Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

У травні 2017 року Комунальне підприємство «Наше місто» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], треті особи:\~ Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради,\~ Департамент з управління житлово комунальним господарством Запорізької міської ради, про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що гуртожиток за адресою: м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 2 є власністю Територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради та знаходиться у господарському віданні та на балансі КП «Наше місто». Відповідно до актів виходу комісії КП «Наше місто» [PERSON]М не проживає у кімнаті № 5 будинку № 2 по вулиці Земського лікаря Лукашевича в м. Запоріжжі більше пяти років. На підставі викладеного, просить суд визнати [PERSON], 15.04.1978, таким, що втратив право користування кімнатою № 5 у гуртожитку, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 2; стягнути судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що на позовних вимогах наполягає та у разі неявки позивача просила суд ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надав. Третя особа Департамент надання адміністративних послуг та розвитку підприємництва надало суду заяву про розгляд справи за відсутністю її представника та винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Департаменту з управління житлово комунальним господарством Запорізької міської ради у судове засідання не зявився, хоча про час день та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заперечень стосовно позовних вимог позивача, суду не надав. Прийнявши до уваги заяви представників позивача та третьої особи, суд ухвалою від 25 липня 2017 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви представників позивача та третьої особи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що гуртожиток за адресою: м. Запоріжжя, вул. Земського лікаря Лукашевича, буд. 2 є власністю Територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради та знаходиться у господарському віданні КП «Наше місто» відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 26.08.2016 р. № 494 «Про вилучення обєктів житлового и нежитлового фонду, обєктів благоустрою та обладнання з господарського відання міського комунального підприємства «Основаніє» та передачу в господарське відання комунального підприємства «Наше місто» та затвердження актів приймання-передачі» (а.с. 7-24). Особовий рахунок № 20209131 на кімнату № 5, житловою площею 18,5 кв.м. у зазначеному гуртожитку відкрито на імя [PERSON]. В кімнаті № 5 зареєстрований [PERSON], 15.04.1978 (а.с. 31). Відповідно до довідок зав.сектору по роботі з абонентами КП «Наше місто», а також актів обстеження від 23.09.2016 року, 19.12.2016 року, 23.02.2017 року, в кімнаті № 5 ніхто не мешкає 5 років, двері зачинені, місцезнаходження [PERSON]М сусідам не відомо. (а.с. 25-30). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» в силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, провадиться у судовому порядку. Згідно до статті 128 Житлового кодексу України жила площа у гуртожитках надається за спеціальним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Статтею 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи вищевикладені обставини у сукупності з доданими до матеріалів справи копіями документів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «Наше місто» до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також, при подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір в розмірі 1600,00 грн., у звязку з чим зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. (а.с. 2)

Outcome: approved