Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом до Акціонерного товариства «Аграрний фонд», третя особа: [PERSON] , про визнання недійсним та скасування наказу, стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку та просить суд: - визнати недійсним і скасувати наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14.05.2020 № 169-к» та учинений на його підставі запис № 45 від 13.05.2020 у трудовій книжці [PERSON] ; - стягнути із ПАТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] за період з 14.05.2020 року по 05.06.2020 року належні суми при звільненні у розмірі 1 786 766 грн., у тому числі: 1 521 162 грн. - вихідної допомоги, 265 604 грн. - середнього заробітку . Позивач свої вимоги мотивує тим, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 № 1060-р «Про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки голови правління Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» [PERSON] був призначений виконуючим обов`язки голови правління Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» до призначення в установленому порядку голови правління зазначеного товариства. Вказує, що згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 26.11.2019 № 523-к він приступив до виконання покладених на нього обов`язків керівника відповідача. Разом з цим посилався, що контракт, у тому числі строковий трудовий договір, між позивачем та відповідачем не укладався. Згідно з листом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 13.05.2020 № 2202-14/30419-01 (яким скасований та відкликаний лист Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 13.05.2020 № 2202- 14/30162-01) Мінекономіки запропонувало Кабінету Міністрів України припинити повноваження позивача на посаді, що на його думку, корелює з положеннями саме п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Посилається, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 514-р «Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» [PERSON] звільнений від виконання обов`язків голови правління Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд». Стверджує, що не зазначення у рішенні єдиного акціонера причин чи підстав звільнення позивача не спростовує його звільнення, як керівника відповідача, саме на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначає, що згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 14.05.2020 № 169-к він був звільнений з посади за п. 5 ч. і ст. 41 КЗпП України на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 514-р «Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд». На підставі зазначеного вище розпорядження № 514-р та наказу № 169-р до трудової книжки позивача уповноваженою особою відповідача унесений на законних підставах запис № 44 про звільнення [PERSON] на підставі п. 5 ч. і ст. 41 КЗпП України. Стверджує, що він, будучи обізнаним про рішення єдиного акціонера, і, відповідно, володіючи інформацією щодо звільнення з посади керівника, як керівник відповідача, реалізував повноваження і видав наказ про звільнення з посади та зобов`язав відповідного працівника заповнити трудову книжку шляхом учинення запису про звільнення з роботи згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України на підставі наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 14.05.2020 № 169-к, оскільки в силу Інструкції про ведення трудових книжок працівників на підприємствах, за зберігання, ведення і заповнення трудових книжок відповідає керівник товариства. Посилається, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 №514-р не містить доручення будь-якій іншій особі підписати наказ про звільнення позивача та видати йому належним чином заповнену трудову книжку. У позові зазначає, що копію наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 14.05.2020 № 169-к про його звільнення відповідач надав позивачу у день звільнення. Проте, розрахунок відповідачем у день звільнення з позивачем проведений не був, трудова книжка була вручена відповідачем позивачу не у день звільнення, а лише 18.05.2020, тобто всупереч установленому законом порядку. Крім того посилається, що відповідач протиправно змінив підставу звільнення позивача шляхом видачі наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 №183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14.05.2020 № 169-к» про його звільнення за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України, та не сплатив позивачу у день звільнення 14.05.2020 вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку з розрахунку 253 527,00 грн. на місяць, що складає 1 521 162,00 грн. Поряд із цим, позивач просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.05.2020 року по 05.06.2020 року, що складає 265 604,00 грн. Також позивач стверджує, що наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 14.05.2020 № 169-к є актом індивідуальної дії, оскільки: не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо припинення повноважень позивача на посаді, адресований виключно позивачу, не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на припинення трудових відносин позивача та виникнення у зв`язку з цим конкретних правовідносин між позивачем та відповідачем, не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після звільнення з посади керівника. Водночас, позивач вважає, що право на оскарження індивідуального акта надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту судом підлягає фактично порушене право особи у правових відносинах із суб`єктом, який видав індивідуальний акт, а не відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Стверджує, що ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію. Ненормативні правові акти керівника господарського товариства є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені керівником господарського товариства після їх виконання. З огляду на викладене вище, позивач зазначає, що з урахуванням вичерпування дії наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 14.05.2020 № 169-к у момент його прийняття, відповідач не має права змінювати зміст наказу в односторонньому порядку. Крім того, роботодавець згідно з усталеною судовою практикою, підтвердженою Верховним Судом, не має права змінювати накази з кадрових питань після їх прийняття. На думку позивача, наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к грубо порушує його права, як працівника та протиправно позбавляє передбачених законом соціальних гарантій, ухвалений відповідачем усупереч порядку ухвалення актів індивідуальної дії та є незаконним з моменту його підписання. Стверджує, що внаслідок складання протиправного наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к 14.05.2020 (тобто з грубим порушенням хронології учинення юридично значимих дій) у трудовій книжці позивача протиправно внесений запис № 45, який за своєю суттю є явно незаконним та перешкоджає його працевлаштуванню. З урахуванням викладеного вище просив позовну заяву задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні. 05.08.2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог з урахуванням якої останній просить суд: - визнати недійсним і скасувати наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14.05.2020 № 169-к» та учинений на його підставі запис № 45 від 13.05.2020 у трудовій книжці [PERSON] ; - стягнути із ПАТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] 2 535 286,44 грн., у тому числі: 1 521 162 грн. - вихідної допомоги, 1 014 124,44 грн. - середнього заробітку за період з 14.05.2020 року по 05.08.2020 року. 20.08.2020 року від третьої особи [PERSON] надійшло клопотання у якому останній просив провести розгляд справи за його відсутності та відмовити у задоволені позовних вимог. 20.08.2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог з урахуванням якої останній просить суд: - визнати недійсним і скасувати наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14.05.2020 № 169-к» та учинений на його підставі запис № 45 від 13.05.2020 у трудовій книжці [PERSON] ; - стягнути із ПАТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] 2 728 453 грн., у тому числі: 1 521 162 грн. -вихідної допомоги, 1 207 291 грн. - середнього заробітку за період з 14.05.2020 року по 20.08.2020 року. 21.08.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві представник відповідача вказує, що згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 № 1060-р «Про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» [PERSON] призначено виконуючим обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд». Згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 26.11.2019 № 523-к [PERSON] приступив до тимчасового виконання обов`язків голови правління ПАТ «Аграрний фонд» з 27.11.2019. Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 514-р «Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» [PERSON] звільнено від виконання обов`язків голови правління відповідача. Згідно з наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 14.05.2020 № 169-к, який підписано особисто позивачем, [PERSON] звільнив себе на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі шестимісячної середньої заробітної плати. Стверджує, що позивач у позовній заяві спотворює текст, який викладений у листі Мінекономіки від 13.05.2020 № 2202-14/30419-01, адже в ньому чітко написано про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків, а не про припинення його повноважень. Посилається, що у розпорядженні Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 514-р [PERSON] звільнено від виконання обов`язків голови правління відповідача. Зазначає, що у тексті вказаного розпорядження не вказано про припинення повноважень [PERSON] і до того ж, не зазначено про те, що його повноваження припинені на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Таким чином, представник відповідача стверджує, що посилання [PERSON] на лист Мінекономіки в якому не визначено підставу звільнення, як і не визначено її в розпорядженні Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 514-р, не можна тлумачитися, як припинення повноважень на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Вказує, що ПАТ «Аграрний фонд» звернулося до Мінекономіки з листом від 15.05.2020 № 02-08/1/1029 з проханням надати роз`яснення щодо правової підстави звільнення [PERSON] . Зазначає, що Мінекономіки листом за вх. від 18.05.2020 № 2205-15/31008-08 повідомлено ПАТ «Аграрний фонд» про те, що припинення трудового договору з [PERSON] відбулося у зв`язку з закінченням строку, коли він мав виконувати обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд» відповідно до Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777. З огляду на це, Мінекономіки зазначило, що враховуючи, що з [PERSON] не було укладено контракт, який би визначав його повноваження та умови оплати праці, підставою розірвання трудового договору з ним не може бути п. 5 ст. 41 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги, згідно ст. 44 КЗпП України. Оскільки контракт з [PERSON] , як в.о. голови правління не укладався, а тому вважає, що при звільненні позивача мають застосовуватися загальні норми законодавства, зокрема Порядок проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777, Порядок розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 298 з особливостями передбаченими Статутом відповідача. Посилається, що у зв`язку з цим та враховуючи, що Кабінет Міністрів України не визначив підставу звільнення [PERSON] , приймаючи до уваги роз`яснення Мінекономіки від 18.05.2020 № 2202-15/31008-08, ПАТ «Аграрний фонд» правомірно внесло зміни до наказу від 14.05.2020 № 169-к та, як наслідок, правомірно вчинило запис № 45 у трудовій книжці позивача про звільнення за п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. З урахуванням викладеного вище просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.08.2020 року справу було передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 15.09.2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження головуючому-судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.09.2020 року справу було прийнято до провадження Солом`янського районного суду м. Києва та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15.12.2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача. У даній відповіді позивач стверджує, що чинне законодавство не передбачає права роботодавця в односторонньому порядку змінювати підставу звільнення, викладену у наказі роботодавця, інакше, аніж за позовом роботодавця у судовому порядку. З огляду на відсутність судових проваджень з приводу оскарження наказу про звільнення позивача від 14.05.2020 №іб9-к, діє презумпція дійсності такого наказу, а роботодавець позбавлений права уносити до цього наказу будь-які зміни та/або звільнятись від обов`язку виконати такий наказ. Крім того вказує, що норма ч. 5 ст. 41 КЗпП є спеціальною та, по суті, єдиного нормою для звільнення керівника підприємства за відсутності будь-яких інших законних підстав для звільнення за ініціативою акціонера та ця норма закону з`явилась саме у зв`язку з розвитком корпоративних відносин та забезпечення прав акціонерів на звільнення керівника акціонерного товариства навіть за відсутності ознак порушень трудового договору працівником-керівником. Наполягає, що трудовий договір між позивачем та відповідачем укладався на невизначений строк і ніколи не мав ознак строкового, ані з точки зору корпоративного, ані з точки зору трудового права. Вказує, що ані рішення акціонера, ані накази відповідача з кадрових питань не містять строку, на який позивач уклав трудовий договір, а тому трудовий договір сторін укладений на невизначений строк. 30.12.2020 року представником відповідача подано заперечення на відповідь позивача у яких останній просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. 26.02.2021 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог з урахуванням якої останній просить суд: - визнати недійсним і скасувати наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14.05.2020 № 169-к» та учинений на його підставі запис № 45 від 13.05.2020 у трудовій книжці [PERSON] ; - стягнути із ПАТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] 4 986 087,17 грн., у тому числі 1 521 162 грн. вихідної допомоги, 3 464 925,17 грн. середнього заробітку за період з 14.05.2020 року по 25.02.2021 року. 04.03.2021 року представником відповідача до суду подано клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, клопотання про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог та клопотання про залишення позовної заяви без руху. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то сторони у судове засідання не викликалися. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що Розпорядженням Кабінета Міністрів України від 15.11.2019 №1060-р «Про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» було призначено [PERSON] виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» до призначення в установленому порядку голови правління зазначеного товариства (а.с. 15). Відповідно до Наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 26.11.2019 № 523-к, [PERSON] приступив до тимчасового виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» з 27.11.2019 року (а.с. 112). Відповідно до листа Мінекономіки № 2202-14/20162-01 від 13.05.2020 «Щодо звільнення в.о. голови правління ПАТ «Аграрний фонд», у зв`язку з закінченням строку відповідно до пункту 2 Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2008 № 777 та відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 698 Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, внесло подання щодо звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», пункт 2 статті 36 КЗпП України (а.с. 22). Відповідно до листа Мінекономіки № 2202-14/30162-01 від 13.05.2020 «На заміну листа Мінекономіки від 13.05.2020 № 2202-14/30162-01», Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України відповідно до Статуту публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 698, внесло подання щодо звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (а.с. 21). Розпорядженням Кабінетом Міністрів України від 13.05.2020 року № 514-р «Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» було звільнено [PERSON] від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (а.с. 16). Наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 14.05.2020 року № 169-к за підписом в.о. голови правління Баришева І.Г. було звільнено [PERSON] , виконуючого обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», 13.05.2020 року, в порядку 5 статті 41 КЗпП України. Зобов`язано виплатити [PERSON] грошову компенсацію за: -11 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.11.2019 року по 13.05.2020 року; -3 календарних дні щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 27.11.2019 року по 13.05.2020 року; -3 календарних дні щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 27.11.2019 року по 13.05.2020 року; -Вихідну допомогу у розмірі шестимісячної середньої заробітної плати (а.с. 18). Наказом ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 року № 183-к за підписом в.о. голови правління Банчука Б.М. було внесено зміни до наказу публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» від 14.05.2020 № 169-к «Про звільнення [PERSON] » виклавши його розпорядчу частину в наступній редакції: 1.«ЗВІЛЬНИТИ [PERSON] , виконуючого обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», 13.05.2020 року в порядку пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України. 2.ВИПЛАТИТИ [PERSON] грошову компенсацію за: -11 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 27.11.2019 року по 13.05.2020 року; -3 календарних дні щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці за період роботи з 27.11.2019 року по 13.05.2020 року (а.с. 19). 13.05.2020 у трудовій книжці [PERSON] було здійснено запис № 44, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 514-р звільнено із займаної посади в порядку пункту 5 статті 41 КЗпП України. Підстава - наказ № 169-к від 14.05.2020 року (а.с. 24). 13.05.2020 у трудовій книжці [PERSON] було здійснено запис № 45, яким запис № 44 визнано недійсним. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 514-р звільнено позивача із займаної посади в порядку пункту 2 частини 1 статті 36 КЗпП України. Підстава - наказ № 183-к від 18.05.2020 року (а.с. 24). Пунктом 5 статті 41 КЗпП України встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб. Із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що між позивачем та відповідачем трудовий договір (контракт) укладений не був. Разом із тим, із розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.11.2019 року № 1060-р «Про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» слідує, що позивача було призначено виконуючим обов`язки голови правління акціонерного товариства «Аграрний фонд» на строк до призначення в установленому порядку голови правління зазначеного товариства. З наведеного слідує, що позивача було призначено виконуючим обов`язки голови правління акціонерного товариства «Аграрний фонд» саме на певний, тобто визначений строк, а саме до призначення в установленому порядку голови правління зазначеного товариства. Таким чином, суд приходить до висновку, що навіть за відсутності укладеного між позивачем та відповідачем трудового договору (контракту), позивача було призначено виконуючим обов`язки голови правління акціонерного товариства «Аграрний фонд» на певний строк, а саме до моменту призначення в установленому порядку голови правління зазначеного товариства. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 року № 515-р «Про призначення [PERSON] виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», [PERSON] було призначено виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (а.с. 17). Таким чином вбачається, що строк на який позивач був призначеним виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» закінчився у зв`язку із призначенням виконуючим обов`язки голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» Банчука Б.М. Із листа Мінекономіки № 2202-14/30162-01 від 13.05.2020 вбачається, що Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України було внесено подання про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», а не припинено повноваження [PERSON] , як у позовній заяві посилається останній. Суд звертає увагу на ту обставину, що лист Мінекономіки № 2202-14/30162-01 від 13.05.2020 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 року № 514-р «Про звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» не містять вказівки на пункт 5 статті 41 КЗпП України, як підставу звільнення позивача, а тому є очевидним, що приймаючи наказ № 169-к від 14.05.2020 року позивач самостійно визначив підставою свого звільнення за пунктом 5 статті 41 КЗпП України та зазначив його у даному наказі. Крім того, ПАТ «Аграрний фонд» листом № 02-08/1/1029 від 15.05.2020 року звернулося до Мінекономіки із проханням надати роз`яснення Мінекономіки, як орган управління, щодо правової підстави звільнення [PERSON] від виконання обов`язків голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (а.с. 109). Мінекономіки листом Вх. № 1136 від 18.05.2020 року повідомило ПАТ «Аграрний фонд», що припинення трудового договору з [PERSON] відбулося у зв`язку із закінченням строку, коли він мав виконувати обов`язки голови правління ПАТ «Аграрний фонд» відповідно до Порядку (а.с. 110-111). Крім того, у даному листі зазначено, що оскільки із [PERSON] не було укладено контракт, який би визначав його повноваження та умови оплати праці, підставою розірвання трудового договору з ним не може бути п. 5 ст. 41 КЗпП України, «припинення повноважень посадових осіб» з виплатою вихідної допомоги, згідно ст. 44 КЗпП України. Таким чином, після встановлення даних обставин ПАТ «Аграрний фонд» було видано Наказ від 14.05.2020 року № 169-к за підписом в.о. голови правління Банчука Б.М., яким було внесено зміни до наказу публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» від 14.05.2020 № 169-к «Про звільнення [PERSON] » та вказано підставою звільнення позивача п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Враховуючи викладене вище, оцінивши надані докази, суд погоджується з доводами відповідача та приходить до висновку, що підставами звільнення позивача є закінчення строку на який позивача було призначено в.о. голови правління публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд», тобто за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України та відповідно, правові підстав для звільнення позивача за п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України були відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним і скасування наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14.05.2020 № 169-к» та учиненого на його підставі запису № 45 від 13.05.2020 у трудовій книжці [PERSON] , як необгрунтованих. Щодо стягнення із ПАТ «Аграрний фонд» на користь [PERSON] 4 986 087,17 грн., у тому числі: 1 521 162 грн. -вихідної допомоги, 3 464 925,17 грн. -середнього заробітку за період з 14.05.2020 року по 25.02.2021 року, суд, виходить з наступного. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про обґрунтованість звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та відмовив у задоволенні вимог позивача про визнання недійсним і скасування наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 №183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14.05.2020 № 169-к», то правових підстав для задоволення вимог про стягнення вихідної допомоги,суд не вбачає. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ст. 117 України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову позивачеві у задоволенні вимог про стягнення вихідної допомоги, то підстав для задоволення вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги за період 14.05.2020 року по 25.02.2021 року, суд не знаходить. Проте, із матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено 14.05.2020 року, проте згідно Довідки № 100 від 12.08.2020 року розрахунок із позивачем був здійснений остаточно 19.05.2020 року, тобто не у день звільнення позивача (а.с. 136). Таким чином, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період із 15.05.2020 року по 19.05.2020 року. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до ст. 27 ЗУ Про оплату праці за правилами, передбаченими розд.2 абз.3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п.32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р. - Обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. З матеріалів справи та наданої довідки відповідача вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складає 12 087,05 грн. (254 100,45 грн. /заробітна плата за березень 2020 року + 229 381,57 грн. /заробітна плата за квітень 2020 року = 483 482,02 грн. / 40 робочих днів у березні та квітні 2020 року (згідно із довідки) = 12 087,05 грн. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період із 14.05.2020 року по 19.05.2020 року у розмірі 48 348,20 грн. (12 087,05 грн. * 4 днів затримки в розрахунку= 48 348, 20 грн.). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного вище позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.144 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем судовий збір за подання позовної заяви сплачений не був. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Судом було встановлено, що позивачем заявлено вимоги про визнання незаконним і скасування наказу ПАТ «Аграрний фонд» від 18.05.2020 № 183-к «Про внесення змін до наказу про звільнення від 14.05.2020 № 169-к» та учинений на його підставі запис № 45 від 13.05.2020 у трудовій книжці [PERSON] , тобто позивачем не заявлено вимогу про визнання незаконним наказу про його звільнення та поновлення його на роботі, а тому за дану вимогу немайнового характеру має бути сплачено судовий збір. Крім того, відповідно до ч. 1ст. 94 КЗпП України та ч. 1ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що в структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні компенсаційні виплати. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсації та інші грошові та матеріальні виплати, які передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами. З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушеннямтермінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях, а тому заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу не підпадає під категорію пільгової та підлягає оплаті судовим збором. Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4518/16 від 30.01.2019 року. Таким чином, до структури заробітної плати не входить вихідна допомога, а тому позивач мав сплатити судовий збірпри зверненні до суду і в цій частинні позовних вимог. Суд звертає увагу на ту обставину, що провадження у справі було відкрито ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва та справу до Солом`янського районного суду м. Києва було передано на стадії судового розгляду, а тому суд був позбавлений можливості перевірити відповідність позовної заяви ст. 177 ЦПК України перед відкриттям провадження у справі, та приходить до висновку про необхідність вирішення питання про стягнення судового збору під час ухвалення рішення у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01.01.2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 102,00 грн., та 0,4 прожиткового мінімуму становило 840,80 грн. Таким чином позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн. за вимогу немайнового характеру. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510,00 грн.). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. Враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 26.02.2021 року, суд приходить до висновку, що ціна позову становить 4 986 087,17 грн., а тому за вимогу майнового характеру позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 10 510,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач мав сплатити за подання даної позовної заяви судовий збір у розмірі 11 350,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст.144 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 101,91 грн. Крім того, суд приходить до висновку про стягнення із позивача на користь держави судового збору у розмірі 11 248, 89 грн. Враховуючи викладене вище,

Outcome: partial