Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона проживає за адресою: [INFO]. Між нею та відповідачем укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. Починаючи з середини лютого і по теперішній час послуга з водопостачання надається їй з постійними перебоями, які тривають від 20 до 40 хвилин більше двох разів на день. На її звернення до диспетчера, отримувала інформацію про існування проблем з обладнанням, мережею водопостачання, тиском води. Такими діями відповідач порушує її права на безперебійне отримання послуг. Тому звичний спосіб життя вносяться зміни, чим заподіяно їй моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 15 000 грн. Також позивачка вказала, що відповідач у порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача» включив в договір умову, яка є несправедливою. А саме, п.8.6 договору щодо звільнення від відповідальності. Крім того, відповідач не надає їй письмові мотивовані відповіді на її запити щодо отримання інформації від 08 квітня 2015 року та щодо найменування та юридичної адреси виробника послуг з водопостачання. Просила суд визнати недійсним п.8.6 договору №37 від 24 жовтня 2014 року про управління будинком, надання житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, як такий, що порушує права споживача; зобовязати ТОВ «Нао Сістем» в найкоротший термін вжити всіх необхідних заходів для забезпечення якісного та безперебійного надання послуги водопостачання; зобовязати ТОВ «Нао Сістем» надати їй повну інформацію щодо найменування та юридичної адреси виробника послуги водопостачання, яка надається споживачам за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Печерська, 28 з 24 жовтня 2014 року по теперішній час, а також надати відповідь на запит від 08 квітня 2015 року; стягнути з ТОВ «Нао Сістем» на її користь на відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що вона почала проживати постійно в квартирі з січня 2015 року. А з лютого місяця почали виникати проблеми з водопостачання холодної води. На даний час вже не має перебоїв з водопостачанням. Просила суд задоволити позов. У судовому засіданні представник ТОВ «Нао Сістем» проти позову заперечував. Подав суду письмові заперечення. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності №29694603 від 19 листопада 2014 року. 24 жовтня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Нао Сістем» укладено договір про управління будинком, надання житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №37. Відповідно до п.1.1 предметом договору є надання підприємством та оплата власником за нормативно встановленими тарифами послуг з управління будинком, надання житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території. П. 8.6 договору про управління будинком, надання житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №37 визначено, що підприємство не несе відповідальності за відсутність або неналежну якість житлово-комунальних послуг, надані власнику в разі, якщо це відбулось з вини постачальників житлово-комунальних послуг. У п.3.4.3 договору вказано, що підприємство зобовязане укладати з виробниками та постачальниками житлово-комунальних послуг договори про виконання постачання житлово-комунальних послуг та надання послуг по технічному обслуговуванню технічного обладнання будинку. У ст.. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. З поданих суду договору на надання послуг водопостачання №126 від 30 грудня 2013 року, укладеного між КП «Борщагівка» та ТОВ «Омокс», договору на компенсацію витрат №154 від 24 жовтня 2014 року, укладеного між ТОВ «Омокс» та ТОВ «Нао Сістем», договору на компенсацію витрат №24/10 від 24 жовтня 2014 року, укладеного між ТОВ «Зараз» та ТОВ «Нао Сістем», витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що ТОВ «Нао Сістем» є виконавцем послуг з водопостачання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем), у зв'язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності. Відповідно до частин 1, 3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, відповідно до ст.627 ЦК України та ст. 6 сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Обовязки сторін погоджені та визначені в п.п. 3 договору, як власника, так підпримєтва. Суд вважає необґрунтованими посилання позивача, що п.8.6 договору є дискримінаційним, оскільки суперечить чинному законодавству, оскільки умови відповідальності погоджені сторонами договору в п.4. Тому з урахуванням того, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, зокрема щодо предмету, ціни, строків виконання, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання таких умов договору дискримінаційними або ж несправедливими. Тобто, позивач не довів, що пункт договору суперечить ст.ст.18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для визнання його недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України. Крім того, суд вважає, що істотні умови договору передбачені та погоджені сторонами правочину. Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач у судовому засіданні не довів, що умова договору не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору та необхідні платежі були погоджені сторонами при їх укладенні та визнані позивачем такими, що не є несправедливими. Пояснення позивача, що на дану умову вона не звертала увагу при укладенні договору, суд до уваги не бере, оскільки це впливає на дійсність правочину. При укладенні умов договору [PERSON] діяла вільно, виходячи з власних інтересів, прийняла рішення про вступ в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначила характер договору, який вони уклали, його умови (зміст). Тому в задоволенні вимоги про визнання п. 8.6 договору недійсним, суд відмовляє. За ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Ст. 526 КЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. П. 3.4 договору сторони погодили, що підприємство зобовязане забезпечувати надання послуг вчасно та відповідної якості згідно з законодавством. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] посилалась на неякісне надання послуг з водопостачання, регулярне тривале відключення води. На підтвердження своїх доводів позивачка надала суду листи, адресовані відповідачу щодо якості послуг, роздруківку телефонних розмов та перелік перебоїв у постачанні води, що були зафіксовані з 04 квітня по 15 травня 2015 року. Дані докази суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджують позовні вимоги щодо відсутності водопостачання, листи та перелік складений та підписаний лише позивачем у відсутності представника відповідача, тому не може вважатись належним та допустимим доказом. Наявність дзвінків на телефон відповідача не підтверджує наявність претензій щодо водопостачання. Пояснення позивача, що інших доказів не вважала за доцільне подавати, оскільки відповідач до судового розгляду не заперечував наявність перебоїв у водопостачанні, суд до уваги не бере, так як належних доказів цим обставинам суду не подано. У судовому засіданні позивачка суду пояснила, що на даний час вже відсутні перебої з водопостачанням. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зобовязання ТОВ «Нао Сістем» вчинити дії. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Встановлено, що [PERSON] звернулась до ТОВ «Нао Сістем» із запитом на підставі Закону України «Про звернення громадян» про надання інформації, який зареєстрований за №07/04 від 08 квітня 2015 року. Ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» закріплюється обовязок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідно до п. 3.4.7 договору про управління будинком, надання житлово-комунальних послуг, послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території №37 підприємство зобовязане розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги власника. 18 травня 2015 року за №01/05 ТОВ «Нао Сістем» надіслало позивачці відповідь на даний запит. Разом з тим, у наданій відповіді на запит відсутня інформація щодо найменування та юридичної адреси виробника послуги водопостачання, яка надається споживачам за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Печерська, 28 з 24 жовтня 2014 року по теперішній час. Оскільки відповідь на запит від 08 квітня 2015 року не містить всю запитувану інформацію, тому суд приходить до висновку про порушення права позивача та в цій частині задовольняє позовні, зобовязуючи ТОВ «Нао Сістем» надати інформацію щодо найменування та юридичної адреси виробника послуги водопостачання, яка надається споживачам за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Печерська, 28 з 24 жовтня 2014 року по теперішній час. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обовязковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний звязок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст.22 Закону України «Про захист прав споживача» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки позивачем не подано суду доказів того, що через неправомірні дії відповідача їй була заподіяна шкода, суд відмовляє в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed