Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] заявила позов про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання у зв'язку з тим, що вона продовжує навчання, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, бо отримує стабільну зарплату за місцем роботи. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 вересня 2015 року позов задоволено, на користь позивача з відповідача стягнуто аліменти на її утримання в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 червня 2015 року і до закінчення навчання 01 липня 2016 року, але не більше як до досягнення нею віку 23 роки. В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду змінити і стягнути аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу). Відповідач вважає рішення суду незаконним і необґрунтованим, вказує на ухвалення рішення лише на доводах позивача і без врахування вимоги ч.1 ст. 199 СК України щодо умови надання матеріальної допомоги батьками повнолітній особі лише за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. На думку відповідача, суд безпідставно не взяв до уваги його пояснення та письмові заперечення на позов, розмір його доходу пенсії, відсутність у нього інших доходів, необхідність утримувати дружину та її неповнолітнього сина, а також матір, яка є особою похилого віку, і не додержався вимог ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів. Крім того, відповідач посилається на те, що подарував позивачці частину будинку, в якому вона зараз і проживає, що позивачка 05 вересня 2015 року уклала шлюб і, відповідно до ст. 75 СК України, чоловік також має обовязок її утримувати. У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу. Позивач с каргу не визнала, наполягаючи на тому, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні як таке, що не відповідає вимогам ч.3 ст. 213 ЦПК України і ч.1 ст. 199 та ч.2 ст. 200 СК України. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має інших аліментних зобов'язань, не надано доказів про незадовільний стан його здоров'я, а тому він має можливість надавати допомогу повнолітній дочці у зв'язку з її навчанням. Такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам вказаних вище норм закону. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків надавати таку допомогу. При цьому, відповідно до вимог ч.1 ст. 199 і ч.2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги дані про наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу та можливість надання утримання другим із батьків або іншими особами, які зобовязані до надання такої допомоги за законом. При визначені розміру аліментів суд має взяти до уваги стан здоров'я та матеріальний стан особи, на утримання якої стягуються аліменти, і відповідача, та інші обставини, на які посилаються позивач чи відповідач як на підставу для визначення більшого чи меншого розміру аліментів. Матеріальне становище особи визначається, виходячи з вартості приналежного їй майна, рівня її доходів, а також величини витрат, які здійснюються нею на утримання себе й членів своєї сім'ї. Матеріальне становище повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Суд також зобовязаний враховувати наявність у повнолітніх дочки, сина осіб, яких вони зобов'язані утримувати за законом. Визначаючи аліменти у розмірі ? частини від доходів відповідача, суд першої інстанції послався лише на відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань і відсутність доказів про незадовільний стан здоров'я, але не навів мотивів відхилення пояснень відповідача щодо незначного розміру його доходів, забезпечення позивача власним житлом шляхом дарування їй відповідачем частини житлового будинку. По справі встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою відповідача і [PERSON] 18 квітня 2015 року позивач досягла віку 18 років, продовжує платно навчатися на третьому курсі денного відділення Чернігівського кооперативного технікуму (а.с. 4). Проживає позивач у м. Чернігові, тобто за місцем знаходження навчального закладу. Крім відповідача, за законом надавати матеріальну допомогу позивачу зобовязана також її мати [PERSON]. При цьому доходи обох батьків є приблизно рівними, що вбачається з довідок про заробітну плату матері і пенсію відповідача (а.с. 25-28, 21). Відповідач отримує пенсію у розмірі 1485,62 грн. Сама по собі відсутність інших аліментних зобов'язань не є достатньою підставою для висновку про наявність у відповідача можливості надавати повнолітній дочці матеріальну допомогу у розмірі ? частини доходу, оскільки він має забезпечувати себе та за законом, а саме ст. 75 СК України, також має обов'язок матеріально підтримувати свою дружину. Враховуючи незначний розмір пенсії відповідача, відсутність у нього інших доходів, наявність інших осіб, які за законом мають обовязок надавати позивачу матеріальну допомогу, вимоги відповідача про зменшення розміру аліментів є обґрунтованими.

Outcome: partial