Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] \~(далі\~ позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0 га, яка розташована на території Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 0525381200:03:001:0051, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14 жовтня 2003 року. Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за заповітом. 09 вересня 2015 року, з метою реалізації свого права на спадкування вона написала заяву про прийняття спадщини в Шаргородську державну нотаріальну контору, яку внаслідок неможливості особисто відвезти в Шаргородську держнотконтору, посвідчила в державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори, однак, будучи юридично необізнаною, не відправила, вважаючи, що вчинили усі необхідні дії для прийняття спадщини після смерті матері. В зв`язку з тим, що її мати була похилого віку та потребувала стороннього догляду, ще задовго до смерті вона перевезла її з усіма речами з міста Шаргород у свою квартиру у місті Вінниця, де вона проживала до смерті. Ще за життя матері вона взяла на себе обов`язки управління її майном, у тому числі і зазначеною вище земельною ділянкою, якою користувалася за життя матері та після її смерті, обробляла її та сплачувала земельний податок, вважаючи її своєю власністю, оскільки володіла усіма правовстановлюючими документами. На початку квітня 2019 року її сестра [PERSON] (відповідач) звернулася до неї з вимогою віддати їй частину земельного паю померлої матері, який вона має намір використовувати у власних цілях. При зверненні до Шаргородської державної нотаріальної контори з завою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі цього свідоцтва у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини, про що винесено постанову. Посилаючись на\~те,\~що на\~час відкриття\~спадщини вона\~постійно проживала\~разом зі\~спадкодавцем [PERSON] ,\~вважає,\~що вона\~прийняла спадщину\~після її\~смерті шляхом\~фактичного вступу\~в управління\~спадковим майном,\~тому позивач\~просить встановити\~факт прийняття\~нею спадщини\~в порядку\~спадкування за\~заповітомпісля смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 0525381200:03:001:0051. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові та просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0 га, яка розташована на території Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, кадастровий номер 0525381200:03:001:0051, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] № [NUMBER] (а.с.7) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ [NUMBER] від 21.12.2018 (а.с. 8-10). 11 листопада 2008 року [PERSON] вчинила заповіт, яким усе своє майно та все те, на що вона матиме право на день смерті заповіла своїй дочці [PERSON] , що вбачається із копії заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 677 (а.с. 11). З метою оформлення своїх спадкових прав позивач 09 вересня 2015 року написала заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] в Шаргородську\~державну нотаріальну\~контору,\~яку посвідчила\~вдержавного\~нотаріуса Першої\~Вінницької державної\~нотаріальної контори\~(а.с.12), однак, заяву не відправила через юридичну необізнаність, вважаючи, що вчинили усі необхідні дії для прийняття спадщини. При зверненні до Шаргородської державної нотаріальної контори з завою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу було відмовлено у видачі цього свідоцтва у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для прийняття спадщини, про що нотаріусом винесено постанову за вих. № 847/02-31 від 27 квітня 2019 року (а.с. 13). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із набуттям права власності на спадкове майно. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Сукупність письмових доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на те, що на час відкриття спадщини позивач [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , а тому є такою, що прийняла спадщину після її смерті, яка сталася [INFO] . Встановлений судом факт спільного проживання [PERSON] спільно із [PERSON] на день смерті останньої, підтверджується зокрема актом, складеним 20 червня 2019 року [PERSON] , жителем [ADDRESS] , [PERSON] , жителькою [ADDRESS] , [PERSON] , жителькою [ADDRESS] , яким вони підтверджують, що [PERSON] , [INFO] , починаючи з 21 січня 2012 року по [INFO] (день смерті) постійно проживала без реєстрації разом зі своєю донькою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що засвідчили особистими підписами (а.с. 41); копією лікарського свідоцтва про смерть № 126 [PERSON] , яка сталася 24 [INFO] року (а.с. 42). Із урахуванням зазначених вище вимог, суд вважає, що позов в частині встановлення факту прийняття спадщини позивачем після смерті [INFO] матері [PERSON] підлягає задоволенню. Стосовно визнання\~за [PERSON] \~права власності\~в порядку\~спадкування за\~заповітом на\~земельну ділянку,\~площею 2,0\~га,\~яка знаходиться\~на території\~Деребчинської сільської\~ради Шаргородського\~району Вінницької\~області,\~кадастровий номер 0525381200:03:001:0051, суд вважає, що вимога в цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~статей 12,\~76-81\~ЦПК України\~кожна сторона\~зобов`язана за\~допомогою належних\~та допустимих\~доказів довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається,\~як на\~підставу своїх\~вимог та\~заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Згідно з частиною першою\~статті 1296\~ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Частиною першою\~статті 1297\~ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296\~ЦК України). Таким чином,\~спадкові права\~є майновим\~об`єктом\~цивільного права,\~оскільки вони\~надають спадкоємцям\~можливість успадкувати\~майно (прийняти\~спадщину),\~але право\~розпорядження нею\~виникає після\~оформлення успадкованого\~права власності\~у встановленому\~законом порядку. Це\~знайшло також\~підтвердження у\~п.\~23\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику в\~справах про\~спадкування»,\~відповідно до\~якого якщо\~постійне проживання\~особи зі\~спадкодавцем на\~час відкриття\~ спадщини\~не \~підтверджено відповідними\~документами,\~ у\~зв`язку\~із чим\~нотаріус \~відмовив \~особі в\~оформленні спадщини,\~спадкоємець має\~право звернутися\~в суд\~із заявою\~про встановлення\~факту постійного\~проживання зі\~спадкодавцем на\~час відкриття\~спадщини,\~а не\~про встановлення\~факту прийняття\~спадщини. Свідоцтво\~про право\~на спадщину\~видається за\~письмовою заявою\~спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину в\~порядку,\~установленному цивільним\~ законодавством.\~За наявності\~умов для\~одержання в\~нотаріальній конторі\~свідоцтва \~про право\~на спадщину\~вимоги про\~визнання права\~на спадщину\~судовому розглядові\~не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивачем не підтверджено належними доказами відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину (постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю підтвердження факту постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини), позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є безпідставними та не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial