Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У червні 2016 року позивачка [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], звернулась до суду з вказаним вище позовом про надання дозволу на оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що її шлюб з відповідачем - [PERSON] було розірвано та призначено стягнення аліментів на доньку [PERSON], [INFO], рішенням Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області від 20.09.20013р. Вказана неповнолітня дитина за рішенням суду проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу вказана вище неповнолітня дитина залишилась проживати разом з позивачкою, між сторонами не підтримуються жодні відносини. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям їх доньки, в тому числі не сплачує аліментів на її утримання призначені судовим рішенням. Позивачка повністю матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Після розірвання шлюбу між сторонами неодноразово виникали суперечки з приводу виховання, оздоровлення та розвитку здібностей їх доньки. 21.12.2015р. позивачка отримала карту поляка та на даний момент проживає, працює в [PERSON], донька наразі проживає разом з матір'ю позивачки [PERSON] Позивачка зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон їх доньки, однак відповідач відмовився надати відповідний дозвіл. У судове засідання позивачка не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином згідно ст.74-78 ЦПК України, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи у судове засідання не зявився та просив суд розглядати справу без його участі. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає позов підставним, підлягаючим частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області від 20.09.20013р. шлюб між сторонами було розірвано та призначено стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Вказана неповнолітня дитина за рішенням суду проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.7-8). 21.12.2015р. позивачка отримала карту поляка та на даний момент проживає, працює в [PERSON], донька наразі проживає разом з матір'ю позивачки [PERSON] (9-11). Відповідно до положень Конвенції ООН від 20 листопада 1989р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27.02.1991 р.) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положення ст.155 СК України визначають, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р.\~за №57, виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Згідно із абз.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизначних або оспорених прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно з пп.1 п.4\~\~Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р.\~за №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно з пп.2 п.4\~\~вищевказаних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється в тому числі за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із частиною другою\~статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»\~за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Тобто, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Крім того, відповідно до п.п.2 п.20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014р. за №152, оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється: особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Відповідно до п.23 вищевказаного Порядку, у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, що не досягла шістнадцятирічного віку та проживає з одним із батьків, заявник разом з документами, зазначеними у пункті 22 цього Порядку, також подає оригінал або засвідчену в установленому порядку копію одного з таких документів: 1) свідоцтва про смерть другого з батьків; 2) рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; 3) рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; 4) рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; 5) довідки про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним із батьків, який подає заяву-анкету, або у разі оформлення паспорта у закордонній дипломатичній установі України - іншого документа, що підтверджує таку реєстрацію; 6) оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачці має бути надано дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки за межі України, та дозвіл без згоди відповідача оформити документи для тимчасового виїзду за межі України, проте з визначенням часу перебування у ній. У прохальній частині позовної заяви від 08.06.2016р. не вказано на який період часу. Суд зазначає, що в частині не визначення періоду часу ці пояснення не відповідають вказаним вище нормам Правил, а відтак цей період часу має бути визначено судом. Визначаючи його, Суд виходить з такого. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Тобто, визначаючи цей період, суд має враховувати право відповідача на безперешкодне спілкування зі своєю неповнолітньою донькою. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial