Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У червні 2015 року до суду надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 22 листопада 2011 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] та на час ДТП перебував під керуванням [PERSON], та транспортного засобу «HyundaiTucson», державний номер № [NUMBER] під керуванням [PERSON], який визнаний винним у вчинені даної пригоди. Зазначену подію визнано страховим випадком. 13 липня 2012 року позивач виплатив страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 7 521,34 грн. Позивач просить стягнути з відповідача виплачену у порядку регресу суму у вищевказаному розмірі, витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 760 грн., та судові витрати, понесені при подачі позову до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем пропущено строки звернення до суду із відповіднім позовом, тому просив застосувати строки позовної давності до вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування та відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, посилається на те, що звіт про визначення матеріального збитку виконаний з порушенням вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до полісу № АА/3064762 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 березня 2011 року, застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON], забезпеченим транспортним засобом якого є «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER] (а.с. 53). Із постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2011 року вбачається, що 22 листопада 2011 року о 20 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Хюндай», д.н. - [NUMBER], по вул. Мельникова у м. Києві, не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], від удару автомобіля Рено по інерції відкинуло вперед внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем «Шкода», д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Вищевказаною постановою встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху, та визнано останнього винним у вчинені адміністративного правопорушення. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу від 07 грудня 2011 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Skoda Fabia», державний номер [NUMBER], у результаті його пошкодження в ДТП, складає 9025,61 грн. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем 13.07.2012 року здійснено виплату відшкодування потерпілій особі [PERSON] у розмірі 7 521,34 грн., що підтверджується наказом про відшкодування шкоди від 13.07.2012 року, довідкою № 1 від 03.07.2012 р. та платіжним дорученням № 1/1-15944 від 13.07.2012 року (а.с. 12-14). Листом за № 12038/3-2-05 від 21.05.2012 р. позивач звернувся до відповідача про компенсацію витрат в добровільному порядку. Однак, до суду не надано доказів про добровільну сплату відповідачем таких витрат. У судовому засіданні відповідач зазначив, що на момент вчинення ДТП його цивільно-правова відповідальність застрахована не була. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на викладене, Моторне ( транспортне) страхове бюро України має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] про відшкодування шкоди у межах фактичних витрат. Згідно із статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, обчислені в порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень статті 34.1 Закону, страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розмірів збитків. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено оплату за послуги аварійних комісарів у розмірі 760 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 3038 від 26 червня 2012 року, рахунком № М12-447 від 19.04.2012 року та актом виконаних робіт за дорученням МТСБУ № 15944 від 29 листопада 2011 року (а.с. 8-10), тому вимога в цій частині також підлягає задоволенню. Згідно із частиною 1, статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом з тим, доводи заперечення відповідача щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Зі змісту ст.ст. 256 та 257 ЦК України вбачається, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 13 липня 2012 року виплатив потерпілій стороні страхове відшкодування, а 19 червня 2015 року звернувся із даним позовом до суду, а отже, трирічний строк звернення до суду позивачем не пропущено, тому відсутні правові підстави для застосування до останнього строків позовної давності звернення із відповідним позовом. Доводи відповідача про виконання звіту про визначення вартості матеріального збитку із порушенням вимог чинного законодавства у судовому засіданні жодними доказами не підтверджені, тому можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача в порядку регресу відшкодування завданих збитків та судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved