Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на свою користь помилково перераховані 03 вересня 2015 року грошові кошти в сумі 176250 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ПАТ «Сведбанк» та позивачем 09 липня 2008 року укладено кредитний договір №0413/0708/45-013, за умовами якого, він отримав кошти на придбання квартири в місті Бахмут Донецької області та регулярно виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором. Проте, на початку 2013 року не зміг їх виконувати через закриттям відділення ПАТ «Сведбанка» в місті Бахмут Донецької області. За Договором факторинга №15 от 28.11.2012 года укладеного між ПАТ «Сведбанком» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» вимоги за кредитними зобов`язаннями, передані останньому, а той у свою чергу, передав ТОВ «Кредитні ініціативи». В період 2014-2016 року в судах розглядалась справа №219/4598/2013-ц за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. На виконання ухвали апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року, якою в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №0413/0708/45-013 від 09 липня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, позивач 03 вересня 2015 року здійснив відчуження квартири. Грошові кошти від її продажу в сумі 176250 грн. 03 вересня 2015 року передав ТОВ «Кредитні ініціативи». Ухвалю апеляційного суду Донецької області від 13 липня 2016 року у справі №219/4598/2013-ц ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено в задоволенні позовудо [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» не мала права передавати право вимоги. Посилаючись на положення ст.1213 ЦК України, що відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» безпідставно отримав помилково перераховані ним 03 вересня 2015 року грошові кошти в сумі 176250 грн., просив стягнути їх на свою користь. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2019 року цивільна справа була направлена за підсудністю до Оболонського районного суду м.Києва. Ухвалою Оболонського районного суду від 02 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження. Позивач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Засобами електронного зв`язку подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Представник відповідача неодноразово будучи повідомленим належним чином в судові засідання, призначені 28 листопада 2019 року, 18 березня 2020 року,21 травня 2020 року та 17 вересня 2020 року не з`явився. Втретє подав заяву про відкладання розгляд справи, через зайнятість представника відповідача Півторака Т.О. в судовому засіданні в іншій справі. Суд не може визнати поважною причину неявки представника відповідача втретє в судове засідання, з огляду на те, що відповідач є юридичною особою та зобов`язаний забезпечити участь свого представника в судовій справі, проти нього порушеній. Також відповідач не скористався правом надання відзиву на поданий позов в порядку та строки, передбачені ст. 178 ЦПК України. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…». Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» та не забезпечення явки свого представника до суду без поважних причин, не подання відзиву, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін за наявними у справі доказами, оскільки їх неявка не перешкоджає цьому. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що між ПАТ «Сведбанк» та позивачем [PERSON] 09 липня 2008 року укладено кредитний договір №0413/0708/45-013, за умовами якого, він отримав грошові кошти в сумі 30000 дол.США на придбання квартири, розташованої в місті Бахмут Донецької області. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань за укладеним кредитним договором, іпотекодавець [PERSON] передав в іпотеку предмет іпотеки (а.с.13,14). За Договором факторинга №15 від 28.11.2012 р. укладеного між ПАТ «Сведбанком» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» вимоги за кредитними зобов`язаннями, по кредитному договору №0413/0708/45-013 від 09 липня 2008 року передані останньому, а той у свою чергу, передав ТОВ «Кредитні ініціативи». Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2014 року по справі №219/4598/2013-ц ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. В рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №0413/0708/45-013 від 09 липня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0413/0708/45-013 від 09 липня 2008 року укладеного між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , яка станом на 10.03.2013 року становить 424924,02 грн.(а.с.9-10). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2015 року скасовано. Справу передано на новий апеляційний розгляд. Ухвалю апеляційного суду Донецької області від 13 липня 2016 року справа №219/4598/2013-ц ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено в задоволенні позовудо [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с.10). Як видно з листа ТОВ «Кредитні ініціативи» від 03 вересня 2015року адресованого на ім`я позивача [PERSON] , що станом на 03.09.2015 року кредитна заборгованість за кредитним договором №0413/0708/45-013 від 09 липня 2008 року становила 53028,77 дол.США., що за курсом НБУ становить 638510,56 грн. Після сплачених грошових коштів 03 вересня 2015 року в сумі 176250 грн., в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором №0413/0708/45-013 від 09 липня 2008 рокуТОВ «Кредитні ініціативи» прийнято рішення про анулювання залишку боргу в сумі 989781,81 грн. ТОВ «Кредитні ініціативи» заявило про відсутність заборгованості за укладеним з ВАТ «Сведбанк» кредитним договором (а.с.15). Звертаючись до суду із позовними вимогами, [PERSON] посилався на положення ст.1213 ЦК України як правову підставу для повернення сплачених ним грошових коштів ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Згідно з статтею 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Згідно частини першої статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно частини першої статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України). З огляду на надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, ґрунтуються на укладеному [PERSON] 09 липня 2008 року кредитному договорі №0413/0708/45-013 з ВАТ «Сведбанк». Саме на виконання кредитних зобов`язань позивачем 03 вересня 2015 року сплачено кошти в сумі 176250 грн., у зв`язку із чим, кредитні зобов`язання між сторонами припинено через їх виконання боржником. Наявність чинного договору чи іншого правочину є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Доказів того, що кредитний договір №0413/0708/45-013 від 09 липня 2008 року за яким позивачем виконано кредитне зобов`язання, визнаний недійсним та (або) не чинним матеріали справи не містять. Посилання позивача на те, що рішенням суду в справі №219/4598/2013-ц ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути підставою для повернення коштів сплачених позивачем в рахунок погашення кредитної заборгованості, яка реально існувала та доведена матеріалами за діючим, на час його виконання, кредитним договором. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, ст.1213 ЦК України. Отже, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір лише частково в сумі 768,40 грн. (а.с.1). Проте, з урахуванням ціни позову 176250 грн. при зверненні до суду позивач мав сплатити судовий збір в сумі 1762,50 грн., відповідно положення п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». Звернувся із заявою про відстрочення сплати судового збору в розмірі 994 грн. до ухвалення судового рішення. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, згідно п.2 ч.2.ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 994 грн., яки не був ним сплачений при зверненні до суду з позовом у повному обсязі.

Outcome: approved