Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У травні 2018 року до Менського районного суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], треті особи - приватний нотаріус Ніколаєнко С.В., державний реєстратор Державної реєстраційної служби Рачков В.Ю., про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, визнання права забудовника на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва. Позов мотивувала наступним. За час перебування її у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ними було придбано у власність житловий будинок загальною площею 40,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування від 28.04.2004. Також [PERSON] було приватизовано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 0,1736 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Менської міської ради від 29 квітня 2004 року № 74 [PERSON] було надано дозвіл на будівництво нового будинку взамін старого по [ADDRESS], після закінчення нового будинку старий будинок знести. Після отримання відповідного дозволу та виготовлення проекту подружжям за спільні кошти було побудовано поряд із старим новий будинок загальною площею 82,8 кв.м. В 2012 році будівництво нового будинку було повністю завершено і з даного часу вони проживали в новому будинку. 30 травня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Менського районного суду Чернігівської області. Вже після розірвання шлюбу позивачці стало відомо, що рішенням Менської міської ради за заявою [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1736 га по [ADDRESS] було роздільно на дві земельні ділянки площею 0,1535 га та 0,0201 га, одній з яких було присвоєно нову адресу: [ADDRESS]. Згодом 08 жовтня 2016 року між [PERSON] та його матір'ю [PERSON] було укладено договір суперфіцію, за яким [PERSON] передав земельну ділянку площею 0,1535 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в користування [PERSON], яка 19 квітня 2017 року незаконно зареєструвала своє право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], оскільки будівництвом будинку не займалась, до управління ДАБІ у Чернігівській області з повідомленням про початок будівельних робіт та з декларацією про готовність будівельного паспорту не зверталась. Такі дії відповідачів позивачка вважає незаконними, шахрайськими та такими, що спрямовані на позбавлення її права власності на новозбудований будинок та на приватизовану земельну ділянку, шляхом підроблення документів та подання неправдивих відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому для захисту своїх права [PERSON] звернулась з позовною заявою до суду, в якій просить скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки, визнати право забудовника на Ѕ частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об'єкта незавершеного будівництва. Ухвалою від 16 травня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Згідно ухвали Менського районного суду від 23 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про призначення по справі судової будівельно - технічної експертизи. Ухвалою Менського районного суду від 23 серпня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наголосила в суді, що вказане в позовній заяві нерухоме майно є спільно нажитим майном в шлюбі її та відповідача [PERSON] Відповідач [PERSON] до житлового будинку відношення не має, вона його не будувала, документи на підставі яких зареєстровано право власності є підробленими. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовувала відсутність законних підстав для реєстрації права власності на спірний будинок та земельну ділянку за відповідачем [PERSON], що призвело до порушення прав позивачки. Вказане в позовній заяві нерухоме майно є спільно нажитим майном подружжя і позивачка має право на Ѕ його частину. Наполягала на повному задоволенні позовних вимог, крім цього просила стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір та понесені витрати на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав та заперечував проти задоволення позову з таких підстав. Відповідач не заперечував, що перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 05 листопада 1994 року по 30 травня 2017 року, хоча фактично шлюбні відносини припинились значно раніше (останні 2 роки вони фактично не проживали разом). В період перебування в шлюбі відповідачу було подаровано житловий будинок загальною площею 40,90 м.кв., який знаходився за адресою: [ADDRESS]. Даний житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 0,1736 га, яка у 2004 році була приватизована відповідачем. Умовою дарування будинку було те, що відповідач надасть дозвіл своїй матері відповідачу [PERSON] на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, що йому належить. Після цього, його мати звернулась до виконавчого комітету Менської міської ради за дозволом на будівництво будинку, але їй відмовили, оскільки їй не належала земельна ділянка. Після цього, відповідач отримав дозвіл на будівництво житлового будинку, який надав своїй матері - відповідачу [PERSON] Мати здійснювала будівництво будинку за власні кошти, для себе. Через деякий час, коли вже було збудовано частину будинку, відповідач зробив розподіл належної йому земельної ділянки на дві окремі частини 0,1535 га та 0,0201 га. У 2017 році новоутвореним земельним ділянками було присвоєно дві адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS]. 21 квітня 2017 року мати відповідача, у зв'язку з закінченням будівництва житлового будинку, зареєструвала своє право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а 14 березня 2018 року відповідач подарував своїй матері земельну ділянку площею 0,1535 га, на якій вона збудувала житловий будинок, що підтверджується договором дарування, посвідченим нотаріально. Право власності на подаровану земельну ділянку його мати зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач наголосив на тому, що позивачка будь-якої участі в будівництві житлового будинку не приймала, будь - якого відношення до даного будинку вона не має і не надає належних цьому доказів, тому просив суд відмовити в задоволенні її позовних вимог повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала та заперечувала проти задоволення позову з таких підстав. Так, відповідач підтвердила той факт, що її син - відповідач [PERSON], дав їй дозвіл на будівництво житлового будинку на належній йому земельній ділянці, яке вона проводила за власний рахунок. Після закінчення будівництва відповідач [PERSON] зареєструвала своє право власності на даний житловий будинок. Після цього, її син подарував їй частину земельної ділянки, що знаходилась під будинком, про що було укладено договір дарування. Таким чином, відповідач [PERSON] вважає себе повноправним власником житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,1535га, що по [ADDRESS]. Ні відповідач [PERSON], ні позивачка [PERSON] не надавали будь - яких коштів на будівництво будинку, вони не мають до нього ніякого відношення. В ході своїх пояснень, відповідач [PERSON] висловилась, що вона хотіла допомогти сину та майбутньому онуку, але, в зв'язку з тим, що позивачка не бажала мати спільних дітей з її сином, вона вирішила будувати будинок для себе. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що вказані позивачем в позовній заяві обставини не підтверджені належними доказами. Державна реєстрація права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована відповідно до вимог закону. Відповідно до вимог ст. 57 ВК України, позивачка [PERSON] не має ніяких прав на подарований відповідачу житловий будинок і приватизовану ним земельну ділянку, оскільки останні є його особистою власністю. Відповідач скористався своїм правом згідно ст. 413 ЦК України передав в користування іншій особі (своїй матері) земельну ділянку для будівництва житлового будинку (суперфіцій), про що було укладено договір. Після забудови та введення в експлуатацію житлового будинку, оформлення на нього правовстановлюючих документів, відповідач подарував земельну ділянку для обслуговування будинку його власнику - своїй матері. Вимога позивачки про визнання договору дарування недійсним є безпідставною, оскільки остання не є стороною в договорі і не має підстав заявляти такі вимоги, а укладений правочин не суперечить вимогам закону, та інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивачка [PERSON] не надала належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, свою участь в будівництві житлового будинку доводить лише своїми поясненнями та показаннями свідків, але не надає доказів своєї участі в будівництві будинку, бо такі докази у неї відсутні, на будівництво житлового будинку не витрачались подружні кошти, ніякого відношення до будівництва позивачка не має, а тому заявлені нею позовні вимоги є безпідставними. Третя особа - приватний нотаріус Менського районного нотаріального округу Ніколаєнко С.В. в судове засідання не з'явився, надіслав до суду пояснення, в яких вказав, що договір дарування земельної ділянки від 14.03.2018 укладений між відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом Ніколаєнко С.В. відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка до посвідчення договору дарування належала [PERSON] на праві особистої власності згідно вимог ст. 57 СК України. В зв'язку з цим, просив відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним договору дарування земельної ділянки. Третя особа - державний реєстратор Державної реєстраційної служби Рачков В.Ю. в судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмові пояснення, в яких вказав, згідно вимог ст. 57 СК України земельна ділянка набута за час шлюбу внаслідок приватизації є особистою приватною власність дружини/чоловіка, в залежності від того, хто здійснив приватизацію земельної ділянки. Таким чином, відповідач [PERSON], як власник земельної ділянки, зробив її поділ на дві окремі ділянки, одну з яких передав у постійне користування для будівництва житлового будинку своїй матері [PERSON] Відповідачем [PERSON], тобто власником житлового будинку та земельної ділянки, були надані державному реєстратору всі необхідні документи, передбачені п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабміну від 25.12.2017 № 1127. Будь - яких фактів підробки документів на час подачі виявлено не було, тому було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок за відповідачкою [PERSON] В зв'язку з цим, державний реєстратор не вбачає підстав для скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме права власності на житловий будинок по [ADDRESS] Чернігівської області за [PERSON], а тому в задоволенні даних позовних вимог просить відмовити. За клопотанням сторін та їх представників в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона та її чоловік товаришує з сином позивачки [PERSON]. На запрошення останнього, вони часто бували в них вдома, в новому будинку. Свідок бачила, що в будинку проживає сім'я: її товариш, його матір та вітчим. Будинок мав всі ознаки проживання в ньому, на стінах висіли їх спільні сімейні фото. Також син позивачки неодноразово розповідав свідкові про будівельні роботи в будинку, які вони проводили і в яких він приймав участь. