Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У червні 2015 року до Оріхівського районного суду Запорізької області ПАТ «ВТБ Банк» звернувся з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № R53100351294В від 02.11.2012 року станом на 22.05.2015 року в розмірі 107125,52 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.11.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № R53100351294В, згідно вимог позивач надав відповідачу кредит шляхом на загальну суму 50000,00 грн. під проценти за користування кредитом за ставкою 36% річних строком до 02.11.2015 року. Однак відповідач не виконує в обумовленому порядку та строки зобов'язання за Кредитним договором. У зв'язку з цим станом на 22.05.2015 року виникла заборгованість відповідача за Кредитним договором у розмірі 107125,52 грн., тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, був повідомлений про час і місце розгляді справи в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши наявні у справі матеріали, проаналізувавши норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши надані позивачем письмові докази, проаналізувавши законодавство, як регулює спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. Судом встановлені такі обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 02.11.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № R53100351294В (надалі - Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в цьому Договорі, а позичальник зобов'язується прийняти кредит. Використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим Договором. Відповідно до п. 3.9 Кредитного договору днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному в п. 3.3 цього Договору (36% річних), або у розмірі, зміненому згідно п.п. 3.3, 5.2.7 цього Договору. Відповідно до п. 5.3.1 Кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити банку комісійну винагороду, повернути банку отриманий кредит та сплатити банку нараховані проценти. Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та (або) процентів за користування ним, інших платежів, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення виконання зобов'язань, включаючи день погашення. Крім того, під час укладення Кредитного договору відповідач був під розпис повідомлений про графік погашення зобов'язань за Кредитним договором, інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, та, з урахуванням п. 3.11 Кредитного договору, підтвердив свою згоду з ними. 02.11.2012 року позивач, діючи на виконання умов Кредитного договору, перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 50000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 30953. В подальшому відповідач виконував свої зобов'язання за Кредитним договором неналежним чином, в тому числі після отримання від позивача в порядку п. 5.2.2 Кредитного договору вимоги про дострокове погашення кредиту. З урахуванням умов Кредитного договору щодо порядку погашення боргових зобов'язань, нарахування та оплати процентів і комісії, та відповідно до розрахунку, що наданий позивачем, та який відповідачем не оспорений, станом на 22.05.2015 року у відповідача виникла заборгованість за Кредитним договором у розмірі 107125,52 грн., що складається з 38043,52 грн. заборгованості за кредитом, 19340,17 грн. відсотків за кредитом, 49741,83 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів по кредиту. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, факт невиконання відповідачем кредитних зобов'язань за Договором підтверджується матеріалами справи, позов є законним і обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 554, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України, ,

Outcome: approved