Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

у травні 2013 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до власника Ательє пошиття і ремонту взуття «[INFO]» [PERSON] про захист прав споживача. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 25.11.2009 року вона здала в ательє «[INFO]» чоботи для заміни підошви. Замовлення було зіпсоване і вона відмовилась від послуг. Вичерпавши всі засоби і заходи повернути чоботи і сплатити кошти, вона звернулась до суду з заявою на свій захист. Рішенням від 29.11.2012р. позов був задоволений частково та зобов'язано власника Ательє пошиття та ремонту взуття «[INFO]» повернути їй чоботи отримані для ремонту, стягнуто грошові кошти в розмірі 276 грн. та 500,00 грн. моральної шкоди. Дане рішення нею було оскаржено до Апеляційного суду м. Києва. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2013р. її апеляційну скаргу було відхилено. В судовому засіданні 29.11.2012р. їй стало відомо, що крім неякісно виконаного замовлення, чоботи були зіпсовані, а тому в такому вигляді вона не могла їх забрати. На даний час чоботи досі знаходяться у відповідача. У зв'язку з чим вимушена знову звернутись до суду за захистом свої прав та просила суд дослідити речовий доказ - чоботи, що знаходяться у відповідача; стягнути з відповідача на її користь кошти за зіпсовану річ у відповідності з висновком по дослідженню речового доказу; стягнути на її користь моральну шкоду за зіпсовані чоботи в розмірі 1000,00 грн.; стягнути на її користь витрати у відповідності до квитанцій на витрати приблизно 150,00 грн.; стягнути на її користь упущену вигоду в розмірі 150 грн. В процесі розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд дослідити речовий доказ - чоботи, що знаходяться у відповідача; стягнути з відповідача на її користь кошти за зіпсовану річ у відповідності з висновком по дослідженню речового доказу; стягнути на її користь моральну шкоду за зіпсовані чоботи в розмірі 1000,00 грн.; стягнути на її користь витрати у відповідності до квитанцій на витрати приблизно 170,10 грн.; стягнути на її користь упущену вигоду в розмірі 446,10 грн. та винести окрему ухвалу, яку направити до правоохоронних органів про порушення щодо відповідача кримінальної справи. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги з уточненнями підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених у них та просила їх задовольнити. Відповідач в жодне судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, за усіма відомими суду адресами місця знаходження, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та матеріали справи № 2610/22893/2012 встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що 25.11.2009 року позивачка [PERSON] здала в Ательє з пошиття та ремонту взяття «[INFO]» для заміни підошви взуття (чоботи). Власником даного Ательє є відповідач [PERSON] Дані обставини були встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2012р (а.с.12-17), а тому відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згаданим рішенням було зобов'язано власника Ательє пошиття та ремонту взуття «[INFO]» [PERSON] повернути позивачці чоботи отримані для ремонту, стягнуто грошові кошти в розмірі 276 грн. та 500,00 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка зазначила, що дане рішення звернуто до примусового виконання, однак на даний час не виконано і вона вважає, що відповідач продовжує порушувати її права як споживача. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду з позовом про захист прав споживача позивачка просила суд дослідити речовий доказ - чоботи, що знаходяться у відповідача, так як після рішення суду 29.11.2012 р. він їх не повернув; стягнути з відповідача на її користь кошти за зіпсовану річ у відповідності з висновком по дослідженню речового доказу. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визнається спеціальним законодавством, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту об'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В процесі розгляду справи, суд в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи роз'яснював позивачці визначитись із способом захисту її прав відповідно до положень ст. 16 ЦК України, однак позивачка зазначила, що дослідження речового доказу передбачено нормами ЦПК, роз'яснення суду залишила поза увагою. Крім цього, слід зазначити, що вартість зіпсованої речі може визначити лише фахівець, який має спеціальні знання в галузі ремесла і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не вірно вибрано спосіб захисту своїх прав в частині дослідження судом речового доказу та стягнення коштів за зіпсовану річ, оскільки дослідження речових доказів є процесуальною дією, а не способом захисту порушених прав в розумінні ст. 16 ЦК України, тому вважає, що вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки вимоги в цій частині не доведені позивачем, належних та допустимих доказів не надано і таких у судовому засіданні не здобуто. Стосовно вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь 170,10 грн. витрат понесених нею у зв'язку з численними зверненнями до установ з захисту прав споживача, податкової інспекції, в правоохоронні органи, до відповідача щодо відновлення її порушених прав слід зазначити таке. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Матеріалами справи № 2610/22893/2012 встановлено, що позивачка в період з 17.12.2009 року по 10.06.2011 року та протягом 2012-2013 рр. зверталась до відповідача, Головного управління у справах захисту прав споживачів в м. Києві, до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, Державної податкової інспекції Шевченківського району м. Києва з заявами щодо відновлення відповідачем її порушених прав як споживача, які скеровувала поштою у зазначені вище установи та понесла матеріальні витрати на загальну суму 170.10 грн., що підтверджується оригіналами квитанції (а.с.67-71). З урахуванням того, що через неналежне виконання відповідачем послуг з ремонту взуття, позивачка захищаючи свої права як споживача вимушена була звертатись в різні інстанції, а отже понесла матеріальні збитки в розмірі 170,10 грн.. які підлягають до стягнення з відповідача. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Разом з тим, вимога про стягнення упущеної вигоди в розмірі 446,10 грн. внаслідок порушення відповідачем прав позивача, яка обумовлена тим, що пройшов тривалий час за який ціни на споживчі товари і послуги, продукти харчування зросли на сто відсотків та знецінилась гривня, суд вважає їх такими, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Міркування позивача і зазначені в обґрунтування цієї вимоги обставини є неправильним розумінням із застосуванням положень ст.22 ЦК України, і тому не може сприйматись в розумінні упущеної вигоди. У зв'язку з цим, посилання на вказані правові норми як на підставу вимог за цим позовом є юридично неспроможним та безпідставним. Стосовно позовних вимог в частині постановлення окремої ухвали та направлення її до правоохоронних органів про порушення щодо відповідача кримінального провадження, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають також задоволенню, оскільки, як визначено в ст. 211 ЦПК України, це є правом суду, щодо реагування на порушення закону, з метою направлення ухвали відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню прав особи та закону. Крім цього, з матеріалів досліджених судом вбачається, що постановою ДІМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 21.08.2011 року в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого ст.194 КК України в діях [PERSON] відмовлено (а.с.6 справа № 2610/22893/2012). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати в розмірі 229,40 грн. слід покласти на відповідача.

Outcome: partial