Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього 121 072,22 грн у відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 13.12.2018 о 06 годині ранку на автомобіль Пежо-307, державний номер [NUMBER] , який був припаркований у дворі будинку [ADDRESS] впало дерево. В результаті пригоди автомобіль зазнав пошкоджень: зігнута права балка, побито лобове скло, тріснуло панорамне скло даху автомобіля, ввігнуто капот, подряпано бампер. Про подію він повідомив КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» електронною поштою, оскільки на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. Крім того викликав поліцію та подав заяву, за результатами розгляду якої складено висновок про відсутність складу правопорушення та списано до справи. 22.12.2018 в приміщенні ЖЕД «Печерськжитло» йому вручили акт від 13.12.2018 про факт падіння дерева, з яким він не погодився про що зробив відповідну відмітку. Офіційним імпортером Пежо в України, ТОВ «Ілта» оформлено наряд-замовлення на дефектування автомобіля після ДТП, відповідно до якого вартість робіт з матеріалами для усунення пошкоджень автомобіля складає 120 448,22 грн. Крім того ним сплачено 624 грн за проведення дефектування. Вважає КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» належним відповідачем, оскільки пригода сталась на прибудинковій території, балансоутримувачем якої є відповідач. Посилаючись на наведені обставини, просить позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.07.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 03.03.2020 року здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження. 06.04.2020 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою від 15.09.2020 провадження у справі поновлено та призначено в підготовче судове засідання. 13.11.2020 від відповідача надійшли заперечення проти позову. Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Частиною 7 ст. 178 ЦПК України встановлено, що відзив на позов подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. За ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Згідно з вимогами ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачем пропущено процесуальний строк на подання відзиву на позов. Обґрунтувань поважності причин пропуску строку, відзив (заперечення) відповідача не містить, так само як і клопотання про поновлення цього строку. За таких обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами без врахування позиції відповідача, викладеної ним у відзиві (запереченнях). 15.06.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, просили розглядати справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль Пежо-307 державний номер [NUMBER] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, право керування цим автомобілем має [PERSON] , позивач у даній справі. У травні 2019 [PERSON] звернувся до суду із позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» посилаючись на події, що стались 13.12.2018, а саме, що цього дня о 06 годині ранку на належний його дружині [PERSON] автомобіль Пежо-307, державний номер [NUMBER] , який був припаркований у дворі будинку [ADDRESS] , впало дерево. За результатами розгляду звернення [PERSON] до начальника Печерського УП ГУНП від 15.12.2018, щодо перевірки факту пошкодження автомобіля, вирішено матеріал ЄО №60474 списати до справи, оскільки відсутні ознаки кримінального правопорушення (а.с. 14, 15а). Актом візуального обстеження представниками ЖЕД «Печерськжитло» від 13.12.2018 встановлено, що на прибудинковій території будинку [ADDRESS] внаслідок стихійного лиха (поривів вітру, снігопаду та заметілі) було повалене живе дерево в нічний час. Автомобіль Пежо-307 був припаркований у непризначеному (не відведеному) для паркування місці, а саме на прибудинковій території (зелена зона) біля дитячого майданчика житлового будинку [ADDRESS] . Актом обстеження б/н від 25.02.2019 підписаного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у присутності [PERSON] встановлено, що за дитячим майданчиком огородженим металевою сіткою-рябицею, в напрямку будинку [ADDRESS] , розташована зелена зона близько 3 метри довжиною до асфальтованої стоянки та 15 метрів в напрямку будинку №20 по вул. Буслівська . На зеленій зоні ростуть: зламане дерево - каштан та явір. Дерево каштан: діаметр 50 см., зламане на висоті 2,5 метра, наявні ознаки сухостою, гниття та зараження шашелем (зроблено фото). Дерево явір: діаметр 1 м, наявні ознаки сухості гілля, становить загрозу при падінні в діаметрі до 12 метрів, зокрема, на дитячий майданчик та асфальтовану стоянку. За зеленою зоною розміщена асфальтована ділянка близько 6x12 метрів для стоянки авто. Асфальтована ділянка розміщена від дня здачі будинку [ADDRESS] в експлуатацію - з 1991 року. На асфальтованій ділянці одночасно можуть розташовуватись до 6 авто. Будь-яких забороняючих знаків в місці паркування транспортних засобів не виявлено (знаки взагалі відсутні). Висновок: під час падіння дерева (каштан) на Пежо 307 СВ д.н.з. [NUMBER] 13 грудня 2018 року вказаний транспортний засіб перебував на спеціально відведеному для стоянки автомобілів асфальтованому майданчику, що не є зеленою зоною. Згідно рахунку-фактури №зн-П087320-1 від 30.01.2019, за замовленням [PERSON] , послуги СТО з ПДВ складають 120 442,22 грн (а.с. 24-25). Відповіддю Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.01.2019 № 105-Л-16996-49 [PERSON] повідомлено, що КП «Керуюча компанія» не має відповідного документа, що посвідчує право власності чи землекористування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , відповідно не є її балансоутримувачем (а.с. 27-28). Із відповіді ККОЗБЕЗН «Київзеленбуд» від 09.01.2019 №226-81 на звернення позивача вбачається, що відповідальність за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними покладається на балансоутримувачів території (п. 9.2.Правил благоустрою м. Києва, затверджені рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051; п. 5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.10.2006 №105). Цією ж відповіддю заявника повідомлено, що балансоутримувачем вищевказаного житлового будинку та прибудинкової території є - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», із посиланням на дані інформаційно-аналітичної системи управління житловим фондом м. Києва (а.с. 29). В той же час, самих даних інформаційно-аналітичної системи до відповіді не додано. Згідно з п. 3.4.1. Правил благоустрою м. Києва, затверджені рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 утримання та благоустрій територій підприємств, установ, організацій та присадибних ділянок громадян, прибудинкових територій багатоквартирних та малоповерхових житлових будинків, належних до них будівель та споруд проводиться власником або балансоутримувачем цього будинку, або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачами укладені відповідні договори на утримання та благоустрій прибудинкових територій. Визначення поняття «прибудинкова територія» міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 № 76, зокрема прибудинкова територія це - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Згідно ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» дерева належать до елементів благоустрою. Догляд за зеленими насадженнями здійснює особа, на балансі якої ці насадження перебувають. Частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Положеннями статті 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України). Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Отже, для застосування положень ст.1166 ЦК України необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв`язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі №638/20603/16. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної надав: копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копію заяви в поліцію від 15.12.2018; копію висновку від 22.12.2018; копію акта від 13.12.2018; копію акта від 25.02.2019; копію рахунку-фактури від 30.01.2019 Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12 червня 2014 року у справі №6-32цс13). Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦК України висновок за результатами перевірки матеріалів перевірки ЄО №60474, складеного дільничним офіцером поліції Печерського УП ГУНП в місті Києві старшим лейтенантом поліції Хоменко Н.Р. на підтвердження факту заподіяння шкоди позивачу внаслідок падіння дерева за адресою: [ADDRESS] на автомобіль Пежо-307 державний номер [NUMBER] , оскільки вказана обставина повинна бути підтверджена іншими засобами доказування, встановленими законом. Суд відкидає як належний та допустимий доказ, акт від 13.12.2018, як такий, що не підтверджує вину відповідача. В акті зафіксовано факт повалення дерева та залишення автомобіля у місці не пристосованого для паркування. Позивачем цей акт не оскаржений. В свою чергу акт обстеження від 25.02.2019 містить протилежні викладеному в акті обстеження від 13.12.2018 факти. Тобто акти, складені представниками однієї організації, - ЖЕД «Печерськжитло» від 13.12.2018 та від 25.02.2019 суперечать одне одному. Відповідно обидва відкидаються судом, як докази. Крім того, позивачем до суду не надано доказів належності відповідачу території, на якій сталась пригода. Щодо матеріальної шкоди, суд зазначає, що висновком експерта №336/20 судової автотоварознавчої експертизи від 08.09.2020 (а.с. 78-101) визначена вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Пежо-307 державний номер [NUMBER] , в результаті його пошкодження внаслідок падіння дерева, що відбулось 13.12.2018, станом на дату проведення експертизи (08.09.2020) складає 39 226,48 грн, що є меншою від суми заявленої в позові. При цьому позивачем позовні вимоги з урахуванням висновку №336/20 не уточнені. Доказів в обґрунтування суми матеріальної шкоди в розмірі 121 072,22 грн не надані. Суд не бере до уваги, як доказ на підтвердження розміру матеріальних збитків в розмірі 121 072,22 грн рахунок-фактуру №зн-П087320-1 від 30.01.2019 року, складену ТОВ «Ілта» (сервісний центр «Пежо»), оскільки останній не містить інформації про те, що пошкодження автомобіля Пежо-307, які зазначені у рахунку-фактурі були отримані саме 13.12.2018 року за адресою: [ADDRESS] внаслідок падіння дерева. Згідно з абз. 10 ч. 2 ст.7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Розрахунок завданих збитків здійснюється суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, та зареєстрованого в Міністерства юстиції України 24 листопада 2003 р. За №1074/8395. Позивачем не надано доказів, що ТОВ «Ілта» є суб`єктом оціночної діяльності в розумінні Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Також позивачем не було надано ні акту виконаних робіт, ні доказів сплати коштів, зазначених у рахунку-фактурі. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, виходячи з вищевикладеного та вимог законодавства, які регламентують спірні правовідносини у даній справі, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності майнової шкоди, її розміру та причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. В ході розгляду справи позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, а тому у їх задоволені суд повинен відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed