Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕККО» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 5 216, 25 доларів США, що на момент звернення до суду із позовом становить 132 492, 75 грн., стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 1324, 93 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2005 між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування життя № 0001-0507м (далі по тексту - Договір) на виконання умов якого позивач сплатив річні платежі на загальну суму 5 216, 25 доларів США. 26.03.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення від подальшої сплати зборів. Протягом строку дії Договору страховий випадок не настав. 15.02.2016, 25.04.2016 позивач звертався до відповідача із заявою про дострокове розірвання Договору та повернення сплачених позивачем коштів, разом з тим вказані заяви відповідач залишив поза увагою. Позивач вважає, що відповідачем застосовано нечесну підприємницьку практику, порушено п. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Протягом строку дії Договору сума щоквартальних виплат в гривнях зросла з 665, 47 грн. до 2121, 93 грн. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, а тому суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі, ухваливши за згодою представника позивача, відповідно до ст. 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 6 ст. 6 Закону України «Про страхування», страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов'язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Статтею 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку ( страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 01.07.2005 між позивачем та відповідачем укладено Договір добровільного страхування життя №0001-0507m (а.с. 5-7), за умовами якого Страховик (відповідач) при настанні страхового випадку зобов'язується здійснити страхову виплату особам, визначеним Страхувальником або на користь яких укладено договір страхування (надалі Вигодонабувачам) на умовах, передбачених Договором, а Страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі в повному обсязі в установлені Страховиком строки і виконувати інші умови Договору. Предметом Договору є страхування життя Застрахованої особи (п. 1.1., 1.2. Договору). Страхувальник у відповідності до чинного законодавства України вносить платежі валютою України - гривнею (п. 4.1. Договору). Відповідно до п. 6.1., 6.2. Договору, страхова сума у випадку дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії страхового захисту становить гривневий еквівалент 11 053 долара по курсу НБУ на день виплати. Розмір страхових виплат зазначений в Додатку до Полісу страхування життя (в подальшому Поліс), який є невід'ємною частиною договору, положення якого є визначальними при виникненні протиріч між сторонами. Розмір річного страхового платежу із врахуванням п. 10.1. становить 535 доларів і оплачується згідно п. 9.2. в гривнях по курсу НБУ на день оплати (п. 8.1. Договору). Згідно п. 9.2. Договору, строк оплати страховий платежів щоквартально рівними частинами після підписання цього договору у відповідності до Графіку оплати страхових платежів. Відповідно до п. 13.2. Договору, строк дії страхового захисту зазначений в Полісі - 30.06.2025 (а.с. 8). Відповідно до пп. 1 п. 15.3. Договору, Страхувальник зобов'язаний своєчасно вносити страхові платежі. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання Договору позивач сплатив грошові кошти в розмірі 37 938, 47 грн. (а.с. 23-41). Умови договору можуть бути змінені за згодою сторін. Про намір внести зміни в умови договору сторона-ініціатор повинна повідомити іншу сторону письмово не пізніше, ніж за 30 днів до початку страхового періоду (року), починаючи з якого змін мають вступити в силу. Змін умов договору оформлюються як письмовий додаток до договору (п. 14.1. Договору). Порядок звільнення від подальшої виплати внесків визначений п. 14.2. Договору, зокрема, вказаний пункт визначає, що якщо за договором вже існує викупна сума, то за письмовою вимогою Страхувальника договір може бути перетворений в «безпреміальний», тобто Страхувальник буде звільнений від подальших виплат страхових платежів до закінчення поточного страхового року, а страхові суми будуть відповідним чином зменшені. Позивач звернувся до відповідача із заявою про зміни від 26.03.2015, відповідно до якої просив звільнити позивача від виплати подальших внесків (а.с. 13). Разом з тим, відповідач залишив поза увагою вказану заяву. Відповідно до ч. 2, 4, 6, 8 ст. 28 Закону України «Про страхування», дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. У разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування. Якщо вимога страхувальника обумовлена порушенням страховиком умов договору страхування, то останній повертає страхувальнику сплачені ним страхові платежі повністю. У разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Згідно з п. 14.6. Договору, у випадку дострокового припинення договору на вимогу Страхувальника, останній зобов'язаний повідомити Страховику про намір розірвати Договір до закінчення поточного страхового року. Після розірвання Договору страхувальник отримує викупну суму (якщо вона існує) в розмірі, який залежить від кількості страхових років, за які виплачені річні страхові платежі в повному обсязі. Позивач звернувся із заявою на викуп від 15.02.2016 (за вх.№ 998) та із листом від 25.04.2016 (а.с. 14, 15), відповідно до яких просив достроково розірвати Договір. Разом з тим, відповідач залишив поза увагою вказані заяви. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку практику, порушує умови Договору та ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вартість Договору постійно зростає, умови для позивача є невигідними, крім того, жодним чином не відреагував на заяви позивача про розірвання Договору та повернення коштів. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Статтею 19 цього ж Закону визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 12 ст. 10 Закону, якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. Разом з тим, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вбачається з п. 18 Договору, укладеного між сторонами, позивач своїм підписом засвідчив ту обставину, що з умовами Договору ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Враховуючи вище викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач, на підтвердження своїх вимог щодо стягнення з відповідача на свою користь грошової суми у розмірі 5 216, 25 доларів США, що на момент звернення до суду із позовом становить 132 492, 75 грн., не надав належних та допустимих доказів, що підтверджували б здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики шляхом порушенням умов договору, а тому позов з цих підстав є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed