Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернуся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в обґрунтування якого зазначив, що 23.01.2017 р. о 10 год. 20 хв. [PERSON] керував автомобілем «ЗАЗ», д. н. [NUMBER] , по пр-ту Науки на перехресті з вул. О. Яроша в м. Харкові, при ввімкненні сигналу світлофору, що дозволяє рух, не надав дорогу автомобілю, що рухався по вул. О. Яроша та завершував рух через перехрестя, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем DAEWOO, д. н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , чим були спричинені механічні пошкодження та була заподіяна матеріальна шкода. Вина водія [PERSON] у даній ДТП, внаслідок чого був пошкоджений автомобіль позивача, підтверджується постановою Дзержинського суду від 07.12.2017 року, справа № 638/3957/17. Вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «DAEWOO», д. н. [NUMBER] , відповідно до Звіту №24/03/20184 від 02.04.2018 р, становить загалом 20075,95 грн. Вартість Оцінки складає 900,00 гри., та була сплачена одразу та у повному обсязі, що підтверджується квитанцією № 1390813. [PERSON] добровільно не відшкодував суму матеріального збитку, у зв`язку з чим [PERSON] , посилаючись на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, просив суд стягнути з [PERSON] на мою користь суму матеріального збитку в розмірі 20 075,95 грн., вартість проведеного Звіту №24/03/20184 від 02.04.2018 р. в розмірі 900,00 грн., та понесені судові витрати. [PERSON] у відзиві на позовну заяву у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав їх необґрунтованості, оскільки відповідно до висновку експерта ДТП сталася саме з вини позивача. У грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в обґрунтування якого зазначив, що постановою Дзержинського районного суду від 07.12.2017 року провадження по справі про адміністративне правопорушення № 638/3957/17 у відношенні [PERSON] за ст. 124 КпАП України було закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 38, п.7 ст. 247 КпАП України без встановлення його винуватості. Вважає, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем Daewoo-Nubira, виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофору, чим не виконав вимоги п.п. 8.7.3. «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України, внасідок чого сталося зіткнення автомобілів. Окрім того вина [PERSON] підтверджується поясненнями [PERSON] , свідків ДТП - [PERSON] та [PERSON] , які засвідчили, що автомобіль Daewoo-Nubira рухався на заборонений сигнал світлофора, листом-відповіддю КП «Харків-Сигнал» від 10.05.2017 року про режим роботи світлофорних об`єктів, що розташовані на перехресті вул. О. Яроша та пр. Науки в м. Харкові з зазначенням часового проміжку дії світлових режимів, а також схемою ДТП, складеною працівниками поліції, та висновком автотехнічної експертизи № 8665, проведеної в рамках розгляду справи № 638/3957/17 про адміністративне правопорушення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [PERSON] ЗАЗ-Lanos отримав механічні ушкодження. Відшкодувати витрати на проведення відновлення та ремонту автомобілю відповідач [PERSON] відмовився, в зв`язку з чим ремонтні роботи були проведені позивачем за власний рахунок. Оскільки дана ДТП сталася з вини [PERSON] , [PERSON] вважає, що [PERSON] повинен відшкодувати йому вартість ремонту автомобілю та витрат, понесених з розглядом судової справи, які становлять 38411,00 грн сума грошових коштів, понесених позивачем за договором на проведення ремонтних робіт, комісія банку у розмірі - 230,47 грн., 6500, 00 грн. - витрати на правову допомогу; 704,80 - сума сплаченого судового збору та 15 грн. - комісії банку. В судове засідання [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги за первісним позовом просив задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] проти позовних вимог за первісним позовом заперечував, позовні вимоги за зустрічним позовом просив задовольнити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 23.01.2017 р. о 10:20 год. [PERSON] керував автомобілем «Заз», державний номер [NUMBER] , по просп. Науки на перехресті з вул. О. Яроша в м. Харкові, при ввімкненні сигналу світлофору, що дозволяє рух, не дав дорогу автомобілю, що рухався по вул. О. Яроша в м. Харкові та завершував рух через перехрестя, внаслідок чого здійснив зіткнення в автомобілем «Деу», державний номер [NUMBER] , чим була заподіяна матеріальна шкода та були спричинені механічні пошкодження. Зазначена обставина підтверджується постановою Дзержинського районного суду від 07.12.2017 року, яка набрала законної сили 18.12.2017 року. Цією ж постановою провадження по справі про адміністративне правопорушення № 638/3957/17 у відношенні [PERSON] за ст. 124 КпАП України було закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 38, п.7 ст. 247 КпАП України. Постанова не містить висновків щодо вини будь-кого з водіїв у скоєнні даної ДТП. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів справи №638/3957/17 встановлено наступні обставини. Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 8665 від 21.09.2017, яка виконана на підставі постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.03.2017, 23 січня 2017 року, о 10 годині 20 хвилин, в м. Харкові на перехресті пр. Науки та вул. О. Яроша відбулося зіткнення автомобіля Daewoo-Nubira, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] з автомобілем ZAZ-Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася в світлий час доби, в межах населеного пункту, на регульованому світлофорами перехресті проїзних частин пр. Науки та вул. О. Яроша. Дорожнє покриття проїзних частин на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходилося в мокрому стані. Перед дорожньо-транспортною пригодою автомобіль ZAZ-Lanos рухався по проїзній частині пр. Науки зі сторони вул. Мінської в напрямку вул. Тобольської, автомобіль Daewoo-Nubira перед дорожньо-транспортною пригодою рухався по проїзній частині вул. О. Яроша зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля ZAZ-Lanos. Рух транспортних засобів по пр. Науки організовано в двох напрямках, транспортні потоки протилежних напрямків розділені розподільним газоном, ширина якого в схемі місця дорожньо-транспортної пригоди не вказано. Ширина проїзної частини пр. Науки для руху зі сторони вул. Мінської в напрямку вул. Тобольської (по напрямку руху автомобіля ZAZ-Lanos) становить 12,3 м, ширина проїзної частини пр. Науки для руху зі сторони вул. Тобольської в напрямку вул. Мінської становить 12,4 м. Рух транспортних засобів по вул. О. Яроша організовано в двох напрямках, транспортні потоки протилежних напрямків розділені подвійної суцільною лінією дорожньої розмітки. Ширина проїзної частини вул. О. Яроша по напрямку руху автомобіля Daewoo-Nubira становить 9,1 м, ширина проїзної частини вул. О. Яроша в зустрічному напрямку, відносно руху автомобіля Daewoo-Nubirа, становить 8,4 м - із схеми місця дорожньо-транспортної пригоди. Проведена експертиза має неоднозначні висновки, а має два варіанти, згідно з першим варіантом відповідно до пояснень водія автомобіля ZAZ-Lanos [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , в даній дорожньо-транспортній ситуації водій [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України, для виконання ним вимог п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, дії водія автомобіля Daewoo-Nubira в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання постанови про те, чи мав водій автомобіля [PERSON] технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Dewoo-Nubira та чи маються в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, експертним шляхом на даному етапі дослідження неможливо. Відповідно до другого варіанту, отриманого на підставі пояснень водія [PERSON] та свідка [PERSON] , в даній дорожньо-транспортній ситуації водій [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України, для виконання ним вимог п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. Дії водія [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил Дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспспортної ДТП. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання постанови про те, чи мав водій автомобіля Deawoo-Nubira [PERSON] технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ZAZ-Lanos та чи маються в його діях невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, експертним шляхом на даному етапі дослідження неможливо. Враховуючи, що з висновку експерта однозначно встановити вину водіїв у вчиненні даної ДТП не виявилось можливим, суд заслухав пояснення свідків, які були очевидцями ДТП. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що 23.01.2017 року він переходив проїжджу частину по пішохідному переходу де автомобіль «Деу» білого кольору не пропустив його, він звернув увагу, що останній продовжив рух на сигнал світлофору, який забороняє рух для перетину пр. Науки в м. Харкові, а потім відбулось зіткнення з автомобілем «Деу» бежевого кольору. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що 23.01.2017 року, коли вона підійшла до перехрестя з вул. О. Яроша, то побачила, що загорівся зелений сигнал світлофору та рух почав автомобіль бежевого кольору, проїхав деяку відстань, майже на середині перехрестя відбулось зіткнення, оскільки автомобіль білого кольору рухався на великій швидкості по вул. О. Яроша та в`їхав в бік автомобіля бежевого кольору. Ймовірно автомобіль білого кольору рухався на заборонений сигнал світлофору, тому як інші автомобілі вже зупинились на світлофорі. Показання даних свідків суд приймає як належні та допустимі докази, оскільки вони узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, зокрема копією постанови Дзержинського районного суду від 07.12.2017, копією висновку автотехнічної експертизи № 8665 від 21.09.2017, та не суперечать їм. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України жоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ч. 5 ст. 81, ч. 1 ст. 83 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі наявних та досліджених судовим розглядом доказів, а саме копії постанови Дзержинського районного суду від 07.12.2017, копії висновку автотехнічної експертизи № 8665 від 21.09.2017, показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , суд дійшов висновку, що 23.01.2017 [PERSON] рухався по пр. Науки в напрямку вул. 23 Серпня в м. Харкові на сигнал світлофору, який дозволяє рух, при цьому перед початком руху він стояв в другій (середній) смузі першим та почав рух після перемикання світлофору на зелений сигнал. При перетині перехрестя з вул. О. Яроша доїхав до середини перехрестя, де відбулось зіткнення його автомобіля лівою передньою частиною та автомобіля Deawoo-Nubira, який рухався по вул. О. Яроша та перетинав пр. Науки в м. Харкові, на сигнал світлофору, який забороняє рух. Таким чином, дії водія автомобіля Daewoo-Nubira в даній дорожньо-транспортній ситуації не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 «е», 8.10 та 16.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, щозгідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс18. Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого). Отже, відсутність обґрунтованого права щодо відшкодування шкоди з страховика, не позбавляє права потерпілої особи на відшкодування завданої шкоди за рахунок особи, з вини якої сталося ДТП. Тобто, особа, якій завдано шкоду, вправі одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання. Частино 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як зазначалось вище, судовим розглядом встановлено, що дана ДТП сталася з вини водія [PERSON] . Таким чином, приймаючи до уваги положення п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, ступінь вини [PERSON] в ДТП, яка сталась 23.01.2017 року, а також вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи в межах заявлених особою вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] , та відмову у задоволенні позовних вимог за первісним позовом [PERSON] . Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення банківської комісії за сплату судового збору та оплати рахунку-фактури, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки комісія передбачена умовами договору між банком та клієнтом і не стосуються предмету спору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного суд присуджує з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом судовий збір у сумі 704,80 грн. Питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось, оскільки матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] були понесені такі витрати.

Outcome: partial