Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , відповідно до якої просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 листопада 2011 року у розмірі 28 844,28 грн. та сплачений судовий збір по справі у розмірі 1 762 грн. 00 коп. Вимоги позовної заяви обґрунтовані наступним. 24 листопада 2011 року між сторонами у справі було укладено договір № б/н, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Всупереч чинному законодавству та умовам договору, [PERSON] належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Станом на 30 квітня 2018 року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору № б/н від 24 листопада 2011 року наявна заборгованість на загальну суму 28 844,28 грн., яка складається з наступного: 3741,47 грн. - заборгованість за кредитом; 22 853,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1349,73 грн. - штраф (процентна складова). До теперішнього часу сума боргу за договором № б/н від 24 листопада 2011 року відповідачем не погашена. Вищенаведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Згідно Статуту від 11.06.2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Ухвалою судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 липня 2018 року матеріали позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 серпня 2018 року, справу передано судді Слюсар Л.П. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 серпня 2018 року позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 29 листопада 2018 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, відповідно до якої просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона не укладала із позивачем договору на обслуговування карткового рахунку, зокрема кредитного договору № б/н від 24 листопада 2011 року. Також зазначила, що вона не була ознайомлена із заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та позивачем не узгоджувалось підвищення процентної ставки за договором. Звертає увагу суду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. 03 січня 2019 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла відповідь позивача на відзив [PERSON] , відповідно до якої зазначено, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, якою [PERSON] , підтвердила свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, які розташовані на сайті банку, які є публічною офертою та Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім того, відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, про що свідчить підпис відповідача. Та таким чином, підписавши вказану заяву, позивач та відповідач приєднались та зобов`язались виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому, які складають Договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких [PERSON] надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Крім того, позивач звернув увагу на те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежними відсутні. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 % на місяць або 30,00 % на рік. Далі процентна ставка була змінена та підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати та зазначені зміни узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило та після підвищення процентної ставки відповідач продовжувала користуватись карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких відбулось 06 листопада 2015 року, що на думку позивача є підтвердженням прийняття діючих умов договору. З приводу посилання відповідача на закінчення строку позовної давності, позивач зазначив, що відповідно до Правил користування карткою, строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця та строк перевипущеної картки до останнього дня січня 2016 року. Позивач же звернувся з позовом до суду 12 червня 2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість в позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та просила відмовити в їх задоволенні. Суду надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача - адвокат Шустров Є.Ф., що діє на підставі договору про надання адвокатських послуг від 27 березня 2019 року, в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши відповідача та її представника, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого, відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п. 1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 умов та правил надання банківських послуг, після отримання банком від позичальника необхідних документів, а також заяви банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку, і дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 умов та правил надання банківських послуг, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленої банком частки в разі невиконання боржником своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором. Судом встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № б/н від 24 листопада 2011 року утворилась заборгованість, яка станом на 30 квітня 2018 року склала 28 844,28 грн., яка складається з наступного: 3741,47 грн. - заборгованість за кредитом; 22 853,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 400,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1349,73 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, [PERSON] не виконала умови договору, чим порушила право позивача на кошти за кредитним договором. Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Заперечуючи обставини позову, відповідач просила застосувати до нього строк позовної давності та відмовити в його задоволенні у зв`язку з закінченням строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ст. 267 ЦК України). У правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. В даному випадку, що стосується кредитного договору з [PERSON] кінцевим терміном повернення кредиту є термін закінчення строку дії кредитної картки. Як вбачається із змісту кредитного договору, сторони встановили строк виконання зобов`язання - строк дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії кредитної картки. Згідно пункту 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін. Банк, скориставшись наведеним положенням кредитного договору, перевипустив для позичальника кредитну карту № [NUMBER] до останнього дня січня 2016 року, а відповідач [PERSON] отримала її та використовувала до листопада 2015 року, що підтверджено випискою з карткового рахунку (а.с.127 зв.), що в свою чергу свідчить про те що остання знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. З позовом до суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось у червні 2018 року, тобто у межах строку позовної давності, а тому посилання відповідача на те, що банк пропустив строк звернення до суду є безпідставними. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. З укладеного договору між сторонами вбачається, що процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 30,00 % річних. В подальшому процентна ставка була змінена. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Посилання сторони відповідача на те, що банк не мав права змінювати процентну ставку в односторонньому порядку є безпідставними, виходячи з наступного. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил передбачено, що банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта,зокрема у виписці за картрахунком, згідно з пунктом 1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта. Відповідно до пункту 1.1.3.1.9 Умов та Правил банк зобов`язаний надавати власнику способом, зазначеним у заяві, виписки про стан картрахунків і про здійсненні за минулий місяць операції за картрахунками. У разі підключення власника до системи Internet Banking (Приват24) виписки надаються через цей комплекс. У разі підключення клієнта до комплексу Mobile Banking банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунка шляхом використання функції SМS-повідомлень. Як передбачено в пункті 1.1.2.3 Умов та Правил отримання виписок про стан картрахунків та про здійснені операції покладено на позичальника. Крім того, пунктом 1.1.3.2.9 Умов та Правил встановлено, що банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активізація додаткових послуг, актуалізація контактних даних, зміну Умов, інформування про розмір заборгованості за кредитом, про акції банку і т.д. використовувати будь-які канали зв`язку із вказаних: відправка SМS - повідомлень на мобільний телефон клієнта, авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР - пароля, поштовий лист, телеграма, повідомлення електронною поштою, повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування, друк інформації на чеках в РОS - терміналах та інші засоби комунікації. Згідно з пунктом 2.1.1.5.4 Умов та Правил при незгоді із змінами правил чи тарифів банку позичальник має право звернутися до банку з вимогою про розірвання договору і погасити борг. Як встановлено в судовому засіданні, повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року та заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Крім, то після збільшення процентної ставки [PERSON] активно користувалась карткою та вносила кошти на погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про прийняття нею умов договору. У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Вирішуючи питання про стягнення нарахованих штрафів та пені, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як встановлено в судовому засіданні, умовами договору передбачено подвійне стягнення за одне і теж порушення умов договору. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Таким чином, суд вважає за можливе відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні штрафів з відповідача. Щодо стягнення пені та комісії, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Враховуючи, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо розмежувати суму нарахованої комісії та пені, суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені та комісії у розмірі 400,00 грн. Виходячи із вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач належним чином не виконала умови кредитного договору, допустила прострочення платежів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості, яка станом на 30 квітня 2018 року склала 26 594,55 грн., яка складається з наступного: 3741,47 грн. - заборгованість за кредитом; 22 853,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Підстав для звільнення [PERSON] від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial