Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У травні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], просив суд про визнання недійсним, як укладеного під впливом помилки, договору від 12 липня 2009 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вподальшому позивач змінив свої позовні вимоги, просив суд визнати вказаний договір удаваною угодою, укладеною з метою приховати договір довічного утримання, розірвати дійсно укладений між сторонами договір довічного утримання через невиконання його умов відповідачкою та ухвалити про повернення у його власність вказаної квартири. Під час судового розгляду справи позивач та його представники позов підтримували та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача під час судового розгляду справи позов не визнавав, спираючись про його безпідставність, а також про те, що на час подання цього позову позивачем пропущений строк позовної давності. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, просивла суд про розгляд справи за її відсутності та ухвалення законного та обгрунтованого рішення. Зважаючи про те, що у справі наявні достатні докази про права та взаємини сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях осіб, які не з'явились, для прийняття рішення по суті справи, суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності. Судом встановлено, що 12 липня 2009 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого позивач, а також [PERSON], яка на час розгляду справи померла та позивач є її правонаступником, передали вказану квартиру у власність відповідачці за 18.391 грн. Відповідно до частини 1 статті 235 ЦК України цей правочин може бути визнаний удаваним лише у разі, якщо буде доведено, що він вчинений вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. В цьому ж випадку, як встановлено рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва у справі № 2-5439/11 по спору між тими ж сторонами про той же предмет, при укладенні цього договору його сторони, зокрема - позивач - усвідомлювали його правові наслідки, бажали їх настання, таке волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України за такого ці обставини є доведеними. Більше того, вони підтверджуються поясненнями позивача під час судового розгляду справи, який зазначав, що дійсно відповідв згодою на пропозицію родичок відповідачки про здійснення за ним та за його дружиною довічного догляду в обмін на належну їм квартиру. Проте під час оформлення правовідносин між сторонами між ним та відповідачкою та його родичками було досягнуто згоду про те, що між ними буде укладений саме договір купівлі-продажу, це питання поміж ними обговорювалось, та позивач на таку пропозицію погодився. Більше того, матеріали справи свідчать, що позивач добровільно та усвідомлюючи наслідки своїх дій, вчинив дії щодо укладення саме такого договору. Зокрема, отримавши роз'яснення нотаріуса про неможливість укладання ним та його дружиною договору купівлі-продажу за умови відсутності в них місця подальшого проживання, він зі спірної квартири виписався та зареєструвався у місті Херсоні в квартирі [ADDRESS]. За такого посилання позивача не свідчать про удаваність укладеного ним правочину, свідчать лише про його мотиви для укладання саме такого правочину, які для вирішення справи юридичного значення не мають. Також юридичного значення для вирішення цієї справи не мають обставини виконання договору сторонами, адже в цьому випадку предметом спору є сам правочин, але не хід його виконання. Отже, фактичні підстави для задоволення цього позову є відсутніми, через що у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed