Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Ухвалою Верховного Суду від 05.08.2020 року визначено підсудність цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначила, що з [PERSON] вони\~припинили шлюбно-сімейні\~відносини тапроживають окремо з 2018 року. Подальше сумісне життя, примирення та збереження родини неможливе. Представник [PERSON] надав заяву, в якій просить суд розглянути справу без їх участі, позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив суд розірвати шлюб з [PERSON] . [PERSON] надав заяву, в якій позовну заяву визнав в повному обсязі та просив суд розірвати шлюб із [PERSON] .\~Зазначив,\~що вони\~припинили шлюбно-сімейні\~відносини тапроживають окремо з 2018 року. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони одружені з 18.02.2015 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії № [NUMBER] , виданого повторно Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 07.09.2017 року. Відповідно до положень\~\~ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього\~Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно ч. 1\~ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Статтею 104 Сімейного кодексу України\~передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами\~ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що судом установлено, що відповідач є громадянином іншої держави, позивач є громадянкою України, але постійно проживає на території Федеративної Республіки Німеччина, шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї між сторонами є неможливим, шлюб існує формально і може бути розірваним в порядку, передбаченому нормами\~СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved