Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідачі не проживають у спірній квартирі, витрати по утриманню житла не несуть. Відповідач [PERSON] більше двадцяти років тому зареєструвала шлюб з громадянином Іорданії та виїхала на постійне місце проживання до Іорданії і жодного разу не приїздила до України. Тому просить суд виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] та визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали частково та просили суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS]. Квартира є неприватизованою, а власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Довідкою Форма 3 підтверджується, що на даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровано чотири особи, в тому числі і відповідачі (а.с.6). В судовому засіданні з пояснень позивача та її представника встановлено, що відповідач [PERSON] більше двадцяти років тому одружилась з [PERSON] та виїхала на постійне місце проживання до Іорданії. З цього часу відповідачі до України не приїздили та в квартирі [ADDRESS] не проживають. Квартиру [ADDRESS] відповідачі залишили добровільно та жодних витрат по утриманню житла не несуть. Так, актами від 20.01.2012 року, 09.12.2011 року, 03.06.2004 року та 22.10.1999 року підтверджується, що [PERSON] та її син [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 1991 року (а.с.7, 8, 9, 10). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідачів вона не бачила досить давно. На даний час в квартирі відповідачі не проживають. Особистих речей відповідача в спірній квартирі вона не бачила. Ніяких сварок з приводу неможливості проживання в спірній квартирі відповідачів вона не бачила та не чула. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачі в спірній квартирі не проживають. Витрати по утриманню квартири відповідачі не несуть та не надають коштів позивачу на сплату комунальних витрат. Сварок з приводу неможливості проживання в спірній квартирі відповідачів вона ніколи не бачила та не чула. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача та членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Оскільки, відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] більше двадцяти років, тобто більше встановленого законом строку, суд вважає за необхідне визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved