Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

У травні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання права на приватизацію, в якому просили зобов`язати відповідача прийняти пакет документів та провести приватизацію квартири [ADDRESS] , на [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за відсутності ордеру на вказану квартиру. В обґрунтування позову зазначили, що квартира [ADDRESS] була надана в користування діду позивачка [PERSON] разом з його сім`єю у 1960 роках та в якій він одразу після свого народження був прописаний, як член сім`ї. Після смерті діда, основним наймачем вказаної квартири була дружина діда та бабуся позивача - [PERSON] , з якою 09.09.1999 року було укладено договір найма жилого приміщення. [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті, а саме [INFO] на ім`я позивача [PERSON] було переоформлено особистий рахунок на квартиру [ADDRESS] . З вказаного часу та на теперішній час він залишається наймачем зазначеної квартири. Крім того, станом з 12.09.2012 року та на теперішній час позивач є наймачем зазначеної квартири та до складу сім`ї увійшли його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , які також є позивачками по справі. До теперішнього часу квартира [ADDRESS] загальною площею 58,4 кв.м., не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади міста Запоріжжя, належить Запорізькій міській раді та знаходиться на балансі КП «Наше місто». Приватизаційні житлові чеки позивачами не використані. За всі роки проживання та користування квартирою позивачі сумлінно виконують усі обов`язки, що випливають із договору найму житла, за свої кошти здійснюють ремонт квартири, несуть витрати на її утримання, своєчасно та у повному обсязі сплачують за комунальні послуги. Маючи намір реалізувати своє право на приватизацію житла, позивачами були підготовлені необхідні документи для приватизації даної квартири, після чого вони звернулися до відповідача з питанням щодо можливості здійснення приватизації займаної ними квартири [ADDRESS] , однак на їх звернення у районній адміністрації повідомили, що не можуть прийняти вказану заяву, оскільки у них відсутній оригінал ордеру про вселення, який було втрачено не з їх вини. У зав`язку з чим, позивачі змушені були звернутися до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради за отриманням ордеру на вказану квартиру, однак також отримали письмову відповідь про те, що видати дублікат ордеру не виявляється можливим. Відтак, відмова у здійсненні приватизації займаної позивачами квартири [ADDRESS] обґрунтовується тим, що пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального і господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29 січня 2010 року за № 109/17404 встановлений перелік документів, необхідний для здійснення приватизації, до якого входить оригінал ордеру на житло, а враховуючи, що ордер на квартиру не зберігся, на сьогоднішній день виникла перешкода у реалізації права позивачів на приватизацію житла, а саме квартири [ADDRESS] . Справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Позивачі та їх представник адвокат Василега І.М. в судове засідання не з`явились, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягають. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи без їх участі. Просила прийняти рішення з врахуванням вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради в судове засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.12,13,81ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Приватизація житлових приміщень здійснюється у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, яким передбачений вичерпаний обов`язковий перелік документів, які додаються до заяви на приватизацію квартири, в тому числі і копія ордеру про надання житлової площі. Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Пунктом 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч.3 ст.8 вищевказаного Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків- пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За змістом ст. 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Відповідно до п. п. 69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР»(розділ IV), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5статті 2 цього Закону. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є неприватизованої та належить Територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, що підтверджується копією технічного паспорта на квартиру. У вказаній квартирі зареєстровані та мешкають позивачі по справі: [PERSON] , [INFO] який зареєстрований у квартирі з 23.06.1992 року, разом зі своєю дружиною [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у квартирі з 22.06.1999 року та дочкою [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у квартирі з 22.06.1999 року, що підтверджується Довідками про реєстрацію місця проживання особи від 15.05.2019 року, виданими Департаментом реєстраційних послуг ЗМР, а також свідоцтвом про одруження (серії [NUMBER] ) та свідоцтвом про народження (серії1 [NUMBER] ), копії яких долучено до позовної заяви. З пояснень [PERSON] , проти яких не заперечували представ відповідача та третьої особи, квартира [ADDRESS] була надана в користування його діду [PERSON] разом з його сім`єю у 1960 роках та в якій позивач одразу після свого народження був прописаний, як член сім`ї наймача. Після смерті діда, основним наймачем квартири стала дружина діда та баба позивача [PERSON] , з якою 09.09.1999 року було укладено договір найма жилого приміщення, копія якого долучена до позову. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (серії [NUMBER] ). Після смерті [PERSON] а саме 12.09.2012 року на ім`я позивача [PERSON] було переоформлено особистий рахунок на квартиру [ADDRESS] , що вбачається Довідкою наданої за місцем проживання від 12.09.2012 року та Актом технічного огляду від 13.09.2012 року. З вказаного часу та на час розгляду справи, позивач [PERSON] залишається наймачем зазначеної квартири та мешкає у ній разом зі своєю сім`єю: дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] . Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Рівність прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї, встановлена ст. 64 Житлового кодексу України, може проявлятись в різних аспектах: оплата комунальних послуг; відшкодування спричинених збитків; збереження жилого приміщення при тимчасовій відсутності; зміна умов договору; припинення договору. До прав наймача та членів його сім`ї можна віднести, зокрема, безстроково користуватись жилим приміщенням відповідно до його призначення та умов договору (ст. 9 ЖК); користуватись майном, яке обслуговує будинок, якщо договір найму укладено щодо житла в багатоквартирному житловому будинку; визначати за домовленістю з особами, які постійно проживають разом з наймачем, порядок користування житлом; за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з наймачем, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб (ст. 65 ЖК), відмовитися від договору найму житла та інші. До теперішнього часу квартира [ADDRESS] загальною площею 58,4 кв.м., не приватизована, є комунальною власністю територіальної громади міста Запоріжжя, належить Запорізькій міській раді та знаходиться на балансі КП «Наше місто». Приватизаційні житлові чеки - позивачами не використані, що підтверджується долученими до позову Довідками отриманими за місцем проживання щодо реєстрації в квартирі [ADDRESS] кожного з позивачів, та Довідками про те, що останніми не використовувалися приватизаційні житлові чеки. З позову вбачається, що також не заперечувалось представником відповідача та третьої особи, що за всі роки проживання та користування квартирою [ADDRESS] ми, позивачі, сумлінно виконували обов`язки, що випливають із договору найму житла, за свої кошти здійснювали ремонт квартири, несли витрати на її утримання, своєчасно та у повному обсязі сплачували за комунальні послуги. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають з в квартирі (будинку) з наймачем. Тобто Закон пов`язує момент виникнення права на приватизацію житла у осіб, які проживають з наймачем. Відповідно до п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 р., громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Маючи намір реалізувати своє право на приватизацію житла, позивачами були підготовлені наявні в них документи для приватизації зазначеної вище квартири, у зв`язку з чим, останні звернулися до районної адміністрації по Дніпровському району Запорізької міської ради з питанням щодо можливості здійснення приватизації займаної ними квартири [ADDRESS] . Однак, на своє звернення отримали відповідь про неможливість здійснити приватизацію, оскільки серед наданих для цього документів, відсутній оригінал ордеру про вселення у квартиру, який було втрачений не з вини позивачів. Після цього, позивачі змушені були звернутися до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради з заявою про отриманням ордеру на квартиру [ADDRESS] , на що отримали письмову відповідь № Д-8597 від 21.12.2018 року про те, що видати дублікат ордеру не виявляється можливим, оскільки у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року. Відтак, відмова у здійсненні приватизації займаної позивачами квартири [ADDRESS] обґрунтовується тим, що пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального і господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29 січня 2010 року за № 109/17404 задля здійснення приватизації житла громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію, довідка про склад сім`ї, копія ордеру, документ, що підтверджує про невикористання такого права. Враховуючи те, що у позивачів оригінал ордеру на квартиру не зберігся, на сьогоднішній день у них виникла перешкода у реалізації свого права на приватизацію житла, а саме квартири [ADDRESS] . Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 345 Цивільного кодексу України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені законом «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.92 №2482-ХІІ. Згідно до положень частини 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вбачається, що передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Відповідно до статті 10 Закону органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] до квартир, які не є об`єктами приватизації на підставі статті 2 Закону не відноситься. Враховуючи, що позивачі на законних підставах зареєстровані та постійно проживають у вказаній квартирі, відмова в приватизації займаного ними житла з причин відсутності оригіналу ордеру на заселення у квартиру є такою, що порушує їх право на приватизацію, а тому позивачі були змушені звернутися до суду з відповідним позовом. Крім того, відповідно до статті 65-1 Житлового кодексу УРСР наймачі жилих приміщень у будинках державного або громадського житлового фонду можуть придбати займані ними приміщення у власність. З вимог статті 16 Цивільного кодексу України, вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду, за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року за № 2482 зі змінами і доповненнями - Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до п.11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. З огляду на вказані обставини відповідно до приписів Законів №500-VI та №2842-12 позивачі мають право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій вони мешкають. Виходячи з викладеного, враховуючи, що позивачі вселені у квартиру на законних підставах, незаконність їх проживання ніким не спростована та не заперечувалась, а відсутність ордеру позбавляє їх реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у них є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який надати не має можливості по незалежним від них обставинам. Відповідно до ч.1 ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. Враховуючи те, що відповідно до ст.59 ЖК України, ордер на квартиру в будинку не був визнаний в судовому порядку недійсним, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо зобов`язання здійснити приватизацію спірної квартири є доведеними законними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Тому, суд приходить до висновку, що позивачі мають право на приватизацію квартири [ADDRESS] , в якій вони зареєстровані та мешкають, а відмова відповідача в реалізації їх права на приватизацію порушує права позивачів. Таким чином, враховуючи, що позивачі вселилася до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, неможливо знайти копію ордеру, відсутність його копії позбавляє позивачів реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме зобов`язанню районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] та передати її у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без копії ордеру про надання житлової площі.

Outcome: approved