Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якої посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.01.2018 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної доньки в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до щомісячно до досягнення донькою повноліття. Вказувала на те, що на час звернення до суду з даним позовом [PERSON] досягла повноліття, проте вона продовжує навчатись на філологічному факультеті в Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича на денній формі навчання, у зв'язку з чим дівчинка не може влаштуватись на роботу та самостійно себе забезпечувати, а тому потребує матеріальної допомоги від батьків. Зазначала, що відповідач офіційно працевлаштований та працює на посаді сторожа відділу охорони на КП «Чернівціводоканал», у зв'язку з чим має можливість утримувати доньку. На підставі вище викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, щомісячно, починаючи з 21.04.2018 року та до досягнення дитиною двадцяти трьох років. На вказану позовну заяву від відповідача надійшов відзив в якому останній позовні вимоги визнав частково, зокрема не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.05.2018 року. В обґрунтування своїх заперечень вказував на те, що у нього незадовільний стан здоров'я, оскільки хворіє на хронічну хворобу, а саме бронхіальну астму, у зв'язку з чим потребує значних витрат на придбання ліків та не має змоги влаштуватись на іншу роботу, а працюючи охоронцем К;П «Чернівціводоканал» отримує заробіток в сумі 3763 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві та з урахуванням уточнених позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково з підстав зазначених у відзиві та при вирішенні даного спору просив врахувати його стан здоров'я. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований проте підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилась донька [PERSON], [INFO] (а/с 7). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.01.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти а утримання їх спільної доньки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.10.2017 року до досягнення дитиною повноліття (а/с 11). За наслідками розгляду справи встановлено, що спільна донька позивача та відповідача проживає разом з матір'ю. На даний час [PERSON] досягнула повноліття, проте продовжує навчання в Чернівецькому національному університеті ім. Ю. Федьковича та є студенткою першого курсу денної форми навчання філологічного факультету (а/с 9). Так, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За таких обставин, позивач правомірно звернулась до суду з даним позовом, оскільки таке її право, як того з батьків з ким проживає дитина, передбачено законом. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом, за наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є працездатною особою та працює охоронцем в КП «Чернівціводоканал», проте останній має ряд хронічних захворювань, зокрема бронхіальну астму, а також в період часу з 2105.2018 року по 31.05.2018 року перебував на лікуванні Кіцманській ЦРЛ з рядом супутніх діагнозів, у зв'язку з чим несе матеріальні затрати на придбання ліків. Разом з тим, той факт, що у відповідача наявне хронічне захворювання, не є тими безумовними обставинами, які звільняють його від обов'язку утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач повинен та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує на теперішній час навчання, і у зв'язку з чим її потребує. Враховуючи наведене, з урахуванням положень ст. 199 СК України, з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на період навчання повнолітньої доньки у Чернівецькому національному університеті ім.. Ю. Федьковича та саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання [PERSON] до закінчення її навчання. Крім того, відповідно до ст.ст. 201, 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позивач звернулась до суду з позовом 22.05.2018 року та саме з цього часу слід стягувати аліменти, а тому вимоги позивача про стягнення аліментів з 21.04.2018 року задоволенню не підлягають. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів в розмірі, що не менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки ч. 2 ст. 182 СК України стосується мінімального розміру аліментів для дітей, а згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини на повнолітню [PERSON] не поширюється, при цьому ст. 199 СК України не встановлює мінімального розміру аліментів для повнолітніх доньки чи сина, які продовжують навчання. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial