Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської Районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] [INFO], відповідно до даних свідоцтва про народження. З народження по теперішній час її дочка, [PERSON] проживає разом з матір'ю, [PERSON]. Відповідач [PERSON] приблизно з 2008 р. разом з дитиною не проживає, від виконання батьківських обов'язків ухиляється. Їх шлюб із [PERSON] був розірваний 16 липня 2010 року. 11 квітня 2017 року відповідач [PERSON] написав нотаріально посвідчену заяву про відмову від дитини. Відповідно до висновку служби в справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області від 11.05.2017 року № Д137721.1474.2 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] року» - служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області робить висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] 2005 року народження. Тому просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав що до малолітньої [PERSON], [INFO]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Представник орган опіки та піклування у справах дітей та сім»ї Києво-Святошинської райдержадміністрації в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяву згідно якої просили розглянути справу без їх участі. Суд вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] [INFO], відповідно до даних свідоцтва про народження, серії [NUMBER], актовий запис №41. З народження по теперішній час її дочка, [PERSON] проживає разом з матір'ю, [PERSON]. Відповідач [PERSON] приблизно з 2008 р. разом з дитиною не проживає, від виконання батьківських обов'язків ухиляється. Їх шлюб із [PERSON] був розірваний 16 липня 2010 року. 11 квітня 2017 року відповідач [PERSON] написав нотаріально посвідчену заяву про відмову від дитини. Відповідно до висновку служби в справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області від 11.05.2017 року № Д137721.1474.2 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року» - служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області робить висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодекс України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських прав. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснено у п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомо нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що з народження по теперішній малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, [PERSON]. Відповідач [PERSON] приблизно з 2008 р. разом з дитиною не проживає, від виконання батьківських обов'язків ухиляється. 11 квітня 2017 року відповідач [PERSON] написав нотаріально посвідчену заяву про відмову від дитини. Відповідно до висновку служби в справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області від 11.05.2017 року № Д137721.1474.2 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] року» - служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області робить висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] 2005 року народження. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем було надано достатньо переконливих доказів, які свідчать, щодо невиконання відповідачем батьківських обов'язків у повному обсязі відносно малолітньої дитини. Разом з тим, відповідач, як батько самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов'язками: не виявляє турботи щодо не цікавиться його особистим життям, здоров'ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та

Outcome: approved