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він товаришує з сином позивачки - [PERSON]. Свідкові відомо, що [PERSON] проживав [ADDRESS] разом з матір'ю та вітчимом в старенькому будинку. Потім поряд вони почали будувати новий будинок. Сергій неодноразово розповідав свідкові, як вони з батьком заробляють гроші, які вкладають в будівництво нового будинку. В 2012 році свідок був у гостях в свого товариша на його запрошення. Вони (його товариш, матір та її чоловік) вже проживали в новому будинку. Разом з ними проживала також і дівчина [PERSON] - [PERSON]. Свідок бачив людей, які проживають однією сім'єю, в них був спільний побут, нормальні відносини. [PERSON] свідок ніколи не бачив. Свідок був впевнений, що [PERSON] будували будинок для себе і дуже здивувався, коли дізнався, що в них такі відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він добре знайомий зі сторонами по справі - знає їх як нормальну повноцінну сім'ю, що проживала [ADDRESS]. На запрошення господаря - [PERSON], свідок приймав участь в будівництві нового житлового будинку поряд з тим, в якому вони проживали. Участь в будівництві приймав також і син позивачки - [PERSON]. Потім вони перейшли в новий будинок: позивачка, її син, чоловік та [PERSON] (теперішня дружина сина позивачки). За виконані будівельні роботи зі свідком розплачувалась позивачка [PERSON], вона також готувала обіди робітникам. [PERSON] в даному господарстві свідок не бачив, йому відомо, що вона проживала в іншому районі міста. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає позивачку - це мати його товариша [PERSON], а також знає і чоловіка позивачки (відповідача). Свідкові відомо, що дана сім'я проживала [ADDRESS] в старому будинку, потім поряд побудували новий будинок. Сергій приймав участь в будівництві - допомагав своєму батьку, про що він йому неодноразово розповідав. Після закінчення будівництва вся сім'я перейшла жити в новий будинок. [PERSON] свідок не знає, в цьому господарстві не бачив, він вважав, що цей будинок [PERSON] будували для себе. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється невісткою позивачці (вони одружились в 2017 році). З 2010 до 2014 року свідок проживала в даній сім'ї. Спочатку вони жили в старому будинку, потім почали будувати новий, після завершення будівництва всі перейшли жити в новий будинок. Будівництвом будинку займався відповідач - [PERSON], а також допомагав в усьому чоловік свідка - [PERSON]. Кошти на будівництво вони заробляли разом, все було добре. Свідок також неодноразово чула, як її свекруха просила свого чоловіка, що треба оформити документи на будинок, проте він ввесь час відмовлявся. [PERSON] в даному будинку ніколи не проживала, вона жила з братом відповідача, участі в будівництві будинку не приймала, відповідач з нею взагалі не спілкувався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка - це його матір, а відповідач батько (нерідний). Вони втрьох проживали спочатку в старій хаті по [ADDRESS] і в цей час будували нову хату поряд. Свідок допомагав у будівництві батьку, також вони наймали робочих. Гроші на будівництво заробляли разом. Позивачка - його матір, хоч і не працювала, але також допомагала в будівництві будинку - прибирала, подавала, готувала їжу для робочих. Вони разом купували будівельні матеріали. Проживали однією сім'єю. Відповідач [PERSON] участі в будівництві не приймала, кошти не надавала, у них з сином (відповідачем [PERSON]) були погані стосунки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з відповідачами, знає їх місце проживання, була в даному володінні, є двоюрідною сестрою [PERSON]. Свідкові відомо, що [PERSON] був власником старого будинку по [ADDRESS], ѕ частини якого йому подарували родичі, а за ј частину він сплачував кошти. Потім [PERSON] зі своєю матір'ю [PERSON] прийняли рішення будувати поряд новий будинок. Кошти на будівництво надавала [PERSON], бо вони в неї були, оскільки вона працювала все життя. Будівельні матеріали купували в магазині, що належить свідкові, забирав матеріали [PERSON], оплату робила його матері, на неї ж виписували і накладні. Коли почалось будівництво будинку свідок не пам'ятає, а закінчили в 2012 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він знайомий зі сторонами по справі, знає спірне домоволодіння, бував у них. Свідок бачив, як будувався новий будинок за кошти сім'ї. В будівництві допомагала також мати відповідача [PERSON]. Допомогу на будівництво надавала з наміром допомогти своєму майбутньому внуку, що мав би народитись у її сина та невістки (позивачки). Свідок бачив, як в новому будинку проживала вся сім'я, була також і [PERSON] і [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що новий будинок він не будував, але якщо просили допомогти погрузити чи розгрузити будівельні матеріали, то допомагав. Будівництвом займалась [PERSON], наймала робочих, розраховувалась за роботу. [PERSON] - позивачка, участі в будівництві не приймала. В новому будинку проживали [PERSON] зі своєю матір'ю, також була і [PERSON] та її син. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є братом відповідача. Старий будинок по [ADDRESS] - це спадщина від баби та діда, яку оформила їх мати та подарувала брату свідка - відповідачу [PERSON]. Новий будинок будувала їх мати собі, наймала робочих, купувала будівельні матеріали, платила їм гроші. Позивачка проживала разом з братом свідка, в новий будинок вони перейшли жити ще коли він був недобудований. Також в даному будинку проживав син позивачки зі своєю знайомою. В ході пояснень свідок висловився, що в свій час мати йому допомогла з житлом, тому він не заперечував, щоб вона допомогла і його брату. Свідок [PERSON] Г.О. в судовому засіданні показав, що він приймав участь в будівництві нового будинку по [ADDRESS]. Замовником робіт була [PERSON], вона ж розраховувалась за роботи, годувала їх. Свідок бачив на подвір'ї і позивачу, проте остання участі в будівництві не приймала, нічим не цікавилась, вона доглядала за дитиною. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, враховуючи покази свідків, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 05.11.1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 30 травня 2017 року (а.с.28,13). Рішенням Менської міської ради від 21.05.2004 року, [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку розміром 0,17 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Рішенням виконавчого комітету Менської міської ради від 29.04.2004 року № 74 було надано дозвіл [PERSON] на будівництво нового будинку в замін старого по [ADDRESS]. Після закінчення будівництва нового будинку, старий будинок знести. Будівництво будинку вести по індивідуальному проекту (а.с.27). З довідки № 06-д, виданої директором КП «Менарайкомунпослуга» Менської міської ради слідує, що у книзі індивідуальних забудовників міститься запис під номером 22 від 2004 року про дозвіл на будівництво нового житлового будинку взамін старого [PERSON], [ADDRESS] (а.с.20). Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 14.03.2018 року, [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1535 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В цей же день відомості про власника вказаної земельної ділянки були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.24-25, 22). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Чернігівська область, [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності здійснена 19.04.2017 року на підставі декларації про готовність до експлуатації об'єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, серія та номер: [NUMBER], виданого 10.04.2017, видавник: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області; технічний паспорт, серія та номер: 4587, виданого 06.04.2017, видавник: Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с.23). Згідно повідомлення Менського ВП ГУНП в Чернігівській області № 2130/124/43/2018 від 20.04.2018 до ЄРДР внесено відомості за № 12017270170000657 від 01.12.2017 за заявою [PERSON] по факту використання підробленого документу її колишнім чоловіком [PERSON] (а.с.19). Відповідно до повідомлення начальника Управління ДАБІ в Чернігівській області № 40-1025-3/311-119 від 26.02.2019, відповідно до даних реєстру, ведення якого розпочато з 20.05.2011, дозвільні документи за адресою Чернігівська область, [ADDRESS] - А відсутні, декларація про готовність об'єкта до експлуатації до Управління не надходила та в установленому Законом порядку не реєструвалась (а.с.207). Встановлені обставини справи, а також наявність, хоч і не закінченого, кримінального провадження та відомості з Управління ДАБІ, дають підстави суду дійти висновку про відсутність законних підстав для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] Чернігівської області за [PERSON], в зв'язку з чим вважає правомірною вимогу позивача про скасування даної реєстрації. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України земельна ділянка, набута чоловіком/дружиною за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є особистою приватною власністю дружини/чоловіка. Проте, вказані зміни до даної статті внесені згідно з Законом № 4766-VI (4766-17) від 17.05.2012). Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності та не мають зворотної дії у часі, крім випадків, якщо вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. Враховуючи, що [PERSON] земельну ділянку площею 0,17 га було передано згідно рішення дванадцятої сесії двадцять четвертого скликання Менської міської ради Чернігівської області від 21 травня 2004 року, тому до даних правовідносин не доречно застосовувати норми п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України, оскільки Сімейний кодекс України станом на час виникнення правовідносин таких положень не містив. Разом з тим, відповідно до вимог статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо одноособового розпорядження земельною ділянкою, наданою йому для ведення особистого селянського господарства, суперечать вимогам діючого на той час законодавства, оскільки суд вважає дану земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя. Крім цього, в матеріалах справи відсутні будь - які докази щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки згідно рішення сесії земельна ділянка, що безоплатно передавалась у приватну власність [PERSON] призначена для ведення особистого селянського господарства, а згідно наявної в матеріалах справи копії договору дарування земельної ділянки площею 0,1535 га її цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Жодних доказів з даного приводу не надав суду і відповідач, що також свідчить про незаконність дій відповідача та відсутність правових підстав для оформлення договору дарування земельної ділянки та реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. А тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог з даного приводу, та їх задоволення. 04.04.2018 в контексті справи № 817/1048/16 (ЄДРСРУ № 73304854) Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори з державним реєстратором не належать до адміністративної юрисдикції, оскільки стосуються майнового інтересу і обов'язково будуть впливати на майнові права тієї особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано. Крім цього, 14 березня 2018 року в рамках справи № 396/2550/17 (ЄДРСРУ № 72850788) Велика Палата Верховного суду констатує, що оскаржуваним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне. У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на будівлю та земельну ділянку, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпоряджання своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішу, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved