Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У червні 2020 р. [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вимогами до відповідача, просять стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛОГИНГ»: на користь [PERSON] 179 086,80 грн заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки, середній заробіток за весь період затримки розрахунку, на користь [PERSON] 32 005,00 грн заборгованості по заробітній платі, приблизно 4 200,00 грн компенсації за невикористані дні відпустки, середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] з 04.12.2018 р. працював у відповідача, 23.04.2020 р. звільнився за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України, при цьому розрахунок при звільненні не здійснений; [PERSON] з 18.02.2019 р. працювала у відповідача, 27.04.2020 р. звільнилася за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України, при цьому розрахунок при звільненні не здійснений. Ухвалою суду від 10.06.2020 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛОГИНГ» подано відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно норм статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі статтею 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Основні засади судочинства, установлені частиною другою статті 129 Конституції України, доповнюють основоположний принцип верховенства права, який визнається і діє в Україні відповідно до статті 8 Основного Закону, і означена норма є визначальною у системі державної політики щодо захисту прав та свобод людини і громадянина. Такі конституційні положення кореспондуються із положеннями статтей 2, 4 ЦПК України, статті 5-1 КЗпП України, статті 15 ЦК України. За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду. Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строку, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Надані суду документи свідчать про те, що [PERSON] з 04.12.2018 р. працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КОЛОГИНГ» послідовно на посадах: начальника відділу продажів, керівника комерційного департаменту, директора виконавчого; наказом № 31-К від 23.04.2020 р. звільнений 23.04.2020 р. за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України. Надані суду документи свідчать про те, що [PERSON] з 18.02.2019 р. працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «КОЛОГИНГ» на посаді аналітика консолідованої інформації; наказом № 32-К від 24.04.2020 р. звільнена 27.04.2020 р. за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України. Надані Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛОГИНГ» документи, пояснення, які позивачами у встановленому законом порядку не спростовані, свідчать про те, що станом на 18.08.2020 р. заборгованість товариства перед [PERSON] складає 23 025,75 грн; станом на 19.08.2020 р. заборгованість товариства перед [PERSON] складає 5 040,75 грн, означені кошти підлягають стягненню на користь кожного з позивачів. Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 р. у справі № 592/11217/16-ц). Аналіз статтей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 372/2644/15-ц). Суд, вирішуючи суму, яку слід стягнути на користь позивача [PERSON] , враховує, що станом на 18.08.2020 р. заборгованість товариства перед [PERSON] складає 23 025,75 грн, означені кошти не виплачені йому з вини роботодавця, а тому, до відповідача має застосовуватися відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України у виді стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Згідно наданої суду довідки № 60 від 19.08.2020 р. посадовий оклад позивача складає 15 000,00 грн, у лютому 2020 р. 20 робочих днів, у березні 2020 р. - 22, тому середньоденна заробітна плата позивача складає: 15 000,00+15 000,00/20+22=714,29 грн. Заборгованість існує станом на 18.08.2020 р., тобто у серпні 2020 р. - 13 днів, вересень, жовтень, листопад - повні місці, у грудні 2020 р. на момент винесення рішення - 4 дні. Всього на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню 714,29 грн х 108 днів = 77 143,32 грн. Суд, вирішуючи суму, яку слід стягнути на користь позивача [PERSON] , враховує, що станом на 19.08.2020 р. заборгованість товариства перед [PERSON] складає 5 900,65 грн, означені кошти не виплачені їй з вини роботодавця, а тому, до відповідача має застосовуватися відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України у виді стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Згідно наданої суду довідки № 61 від 19.08.2020 р. посадовий оклад позивача складає 9 000,00 грн, у лютому 2020 р. 20 робочих днів, у березні 2020 р. - 22, тому середньоденна заробітна плата позивача складає: 9 000,00+9 000,00/20+22=428,57 грн. Заборгованість існує станом на 19.08.2020 р., тобто у серпні 2020 р. - 12 днів, вересень, жовтень, листопад - повні місці, у грудні 2020 р. на момент винесення рішення - 4 дні. Всього на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню 428,57 грн х 107 днів = 45 856,99 грн. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 681,60 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial