Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 01 серпня 2004 року він як суб'єкт підприємницької діяльності уклав договір оренди на торгівельне місце № Н-45 з адміністрацією ТОВ «Ринок-1». З 01 лютого договір оренди був розірваний з причини, що позивач начебто не виконав умови нового договору між ним та «ТОВ Ринок-1» від 01.05.2005 року, який як з'ясувалося потім був підписаний іншою особою. За захистом своїх прав та законних інтересів позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з проханням зобов'язати «ТОВ Ринок-1» поновити з ним договір оренди від 01.08.2004 року тому, що договір від 01.05.2005 року позивач ніколи не підписував і взагалі в цей час знаходився в Іспанії на Канарських островах. Господарський суд м. Києва задовольнив позов позивача до «ТОВ Ринок -1». Апеляційний суд м. Києва відмовив «ТОВ Ринок-1» в задоволенні їх апеляційної скарги. По факту підробки договору оренди від 01.05.2005 року позивач звернувся з заявою до Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві з проханням порушити кримінальну справу. По факту підроблення документів було порушено кримінальну справу № 03-9288 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, по якій поновлено дізнання. В зв'язку з тим, що протиправні дії відповідача завдали позивачу матеріальні збитки, а саме: він не зміг реалізувати взимку 2006 року зимове взуття, не зміг реалізувати літнє чоловіче взуття в сезон, коли взуття придбалося випускниками шкіл, вузів, не зміг реалізувати осінню колекцію чоловічого взуття. В результаті чого позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 21 000,00 гривень. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 24 травня 2006 року в порушенні кримінальної справи за заявою [PERSON] за відмовлено (а.с.26). Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз'яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Викладене свідчить про те, що у даному випадку у діях [PERSON] вбачається відсутність складу цивільного правопорушення із заподіяння збитків позивачу, оскільки у ході судового розгляду даної справи позивачем не було доведено жодного із елементів деліктного цивільного правопорушення у діях відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні даного позову. Так, позивачем не було доведено належними і допустимими доказами того, що будь-які дії відповідачки зумовили певну упущену вигоду, чи інші негативні наслідки у підприємницькій діяльності позивача. Подані позивачем податкові декларації не можуть бути належними доказами у підтвердження даних обставин. Крім того, позивачем не було надано суду будь-яких доказів того, що у нього у 2006 році на реалізації був товар, про який він вказує у позові і, що саме з вини відповідачки він не зміг його реалізувати. Разом із цим, позивачем не було надано належних доказів винуватості і протиправності дій відповідачки, внаслідок яких позивачеві могла бути заподіяна шкода. Разом із цим суд не бере до уваги заяву відповідачки про застосування строку позовної давності при вирішенні даного спору. Так, в обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що йому лише 13 лютого 2014 року стало відомо про те, що саме відповідачка, на його думку, заподіяла йому вказані у позові збитки, при отриманні з Деснянського РУГУ МВС України в м.Києві копії Висновку експерта № 163 від 12.04.2011 року на 12 аркушах; згідно із цим висновком від імені позивача підписи у графі «Орендар» у вказаному договорі оренди від 01.05.2005 року було виконано [PERSON]. При цьому у ході розгляду даної справи відповідачка не надала суду належних доказів того, що позивач знав, чи міг знати, до ознайомлення із вказаним висновком, 13 лютого 2014 року, про можливе порушення його прав зі сторони відповідачки. Відтак, підставою для відмови у задоволенні даного позову є його необґрунтованість і недоведеність вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed