Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулася із означеним позовом до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Позов мотивний тим, що 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №5912 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 52944,54 грн. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом з порушенням ст. 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та встановленого порядку, оскільки його вчинено за відсутності необхідних документів, заборгованість за кредитним договором не є безспірною та з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Філь О.Є. від 17 травня 2019 року справу передано за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу було передано у провадження судді Войтенко Т.В. В порядку повторного авторозподілу справ між суддями 11 листопада 2020 року справу передано судді Корніловій Ж.О., а в подальшому 01 грудня 2020 року - судді Васильченко О.В., 18 січня 2021 року - судді Ковбасюк О.О. Ухвалою судді Ковбасюк О.О. від 25 січня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відповідачем відзиву на позов, третіми особами - письмових пояснень по суті спору. В судове засідання позивач не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, письмових пояснень по суті спору не надали; приватний нотаріус Хара Н.С. подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №5912, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № GP-555550588 від 02.12.2013 року в розмірі 52944,54 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 20153,64 грн., прострочена заборгованість за комісією 26564,58 грн., прострочена заборгованість за процентами 5726,32 грн., за період з 06 березня 2018 по 06 березня 2019 року. З матеріалів справи вбачається, що договір № GP-555550588 від 02.12.2013 року було укладено між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» у простій письмовій формі шляхом підписання заяви від 02.12.2013 року про приєднання до договору про надання банківських послуг № GP-555550588, за умовами якого позивачу надано споживчий кредит в сумі 22119,24 грн. (п. 2.2.), на строк 60 місяців (п. 2.3.), під 12% річних (п. 2.5.), з комісією за обслуговування кредиту 2,4% (п. 2.4.), з датою платежу до 02 числа кожного календарного місяця, (платіжні періоди з 02.12.2013 по 02.12.2018, щомісячний платіж 1022,87 грн. та 1022,74 - останній платіж) на рахунок ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Згідно з п. 1.1. статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів (протокол № 80 від 27.11.2018), АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті приєднання останнього до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» згідно з рішенням загальних зборів акціонерів (протокол № 68 від 12.03.2015). Отже, в силу п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України АТ «Перший Український Міжнародний Банк» набув права кредитора за договором № GP-555550588 від 02.12.2013 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал». 03 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58783712 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. №5912 від 13 березня 2019 року. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено 13 березня 2019 року стосовно договору № GP-555550588 від 02.12.2013 року, який укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Крім того, з наданих приватним нотаріусом Харою Н.С. матеріалів нотаріальної справи вбачається, що станом на день вчинення виконавчого напису минув трьохрічний строк давності за вимогами по кредитних платежах за платіжні періоди з 02.12.2013 по 02.03.2016 року. Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не перевірила належність оформлення документів, поданих для вчинення виконавчого напису, не перевірив дійсність та безспірність вимог АТ «ПУМБ», а також дотримання трьохрічного строку давності за грошовими вимогами, а тому суд доходить висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, за непідтвердженими борговими вимогами стягувача, та з порушенням процедури вчинення виконавчого напису. Ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved