Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача: Дитячий будинок сімейного типу на базі родини [PERSON] про поновлення батьківських прав. Згідно з позовними вимогами позивач просить припинити опіку Дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] над неповнолітніми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та малолітнім [PERSON] , [INFO] ; поновити [PERSON] у батьківських правах відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 квітня 2015 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/4785/15-ц [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно синів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з неналежним виконанням нею батьківських обов`язків і зловживанням спиртними напоями. Дітей позивачки було усиновлено громадянами Сполучених Штатів Америки [PERSON] та [PERSON] та у тому ж 2015 році вивезено на постійне проживання до Сполучених Штатів Америки. Діти відмовлялися від подальшого проживання з усиновлювачами громадянами Сполучених Штатів Америки [PERSON] та [PERSON] , тому було подано позовну заяву про скасування усиновлення щодо дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та 11 грудня 2019 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва було скасовано усиновлення щодо дітей позивачки. Також в позові зазначається, що суд вирішив передати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] під опіку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування. Наразі діти перебувають в дитячому будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] . Позивач у позовній заяві стверджує, що повністю змінила спосіб життя, який був підставою для позбавлення батьківських прав, а саме перестала вживати алкоголь, що підтверджується довідкою від 18.09.2019, виданою Київською міською психоневрологічною лікарнею № 2, в тому, що вона не перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Відповідно до довідки, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 08 жовтня 2019 року, позивач до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Позивач вказує, що має постійне місце роботи в Київському міському будинку дитини «Берізка» на посаді прибиральниці території, що підтверджується довідкою та характеристикою з місця роботи. Заробітна плата позивачки в Київському міському будинку дитини «Берізка» за період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року становила за рік 60455,69 грн., що підтверджується довідкою про щомісячні доходи. Позивач має постійне місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . При цьому, у квартирі зроблено косметичний ремонт, приміщення відповідають санітарно-гігієнічним нормам, що підтверджується Актом обстеження умов проживання, проведеним головними спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, від 04 вересня 2020 року. Позивач зазначає, що має велике бажання та можливість виконувати батьківські обов`язки, піклуватися про стан та духовний розвиток дітей, утримувати дітей матеріально, у зв`язку з чим і звернулася до суду. Разом з цим, позивач вказує, що перебуває під соціальним супроводом Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з метою сприяння у поновленні батьківських прав на дітей, що підтверджується відповідною довідкою № 645 від 25.06.2020, та пройшла курс навчання «Розвиток батьківського потенціалу», що підтверджується довідкою від 28.07.2020 № 06/0502. Позивач зазначає, що на даний момент підтримує стосунки зі своїми дітьми, і вони дуже хочуть проживати разом з нею спільною сім`єю. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовчі засідання проводились судом 10.03.2021, 08.06.2021, 15.09.2021 та 24.09.2021. 15.09.2021 від відповідача до суду надійшов Висновок про недоцільність поновлення батьківських прав від 14.09.2021 № 702/02/38-5698. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 11.10.2021, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні 11.10.2021 позивач надала пояснення, в яких зазначила, що хоче повернути дітей, влаштувалася на роботу і буде їх забезпечувати. Коли вона у 2015 році перебувала на реабілітації, їй сказали, що після того, як вона реабілітується, їй повернуть дітей. Однак її обманули, а дітей відправили в Америку. На даний момент молодші сини проживають у сім`ї [PERSON] , старший син [PERSON] проживає з нею та навчається в училищі, в якому саме позивач не змогла вказати. З [PERSON] та [PERSON] спілкується телефоном, однак Служба не рекомендувала їй бачитися з молодшими синами, оскільки [PERSON] після побачень з мамою буде буйним, не буде слухатися, нічого не буде робити і буде психувати. Позивач зазначає, що на момент відібрання дітей у [PERSON] був енурез, у [PERSON] - екопрез, у [PERSON] - пупкова грижа, інших проблем зі здоров`ям у дітей не було. На даний час позивач не знає, який стан здоров`я у дітей. Позивач вказує, що спілкується з дітьми після їх повернення зі Сполучених Штатів Америки та не проти допомагати дітям. Позивач стверджує, що двічі зверталась до Служби у справах дітей, але їй відмовляли в прийомі заяв щодо зустрічей з дітьми та не дозволили з ними зустрічатися. Позивач має дохід в церкві «Відкриті двері» - 3500,00 грн., на іншій роботі - 5800,00 грн., за комунальні послуги сплачує 2500,00 грн. Також їй матеріально допомагає старший син, який отримує стипендію (10 000,00 грн.). Представник позивача зазначив у судовому засіданні, що в 2015 році позивачку було позбавлено батьківських прав у зв`язку зі зловживанням алкогольними напоями. Згодом дітей усиновила сім`я українського походження, що проживає в Сполучених Штатах Америки, оскільки думали, що батьки дітей померли, але коли дізналися, що мати жива, враховуючи бажання дітей, вирішили повернути дітей матері. Після скасування усиновлення дітей було передано до Служби у справах дітей. Позивач пройшла реабілітацію, має позитивні характеристики з місця роботи, документи про те, що вона забезпечує себе та може забезпечити своїх дітей, позивач відвідує церкву, повністю змінила спосіб свого життя. На даний час приймає участь у житті дітей. Представник відповідача вказує, що на той момент, коли дітей забрали у позивачки, вони були фізіологічно та педагогічно запущені, що вказано також в рішенні суду про позбавлення батьківських прав. Громадяни України не виявили бажання усиновити цих дітей, тому відповідно до чинного законодавства діти були поставлені на національне усиновлення і були усиновлені громадянами Сполучених Штатів Америки. Діти були там недовго тому, що були проблеми у трьох дітей між собою. Проти [PERSON] було порушено кримінальне провадження у зв`язку з тим, що поведінка останнього непередбачувана і може становити загрозу його життю та життю оточуючих, він має бути постійно під наглядом дорослих. Спілкуватися з біологічною матір`ю та бажання повернутися в Україну, де вони б мали вільну можливість спілкуватися з батьками, зруйнували всі зусилля та не дали ніяких результатів, які б хоч трохи покращили відношення дітей до батьків усиновлених та до всіх оточуючих. Це стало підставою для розусиновлення. Діти повернулися в Україну на початку 2020 року. Позивач добре знала, де перебувають її діти після повернення з Сполучених Штатів Америки. Представник відповідача зауважила, що з 2014 року, коли забрали дітей, у дітей було перше переміщення з біологічної родини в Центр соціально-психологічної реабілітації, потім з Центра соціально-психологічної реабілітації в родину, з родини в Центр соціально-психологічної реабілітації, з Центра соціально-психологічної реабілітації в родину [PERSON], де діти, нарешті побачать, що таке дійсно родина. Тобто відбулося чотири переміщення дітей. Психологічно діти перебувають на розвитку на п`ять років менше, ніж їхній дійсний вік, що, на думку представника відповідача, є наслідками психологічної травми, яку їм завдала мати. Діти знаходилися в Центрі соціально-психологічної реабілітації, однак за цей період від матері допомоги не було, завжди щось передавали батьки і бабуся з Америки. Позивач пройшла курс розвиток батьківського потенціалу та до свого позову додала довідку, в якій зазначено, що ризиком повернення дітей є: має власний травматичний досвід, має недостатні знання та навички, ідеалізує процес виховання та взаємодії з дітьми; не враховує наслідки розлуки та переміщення, не враховує перебіг підлітковості; стан здоров`я молодшого сина, який потребує довгострокового лікування та догляду. Представник відповідача зазначає, що була присутня під час проведення останньої перевірки житлових умов та вказує на те, що кімната дуже маленька і розмістити в ній чотири спальні місця не вбачається можливим. Що стосується навчання, то [PERSON] дуже активний хлопчик, і щоб заставити його навчатися, то його дійсно необхідно чимось заінтересувати; сам він вчитися не буде. Діти, враховуючи їх відносини, знають, що вони у матері вони будуть жити так, як вони хочуть, а не так, як їм потрібно для їхнього віку і розвитку. Представник відповідача вважає, що у позивача недостатній дохід для забезпечення себе та синів; позивач не враховує того, що допомогу їй надає старший син, який отримує підвищену стипендію як дитина позбавлена батьківського піклування, отримує доплати на харчування; крім того, дитина забезпечена місцем проживання. Позивач не знає, де навчається її старший син. А син навчається в Міжрегіональному центрі ювелірного мистецтва, куди направив його Орган опіки та піклування, і де дитина зможе отримати професію. Під час обстеження житлових умов були присутні діти, в одного з яких був день народження, про те, що в дитини день народження позивачу повідомили працівники служби, матір цього не пам`ятала, дитина від матері не отримала жодного подарунку, позивач пообіцяла йому, що подарунок їде з Америки, тобто від колишніх батьків усиновителів; і потім більше, чим через місяць той подарунок привіз та віддав дитині батько-опікун [PERSON] , а не позивач. Діти вже два роки навчаються в школі, за час навчання в школі діти не отримали жодної допомоги від матері у виді канцелярського приладдя, рюкзака. Про стан здоров`я дітей позивач також не знає. На сьогодні повернення дітей матері є шкідливим для дітей. Жодного клопотання про зустрічі з дітьми до Служби у справах дітей позивач не подавала. Ініціативи щодо забезпечення дітей позивач не проявляє. У судовому засіданні 22.11.2021 позивач вказала, що хоче забрати дітей, буде їх забезпечувати, платити за школу, діти зможуть відвідувати з нею церкву щонеділі. Представник позивача в судових дебатах вказав, що позивач стала на шлях виправлення, намагається створити умови для дітей та для їх забезпечення. Представник відповідача висловив позицію, що позивач не має батьківського потенціалу для того, щоб діти проживали з нею. Батько-вихователь [PERSON] надав пояснення в судовому засіданні про те, що спочатку були проблеми в період, коли діти [PERSON] і [PERSON] спілкувались з матір`ю, були і сльози, і сварки. За рік він бачив, як діти двічі спілкувалися з матір`ю, один раз під час оформлення документів, а другий - під час обстеження житлових умов позивача, на якому були присутні діти. Спілкування полягало в тому, що молодший син відразу брав телефон і його нічого не цікавило, а середній - спілкується зі старшим братом, і з мамою фактично ніякого спілкування не було. Вважає вплив матері токсичним, оскільки після розмов з нею телефоном діти нервували, відмовлялись що-небудь робити, відбувалася колотнеча. На даний час в сім`ї [PERSON] контакт з дітьми налагоджений. [PERSON] і дітям, і матері говорив про те, що на сьогоднішній день їй складно виховувати дітей тому, що виховання дітей з боку матері не було, вони нічому не були навчені, дітей довелось вчити чистити зуби, умиватися, одягатися, слідкувати за своїм одягом. [PERSON] вважає, що на сьогодні повертати дітей матері є недоцільним, оскільки вона не зможе їх виховати належним чином. Її спілкування з дітьми ніхто не обмежує, вона може зателефонувати у будь-який час батькові-вихователю для спілкування з дітьми. Старший брат декілька разів запитував, чи можна приїхати, то [PERSON] дозволяли, але ніхто не приїздив. Матір не виявляла бажання приїхати до дітей. Діти зараз навчаються, мають плани на майбутнє, вони всім забезпечені. У них в квартирі (306 кв.м.) є комп`ютерний клас, спортивний зал, бібліотека, окрема кімната для дітей. Діти щонеділі їздять на музичні заняття. За останній рік мати двічі передавала дітям речі (куртку і нижню білизну), один раз цікавилась здоров`ям дітей. Батько-вихователь [PERSON] в судових дебатах вказав, що у даному випадку йдеться не тільки про забезпечення дітей, а в тому, що мати не може на них вплинути, тому виховувати вона їх не зможе, адже діти впливають на матір, а не вона на них. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Рішенням Деснянського районного суду від 21.04.2015 у справі № 754/4785/15-ц (суддя Клочко І.В.) позовну заяву Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про позбавлення батьківських прав - задоволено частково, а саме позбавлено батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх синів: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Реєстрація народження всіх дітей проведена згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх малолітніх дітей та не проявляє до них материнської любові та турботи. Крім того, у вказаному судовому рішенні відображені висновки консультацій психіатра, відповідно до яких у [PERSON] встановлений діагноз: церебростенічний синдром, нічний енурез, специфічний змішаний розлад шкільних навичок, педагогічна запущеність, у [PERSON] встановлено діагноз - розлад адаптації з педагогічною запущеністю, у [PERSON] - ЗПР на фоні псиxоорганічного синдрому, гіперактивність OHP 3 ур., енурез, енкопрез, загальне нерозвинене мовлення. Крім того, при комплексному обстеженні було виявлено у [PERSON] - блокада правої ніжки пучка Гиса, дислексія, дисграфія, у [PERSON] - далекозорість високої степені, пупкова грижа, ЕКГ ВСД по кардіальному типу, порушення провідності, у [PERSON] - сходяча косоокість, порушена постава. Відповідно до висновку психолога за результатами роботи з [PERSON] , встановлено, що на момент приїзду до Центру дитина була занедбана та потребувала екстреної медичної допомоги та роботи психолога. Протягом першого тижня перебування у Центрі за [PERSON] спостерігалась агресія, емоційна нестабільність, енурез, енкопрез, ЗПР, косоокість, невміння керувати своїми емоціями, низький лексичний запас. На свій вік дитина не знає кольорів, не вміє групувати предмети за ознаками, не вміє правильно тримати олівець, також не розрізняє, де на малюнку намальований посуд, а де побутові предмети. Відповідно до висновку психолога за результатами роботи з [PERSON] , встановлено, що на момент приїзду до Центру дитина потребувала екстреної медичної допомоги та роботи психолога. Протягом першого тижня перебування у [PERSON] перебував у депресії, замкнений, спостерігалась виражена агресія по відношенню до братів, але при цьому висока відповідальність за них. Дитина дуже чутлива, все приймає близько до серця, педагогічно занедбана (рівень знань шкільної програми - другий клас). [PERSON] не вміє додавати та віднімати одноцифрові та двоцифрові числа, виявлена дисграфія, дислексія, не може запам`ятати букви і правильно читати через занедбаність з боку батьків. Відповідно до висновку психолога за результатами роботи з [PERSON] , встановлено, що на момент приїзду до Центру дитина була занедбана та потребувала екстреної медичної допомоги та роботи психолога. Протягом першого тижня перебування у Центрі спостерігалась виражена агресія, невміння керувати своїми емоціями, низький лексичний запас слів, косоокість. Дитина педагогічно занедбана, не може описувати малюнки та картинки демонстративні, має високу, тривожність та невпевненість у собі, своїх здібностях. Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей після приїзду матері 30.01.2015 діти почували себе пригніченими, через перебування матері у нетверезому стані. Крім засмучених очей, пригніченого стану та сліз дітей, даний приїзд матері нічого не приніс. За рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2016 у справі № 754/15327/16-ц діти були усиновлені громадянами Сполучених Штатів Америки [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі №754/13078/19 (суддя Саламон О.Б.) було скасовано усиновлення щодо [PERSON] ( [PERSON] ), [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] ( [PERSON] ), дітям поновлено записані до усиновлення відомості актових записів про народження. Рішенням суду встановлено, що з перших днів проживання дітей в сім`ї [PERSON] , останні намагалися покращити їх стан здоров`я та звернулися до медичного центру для надання їм кваліфікованої медичної допомоги. Подружжя неодноразово зверталося за допомогою до психологів для надання консультацій та лікування дітей. Діти відвідували регулярні зустрічі з психологом, що підтверджується документами: психологічною оцінкою [PERSON] , від 24.05.2018, зробленою доктором психології Єссенією Родрігес; комплексною оцінкою [PERSON] від 04.04.2018, зробленою Центром «Viev Point Health»; консультування з психологом раз на тиждень з 01.07.2018, яке проходить [PERSON] . Відповідно до комплексної оцінки Центру «Viev Point Health» [PERSON] проходив лікування у психіатричній лікарні м. Пічфорд. Був госпіталізований до лікарні після того, як розбив кілька скляних чаш і бігав по склу, намагаючись порізатися та нашкодити собі, а також намагався нашкодити своїм батькам, сподіваючись, що його відправлять назад в Україну. Після виписки проходив індивідуальне консультування з психологом. Відповідно до психологічної оцінки [PERSON] від 24.05.2018, зробленої доктором психології Єссенією Родрігес, [PERSON] повідомив, що йому не подобається жити з [PERSON] , мріє про те, як його біологічна мати приїде, щоб забрати додому в Україну. У березні 2018 року було виявлено, що [PERSON] піддавав [PERSON] та [PERSON] сексуальному насильству, при цьому за час перебування у сім`ї виявляв ознаки агресивної поведінки, погрожував вбити батьків, залякував інших дітей та псував речі. На даний час [PERSON] проживає у будинку батьків [PERSON] , штат Джорджія. Проти нього порушено кримінальне провадження у суді у справах неповнолітніх округу Гвіннет, штат Джорджія. Поведінка останнього непередбачувана і може становити загрозу його життю та життю оточуючих. Він має бути постійно під наглядом дорослих. Як з`ясувалося, діти приблизно з початку 2018 року спілкуються щодня дня з біологічною матір`ю за допомогою засобів зв`язку інтернет. Під час розмови з консульською посадовою особою (за допомогою засобів зв`язку) діти повідомили, що хочуть повернутися в Україну до біологічної матері, яка має намір поновити батьківські права щодо дітей. Спілкування дітей з біологічною матір`ю та бажання повернутися до України, де вони б мали вільну можливість спілкуватися з батьками, зруйнувало всі зусилля та не дало жодних результатів, які хоча б трохи покращили відношення дітей як до батьків, так і до оточуючих. Суд дійшов висновку, що стосунки, які формувалися між усиновлювачами і дітьми з перших днів після усиновлення дітей можна назвати незалежними від волі усиновлювачів, адже ці стосунки не на всі 100% визначалися, будувалися, корегувалися, планувалися, заявлялися, приймалися з волі подружжя [PERSON] . Впродовж років проживання дітей в родині [PERSON] , останні робили все можливе, щоб діти мали все необхідне (фізичний та духовний розвиток), але обставини, які не залежать від їх волі унеможливлюють подальше проживання дітей з ними. Суд зауважує, що позивачем до позовної заяви додано копію рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі № 754/13078/19 не у повному обсязі, який міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто до матеріалів справи позивачем не додано ту частину рішення, в якій відображено, як поводилися діти з моменту їх проживання в родині [PERSON] та як поводилися з оточуючими в навчальному закладі. З матеріалів справи вбачається, що у період з 05.02.2020 по 13.10.2020 діти перебували на повному державному утриманні в Центрі соціально-психологічної реабілітації № 1 Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації. До усиновлення діти були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації матері, і зняті з реєстрації у зв`язку з усиновленням. Після скасування усиновлення, [PERSON] надала згоду на реєстрацію місця проживання молодших синів [PERSON] та [PERSON] . Зареєструвати старшого сина [PERSON] не виявилося можливим. Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 6 осіб, з них двоє дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та двоє повнолітніх дядьків та одна повнолітня тітка дітей. [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дядьки і тітка дітей у даній квартирі не проживають. Позивач у позовній заяві зазначає, що повністю змінила спосіб життя, який був підставою для позбавлення батьківських прав, а саме, що позивач перестала вживати алкоголь, що підтверджується довідкою від 18.09.2019, виданою Київською міською психоневрологічною лікарнею № 2, у тому, що вона не перебуває на обліку у лікаря-психіатра. З цього приводу суд зауважує, що рішенням Деснянського районного суду від 21.04.2015 у справі № 754/4785/15-ц позивачку було позбавлено батьківських прав на підставі п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, а саме у зв`язку з ухиленням матері від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пункт 4 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, який передбачає підставу для позбавлення батьківських прав у разі, коли матір, батько є хронічними алкоголіками або наркоманами, судом не застосовувався. Тому, та обставина, що позивач не перебуває на обліку у лікаря-психіатра є лише однією із характеризуючих рис позивача, а не тим, що підстава для позбавлення батьківських прав відпала або усунута. Відповідно до довідки, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 08 жовтня 2019 року, позивачка до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Позивачка зазначає у позовній заяві, що з 06 червня по 25 липня 2020 року пройшла курс навчання «Розвиток батьківського потенціалу», на підтвердження чого надає довідку Київського міського центру соціальних служб для дітей та молоді від 28.07.2020 № 06/0502. Наразі позивач є членом Християнської церкви, згідно з віровченням вживання алкоголю її членами є неприпустимим. В Характеристиці, наданою християнською церквою «Відкриті двері» від 29.08.2020, зазначено, що за час перебування у християнській церкві «Відкриті Двері» [PERSON] зарекомендувала себе з найкращої сторони. На церковні служіння приходить регулярно та завчасно. Відрізняється дружелюбністю, має друзів серед інших віруючих та служителів. У спілкуванні доброзичлива і привітна. Легко встановлює новий контакт. При наявності труднощів, прагне знайти компромісний варіант і уникає конфліктних ситуацій. Позивач має постійне місце роботи в Київському міському будинку дитини «Берізка» на посаді прибиральниці території з 12.11.2020, що підтверджується, довідкою та характеристикою з місця роботи № 061/150-1232 від 25.11.2020, в якій зазначено, що позивач за час роботи зарекомендувала себе відповідальним працівником. Не допускає порушення трудової дисципліни, виконує свої посадові обов`язки. Не дозволяє собі з`являтися в установі в нетверезому вигляді. Доброзичлива до співробітників. Також згідно з довідкою від 09.09.2021 № 10 Міжнародний благодійний фонд «Відкриті двері» підтвердив, що [PERSON] прибирає приміщення Денного центру для дітей та молоді у Деснянському районі м. Києва. Фінансова винагорода позивачки становить 3500,00 грн. щомісяця. Як зазначалося, позивач має постійне місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . У матеріалах справи наявний Акт обстеження умов проживання від 04 вересня 2020 року. Обстеження проведене головними спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. У вказаному акті встановлено, що житлово-побутові умови приміщення відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Загальна площа приміщення складає 21,60 м.кв., житлова 10,4 м.кв. У приміщенні чисто, зроблено косметичний ремонт, балкон без вікон. Умови проживання задовільні. Для проживання та розвитку дітей створені такі умови: в кімнаті знаходиться розкладний диван, розкладне крісло письмовий стіл та телевізор, шафи та стільці. На кухні розташована газова плита, холодильник, стіл та мийка. В сумісному санвузлі зроблений косметичний ремонт. У висновку про недоцільність поновлення батьківських прав від 14.09.2021 № 702/02/38-5698 зазначається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Міжрегіональний центр ювелірного мистецтва м. Києва» на повному державному утриманні з 01.09.2020. Проживає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . За інформацією навчального закладу [PERSON] не проявляє ініціативу, на уроках спокійний, пропуски занять відсутні. Мати дитини, [PERSON] з класним керівником та майстром виробничого навчання зв`язок не підтримує. Жодного разу не з`являлася до навчального закладу, але кожні вихідні [PERSON] їздить до матері в гості. Зі слів [PERSON] мати іноді цікавиться його життям, навчанням та здоров`ям, підтримує з ним хороші стосунки. Також є вітчим, який не проживає матір`ю, але іноді ночує, часто перебуває в алкогольному сп`янінні та провокує [PERSON] на конфлікт та бійку. Малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.10.2020 № 542 «Про влаштування дітей на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу на базі сім`ї [PERSON] та [PERSON] » влаштовано до дитячого будинку сімейного типу, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] та неповнолітній [PERSON] навчаються в загальноосвітній середній школі І-ІІІ ступенів № 321 Деснянського району місті Києва. Батьки-вихователі беруть активну участь у навчанні та вихованні дітей. Мікроклімат в родині хороший, відсутні прояви асоціальної поведінки з боку дітей та батьків вихователів. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , соматично здоровий, неповнолітній [PERSON] , має міопію слабкого ступеня, викривлення носової перетинки, сколіотичну поставу, плоскостопість. Потребує оперативного хірургічного втручання з видалення металевої пластини, встановленої у результаті зламу лівої гомілкової кістки. Малолітній [PERSON] , [INFO] , має неврозоподібний енурез, хворобу Гіршпрунда, енкопрез, спастичний коліт, по психіатрії має діагноз Ф70, Ф88, Ф97.9, Ф80, сколіотичну поставу, двобічну плоскостопість. Діти потребують постійного медичного обстеження та лікування. За місцем проживання [PERSON] спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації спільно з фахівцями із соціальної роботи Деснянського районного в місті Києві центру соціальних служб проведено обстеження житлово-побутових умов та складено акт від 24.06.2021, згідно з яким, умови для виховання, розвитку та проживання дітей не створені та не відповідають вимогам. Відсутні спальні та робочі місця для усіх дітей. Діти надали до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації пояснення, в яких зазначали, що бажають повернення до матері. Також у Висновку про недоцільність поновлення батьківських прав від 14.09.2021 №702/02/38-5698 відображений висновок Київського міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді, відповідно до якого [PERSON] проходила курс «Розвиток батьківського потенціалу» для сімей, які опинились в складних життєвих обставинах. За результатами Центром складено висновок, в якому зазначено, що [PERSON] не володіє питаннями формування бюджету, майбутнього дітей, задоволення потреб дітей підлітків (покладається на підтримку та спонсорство колишніх усиновлювачів), має складнощі щодо формулювання думки або власної точки зору за темою заняття. Має недостатні знання, в тому числі про батьківство, розмиті уявлення про захист та безпеку дитини, потреби дитини відповідно віку та їх задоволення. Демонструє недостатній інтелектуальний рівень при виконанні домашніх та групових завдань. Оперує конкретно-предметним мисленням. Відсутні навички самопрезентації, самозахисту фізичного та емоційного самозабезпечення. Бракує досвіду побудови безпечних та здорових міжособистісних стосунків. За спостереженнями тренерів, [PERSON] прикладає максимум зусиль для повернення дітей та багато надій покладає на об`єднання родини, впевнена, що вони з чоловіком впораються. [PERSON] потребує постійного соціального супроводу, оскільки в неї недостатньо власного ресурсу, знань та навичок для повноцінного забезпечення життєдіяльності сім`ї. На засідання комісії, яке відбулося 01.07.2021 [PERSON] не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена. 19.08.2021 на засіданні комісії була присутня мати дітей, [PERSON] , яка повідомила, що хоче повернути дітей, проте не змогла пояснити, яким чином вона може забезпечити лікування, виховання та догляд за дітьми. З огляду на зазначене, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, діючи в інтересах дітей, на підставі рішення (протокол від 19.08.2021 № 18) комісії з питань захисту прав дитини, вважає за недоцільне поновлення матері [PERSON] в батьківських правах стосовно дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Положеннями статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до приписів статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1-4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 Сімейного кодексу України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Статтею 169 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Позбавлення батьківських прав має безстроковий характер. Хоча сімейні правовідносини в цьому випадку припиняються, закон дозволяє можливість поновлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав, спонукається тим самим до виправлення. Зв`язки її з дитиною не припиняються, вона може прохати про побачення з дитиною, зобов`язана утримувати її. Прохання батьків, позбавлених батьківських прав, про поновлення батьківських прав має бути підтверджено такою їх поведінкою та способом життя, які б свідчили про те, що відбуваються істотні зміни, щоб суд міг особисто упевнитися, що той з батьків, якого він позбавляв батьківських прав, став іншою людиною, з іншими поглядами на батьківські права та обов`язки, що він може стати або став взірцем для своєї дитини. При поновленні батьківських прав перш за все слід суворо дотримуватися принципу охорони інтересів дитини, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в інтересах дитини, які заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді спорів, зокрема, щодо поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вже зазначалося вище, під час розгляду даної справи орган опіки та піклування надав суду негативний висновок щодо можливості поновлення батьківських прав і, хоча він не має для суду заздалегідь встановленої сили, проте цей висновок узгоджується з поясненнями як батька-вихователя дітей, так і з іншими доказами, наявними у матеріалах справи, тому суд вважає його вмотивованим. Слід також зауважити, що висновок про позбавлення батьківських прав, який відображений в рішенні Деснянського районного суду від 21.04.2015 у справі № 754/4785/15-ц, аргументований тим, що матір не піклувалася про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не проявляла щодо них материнської любові та турботи; діти були фізіологічно та педагогічно занедбані, а також потребували екстреної медичної допомоги. Як зазначив у судовому засіданні батько-вихователь [PERSON] виховання дітей з боку матері не було, вони нічому не були навчені, дітей довелось вчити чистити зуби, умиватися, одягатися, слідкувати за своїм одягом. З матеріалів справи вбачається, що діти потребують постійного медичного обстеження та лікування. Однак на даний час матір не обізнана про стан здоров`я дітей. Після спілкування з матір`ю телефоном діти нервують, відмовляються що-небудь робити, що підтверджується навіть самою позивачкою, яка зазначає, що молодший син [PERSON] , після розмов з нею стає буйний. Тобто, після спілкування з матір`ю діти перебувають у нестабільному емоційному стані. При цьому варто зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що матері вчиняються перешкоди або заборонено спілкуватися з дітьми та бачитися з ними, навпаки батько-вихователь у судовому засіданні підтвердив, що матір за бажанням може у будь-який час зателефонувати йому і поспілкуватися з дітьми. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, щоб мати проявляла ініціативу у забезпеченні дітей, купувала їм необхідні речі, ліки, шкільне приладдя, розвиваючу літературу та інше. На даний час [PERSON] та [PERSON] перебувають у дитячому будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] , де їм забезпечено сімейне виховання, умови для життя та навчання, а також у дітей є можливість відчути батьківське піклування. З комплексного аналізу зібраних доказів, які наявні в матеріалах справи, а також з пояснень учасників справи вбачається, що позивач стала на шлях виправлення, а саме не вживає алкогольних напоїв, має низький, але постійний дохід, а також житло, в якому зроблено косметичний ремонт, однак в якому недостатньо для облаштування повноцінних спальних і робочих місць для трьох дітей, два з яких є неповнолітніми (17 та 15 років), та малолітнього (13 років). Водночас ухвалюючи рішення у цій справі, суд враховує не тільки можливість матеріального задоволення потреб трьох дітей, але й можливість позивача забезпечити дітям гармонійний психічний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. На даний час матір як не мала, так і не має батьківського впливу на своїх дітей, вона не може забезпечити їх виховання та гармонійний розвиток. Враховуючи баланс між інтересами дітей та матері, суд вважає, що поновлення батьківських прав позивачки відносно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] буде відповідати бажанню дітей повернутися проживати до матері, однак не буде відповідати інтересам самих дітей щодо забезпечення житлом, харчуванням, одягом, надання належної медичної допомоги, навчання, а також щодо збалансованого розвитку їх особистості, емоційної стабільності, їх соціалізації та планів на майбутнє життя. Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що позов про поновлення батьківських прав є передчасним і поновлення позивачки у батьківських правах щодо її синів на теперішній час не відповідає інтересам дітей. Позивач не позбавлений можливості реалізувати свої наміри щодо матеріального забезпечення, участі у вихованні дітей, погодивши це питання з батьками-вихователями та, відповідно до ч. 7 ст. 169 СК України, через рік повторно звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, надавши відповідні докази реалізації таких своїх намірів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed