Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У червні 2019 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана заява [PERSON] , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, про встановлення факту проживання на території України. Зміст вимог, з якими звертається заявник. В обґрунтування заяви [PERSON] посилається на те, що народився [INFO] у с. Павлівка, Погребищенського району, Вінницької області. Після закінчення середньої школи з вересня 1983 року по травень 1984 року працював учнем слюсаря у НВП «Лакодер». Звільнений у зв`язку із призивом на військову службу. Після закінчення військової служби у 1986 році приїхав на постійне проживання до міста Києва і продовжив свою трудову діяльність у НВП «Лакодер» слюсарем, де пропрацював до вересня 1990 року. З жовтня 1990 року по січень 1991 рік працював слюсарем-сантехніком в інституті післядипломної освіти агропромислового комплексу. В цей час, заявник втратив свій паспорт, який був радянського зразка. Починаючи з січня 1991 року працював різноробочим у будівельному кооперативі «Кристал», постійно, без реєстрації проживав у Миронівському районі, у селі Владиславка. Там він винаймав кімнату. З вересня 2009 року переїхав на постійне місце проживання у місто Бровари, де і на даний час проживає та здійснює свою трудову діяльність. Тобто, починаючи з липня 1987 року заявник нікуди не виїжджав за межі України та постійно проживає на її території. Однак, у зв`язку із тим, що у 1991 року втратив паспорт радянського зразка, не відновив його та не оформим паспорт громадянина України, у заявника виникли труднощі з іншими документами. Тому, [PERSON] не може оформити жодного документа, так як для його оформлення всюди потрібен паспорт. За таких обставин, та з метою отримання паспорта громадянина України, заявнику необхідно встановити факт про те, що він постійно, безвиїзно, проживав на території України з 22 січня 1991 року і по теперішній час. 16 вересня 2019 року заявник [PERSON] подав заяву про уточнення вимог, в якій просив встановити юридичний факт, що він постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2019 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 25). У судовому засіданні 16 вересня 2019 року задоволено клопотання заявника [PERSON] про виклик та допит в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про що внесена відповідна ухвала до протоколу судового засідання. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву про встановлення факту постійного його проживання на території України станом на 24 серпня 19991 рік підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області у судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. До початку судового засідання надала письмові пояснення по суті поданої заяви. Обставини справи, що встановлені судом. Короткий [PERSON] народився [INFO] у селі Павлівка Погребищенського району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 10 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 16). Зі змісту трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] вбачається, що 04 вересня 1983 року останній прийнятий на посаду учня слюсаря у НВП «Лакодер». 04 травня 1984 року звільнений з посади у зв`язку із призовом на військову службу. Після закінчення військової служби 01 серпня 1986 року [PERSON] прийнятий на посаду слюсаря у НВП «Лакодер», а 22 вересня 1990 року звільнений із вказаної посади за власним бажанням (а.с. 17-20). У період із жовтня 1990 року по 20 січня 1991 року [PERSON] працював на посаді слюсаря-сантехніка в Інституті післядипломної освіти агропромислового комплексу, що також підтверджується із сторінок трудової книжки заявника. Із січня 1991 року по 04 липня 1993 року [PERSON] працював на посаді сантехніка-монтажника у кооперативі «Кристал». Згідно акту обстеження житлових умов, який складений 21 травня 2018 року депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON] , [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає заявника із 1991 року, так як останній винаймав квартиру у бабусі свідка у селі [ADDRESS] [ADDRESS] . До 1992 року свідок проживав у вказаному селі, приходив до бабусі та бачив, що там проживає заявник. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає заявника з 1992 року, з того часу вони товаришують. Свідку відомо, що у період із 1991 року до 1992 року [PERSON] проживав у селі Владиславка, на даний час проживає у місті Бровари. Свідок [PERSON] пояснила, що у 1991 році заявник винаймав у її матері у селі Владиславка кімнату, працював там та проживав близько до 1992 року. На даний час заявник проживає у місті Бровари. Свідок знає заявника з 1991 року, з того часу постійно товаришують і свідок засвідчує те, що заявник постійно проживав та проживає на території України. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішення про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджений указом Президента України від 27.03.2001 р. за № 215. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як передбачено ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, із поданої заяви та пояснень [PERSON] у судовому засіданні з`ясовано, що встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України. Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 рік, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що без встановлення факту постійного проживання на території України [PERSON] не може отримати паспорт громадянина України, останній у повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх письмовими доказами та показами свідка, а отже є всі підстави для задоволення його заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного, та

Outcome: approved