Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Київської міської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки та права забудови на садовий будинок в порядку спадкування. Свої вимоги обгрунтовував тим, що [INFO] року помер його батько - [PERSON] Після смерті батька залишилась спадщина, в тому числі, у вигляді земельної ділянки, площею 0,0934 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою : [ADDRESS], площею 203,2 кв.м., який знаходиться на цій земельній ділянці. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач отримав відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на вказану земельну ділянку та будинок. В 1980 році батько позивача, як працівник ДП «КРЗ» та член СТ «Бджілка» отримав у користування спірну земельну ділянку. У квітні 2004 року батько подав заяву до Київської міської ради про передачу йому у власність цієї земельної ділянки шляхом приватизації, однак заява залишилася невирішеною. Право користування [PERSON] спірною земельною ділянкою встановлено рішенням суду від 28.05.2008 року. За життя батько замовив розробку документації із землеустрою, який тривалий час перебував на погодженні, після чого був переданий для державної реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі. Відомості про земельну ділянку були внесені до ДЗК, що підтверджується копією витягу, проте, подача на затвердження проекту землеустрою до Київської міської ради стала неможливою у зв'язку з його смертю. Позивач вважає, що до нього, як до спадкоємця, переходить право на завершення приватизації земельної ділянки, яке мав [PERSON], і яке не припинились з його смертю. Під час розгляду справи 25 серпня 2016 року позивач надав заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання за ним права забудови на завершений будівництвом, але не введений в експлуатацію садовий будинок [ADDRESS] Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року позов [PERSON] до Київської міської ради в частині визнання за позивачем права забудови на завершений будівництвом, але не введений в експлуатацію садовий будинок [ADDRESS] - залишено без розгляду. Позивач та його представник в судове засідання надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позовні вимоги про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки підтримав та просив їх задовольнити. Представники відповідача - Київської міської ради в судове засідання не'явилися, надавши письмові заперечення на позовну заяву, в яких просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність у померлого права власності на земельну ділянку, а також просили розглядати справу без участі представника відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної РАЦСу Дніпровського РУЮ у м. Києві 08 вересня 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалась, зокрема, з земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,0934 га за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 26/2015, заведеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 19.11.2015 року, померлий [PERSON] залишив заповіт, складений 11 квітня 2012 року та посвідчений приватним нотаріусом, відповідно до якого все належне йому майно заповідав [PERSON] Звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва право власності на спадкову земельну ділянку, позивач отримав відмову через відсутність правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2008 року за [PERSON] визнано право користування земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], площею 1366,23 кв.м. та земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], площею 4364,3 кв.м., які розташовані за адресою : [ADDRESS] Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 09 липня 2008 року [PERSON] звертався до Київської міської ради із заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], яка була відведена рішенням Київської міської ради народних депутатів № 925/18 від 16.07.1979 року ДП «Київський радіозавод», працівником якого був [PERSON] В 2008 році ТОВ «НВП «Топос» було складено технічний звіт по визначенню зовнішніх меж землекористування за адресою : [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], який було узгоджено начальником відділу землевпорядкування Дарницького району. Відомості про земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] за адресою : [ADDRESS] були внесені до автоматизованої системи ведення земельного кадастру м. Києва, що підтверджується копією витягу № ДК-01154/2012 від 21.11.2012 року. Користувач земельної ділянки - [PERSON] В 2014 році ТОВ «Земпроект-Груп» на замовлення [PERSON] було виконано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0934 га по [ADDRESS] який було зареєстровано в Державному земельному кадастрі лише 17.03.2016 року, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Таким чином, розпочавши процедуру приватизації земельної ділянки за час свого життя, [PERSON] не встиг отримати державний акт на спірну земельну ділянку та належним чином зареєструвати право власності на неї. Підставою для звернення до суду з позовом [PERSON] зазначає неможливість одержання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я спадкодавця. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину абе не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 ЦК України передбачено перелік прав та обов'язків, які не входять до складу спадщини. Даним переліком не передбачено право спадкодавця на приватизацію майна як таке, що не може входити до складу спадщини. Відповідно до діючого законодавства не відноситься зазначене право і до особистих немайнових прав фізичної особи. Як вбачається зі ст. 118 ЗК України процедура приватизації розпочинається після звернення громадянина до відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування, який надає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органом місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/13, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації ( ч. 3 ст. 116 ЗК). Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно вказаних законів, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманий в теріторіальних органах Державної реєстраційної служби. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті батька - [PERSON], набув право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали останньому, включно з правом на завершення приватизації земельної ділянки, у зв'язку із чим позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права на завершення приватизації земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved