Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

У червні 2017 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 3789,45 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, внаслідок того, що відповідач не виконує свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01.11.2011 року по 01.11.2014 року у розмірі 3789,45 грн. Концерн «Міські теплові мережі» звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача, однак ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2017 року судовий наказ скасовано. У зв`язку із зазначеним Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до відповідача в порядку позовного провадження. Від представника позивача - Нікітіна А.В., надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було опубліковане 08.09.2019 року та 04.09.2019 року, але в судове засідання остання не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за її відсутності. В матеріалах справи містяться заперечення відповідача на позов, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки між нею та позивачем відсутній договір та будь-які договірні відносини, також зазначає, що ніяких послуг концерн їй не надавав, та докази на підтвердження того факту, що відповідачем отримані будь-які послуги від позивача відсутні. Крім того зазначила, що за адресою надання послуг є договір з іншою людиною - [PERSON] . Також в матеріалах справи містяться заперечення представника відповідача - [PERSON] , в яких просить суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що між сторонами відсутній договір про надання/отримання послуг; а також немає жодних особових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] . Крім того, зазначає про наявність договірних відносин концерну з іншою особою, а саме [PERSON] . Також зазначає, що Концерн «Міські теплові мережі» пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості до [PERSON] . На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №84387097 від 06.04.2017 власником вищевказаної квартири є [PERSON] (а.с.5). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритого на ім`я відповідача [PERSON] , за період з 01.11.2011 року по 01.11.2014 року заборгованість складає 3789,45 грн. (а.с.4). Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст. 162 Житлового кодексу УРСР. Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. В силу ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує та відповідно до ст. 322 ЦК України, як власник відповідач зобов`язана утримувати майно, що їй належить на праві приватної власності, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідач зобов`язана своєчасно вносити плату за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. При цьому суд враховує, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч.2 ст. 317 ЦК України). В результаті не виконання обов`язків у відповідача утворилась заборгованість за період з 01.11.2011 року по 01.11.2014 року у розмірі 3789,45 грн. Факт невнесення відповідачем оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не спростувала наданий Концерном «МТМ» розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12,13 ЦПК України. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд визнає його правильним, а також враховує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку. Також відповідачем не надано суду доказів, які б достовірно підтверджували, що позивачем не надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачу, а також доказів наявності договірних відносин концерну з іншою особою, а саме [PERSON] . Суд не бере до уваги як належний доказ у даній справі долучені відповідачем копії рахунків на сплату житлово-комунальних послуг за жовтень 2015 року, листопад 2015 року, грудень 2016 року, квітень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, оскільки вони не відносяться до спірного періоду стягнення заборгованості. У зв`язку із наведеним, доводи відповідача щодо ненадання їй послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Посилання відповідача та її представника на те, що відсутність між сторонами договірних відносин звільняє відповідача від оплати за послуги, є помилковими. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] як власник квартири користується вказаними послугами, що призвело до виникнення між нею та позивачем договірних відносин, що підтверджує наявність у відповідача обов`язку сплачувати позивачеві за отримані послуги. Вирішуючи питання про застосування позовної давності до спірних правовідносин за заявою представника відповідача, суд виходить з наступного. До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яка відповідно до ст.257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р., передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Так, про порушення свого права в частині неоплати наданих відповідачу послуг у листопаді 2011 року, позивач дізнався у грудні 2011 року, тобто у місяці, що настав за розрахунковим. Згідно з вимогами ч.ч. 2,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2017 року скасовано судовий наказ від 01.12.2014 року у справі № 332/5873/14-ц, виданий суддею Заводського районного суду м. Запоріжжя за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з [PERSON] на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення в розмірі 3789,45 грн. та судового збору у сумі 121,80 грн. (а.с.6). Враховуючи викладене, після пред`явлення позивачем з додержанням вимог процесуального закону заяви про видачу судового наказу, відбулось переривання перебігу позовної давності. Отже, посилання представника відповідача на сплив позовної давності та застосування до спірних правовідносин ст. 267 ЦК України, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані по справі докази, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved