Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що подружнє життя у них з відповідачкою не склалося, у них зовсім протилежні погляди на шлюб, внаслідок чого вони з жовтня 2019 року фактично не підтримують подружніх відносин, подальше збереження шлюбу та примирення між ними є неможливим. Від шлюбу вони мають п`ятьох дітей, із яких одна дитина є неповнолітньою. Ухвалою судді від 02.07.2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судове засіданні позивач не з`явився, проте подав суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги визнала та не заперечила щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом об`єктивно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 24.09.1988 року відділом ЗАГСу Хорольського району Приморського краю, про що складено актовий запис №131, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін є п`ятеро дітей, четверо із яких на час розгляду справи досягли повноліття. Неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із сторонами та перебуває на їхньому спільному утриманні. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у нього з відповідачкою не склалося та з жовтня 2019 року вони фактично не підтримують подружніх відносин, подальше збереження шлюбу та примирення між ними є неможливим. Судом приймаються до уваги такі його доводи, оскільки їх визнала відповідачка, яка не заперечила щодо розірвання шлюбу, що вбачається зі змісту її письмової заяви. Із урахуванням наведеного, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Таким чином, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність у сторін однієї неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін та інтересам їхньої дитини, в зв`язку з чим даний шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved