Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

У січні 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований тим, що з 23.11.1985 сторони перебувають у шлюбі, від якого мають спільних повнолітніх дітей сина [PERSON] , 1986 р.н. та сина [PERSON] , 1991 р.н. Проте, з часом зникло взаєморозуміння та повага, втрачено розуміння спільних цінностей, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З жовтня 2015 року вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, оскільки між ними втраченого почуття любові та взаєморозуміння, сім`я розпалася остаточно, тому примирення неможливе та суперечить її інтересам. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін для розгляду справи по суті. 02.02.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. 02.02.2021 від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, як вказала позивач з жовтня 2015 року, оскільки між ними втраченого почуття любові та взаєморозуміння. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перешкод для розірвання шлюбу, визначених ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Отже, враховуючи, що відповідач визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved