Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, просить стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» (далі Відповідач) на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 29 липня 2013 року по 16 травня 2014 року у розмірі 15244,00 грн., а також просить стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що працював на ДП «Чернігівторф» кочегаром брикетного цеху філії «Смолинський торфозавод». За період з травня 2013 року по 26.07.2013 року відповідачем не була виплачена заробітна плата за травень 2013 року в сумі - 1011, 28 грн., а червень 2013 року в сумі -1011,98 грн., за липень 2013 року в сумі - 2543,81 грн. Також відповідачем не була виплачена вихідна допомога в сумі - 1703,40 грн. Так як відповідач відмовив в надані довідки про розмір середньої заробітної плати вважає що така середня заробітна плата за місяць склала - 1700,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явився надавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити (а.с.41). Відповідач про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 26, 42), явку свого представника в судові засідання не забезпечив. В своїх запереченнях, наданих до канцелярії суду зазначає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з того, що: виконавчий лист по стягненню боргу по заробітній платі перебував на стадії виконання в ДВС. Вини підприємства в несплаті боргу немає, оскільки на рахунки підприємства накладений арешт відділом ДВС, розрахунок по заробітній платі позивачу проведений ДВС в сумі 8557,00 грн., грошові кошти з рахунків списуються та направляються на виплати боргів по заробітних платах працівників за рішеннями судів в порядку черги, яку встановлює державний виконавець. Законодавством України не передбачено стягнення середнього заробітку на час перебування рішення суду на стадії виконання. В частині стягнення моральної шкоди також просить відмовити, так як позивачем не надано доказів в підтвердження завдання моральної шкоди та причинного зв'язку з невиплатою заробітної плати. Просить проводити розгляд справи без їх участі на підставі наявних доказів у справі. В зв'язку з наведеними обставинами відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно Наказу № 20-к від 26.07.2013 року [PERSON] був звільнений у зв'язку зі скороченням посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6). Так довідкою наданою ВДВС у Чернігівській області № 313-5 від 20.06.2014 року заборгованість підприємства перед [PERSON] становить 8557,00 грн. Вказана сума була виплачена [PERSON] 07.04.2014 року про що є повідомлення ВДВС у Чернігівській області та платіжне доручення за №252 (а.с.30,31). Тобто період затримки розрахунку становить 173 дні з 26.07.2013 року по день фактичного розрахунку 07.04.2014року. Згідно довідки про доходи, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складає: червень -1144,00грн., липень -1280,00 грн. (а.с.27). Згідно порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Після ділення заробітної плати позивача за червень та липень 2013р. на фактично відпрацьовані протягом цього часу робочі дні, середньоденна заробітна плата позивача складає (1144,00+1280,00):42 = 57,71 грн. Оскільки затримка становить 173 робочих дні, то середній заробіток за час затримки розрахунку за цей період складає: 173 х 57,71 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) = 9983,83 грн. Суд не задовольняє вимогу позивача про стягнення невиплаченої вихідної допомоги, виходячи з того що сума компенсації включена в загальну заборгованість підприємства, яка була виплачена (а.с.27). Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то вони також знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Так, у судовому засіданні встановлено, що діями відповідача було порушено законні права позивача, що призвело до необхідності звернення останнього за їх захистом до суду. Для захисту порушених законних прав у суді [PERSON] докладав додаткових зусиль, що призвело до змін способу його життя, оскільки сума боргу підприємства є значною і період затримки становить 9 місяців. Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Проте, судом встановлено, що відповідачем такі розрахунки своєчасно не були здійснені. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»-при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на викладене, врахувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку що внаслідок протиправних дій з боку відповідача [PERSON] завдано моральну шкоду, що може бути відшкодована в розмірі 1 000, 00 грн. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні частково, а тому і позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 9983грн. 83 коп. Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору (243,60 грн. - за матеріальну вимогу та 243,60 грн. - за вимогу про стягнення моральної шкоди). Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткову обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони частково відповідають вимогам ст.ст.57-59 ЦПК України.

Outcome: partial