Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні та індексації. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 19 лютого 2015 року по 30 грудня 2015 року працювала на посаді начальника управління роботи з персоналом у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та звільнилась з посади за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте при звільненні з позивачем не проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі, у зв'язку з чим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року стягнуто на її користь 130 685 грн. 24 коп. заборгованості по заробітній платі та 89 999 грн. середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Тому, позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 квітня 2016 року по 7 червня 2016 року у розмірі 59 999 грн. 94 коп. та індексацію заробітної плати за весь період її роботи в розмірі 4 922 грн. 97 коп. Під час розгляду справи позивач змінила позовні вимоги, просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 квітня 2016 року по 6 липня 2016 року у розмірі 87 142 грн. 77 коп., індексацію в розмірі 4 922 грн. 97 коп. та 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась в душевних стражданнях з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні. Сторони до судового засідання не з'явились. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо розгляду справи в порядку заочного провадження заперечує. Представник відповідача до судового засідання не з'явився. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] з 19 лютого 2015 року по 30 грудня 2015 року працювала на посаді начальника управління роботи з персоналом у ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та звільнилась з посади за власним бажанням на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку та не виплачено по цей час заборгованість по заробітній платі. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року у справі № 757/1145/16-ц стягнуто з відповідача на користь позивача 130 685 грн. 24 коп. заборгованості по заробітній платі та 89 999 грн. середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні (а.с. 9-10). Вказаним рішенням суду встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 1 428 грн. 57 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок у день звільнення, то відповідно до положень ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 1 квітня 2016 року по 6 липня 2016 року у розмірі 87 142 грн. 77 коп. за розрахунком позивача (1 428 грн. 57 коп. середньоденної заробітної плати х 61 робочий день). При цьому, суд бере до уваги Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 4 922 грн. 97 коп. індексації заробітної плати за весь період роботи згідно з розрахунком позивача. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на суму 1 000 грн. з урахуванням глибини та тривалості душевних страждань позивача з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні. Всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 92 065 грн. 74 коп. (4 922 грн. 97 коп. індексації заробітної плати, 87 142 грн. 77 коп. середнього заробітку у розмірі) та 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі у розмірі 920 грн. 66 коп. та судовий збір за вимоги немайнового характеру (моральна шкода) у розмірі 10 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial