Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

У травні 2015 р. [PERSON] звернулась з вказаною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 23.01.2010 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 20, стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання [PERSON], який народився [INFO], та [PERSON], який народився [INFO]., у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей даного віку щомісяця, від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на її утримання як дружини, з якою проживає дитина - [PERSON], який народився [INFO]., до досягнення дитиною трьох років, в твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн. Ухвалою від 28.07.2015 р. позовну заяву [PERSON] в частині вимоги про стягнення аліментів залишено без розгляду (а. с. 25). [PERSON] позов в частині вимоги про розірвання шлюбу визнав, про що зазначено у його заяві від 27.08.2015 р. (а. с. 32). Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] 23.01.2010 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 20, вони є батьками дітей - [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON], який народився [INFO]. (а. с. 10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовом з вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнім цієї вимоги позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження їхнього шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON]. Частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] в частині вимоги про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд задовольняє цю частину позову. Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином документально підтверджені судові витрати, понесені [PERSON], у розмірі 243,60 грн. (судовий збір), підлягають стягненню на її користь з [PERSON].

Outcome: approved