технічного паспорту № 2587 квартира [ADDRESS] на момент передачі права власності [PERSON] складалась з двох кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати та вбиральні. За нею було закріплено сарай, площею 3 кв.м. Відповідно до заяви від 20.10.1993 року, адресованої ХБТІ, [PERSON] просила зареєструвати за нею приватизовану квартиру та земельну ділянку. Зазначене свідчить, що остання мала в своєму користуванні не тільки приміщення житлового будинку, а й господарські споруди. Згідно матеріалів інвентарної справи на домоволодіння по вул. Гірського, 51, в м. Херсоні співвласниками спірного домоволодіння спочатку були [PERSON] (17/100) на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.1959 року та Херсонська міська рада депутатів трудящих (83/100) на підставі рішення міськвиконкому № 895 від 18.10.1952 року, реєстраційне посвідчення від 13.12.1985 року. Після смерті [PERSON] 17/100 частин спірного домоволодіння успадкувала відповідач [PERSON] Херсонська міська рада депутатів трудящих на підставі договорів купівлі-продажу від 15.12.1987 року відчужила 26/100 частини вказаного домоволодіння [PERSON] та 35/100 [PERSON]. Власниками цих частин спірного домоволодіння на час розгляду справи є відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Отже, 22/100 частини спірного домоволодіння залишились у власності місцевої ради, якими в подальшому розпорядилась Херсонська міська рада народних депутатів, передавши в порядку безоплатної приватизації [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 51/15 від 24.12.2015 року квартира [ADDRESS], належна [PERSON], є частиною домоволодіння і становить 22/100 частини від усього домоволодіння. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови. Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, кожному співвласнику гарантується право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до розяснень, викладених в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем за договором купівлі-продажу від 11.09.2014 року придбано квартиру [ADDRESS], яка є частиною домоволодіння по вул. Гірського, 51, в м. Херсоні і складає 22/100 його частин. Не визначення квартири позивача як 22/100 частин домоволодіння порушує його право та позбавляє можливості користуватись господарськими спорудами і земельною ділянкою, яка виділялась для будівництва і обслуговування житлових будинків домоволодіння. Крім того, порушуються права інших співвласників домоволодіння на виділ в натурі тієї частки, яка їм належить, що також впливає на можливість подальшої приватизації земельної ділянки під домоволодінням. За наведених обставин позовні вимоги є обґрунтованими.

Outcome: approved