Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У червні .2015 року позивачка [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про зобов»яання відповідача усунути перешкоди у користуванні жилим приміщеням та вселення до будинку відповідачки в м.Щорсі Чернігівської області по вул.. Червоноармійська ,№58, обґрунтовуючи свої вимоги, тим що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з онуком відповідачки [PERSON], шлюб з яким розірвано 27.10.2014 року. Після розірвання шлюбу відповідачка [PERSON] вигнала позивачку з малолітньою дитиною з дому та забрала ключі від будинку чим самим фактично виселила позивачку з житла з малолітньою дитиною. Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що позивачка з малолітньою дитиною не проживає з жовтня 2014 року у будинку відповідачки У вересні 2014 року позивачка з вітчимом забирала з будинку відповідачки дитячі речі, а у жовтні кореспонденцію. Після розірвання шлюбу з онуком відповідачки у жовтні, остання забрала ключі та позбавила можливості проживати в будинку. Позивачка тричі намагалась вселитись до будинку, але відповідачка цьому перешкоджає. Відповідно до вимог ч.1 ст.405 ЦК України навіть після розірвання шлюбу позивачка мають право на користування житлом, як член сім» власника. Позивачка на даний час проживає в [INFO], працює у Рогізківській НВК, дитина відвідує дитячий садок в с.Рогізки Щорського району. В міліцію з заявами на неправомірні дії відповідачки не зверталась, замки в будинку не мінялись, до вуличкома і міської ради з питанням про виселення до житла не зверталась Відповідачка та представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що позивачка не мешкає в будинку по вул..Червоноармійська, №58 з червня 2014 року. Позивачка з власної волі, ще до розірвання шлюбу з онуком відповідачки [PERSON], залишила постійне місце проживання в [INFO] та перейшла проживати в [INFO] до своїх батьків. Де зараз постійно проживає, працює в Рогізківському НВК, дитина там влаштована до дитячого садка. Це свідчить про обрання [PERSON] іншого місця проживання. У позивачки відсутні докази, що вона дійсно намагалася вселитися до будинку, і що відповідачка чинила перешкоди. Відповідно до вимог ст..405 ЦК України право членів сім»ї власника житла на користування житлом виникає за умови , що особа повинна бути членом сім»ї власника житла та член сім»ї власника житла повинен проживати разом з ним. Позивачка [PERSON] не є членом сім»ї власника житла ( відсутній кровний зв»язок, не ведуть спільне господарство, не пов»язані побутом, не мають спільних прав і обов»язків). та [PERSON] більше року не проживає за місцем реєстраці. Посилання позивачки на ст..156 ЖК України не заслуговує на увагу, оскільки ця норма суперечить ЦК України в частині припинення сервітутів. Сервітут припиняється в разі припинення обставин, яка була підставою встановлення сервітуту. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивачка проживає у [INFO], там працює, дитина відвідує садок. Позивачку вигнала з постійного місця проживання [INFO], відповідачка [PERSON], після того, як вона розлучилась з чоловіком. [PERSON] тричі намагалась вселитись до будинку відповідачки. Один раз восени і двічі весною у березні. квітні 2015 року. Позивачка з речами та дитиною приїхала на проживання, але [PERSON] не впустила до будинку. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON], який є онуком відповідачки. Відповідно до рішення Щорського районного суду від 27.10.2014 року шлюб між ними розірвано. Від подружнього життя вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить ? житлового будинку за адресою м. Щорс вул. Червоноармійська, 58. З червня 2013 року позивачка з дитиною зареєстровані за адресою в [INFO]. Відповідно до довідки вуличкому від 14.08.2015 року [PERSON], [INFO] та її донька [PERSON], [INFO] зареєстровані, але не проживають з 01.06.2014 року в будинку №58 по вулиці Червоноармійській в місті Щорс. В матеріалах справи є копія позовної заяви [PERSON] до Щорського районного суду про розірвання шлюбу від 08.10.2014 року, яка підписана позивачкою власноручно в якій вона зазначає про те, що з чоловіком вона припинила сімейні відносини і ведення спільного господарства і тривалий час проживає у своїх батьків. Відповідно до довідки Рогізківської сільської ради від 08.04.2015 року позивач по справі [PERSON] мешкає в селі Рогізки без реєстрації Судом встановлено, що вищевказані письмові докази є належними та допустимими і свідчать про вибуття позивача з місця реєстрації на інше постійне місце проживання. Також сторонами не заперечувалося, що після червня 2014 року [PERSON] безперешкодно була у будинку у вересні та жовтні 2014 року тільки для того, щоб забрати речі та кореспонденцію, але в будинку не мешкала. Отже, суд приходить до висновку що позивачка втратила інтерес до будинку як до місця свого проживання. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом виникає за наявності таких умов: особа повинна бути членом сім'ї власника житла та постійно проживати разом із ним. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина власника, їх діти і батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] вселялася в будинок [PERSON] як член сім'ї її онука [PERSON]. Для власника будинку [PERSON] позивачка не є членом сім'ї (колишнім членом сім'ї), оскільки [PERSON] в будинку відповідачки постійно не проживає, спільне господарство не веде, вони не повязані спільним побутом і не мають взаємних прав та обовязків і є для відповідачки сторонньою людиною. Таким чином встановлено, що позивачка [PERSON] є колишнім членом сім'ї онука [PERSON], а не [PERSON] За клопотанням представника позивача матеріали справи № 749/297/15-ц (розглядалася справа за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання таким що втратили право користування жилим приміщенням) приєднані до матеріалів даної справи. Відповідно до рішення Щорського районного суду від 02 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, оскільки на день подання позову відповідачка [PERSON] не проживала в будинку з червня 2014 року, тобто менше року встановленого ст. 405 ЦК України, на день подання позову. В рішенні вказано, що [PERSON] відсутня за місцем реєстрації з поважних причин, а саме через неприязні стосунки з позивачем. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04.08.2015 року рішення Щорського районного суду від 02.07.2015 року залишено без змін, однак в ухвалі вказано, що висновок суду про, те що позивачка чинить відповідачці перешкоди в користуванні житлом, не має жодного значення для вирішення даної справи, оскільки судом не вирішувалося питання про усунення перешкод в користуванні будинком, натомість, для відмови у задоволенні позову достатньо обставин про встановлення часу її відсутності. Тому при розгляді даної справи в межах заявлених позовних вимог кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивачем не надано переконливих доказів суду, які б свідчили, про те що [PERSON] була відсутня з поважних причин, судом встановлено, що замки в будинку у вхідних дверях не змінені, позивач з приводу того, що не може потрапити до будинку не зверталася до компетентних органів із метою усунення перешкод у користуванні будинком. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] переїхала проживати в [INFO], в якому постійно проживає, працює в Рогізківському НВК, дитина там влаштована до дитячого садка. Це свідчить про обрання [PERSON] іншого місця проживання, тобто вона виїхала добровільно і понад рік без поважних причин не використовувала житло за цільовим призначенням для проживання. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що конкретні правовідносини регулюються цивільним кодексом України. Частиною .2 ст.16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. З вимог позивача вбачається, що позивачка просить зобов»язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням та вселення до будинку, але ст.. 16 ЦК України не передбачає такого роду способів захисту цивільних прав та інтересів, як зобов»язати. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред»явлення негаторного позову, як усунення перешкод. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed