Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У червні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 11.04.1975 року Липовенською сільською радою Чимішлійського району Молдавської ССР, актовий запис № 5, мотивуючи вимоги тим, що у неї з відповідачем шлюбні відносини не склались через різні характери, різні погляди на життя та шлюбні обовязки. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що відповідач постійно зраджує її та втрата взаєморозуміння з питань сімейного життя, почуття любові й поваги один до одного, єдності цілей та мети створення і існування спільної сімї. Разом, як родина, вони не проживають з 2011 року, сумісне господарство не ведеться. Збереження сімї вважає за неможливе, на примирення не згодна. Питання про розподіл майна буде вирішуватись в іншому провадженні. Позивач у судовому засіданні 26.10.2015 р. позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що з 2008 року вона поїхала до Італії, щоб залишити чоловіка із коханкою. Коли повернулась, було все добре, але потім він вигнав з дому сина, її одяг спалив, щоб було вільне місце. З 2001 року вона живе у сина. Коли вона випадково зустрічались із відповідачем, він із нею не вітається, не розмовляє. Зазначила, що у нього кожен вечір нові коханки, тому на примирення не згодна. Поїхала до Італії, оскільки відповідач бив її. Син говорив, що не треба звертатись до міліції, може збережете шлюб. А відповідач їй казав, що вбє її і буде нести покарання за гратами, але не буде із нею жити. Вважала, що можливо все налагодиться, тому не подавала на розірвання шлюбу. Діти (повнолітні) і зараз не дозволяють їй розривати шлюб, але вона сама вирішила так. Про те, що відповідач їй зраджує, діти їй не говорили, сусіди говорили [PERSON], його жінка, все село, в автобусі говорили. Відповідач не давав їй грошей, і вона поїхала до Італії, де працює за контрактом по догляду. Зараз перебуває в центрі зайнятості на обліку. В Італії і у червні місяці була, зараз 2,5 місяців дома, потім знову поїде до Італії. Відповідач і копійки не надав щоб допомогти дочці та сину купити будинок, вона дітям допомагає і зараз. Зазначила, що відповідач все закриває, і вона не може зайти до будинку. Із відповідачем разом не живе, речі її не знає де, що спалив, що ні, - не знає, господарство разом із ним не веде. Все життя він її бив, гуляв, вона вже уся тремтить, коли він починає лаятись. У судове засідання 14.11.2016 р. не зявилась, подавала заяви про розгляд справи у присутності її представника. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що примирення в даному випадку не можливе. Суду пояснила, що три дня тому їх син намагався примирити, і вони усі разом пішли в гості до [PERSON], але там відбулась сварка між сином та відповідачем, де вони ледве не побились. Відповідач 26.10.2015 р. у судовому засіданні обставини справи визнав частково, проти задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що у 2014 р. він потрапив у ДТП, і за ним доглядала жінка, оскільки він був прикован до ліжка, позивач за ним не доглядала. Сварився із позивачем коли був у стані алкогольного спяніння. Ключи від будинку може дати їй і зараз. Зазначив, що свідки ніколи не могли сказати, що він її зраджував, і ніколи не бив її. Лише одного разу, коли вона була у купальному костюмі в барі, він її вдарив. Заробітну плату постійно віддавав позивачу, у порту працював водієм-далекобійником, місяцями був у відрядженнях. Зі всіма живе добре, але зараз почалась ворожнеча. Дітям допомагав будувати будинок, євроремонт робив коли позивача не було. Зазначив, що краще було, коли її не було. У будинок вона не просилась. До дому приходити їй не заперечує, зазначив, що чотири роки вони взагалі не бачились, але зараз він жити разом він: «за». Зазначив, що усе «барахло» із Італії привезла; йому і у флігілі достатньо місця, нехай позивач повертається, заходить до нього. Дочку не просив, щоб вона за ним доглядала, оскільки вона живе разом із наркоманом. Жінку не бив, коли у неї було червоне око, вона сама вдарилась. У судове засідання 14.11.2016 р. відповідач не зявився, просив розглядати справу у присутності його представника. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає за можливе зберегти шлюб, надавши сторонам час для примирення. Зазначив, що відповідач позивача не зраджував тощо. Заслухавши позивача, відповідача та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 11.04.1975 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-БМ № 469038 від 11.04.1975 р. (а.с.5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з 2011 р. Позивач проживає окремо від відповідача, що останнім не спростовується. За час розгляду справи та за період з 2011 року по 2015 рік сторони сімєю не проживають. Почуття любові й поваги відповідача до позивача судом не встановлено, як не встановлено судом і бажання відповідача проживати разом із позивачем, ведення разом спільного господарства тощо, що підтверджується поясненнями в суді самого відповідача. Згідно показанням свідка [PERSON] невістки позивача та відповідача, вона разом із чоловіком мешкали у 2000-2001 р. із батьками чоловіка, потім жили окремо, оскільки чоловік із батьком не порозумілись один одного. Одного разу, приблизно у 2007 2008 рр., вона забрала [PERSON] до них до дому, оскільки у неї була розбита голова, текла кров, вона їй поставила крапельницю. Чоловік возив потім позивача до лікарні зашивати голову. Папа - [PERSON] сказав, що позивач хотіла його вдарити бутил кою. Другий раз, коли відповідач вдарив позивача, у неї було набрякше око, пять днів свідок ставила їй крапельницю та перевязки. Приблизно у 2012 р., коли позивач була в Італії, відповідач спалив речі позивача, вона, що змогла, - витягнула з вогню, поклала на тачку та відвезла до себе до дому. Він говорив щоб ми із чоловіком забрали речі позивача, оскільки вони йому заважали, а куди їх забрати, коли це її дім. Сам особисто чоловік свідка повідомив їй, що він бачив, як якась жінка виходила від батька рано зранку. Вважає, що шлюбні відносини сторін не можуть бути збережені. Свідок [PERSON] зять позивача та відповідача, суду підтвердив, що відповідач десь у 2011-2012 рр. сильно побив позивача, палив її речі, сам допомагав перенести речі позивача. Свідок [PERSON] (кальчу) О.Ф. дочка сторін, суду показала, що батьки не можуть жити разом, однак вона любить і батька, і маму. Батько не поважає мати як жінку, вони постійно сварились, не живуть разом вже 5-6 років. Коли батьки посварились, батько не приймав маму, вона його боїться. Останній раз, коли вони посварились, батько побив маму, око у неї було червоне. Підтвердила, що батько палив речі матері, серед них були і її речі. Показання свідків [PERSON]Ф та [PERSON] суд вважає такими, що не спростовують показання вищевказаних свідків, які є зятем, дочкою та невісткою сторін. Тобто, між сторонами виникли відносини щодо припинення шлюбу. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За правилами, передбаченими ст. ст. 24, 104, 105, 110 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за рішенням суду. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. \~Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. \~Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин що є неприпустимим. \~Приймаючи до уваги вищезазначене, а також те, що за час розгляду справи в суді сторони не примирилися та не відновили шлюбні стосунки, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Доводи відповідача та представника відповідача щодо збереження шлюбу доказів не знайшли. Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved