overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 29 липня 2006 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 291. Позивач зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу неповнолітню доньку Софію, [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з травня 2013 року, вони ведуть окреме господарство та мають окремий бюджет. Причиною розпаду сімї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на сімейне життя, виховання дитини, ведення домашнього господарства, розподіл сімейного бюджету, через що виникали сварки та скандали, все це призвело до втрати почуття кохання та до припинення шлюбних відносин. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, прізвище залишити шлюбне. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 29 липня 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 291. Мають від шлюбу неповнолітню доньку Софію, [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки, так як мають різні погляди на життя і сімю, не ведуть сумісного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення відповідно до ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою в своїй заяві висловлена думка щодо залишення їй шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є квартиронаймачем квартири №69, розташованої в будинку №41 по вул.Курчатова в м.Маріуполі, де окрім неї зареєстровані відповідачка, її малолітній син [PERSON], [INFO]. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з сином позивачки, однак вже довгий час з ним однією сімєю не проживає. З 10.03.2011 року відповідачка забрала всі свої речі і виїхала з квартири, комунальні послуги не сплачує та не бере участі у її утриманні. Внаслідок чого позивачка була вимушена звернутися до суду з даним позовом та просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири №69, розташованої в будинку №41 по вул.Курчатова в м.Маріуполі, що підтверджується особовим рахунком №4360, в квартирі також зареєстровані з 29.07.2005 року [PERSON], [INFO], та з 01.10.2006 року [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту КСН МКР «Курчатова» від 29.04.2015 року, встановлено, що в квартирі [ADDRESS], [PERSON] не проживає з 2011 року. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами позивачки, підтвердили, що [PERSON] не проживає в [INFO] з 2011 року. Згідно положень ст.ст.71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Судом не встановлено поважності причин відсутності відповідача понад установлені законом строки. Згідно зі ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами тому [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування квартирою №69 будинку №41 по вул.Курчатова в м.Маріуполі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою та вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому виконавчим комітетом Волоськівської сільської ради, актовий запис № 1 від 06.06.2008 року. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], і Дмитра, [INFO], та дочку [PERSON], [INFO] . Спільне проживання та фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено з травня 2014 року, спільного господарства з того часу не ведуть. За таких обставин шлюб між позивачкою та відповідачем носить лише формальний характер, між подружжям виникають часті непорозуміння, що негативно відображається на їх сімейних стосунках. \~Позивачка судовому засіданні просить задовольнити вимоги позову. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Біляк». Відповідач в судовому засіданні запепрречив про ти позовних вимог, в подальшому подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. \~\~\~\~\~ Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 6 червня 2008 року. За час спільного проживання у сторін народилися сини [PERSON], [INFO], і Дмитро, [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння в сім'ї, через що постійно виникали сварки та конфліктні ситуації. Ухвалою суду від 31 липня 2015 року\~ сторонам надавався термін для примирення строком на три місяці, однак з обставин справи вбачається, що примирення між ними досягнуто не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї буде суперечити їх\~ інтересам, а тому з цих підстав позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою та вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому Деражнянським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №22 від 10.05.2008 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне проживання та фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено з листопада 2013 року, спільного господарства з того часу не ведуть. За таких обставин шлюб між позивачкою та відповідачем носить лише формальний характер, між подружжям виникають часті непорозуміння, що негативно відображається на їх сімейних стосунках. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, пояснила що наміру продовжувати шлюбні стосунки немає. Після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. З врахуванням позиції сторони позивача, суд вважає за можливе слухати справу у його відсутність в порядку заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивачки , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2008 року. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння в сім'ї, через що постійно виникали сварки та конфліктні ситуації, з листопада 2013 року спільно не проживають. Судом сторонам не надавався термін для примирення, оскільки позивачка фактично має іншу сім'ю та враховуючи тривалість часу, протягом якого сторони не проживають разом, вказане буде суперечити їх інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка вказує на те, що з 25 лютого 1995 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Позивачка не має можливості самостійно утримувати доньку належним чином. Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею неповноліття. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач\~ у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін,в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, з 25 лютого 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. Згідно зі ст.182, ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності у платника інших дітей та непрацездатних осіб, а також інших обставин, що мають істотне значення. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позовної заяви і до її повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У травні 2015 року позивач предявила дійсний позов, який в процесі розгляду справи уточнила. В обґрунтування вимог зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, але з квітня 2015 року вони з відповідачем мешкають окремо. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]., яка проживає разом із нею і перебуває на її повному утриманні. Посилаючись на те, що відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти в розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову . Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає повністю, згоден сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 1\\3 частини від його доходів. Згідно ч.4 ст.174\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], про що 10.05.2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції у Луганській області в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис №88 (а.с.5). Малолітня дитина проживає з позивачкою, за адресою: Луганська область, м. Сватове, вул. Свердлова, буд 98, про свідчать дані довідки № 1544 від 29.04.2015 року (а.с.3). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Причиною звернення позивачки до суду стала відмова відповідача у наданні матеріальної допомоги у добровільному порядку. Згідно ч.3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому суд також враховує, що відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів за жодних обставин не може бути менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням наведеного, беручи до уваги всі обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про задоволення позову і вважає за можливе визначити розмір аліментів 1\\3 частина всіх видів заробітку /доходу/ відповідача. У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У травні 2015 року позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.05.2013 року між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та громадянином України, [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит на платіжну картку у розмірі 2 000 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Попри те, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 25.03.2015 року виникла заборгованість у розмірі 25 265 грн. 18 коп., яку позивач просив стягнути з останнього звертаючись до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Поштове повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У травні 2015 року позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.10.2010 року між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та громадянкою України, [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит на платіжну картку у розмірі встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Попри те, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 30.06.2015 року виникла заборгованість у розмірі 9 187 грн. 05 коп., яку позивач просив стягнути з останньої звертаючись до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила. Поштове повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У травні 2015 року позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.12.2013 року між ПАТ «ПРИВАТБАНК» та громадянкою України, [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит на платіжну картку у розмірі 9 500 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Попри те, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 25.03.2015 року виникла заборгованість у розмірі 19 904 грн. 32 коп., яку позивач просив стягнути з останньої звертаючись до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча повідомлялася судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надала, причини неявки не повідомила. Поштове повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved