Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У травні 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08.06.2016 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір у вигляді заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії № б/н до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Згідно з укладеним договором банк видав відповідачу кредитну картку, відкрив картковий рахунок та надав кредит у сумі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 30 % річних. Оскільки [PERSON] своєчасно не повернув кредит, не сплатив проценти за користування ним у строки, визначені договором, банк просить суд стягнути з відповідачана його користь заборгованість у сумі 2 223 грн. 16 коп. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом надіслання повістки на зареєстроване місце проживання, а тому відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 08.06.2016 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір у вигляді заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії № б/н до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (а.с. 4-8). Відповідно до умов вказаного договору відповідачу надано кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит на споживчі потреби у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 30% річних, процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом - 36% річних. В укладеному між сторонами кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Банківською установою зобов`язання за договором виконані в повному обсязі, [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав. З наданих позивачем розрахунків суми заборгованості станом на 22.03.2018 року вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає - 2 223 грн. 16 коп., з яких 1 496 грн. 06 коп. загальна сума основної заборгованості, 457 грн. 21 коп. загальна сума заборгованості по сплаті відсотків та/або комісійної винагороди за користування кредитом, 9 грн. комісія, 165 грн. 47 коп. пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 14 грн. 88 коп. 3% річних на суму простроченого кредиту, 6 грн. 27 коп. 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів, 50 грн. 87 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення кредиту, 23 грн. 40 коп. інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з п.п. 1.12.1 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб клієнт зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням, своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити всі нараховані проценти та платежі, передбачені кредитним договором. Згідно п. 1.14 вказаного договору за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплачувати проценти в порядку та розмірах, визначених в заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії та в додатку № 1 до договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved