Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з відповідача суму борг за договором позики від 22 січня 2014 року № БРФ2-220115 у розмірі 1 975 грн. з яких: заборгованість за позикою - 500 грн., заборгованість за користування позикою - 300 грн., штраф за прострочення повернення плати за користування позикою - 50 грн., пеня за прострочення повернення позики - 1 125 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 січня 2014 року між ТОВ «Бліц РФ» та [PERSON] було укладено договір позики № БРФ2-220115. Згідно умов даного договору позивач надавав відповідачу кошти у розмірі 500 грн., а відповідачка зобов'язувалася внести плату за користування позикою в розмірі 800 грн. в строк до 21 лютого 2014 року включно. Проте свої зобов'язання [PERSON] не виконала грошові кошти позивачу не повернула. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив про його задоволення. Відповідачка у судове засідання не прибула. Про місце, день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено, що 22 січня 2014 року між ТОВ «Бліц РФ» та [PERSON] було укладено договір позики № БРФ2-220115. Відповідно до даного договору відповідачка отримала від позивача грошові кошти у сумі 500 грн. та зобов'язувалася повернути зазначені кошти та сплатити кошти у розмірі 300 грн. за користування позикою, строком на 30 календарних днів, тобто до 21 лютого 2014 року включно (а.с. 7). Факт надання грошових коштів відповідачу підтверджується видатковим касовим ордером від 22 січня 2014 року (а.с. 8). 13 березня 2014 року та 27 березня 2014року позивачем на адресу [PERSON] було направлено претензію - вимогу про сплату заборгованості за договором. Однак, відповідачкою не було вчинено жодних дій, які свідчили б про намір сплати заборгованість за договором позики у добровільному порядку (а.с. 9-10). Згідно розрахунку заборгованості станом на 23 травня 2014 року заборгованість за договором позики становить 1 975 грн. та складається з: - заборгованість за позикою - 500 грн.; - заборгованість за користування позикою - 300 грн.; - штраф за прострочення повернення плати за користування позикою - 50 грн.; - пеня за прострочення повернення позики - 1 125 грн. (а.с. 11). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно частини 2 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку з суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Розмір збитків завданих порушенням зобов'язання доказується кредитором, та визначається з урахуванням ринкових цін що існували на момент добровільного задоволення боржником вимоги кредитора, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно частини 1 статті 1048 цього Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 4.2. договору позики, у випадку порушення умов договору позичальник зобов'язується сплатити позикодавцю штраф та пеню в порядку та у розмірі, передбаченому договором. Також, відповідно до п. 7.2 договору, у випадку порушення позичальником строків повернення позики та плати за користування нею, позичальник сплачує позикодавцю штраф та пеню за прострочення виконання зобов'язання, а саме: - за прострочення повернення плати за користування позикою - штраф 10 % від суми позики; - за прострочення повернення позики - пеню з розрахунку 2,5 % за кожен день прострочки платежу. Враховуючи те, що позивачем було надано відповідачу у позику суму грошових коштів, які остання не повернула, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved