Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

У травні 2015 року представник позивач звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві та [PERSON] звільнення майна з-під арешту, в якому просив звільнити з-під арешту автомобіль марки Mazda 323, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 12 грудня 2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавчий лист № 10/581 вид 07.09.2009 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № K2HCA8000073045, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 6 598,88 доларів США;у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним зобов'язанням перед банком [PERSON] було передано в заставу позивачу автомобіль марки Mazda 323, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 12 грудня 2013 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виконавчий лист № 10/581 вид 07.09.2009 року, згідно з якою було накладено арешт на вищевказаний автомобіль. Позивач вважає, що дана постанова порушує його майнові права, оскільки банк має першочергові майнові права на арештований автомобіль, які згідно норм чинного законодавства не можуть бути обмежені. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив суд про їх задоволення. Представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд в судовому засіданні встановив наступне. 18 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № K2HCA8000073045, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 6 598,88 доларів США. Крім того, за даним договором, у забезпечення виконання кредитного зобов'язання перед банком [PERSON] передав в заставу позивачу автомобіль марки Mazda 323, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 12 грудня 2013 року державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виконавчий лист № 10/581 вид 07.09.2009 року, згідно з якою було накладено арешт на вищевказаний автомобіль. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави були задоволені та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк». Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, права позивача як заставодержателя були порушені, оскільки наявність накладеного ВДВС арешту на заставний автомобіль перешкоджає йому скористатися своїм правом першочергового задоволення вимог до боржника за рахунок заставного майна. Відповідно до приписів статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV із змінами, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника; з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом; у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно до статті14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 №1255-IV із змінами, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Обтяжував з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет застави. В свою чергу частина 1 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (відповідно до частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»). За таких обставин, суд дійшов висновку, щовказана постанова державного виконавця ВДВС Святошинського районного управління юстиції у місті та відповідне до неї накладення арешту на автомобіль марки Mazda 323, рік випуску: 2006, тип ТЗ: Легковий, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], порушує майнові права і законні інтереси ПАТ КБ «Приватбанк», як заставодержателя у частині одержання задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами, що свідчить про необхідність судового захисту такого права і зумовлює необхідність задоволення вимог даного позову. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Відповідно до положень вказаної статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, дослідження наявних матеріалів справи, врахувавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту прав позивача буде звільнення спірного заставного майна з-під арешту. Разом із тим повноваження щодо знаття з розшуку майна боржника належить відповідному органу виконавчої служби, яка і має вчинити вказану дію після зняття арешту з майна боржника, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Крім того, не підлягає задоволенню вимога банку про зобов'язання органу виконавчої служби не вчиняти будь-яких дій щодо вказаного заставного майна, які б могли обмежити позивача у праві розпорядження автомобілем; так органи виконавчої служби вчиняють дії із виконання судових рішень у межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а тому правова оцінка кожної такої дії надається судом окремо при її оскарженні зацікавленою особою у встановленому процесуальному Законом порядку; відтак у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial