Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25.09.2004 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між подружжям не склалося, тому рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2006 року їх шлюб був розірваний. Позивач зазначає, що фактично з червня 2005 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини, однак відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання своєї дочки, внаслідок чого рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2006 року у справі № 2-3535/06 з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. З моменту народження дитини відповідач жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки та її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Тож, на думку позивача, відповідач не виконує покладених законом на батьків обов`язків, не бере будь-якої участі у вихованні доньки, всі питання щодо її виховання вирішуються позивачем самостійно, дитина знаходиться на її повному утриманні. Крім цього відповідачем не сплачуються призначені судом аліменти. Враховуючи, що позивач самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину, а також у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач змушена звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 08 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала, надала суду детальні пояснення щодо обставин, викладених у позові. Зауважила, що протягом певного часу відповідач за допомогою своїх батьків намагався цікавитися життям своєї дитини. У той час, коли їх спільна донька за бажанням дідуся та бабусі відвідувала їх, відповідач теж приймав участь у такому спілкування, однак з часом таке спілкування з дитиною перервалося. Відповідач протягом тривалого часу не піклується про життя та здоров`я своєї дитини, не цікавиться взагалі її успіхами тощо. При випадкових зустрічах навіть не впізнав свою дитину, що дуже негативно вплинуло на свідомість самої дитини, яка потребує уваги від батька. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки невідома, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, однак позов не визнав. Представник третьої в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату і місце розгляду справи. При цьому, до суду надано висновок повноважного органу опіки та піклування про залишення питання щодо позбавлення батьківських прав на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, не спростовано сторонами, що в період з 25 вересня 2004 року по 03 липня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (а.с. 13) та копія рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 2-3244/06 від 20 червня 2006 року (а.с. 17). Реєстрація розірвання шлюбу засвідчена відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 16). Суду подано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.15), відповідно до якого батьками дитини є сторони по справі. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається в колегіумі № 11 м.Новомосковська, що підтверджується характеристикою (а.с.23), з народження проживає разом з матір`ю, остання створила всі умови для повноцінного виховання дитини. Про систематичне невиконання батьком своїх батьківських обов`язків свідчить і розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем, у відповідності до якого станом на листопада 2020 року відповідач має заборгованість по аліментам у розмірі 60392, 89 грн. протягом 2020 року відповідач сплатив на користь матері аліменти у розмірі 1000 грн., не дивлячись на те, що рішенням суду встановлена і періодичність виплати аліментів і їх розмір. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Орган опіки та піклування надав до суду висновок, у відповідності до якого питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , - залишає на розсуд суду. При цьому при особистій бесіді з відповідачем останні заперечував проти позбавлення його батьківських прав та наполягав на тому, що завжди цікавився життя своєї дитини, однак не через особисті зустрічі, оскільки її матір всіляко намагається завадити їм у спілкуванні. Від сплати аліментів відповідач не ухиляється, має заборгованість, однак не відмовляється її сплачувати. Крім того, наразі відповідач має іншу сім`ю, у якій виховується ще двоє дітей, яких він утримує, створює для дітей всі умови для їх проживання в сім`ї. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Зважаючи на те, що Орган опіки та піклування вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав залишив на розсуд суду, суд вислухав і думку неповнолітньої [PERSON] . При наданні пояснень [PERSON] переконана в тому, що її батько мав більше приділяти увагу її життю та розвитку. З дитинства вона пам`ятає його лише в ті моменти, коли вона перебувала у своїх дідуся та бабусі під час сімейних свят. Батько приходив до них на деякий час, не приділяв їй багато уваги, і залишав їх. Вже декілька років вона не бачила свого батька, він зовсім не цікавиться її життям, не вітає її з днем народження чи іншими святами, були випадки, коли він навіть не впізнав її, зустрічаючи посеред вулиці чи в інших місцях. Також сама дитина надала пояснення, що її матір не чинить жодних перепон батькові у спілкуванні з нею, батько знає, де вона проживає, де вона навчається, однак жодного разу не був у школі, не відвідував її вдома. [PERSON] наполягала на тому, щоб її думка була врахована при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав її батька. Такі ж пояснення щодо відсутності маніпуляцій з боку матері підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] остання надала суду показання про те, що дитина з самого народження проживає разом з матір`ю у будинку, що розташований в [ADDRESS] . Там же проживав і батько дитини до їх розлучення. Після розірвання шлюбу виключно завдяки батькам відповідача, дитина деякий час знала, що у неї існує батько, вона завжди залюбки бувала у їх сім`ї, як дитина чекала подарунків, уваги тощо. Однак з підростанням, батько перестав цікавитися життям своєї дитини, роками вона не бачила своїх дідуся та бабусі, у яких мала можливість зустрічатися з батьком. Самостійно батько не вживає ніяких заходів, щоб налагодити стосунки з дочкою. Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами і до цього часу, всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а дитина фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю матері. Встановлені в судовому засіданні обставини надають суду підстави для задоволення позову в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним, документально підтверджені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. (а.с.6). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved