Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], укладений 10 червня 1993 року, актовий запис 242, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня звернення до суду з позовом та до досягнення сином повноліття. На підтвердження своїх вимог вказувала, що 10 червня 1993 року зареєструвала з відповідачем шлюб, від якого має двох доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх дев'яти років сімейне життя поступового погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, вирішення побутових питань, сімейні цінності. Попередньо вона з чоловіком мешкала в м. Сміла, Черкаської обл., а з лютого 2014 року разом із сином переїхала жити до Полтави. З того часу чоловік перестав надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який є інвалідом з дитинства. Чоловік має можливість сплачувати аліменти, оскільки працює по трудовому договору в школі та займається підприємницькою діяльністю - ремонтує взуття. Вказані обставини у своїй сукупності й стали підставою для звернення до суду з позовом. Відповідач надіслав письмові заперечення проти позову, в яких вказував, що старша донька [PERSON] проживає разом з ним в м. Сміла, Черкаської області. Вона навчається в Черкаському національному університеті імені Б. Хмельницького на факультеті ННІ іноземних мов, перейшла на 4-й курс. Кошти на її навчання та утримання надає він, мати доньку не утримує. Він працює охоронцем в школі, його заробітна плата складає 1 400 грн. на місяць. Підприємницькою діяльністю він не займається з червня 2009 року, про що відомо позивачці. Іншого заробітку не має. Відповідач не заперечує утримувати сина, однак після того, як донька закінчить навчання, оскільки його заробітної плати не вистачає навіть на утримування дорослої доньки та себе. Позивачка в судове засідання не прибула. ЇЇ представник [PERSON] подала заву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримувала та просила суд їх задовольнити. Від відповідача надійшов лист про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнавав, проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджено наявним у справі свідоцтвом про укладення шлюбу, що 10 червня 1993 року вони уклали шлюб, актовий запис 242. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6), який є дитиною -інвалідом з дитинства (а.с. 9,10), та доньку [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в м. Сміла, Черкаської обл., та навчається в Черкаському національному університеті імені Б. Хмельницького на факультеті ННІ іноземних мов. Відповідач є особою працездатного віку та працює на посаді сторожа в Управлінні освіти, молоді та спорту Смілянської МР. Аліменти з його заробітної плати не відраховуються. В силу ст. ст. 21 та 24 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд виносить рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбно-сімейні відносини не склалися, сторони бажають розірвати шлюб. Встановлені обставини дають суду підстави вважати, що подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Жодних доказів того, що відповідач надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання сина, суду не надано. Враховуючи, що відповідач також зобов'язаний утримувати доньку, яка продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, беручи до уваги те, що він є людиною свідомою та працездатного віку, суд приходить до висновку, що він все таки має змогу та зобов'язаний надавати сину [PERSON] матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частини його доходу. До того ж, загальний розмір стягуваних аліментів не суперечить вимогам п.п. 4 та 5 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Outcome: partial