Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

У травні 2021 року ЖБК «Ізумруд-3» звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги у розмірі 29 149,88 грн., з яких: 22 927,23 грн. заборгованість за житлово-комунальні послуги, 4 362,57 грн. інфляційних втрат, 1860,08 грн. процентів річних. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/9316/21 за цим позовом за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи на 14 липня 2021 року. 14 липня 2021 року розгляд справи відкладено на 07 вересня 2021 року. 07 вересня 2021 року позивач подав заяву про долучення доказів. 07 вересня 2021 року розгляд справи відкладено на 05 жовтня 2021 року. Відповідачу за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання направлялись ухвала суду про відкриття провадження та судові повістки, однак поштові відправлення, адресовані відповідачу, повернулися до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Окрім того інформація про дату та час розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Як передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Петровою Т.М. 24 червня 2004 року, зареєстрованим в реєстрі за № 17-5801, зареєстрований у цій квартирі, а відтак є споживачем житлово-комунальних послуг за даною адресою, які надаються позивачем. Відповідно до п.1.5. статуту ЖБК «Ізумруд-3» є обслуговуючим кооперативом. Згідно з п. 3.1. статуту ЖБК «Ізумруд-3», члени кооперативу та інші власники квартир та/або нежитлових приміщень в будинку кооперативу є співвласниками на праві спільної сумісної власності, допоміжних приміщень будинку, його конструктивних елементів і технічного обладнання. Позивач є балансоутримувачем та здійснює утримання та обслуговування житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно п.п.8.2,-8.3. статуту визначено, що для забезпечення належного утримання і ремонту будинку та утримання прибудинкової території, правління кооперативу складає та затверджує кошторис, в якому передбачаються планові витрати на утримання і ремонт будинку та утримання прибудинкової території, розмір цільових внесків членів кооперативу та планований загальний розмір грошових коштів, які формуються за рахунок таких внесків, а також розмір грошових коштів необхідний для покриття існуючих планових витрат. Цільові внески здійснюються членами кооперативу у порядки та в строки, що визначаються правлінням кооперативу. Частка члена кооперативу у загальному обсязі цільових внесків встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. 21 грудня 2016 року рішенням загальних зборів членів ЖБК «Ізумруд-3», оформленим протоколом №1/12/1, було встановлено з 01.01.2017 розмір оплати на житлово-комунальні послуги (послуги на утримання будинку та прибудинкової території) на першому поверсі - 3,60 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири, з 2 по 16 поверхи - 4,11 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири. 30 березня 2017 року рішенням загальних зборів членів ЖБК «Ізумруд-3», оформленим протоколом №30/3, було встановлено з 01.04.2017 розмір оплати на житлово-комунальні послуги (послуги на утримання будинку та прибудинкової території) на першому поверсі - 4,60 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири, з 2 по 16 поверхи - 5,11 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири. 17 травня 2018 року рішенням загальних зборів членів ЖБК «Ізумруд-3», оформленим протоколом №17/1, вирішено створити спеціальний фонд та накопичувати за рахунок щомісячного внеску у розмірі 50,00 грн. з кожної квартири. 15 листопада 2018 року рішенням загальних зборів членів ЖБК «Ізумруд-3», оформленим протоколом №15/11, було встановлено з 01.01.2019 розмір витрат на послуги з управління будинками ЖБК «Ізумруд-3» Дарницького району м. Києва (вул. Анни Ахматової буд.23, буд.25) на першому поверсі - 6,00 грн. за 1 кв.м. площі квартири, з 2 по 16 поверхи - 7,00 грн. за 1 кв.м. площі квартири. Згідно ст. 6 Закону України «Про кооперацію», кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 20 Закону України «Про кооперацію», для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди. Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу. Згідно до п.2.1. статуту ЖБК «Ізумруд-3», метою діяльності кооперативу є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативу на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, а також зокрема виконання членами кооперативу та іншими власниками квартир та/або нежитлових приміщень в будинку кооперативу вимог «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» ЖК УРСР та Закону України «Про кооперацію». Отже, позивач здійснює реалізацію своєї статутної діяльності направленої на утримання будинків та прибудинкової території в межах передбачених законом. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Як визначено абз. 6 пункту 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», співвласники багатоквартирних будинків, утримання яких до дня набрання чинності цим Законом здійснювали житлово-будівельні (житлові) кооперативи, продовжують відшкодовувати витрати на утримання відповідних будинків і споруд та прибудинкових територій таким кооперативам до моменту створення в багатоквартирному будинку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (у тому числі шляхом реорганізації кооперативу) або прийняття співвласниками рішення про форму управління багатоквартирним будинком. Матеріали справи не містять відомостей про створення співвласниками багатоквартирних будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (у тому числі шляхом реорганізації кооперативу) або прийняття ними рішення про форму управління багатоквартирним будинком. Отже Кооператив продовжує здійснювати утримання та обслуговування вказаного багатоквартирного будинку на підставі встановлених тарифів (розміру витрат) на такі послуги. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Як слідує з матеріалів справи, 05 жовтня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до умов якого Кооператив надав розстрочку у погашенні заборгованості терміном на 24 місяці, а відповідач визнав заборгованість в сумі 19 984,39 грн., яка утворилася станом на 01 жовтня 2017 року та зобов`язався щомісячно сплачувати 832,59 грн. Строк дії договору - до 02 квітня 2020. Як передбачено частинами першою, другою статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). У випадках, передбачених законом або договором, новація може здійснюватися щодо декількох первісних зобов`язань. Таким чином, уклавши договір про реструктуризацію від 05 жовтня 2017 року, сторони за взаємною згодою припинили зобов`язання, які виникли до 01 жовтня 2017 року у сумі 19 984,39 грн., погодивши інший розмір та строки щомісячного платежу. Крім цього відповідач зобов`язаний був сплачувати щомісячні платежі по сплаті житлово-комунальних послуг. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. З урахуванням викладеного, відповідач з березня 2018 року (дата початку заборгованості, зазначена у розрахунку позивача) зобов`язаний був сплачувати щомісяця 1 006,11 грн., з травня 2018 року - 1056,01 грн., а з січня 2019 по жовтень 2019 року - 1 108,79 грн. Згідно з наданим позивачем розрахунком відповідач у період з березня 2018 року по лютий 2021 року сплатив 5 746,84 грн. Відомостей про стан розрахунків сторін у період з жовтня 2017 року по березень 2018 року позивачем не надано, розрахунок не містить, що позбавляє суд можливості оцінити обґрунтованість суми боргу станом на березень 2018 року. Виходячи з вказаних обставин, з урахуванням періоду, заборгованість за який позивач просить стягнути з відповідача, у результаті неналежного виконання відповідачем свого обов`язку зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території згідно з розрахунком суду станом на березень 2021 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 20 448,56 грн., яка частково складається з платежів за договором реструктуризації (щодо суми заборгованості станом на 01 жовтня 2017 року) та заборгованості за період з березня 2018 року за поточними платежами. Таким чином, у стягненні заборгованості у сумі 2 478,67грн. слід відмовити. У зв`язку із невиконання відповідачем грошових зобов`язань, позивач також заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, які ґрунтуються на приписах частини другої статті 625 ЦК України, згідно яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов про його невідповідність вимогам законодавства, оскільки позивачем не враховані у розрахунку інфляційних втрат ті місяці, у яких інфляція була менше 100%, та встановленим у цій справі обставинам новації первісного зобов`язання, у зв`язку із чим позивач безпідставно нараховує суми, передбачені статтею 625 ЦК України у період до жовтня 2019 року на повну суму боргу, щодо якої здійснена реструктуризація. Згідно з розрахунком суду за період заявлений позивачем (березень 2018 року - лютий 2021 року) та з урахуванням розміру щомісячного платежу у цей період, якій підлягав сплаті відповідачем, про що зазначалося вище, та здійснених часткових оплат, розмір інфляційних втрат становить 2 249,82 грн., процентів річних - 1 175,75 грн. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач жодних доказів на спростування заявлених позивачем вимог не надав. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог, а тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі в сумі 1703,17 грн. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої-третьої статті 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як визначено частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження розміру витрат на надання професійної правничої допомоги позивач надав: - договір про надання правничої (адвокатської) допомоги від 5 березня 2021 року, укладений між Житлово-будівельним кооперативом «Ізумруд-3» та адвокатом Єркіним Максимом Миколайовичем, та Додаток № 1 до цього Договору, яким встановлені види правової допомоги, одиниця виміру (година), попередній об`єм правової допомоги, ціна за одиницю та попередня загальна вартість правової допомоги. - акт виконаних робіт (наданих) послуг надання від 31 березня 2021 року, відповідно до пункту 9 якого Адвокат надав, а Клієнт отримав правову допомогу відповідно до умов Договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від 05 березня 2021 року, а саме підготовка та написання позовної заяви про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] у сумі 3500 грн.; - платіжні доручення: від 09 березня 2021 року, 06 вересня 2021 року та 05 жовтня 2021 року, згідно з якими сплачено адвокату 9 500 грн. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Оцінивши надані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на правову допомогу та визначаючи суму відшкодування в цій частині, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності та співмірності їхнього розміру і, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, складність справи, час, витрачений на підготовку документів та обсяг виконаних робіт, непропорційність розміру витрат сумі позову, суд вважає, що за обставинами цієї справи відповідатиме наведеним критеріям розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6 500,00 грн.

Outcome: partial