Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить дозволити їхній неповнолітній доньці [PERSON], [INFO], тимчасовий виїзд з України до [PERSON] в період з 01 липня по 01 вересня 2016 року у її супроводі без згоди та супроводу батька [PERSON] В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 07 лютого 1998 року по 22 березня 2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 17 грудня 1998 року народилась донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Зазначає, що з 2014 року вона разом з донькою має можливість відвідувати [PERSON] у звязку з релігійним віросповіданням. Відповідач надав добровільно згоду на виїзд їхньої доньки [PERSON] до [PERSON]. Вказує, що цього року вона з донькою запрошені на Всесвітні дні католицької молоді для зустрічі з Папою Римським Франциском, які відбудуться в липні 2016 року в м. Краків Республіки Польща, однак вже більше року вона особисто не підтримує стосунків із відповідачем, який в телефонному режимі спілкується лише з донькою. На даний час відповідач знаходиться на роботі у Російській Федерації, й тому позбавлений можливості надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд з України до [PERSON] їхньої доньки [PERSON] у її супроводі. Позивачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з»явилася, натомість надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 березня 2011 року, яке набрало законної сили 22 березня 2011 року, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дитина сторін проживає разом із матір»ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно до ст. 13 «Загальної декларації прав людини», прийнятої і проголошеної резолюцією 217А (ІІІ) Генеральної асамблеї від 10 грудня 1948 року кожна людина має право свободи пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави; кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи також і власну, і повертатися до своєї країни. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Згідно ст.313 ЦК України особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Однак, статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Разом з тим, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а також визначенням конкретної країни. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка [PERSON] вказала, що вона з донькою запрошені на Всесвітні дні католицької молоді для зустрічі з Папою Римським Франциском, які відбудуться в липні 2016 року в м. Краків Республіки Польща, тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки [PERSON] в її супроводі без згоди та супроводу батька [PERSON] до [PERSON] в період з 01 липня по 01 вересня 2016 року. За таких обставин суд, вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити і дозволити тимчасовий виїзд доньки [PERSON] до [PERSON] в період з 01 липня по 01 вересня 2016 року у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON]

Outcome: approved