Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, є студенткою контрактної форми навчання ІІІ курсу Запорізького національного технічного університету. Оскільки за перший рік навчання дочки в університеті та за перший семестр другого року навчання позивачкою було сплачено 7934 грн. та 4416 грн. відповідно, а також 3967 грн. за проживання дочки в гуртожитку, на підставі ст. 185 СК України просила стягнути з відповідача ? частину сплаченої нею суми, тобто 8158, 50 грн., стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі ? від усіх видів заробітку (доходу) до закінчення донькою навчання (а.с.1-2). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2016 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину, [PERSON], [INFO], в розмірі 8158 грн. 50 коп., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років, починаючи з 19 травня 2016 року, вирішено питання судових витрат (а.с.27-28). В апеляційній скарзі [PERSON] посилаючись на незаконність рішення, неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення , яким відмовити у стягненні додаткових витрат, і стягнути аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання в сумі 350 гривень до закінчення навчання у вищому учбовому закладі (а.с.33-34). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] року народження - донька [PERSON] та [PERSON] (а.с.3) є студенткою контрактної форми навчання ІІІ курсу (ФЕУ-113, фах 03050801 «Фінанси і кредит», денної форми навчання Запорізького національного технічного університету (а.с.8) Згідно договору №03050801/360 від 12 серпня 2013 року укладеного між [PERSON] та навчальним закладом, загальна вартість навчання за перший рік становить 7934 грн, другий рік навчання - 8832 грн, третій рік навчання 9780 грн, четвертий рік навчання 11278 грн. (а.с.4). Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд 1 інстанції, виходив з того, що відповідачем в судовому засіданні визнаний позов, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак, із висновками суду погодитись не можна з наступних підстав Вирішуючи питання про стягнення з відповідача коштів на додаткові витрати, суд першої інстанції не врахував те, що донька являється повнолітньою. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений розділом 16 СК України, в зазначеній главі не міститься норми про обов'язок батьків нести додаткові витрати. Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені ст. 185 СК України, яка міститься у главі 15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітньою дочкою та її батьком. Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не визначився в достатній мірі з характером правовідносин, які виникли між сторонами та правовими нормами, що підлягали до застосування в даному випадку, не дав належної оцінки доказам по справі та зробив невірний висновок про задоволення позову в частині стягнення додаткових витрати на дитину. В зв'язку з вищевказаним рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України: судом застосовано закон, який не підлягав застосуванню), з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину. Присуджуючи до стягнення аліменти на утримання повнолітньої доньки на період її навчання у навчальному закладі у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, суд першої інстанції виходив із наявності у відповідача стабільного постійного доходу. Проте такий висновок матеріалами справи не підтверджується. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Таким чином, [PERSON] має право на отримання аліментів у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення нею 23 років, такий обов'язок поширюється на обох батьків за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги, що відповідач не працює і не має постійного доходу, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню (п.3 ч. 1 ст.309 ЦПК України, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи) з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] аліментів у розмірі 350 грн., (саме такий розмір визнав відповідач), починаючи з 19 травня 2016 року, до закінчення [PERSON] навчання, але не більш ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Outcome: dismissed