Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», [PERSON] про стягнення страхового відшкодування. У своєму позові [PERSON] посилалася на те, що 16 травня 2017 року в м. Дніпро на перехресті вул. Паторжинського та вул. Довга Балка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу БМВ р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], транспортного засобу Інфініті р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Тойота РАВ4 р/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], внаслідок якої транспортним засобам були спричинені механічні ушкодження. Згідно із постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року, яка була залишена без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2017 року, [PERSON] було визнано винним у скоєні даної дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АЕ/9716455, страховик - ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. 29 травня 2017 року позивач звернулася до страхової компанії із письмовим повідомленням про настання страхового випадку, а 30 травня 2017 року - із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження 1107/17/17 від 14 липня 2017 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Тойота РАВ4 р/н [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та з вирахуванням ПДВ склала 100348,09 грн. Витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 2000,00 грн. Таким чином ТДВ «СТ «Домінанта» зобов'язано було здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 99000,00 грн. в строк до 30 серпня 2017 року. Однак останнє здійснило лише часткову виплату страхового відшкодування в сумі 33402,47 грн. та сплатило пеню в сумі 5261,06 грн. лише 21 березня 2018 року, а отже недоплачена сума страхового відшкодування склала 65597,53 грн. Прострочивши виконання грошового зобов'язання (здійснення виплати страхового відшкодування не в повному обсязі), страхова компанія повинна сплатити позивачу пеню на суму заборгованості 99000,00 грн. за період з 30 серпня 2017 року по 21 березня 2018 року включно, яка складає сума 15864,44 грн.; пеню на суму заборгованості 65597,53 грн. за період з 22 березня 2018 року по 07 травня 2018 року включно, яка складає 2 810,81 грн. Загальний розмір пені за період починаючи з 30 серпня 2017 року по 07 травня 2018 року включно, з урахуванням вже сплаченої пені складає 13 414,19 грн. Також позивач зазначає, оскільки зобов'язання страхової компанії полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином загальний розмір заборгованості ТДВ «СТ «Домінанта» з урахуванням несплаченої частки страхового відшкодування з урахуванням, пені, 3% річних та індексу інфляції за період з 30 серпня 2017 року по 07 травня 2018 року включно складає 89320,29 грн. При цьому [PERSON], як особа, що є винною у спричинені збитків, повинен компенсувати позивачу франшизу в розмірі 1000,00 грн. та витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн., а всього 3000,00 грн. З урахуванням викладеного позивач просила суд стягнути з ТДВ «СТ «Домінанта» несплачену частку страхового відшкодування, пеню за несвоєчасну виплату стразового відшкодування, 3% річних та індекс інфляції у розмірі 89320,29 грн., а також стягнути з [PERSON] франшизу у розмірі 1000 грн. та витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 2000 грн., а всього 3000 грн. Представник позивача надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи . Представник відповідача ТДВ «СТ «Домінанта» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] 16 травня 2017 року о 16 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом БМВ д/н [NUMBER], рухався по вул. Паторжинського, де на перехресті з вул. Довга Балка в м. Дніпрі, при виконанні обгону, не переконався в безпеці, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Інфініті», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яка рухалася у попутному напрямку та повертала ліворуч на вул. Довга Балка, та після удару у стані некерованого руху допустила наїзд на автомобіль «Тойота», д/н [NUMBER], без водія [PERSON] Своїми діями [PERSON] порушив п. 14.6 «а» Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам. Факт дорожньо-транспортної пригоди та її фактичні обставини підтверджені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 червня 2017 року у справі № 201/7369/17, яка була залишена без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2017 року, якою відповідач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 14-15). Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 червня 2017 року є преюдиційними і доведенню не підлягають. Як вбачається із наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], власником автомобіля Тойота РАВ4, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] (а.с. 12). Згідно із висновком № 1107/17/17 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріальної шкоди спричиненого власнику КТЗ, складеного судовим експертом [PERSON] 14 липня 2017 року на підставі заяви [PERSON], вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінних складових частин колісного транспортного засобу автомобіля Тойота РАВ4, реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого у результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 100348,09 грн. (без урахування НДС) (а.с.26-46). Витрати Позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 2 000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.46). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована згідно із полісом № АЕ/9716455 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик - ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. (а.с.16). 30 травня 2017 року позивач направила на адресу ТДВ «СТ Домінанта» заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.17). Товариством 20 березня 2018 та 21 березня 2018 року здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 33402,47 грн. та пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування з вини товариства у розмірі 5261,06 грн. (а.с.22-23). Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані крім іншого з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч. 1 ст. 990 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Статтею 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 12, п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до частин другої, п'ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положеннями частини другої статті 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінних складових частин колісного транспортного засобу автомобіля Тойота РАВ4, реєстраційний номер [NUMBER], складає 100348,09 грн. Завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування, за вирахуванням встановленої договором обов'язкового страхування франшизи, тобто з ТДВ «СТ «Домінанта» необхідно стягнути 65597,53 грн., та відповідно до положень ст. 526, 530, 611, 625, 988, 992 ЦК України - пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 13414,19 грн. (а.с.8-9). Крім того, [PERSON], як особа, що є винною у спричинені збитків, повинен компенсувати позивачу франшизу в розмірі 1000,00 грн. та витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн., а всього - 3000,00 грн. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої Страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується Страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється Страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Оскільки зобов'язання ТДВ «СТ «Домінанта» у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь Страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання». Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16. Таким чином з відповідача ТОВ «СТ «Домінанта» на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України також підлягає стягненню 3% річних у розмірі 1794,57 грн. та індекс інфляції у розмірі 8514,00 грн. (а.с.8-9). За викладених обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved