Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У травні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом, який обґрунтувала тим, що її мати [PERSON] отримала у 1977 р. на себе, неї та на її чотирьох сестер чотирикімнатну квартиру, яку у 1983 р. обміняла на квартиру загального заселення №19,20 по вул. Південній, 35 в м. Миколаєві. У 1999 р. мати продала належний їй особисто житловий будинок по вул. Коларова в м. Миколаєві та купила за виручені кошти ще квартиру загального заселення №21,22 по вул. Південній, 35 в м. Миколаєві та квартиру [ADDRESS]. Після матері смерті позивачка єдина прийняла спадщину, вважала зі слів матері, що отримає в спадок після неї квартира №20.21 по вул. Південній, 35 в м. Миколаєві, але в дійсності спадку мати не залишила. Лише рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2016 р. їй було доведено до відома, що мати за життя розпорядилася усім належним їй майном не на її користь. Зокрема, [PERSON] (сестрі позивачці) від матері відійшло за договором дарування від 16 липня 2001 р. право власності на 68/100 часток квартири №21,22. [PERSON] також належала в порядку приватизації ? частина в квартирі №19,20, а членам її сімї відповідачам решта ? частини квартири. Вважає порушеними свої житлові права, оскільки мала право на приватизацію чотирикімнатної квартири, але мати порушила її права, зробивши обмін та зареєструвавши її в належному їй житловому будинку, а потім виписала її звідтіля при продажу. А сестра [PERSON]С, приватизувала квартиру №19,20 на себе та членів сімї та купила у матері частину квартири №21,22 оформивши договір дарування. Тому її ввели в оману мати та [PERSON] позбавивши її права на житло, яке вона мала ще від права на проживання в чотирикімнатній квартирі та житловому будинку матері. Крім того, квартири №21-22 були продані із зареєстрованими дітьми [PERSON], [PERSON] Просила визнати недійсним свідоцтво про право [PERSON] з сімєю на житло від 19 березня 1999 р. на квартиру №19,20 по вул. Південній, 35 в м. Миколаєві та договір від 16 липня 2001 р. дарування від [PERSON] на користь [PERSON] 68/100 частин квартири спільного заселення №21,22 по вул. Південній, 35 в м. Миколаєві, визнати власницею спадкового майна [PERSON] В судовому засіданні позивачка з представником позов підтримали. Відповідачі позов не визнали. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] у звязку з укладанням шлюбу 19 листопада 1982 р.) на склад сімї - вона та пять доньок, у т.ч. позивачка, в 1977 р. була надана для проживання чотирикімнатна квартиру по вул. Київське шосе, 17 (зараз проспект [PERSON]) в м. Миколаєві (а.с.115-116). [PERSON] за договором від 20 березня 1999 р. продала ? частину житлового будинку по вул. Коларова, 33 в м. Миколаєві, яка належала їй згідно договору дарування від 17 червня 1987 р. (а.с.74, 126, 127). За договором від 05 квітня 1999 р. [PERSON] купила квартиру спільного заселення №21,22 по вул. Південній, 35 в м. Миколаєві, з якої продала 32/100 частини 28 квітня 2000 р. іншій особі, а 68/100 частин подарувала [PERSON] згідно договору від 16 липня 2001 р. (а.с. 54, 56, 57). [PERSON] померла 16 листопада 2012 р., спадщину після неї прийняла лише позивачка (а.с.58, 77-80) Квартира №19,20 по вул. Південній, 35 в м. Миколаєві була приватизована [PERSON] та членами її сімї відповідачами в рівних частках (свідоцтво від 19 березня 1999 р.) (а.с.125). [PERSON]С, померла 14 березня 2009 р. (а.с. 61). Спадкоємцями є відповідачі - вдівець (1/2 частина спадщини) та діти (по 1/4) (а.с. 44-54). Позивачка народилася у 1960 р. З 1999 р. і до лютого 2008 р. не мала зареєстрованого місця проживання (а.с.11). Квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] (доньці [PERSON]С.) за змістом рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1963 від 25 вересня 2007 р. на її сімю в порядку тимчасового поліпшення житлових умов надати житло без зняття з квартирного обліку згідно зі списками (а.с.99). Надалі дана квартира була приватизована мешканцями (а.с.66). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2016 р., яке в апеляційному порядку не переглядалося та набрало чинності, в спорі між тими ж сторонами встановлений факт відчуження майна матірю позивачки на користь третіх осіб. В справі позивачкою заявлялося клопотання про відновлення строку позовної давності, у задоволенні позову було відмовлено по суті. Суд вважає позов безпідставним. Право на приватизацію державного житлового фонду виникло у громадян України згідно Закону України від 19 червня 1992 р. № 2482-XII і не могло мати місце у 1977-1983 р. стосовно чотирикімнатної квартири, яка надалі була обміняна на квартиру 19,20 по вул. Південній, 35 в м. Миколаєві . Права власності на ? частину будинку по вул. Коларова, 33 в м. Миколаєві позивачка не мала, порушення її житлових прав при його продажу не обґрунтувала та не довела. Право власності, яке оспорює позивачка виникло під час дії ЦК УРСР. Проте свого права на спірну нерухомість позивачка згідно підстав передбачених ЦК УРСР, ЖК УРСР, Закону України «Про власність» не довела. Як й не довела наявність обставин передбачених ЦК УРСР для визнання правовстановлюючих документів на нерухомість недійсними. Вимога про визнання позивачки власницею майна, що належало за життя [PERSON], а по суті про визнання права власності на таке майно права власності не ґрунтується на законі й задоволенню не підлягає. Тому позов слід залишити без задоволення в повному обсязі. Доводи позову про порушення прав неповнолітніх не містять обґрунтування підстави захисту порушеного права чи інтересу цих осіб. Судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Outcome: dismissed