Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У травні 2011 року Публічне акціонерне товариство \~«ОТП Банк» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу з солідарних боржників. У грудні 2011 року Публічне акціонерне товариство \~«ОТП Банк» надало до суду заяву про зміну позовних вимог, а саме про стягнення з [PERSON], [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором. У тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №PML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року квартиру №18, розташовану за адресою: м. Харків, пр.-т. [PERSON], 50-А, із встановленням способу реалізації предмета іпотеки, а також стягненням з боржників суми сплаченого судового збору та витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. (т. 1, а. с. 38-39). За клопотанням Публічного акціонерного товариства \~«ОТП Банк» ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.11.2012 року залучено в якості співвідповідача [PERSON] (т. 1, а. с. 91). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.11.2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства \~«ОТП Банк» задоволені частково: стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства \~«ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором №ML-702/731/2008 від 07 березня 2008 року в розмірі 1071668, 96 грн.; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь Публічного акціонерного товариства \~«ОТП Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 1700 грн. та витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн. В іншій частині позовних вимог Публічному акціонерному товариству \~«ОТП Банк» відмовлено (т. 1, а. с. 161-165). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.03.2014 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства \~«ОТП Банк» відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.11.2013 року залишено без змін (т. 2, а. с. 38-42). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства \~«ОТП Банк» задоволено частково: рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.11.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19.03.2014 року в частині вирішення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині сказані судові рішення залишено без змін (т. 2, а. с. 70-71). Представник позивача Публічного акціонерного товариства \~«ОТП Банк» - в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу за відсутністю представника позивача. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином \~та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 7 березня 2008 між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №МL-702/731/2008, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 98 431,00 швейцарських франків строком до 7 березня 2037 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі (т. 1, а. с. 7-11). На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки №SR702/731/2008 від 7 березня 2008 року, згідно умов якого остання\~\~зобов'язалась забезпечувати повне і своєчасне виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем за кредитним договором (т. 1, а. с.18). Крім того, зобов'язання за вказаним кредитним договором також були забезпечені укладеним між [PERSON] та банком іпотечним договором №PML 702/731/2008 від 7 березня 2008 року, предметом якого була квартира [ADDRESS], що у місті Харкові (т. 1, а. с. 41-43). Постановою господарського суду Харківської області від 7 липня 2010 року суб'єкта підприємницької діяльності-фізичну особу [PERSON] визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та скасовано арешти, що накладені на майно боржника, інші обмеження щодо розпорядженням майном боржника та призначено ліквідатором арбітражного керуючого [PERSON]С (т. 1, а. с. 234-237). З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була вилучена з обтяження на підставі зазначеної постанови та відчужена в процесі ліквідаційної процедури за договором купівлі-продажу від 17 грудня 2010 року, укладеним між ліквідатором банкрута суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3731, витяг про державну реєстрацію прав за номером 28745998 виданого 21 січня 2011 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер нерухомого майна 18948555, номер запису 87270 в книзі 1 (т. 1, а. с. 240). Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 липня 2011 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбала у [PERSON] вказану квартиру, право власності\~\~на яку зареєстроване за нею Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 21 жовтня 2011 року (т. 1, а. с. 238). Згідно із частиною 1\~статті 589 Цивільного кодексу України,\~вразі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (чч. 1, 2 ст. 590 ЦК України). Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу. Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до правового висновку, зробленого Верховним Судом України у справі №6-7цс13, розглянутій ним у порядку глави\~3\~розділу\~V ЦПК України, реалізація майна, що є предметом іпотеки, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, не припиняє іпотеку, тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет іпотеки до іншої особи, отже, на нього може бути звернено стягнення з підстав,\~\~передбачених статтями\~25,\~26 Закону України від 18 листопада 2003 р. № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Із системного змісту статті 23 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що для [PERSON], покупця предмета іпотеки, дійсною є іпотека, яку [PERSON] передала банку на забезпечення виконання своїх зобов'язань, оскільки майно відчужувалось хоча і ліквідатором банкрута в процесі банкрутства, але від імені іпотекодавця [PERSON]. Тобто в даному випадку є перехід права власності на предмет іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до пункту 2.1 іпотечного договору №PML 702/731/2008 від 7 березня 2008 року, предметом якого була квартира [ADDRESS], що у місті Харкові, між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя (Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк») щодо виконання іпотекодавцем ([PERSON]) всіх її боргових зобовязань за кредитним договором. Зокрема, іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя (Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк») (т. 1, а. с. 41-43). Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Положення статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачають реалізацію права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до пункту 6.4.1 іпотечного договору №PML 702/731/2008 від 7 березня 2008 року, іпотекодержателю належить право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. Відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства \~«ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved