Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні та [PERSON] територіального управління юстиції в Херсонській області, в якому просив зняти арешти з квартир спільного заселення № 10 та № 11 по вулиці Комсомольській, 18, в місті Херсоні, накладені державними виконавцями в рамках виконавчих проваджень. Позовні вимоги мотивовано тим, що в рамках виконавчих проваджень постановами державних виконавців накладені арешти на все нерухоме та рухоме майно, що належить позивачу боржнику у виконавчих провадженнях, в тому числі і на квартири спільного заселення, які перебувають в іпотеці банку в якості забезпечення виконання кредитних зобовязань. На думку позивача, державними виконавцями не враховано факт виникнення у банка права іпотеки до винесення судами рішень про стягнення з нього коштів. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] територіального управління юстиції в Херсонській області заперечував проти задоволення позову з підстав його необґрунтованості. Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, оскільки вони відповідають інтересам банку. Представники відповідача [PERSON] державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні та третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не зявились, направили суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, у вирішенні справи поклались на розсуд суду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON], укладено договір про надання споживчого кредиту №11102494000, відповідно до умов якого банк надав кредит в іноземній валюті в сумі 82700 дол. США, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22.12.2027 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,8 % річних. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № б/н від 22.12.2006 року, за умовами якого позивачем було передано в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: квартири спільного заселення № 10 та № 11 по вул. Комсомольській, 18, в м. Херсоні. В подальшому приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] були зареєстровані обтяження та накладено заборону на вказане нерухоме майно, що підтверджується матеріалами справи. 16.08.2012 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби [PERSON] управління юстиції в Херсонській області [PERSON] в рамках ВП № 29676301 накладено арешт на все нерухоме майно позивача. Обтяження зареєстровано 17.08.2012 року. 03.09.2012 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні [PERSON] в рамках ВП № 34091643 накладено арешт на все нерухоме майно позивача. Обтяження зареєстровано 17.09.2012 року. 23.03.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції в м. Херсоні [PERSON] в рамках ВП № 46255439 накладено арешт на все нерухоме майно позивача. Обтяження зареєстровано 02.04.2015 року. На час розгляду справи заборгованість за вказаним кредитним договором позивачем не погашено. Відповідно до його пояснень в судовому засіданні ним, як власником майна, планується добровільна реалізація іпотечного майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, але у зв'язку з тим, що на майно накладено арешти, реалізація його права на добровільне погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки не можлива. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частиною 8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Згідно вимог ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Частинами 3, 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів або якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Таким чином, право застави у ПАТ «УкрСиббанк» виникло в 2006 році до винесення судами рішень про стягнення боргу з [PERSON] та має вищий пріоритет ніж інші обтяження. Суд вважає, що наявність арешту предмета іпотеки порушує право позивача, як іпотекодавця, на добровільне погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки, а також порушує право банку, як пріоритетного обтяжувача, реалізувати своє право на першочергове задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, обраний ним на власний розсуд, виходячи з вимог діючого законодавства та умов іпотечного договору. Враховуючи зазначене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved