Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2018 [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 798 000,00 (сімсот дев`яносто вісім тисяч гривень 00 копійок), що на день передачі коштів становило 30 000,00 (тридцять тисяч доларів США 00 центів) та зобов`язався повернути грошові кошти у повному розмірі у строк до 07.04.2018 по комерційному курсу на день повернення коштів. Наведене підтверджується розпискою Відповідача від 07.03.2018. Розписка надана Відповідачем особисто. Станом на 07.05.2019 свої зобов`язання Відповідач не виконав. Відповідач не повернув ані частково, ані в повному обсязі позичені грошові кошти. Після спливу визначеного строку повернення коштів Позивач неодноразово звертався до Відповідача з проханням повернути кошти, попередженням звернення до суду у разі невиконання взятих ним на себе зобов`язань, проте Відповідач всіляко ігнорує звернення Позивача. Тому на підставі вищевказаного просив суд стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер платника податку [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер платника податку [NUMBER] ) заборгованість у розмірі 794 877,00 (сімсот дев`яносто чотири тисячі вісімсот сімдесят сім гривень 00 копійок) Стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер платника податку [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер платника податку [NUMBER] ) 3% річних у розмірі 25 806,28 грн. (двадцять п`ять тисяч вісімсот шість гривень 28 копійок) та судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву про вирішення справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позов не надходив. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду у загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 07.03.2018 [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 798 000,00 (сімсот дев`яносто вісім тисяч гривень 00 копійок), що на день передачі коштів становило 30 000,00 (тридцять тисяч доларів США 00 центів) та зобов`язався повернути грошові кошти у повному розмірі у строк до 07.04.2018 по комерційному курсу на день повернення коштів. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки. У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконує, а тому заборгованість має бути стягнута з нього в судовому порядку з метою захисту порушеного права позивача. Згідно з розрахунком сторони позивача, сума заборгованості [PERSON] становить 30 000, 00 дол. США, та складається з: 30 000, 00 дол. США основного боргу, що еквівалентно 794 877, 00 грн; проценти за договором (3%) за період з 08 квітня 2018 року по 07 травня 2019 року у розмірі 25 806, 28 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) виклала правовий висновок, згідно з яким, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні. За правилами частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору у розмірі 9 605, 00 грн.

Outcome: approved