Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 06.10.2016 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2016 року стосовно [PERSON] в частині цивільного позову про відшкодування моральної та матеріальної шкоди [PERSON] скасований, матеріали кримінального провадження направлені до Київського районного суду м. Полтави для розгляду в порядку цивільного судочинства. Позивач позовні вимоги обґрунтовувала тим, що результаті ДТП, яке скоїв відповідач їй спричинена матеріальна та моральна шкода., просила стягнути з відповідача на її користь 21\~205 грн. 81 коп. матеріальної шкоди, 260\~000 грн. моральної шкоди, 5\~000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 148-149 т.1). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що в результаті отриманих травм під час ДТП ,винним у скоєнні якої визнаний відповідач, позивач, яка є його дружиною, стала інвалідом другої групи, до цього часу потребує постійного лікування, у тому числі і шляхом оперативного втручання. Її життя після ДТП змінилося, в гіршу сторону, вона не здатна, за станом здоров»я, повернутись до звичного життя та для організації її життя вона та інші члени сім»ї повинні докладати додаткових зусиль. Позивач має малолітнього сина, який також страждає від того, що його матір змінилася, не може приділяти йому достатньої уваги, ні з моральної та психологічної точки зору так із фізичної точки зору, оскільки не може готувати їжу, прати , допомагати сину в учбовому процесі та виконувати інші обов»язки, як матері. Також пояснив, що він отримав від відповідача 43\~000 грн. на лікування дружини, однак отримані кошти не покривають усіх витрат на лікування за моральних страждань, які заподіяні позивачеві. Також пояснив, що після засудження відповідача він звернувся до страховика, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, подав усі документи та докази, які позивач витратила на лікування, однак рішення про виплату страхового відшкодування буде прийняте протягом 90 днів. Представник позивача пояснив, що суд йому роз»яснив вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо пред»явлення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди до страховика та наслідки не пред»явлення вказаних позовних вимог, однак він наполягає на розгляді позовних вимог у тому вигляді, які маються в матеріалах кримінального провадження. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що відповідач сплатив позивачеві моральну шкоду у розмірі 43\~000грн. і вважає таке відшкодування достатнім. Щодо матеріальної шкоди, то відповідач вважає, що матеріальна шкода повинна бути відшкодована страховою компанією. Також представник відповідача просила врахувати ту обставину, що позивач також порушила вимоги розділу 4 « Обов»язки і права пішоходів», а також те, що на час скоєння ДТП перебувала у стані алкогольного сп»яніння. Заслухавши представника позивача, представника відповідача , дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Установлено, що вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 06.10.2016 року [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України. [PERSON] визнаний винним у тому, що 14 листопада 2015 року близько 18 годин 30 хвилин керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2107» державний номерний знак ВІ2753AС, рухався по вул. Сінній від вул. Соборності (Жовтневої) у напрямку вул.. Пушкіна у м. Полтаві та проїжджаючи в районі перехрестя вулиць Сінна Зигіна в порушення вимог п.18.1 ПДР України при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість свого руху та не зупинив транспортний засіб, щоб дати дорогу пішоходам, і скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка переходила дорогу зліва направо по ходу руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи №204 від 26.02.2016 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню з переломом кісток черепу з переходом на основу, субдурального крововиливу, перелому кісток тазу, кісток правої гомілки, гематом, забоїв мяких тканин, забійних ран голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя. Дослідженим у судовому засіданні пенсійним посвідченням установлено , що [PERSON] в результаті отриманих травм стала інвалідом другої групи. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом роз»яснено представнику позивача його право пред»явити позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди до страхової компанії, в якій була застрахована цивільної правова відповідальність [PERSON] та наслідки не вчинення вказаної процесуальної дії. Представник позивача не заявляв клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача страхову компанію, в якій була застрахована цивільно правова відповідальність відповідача. Оскільки на час розгляду справи рішення про виплату страхового відшкодування не прийняте, суд позбавлений можливості визначити розмір матеріальної шкоди, яка підлягала б стягненню з відповідача, у разі неповної її компенсації страховою виплатою, а отже підстави для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди відсутні. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Представник відповідача не заперечував тієї обставини, що позивачеві заподіяна моральна шкода, та пояснив, що в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди позивач сплатив 43\~000 грн., які є достатніми для відшкодування моральних страждань позивача. Суд дійшов до висновку про те, що виплачена відповідачем моральна шкода у розмірі 43\~000 грн. не відповідає завданій позивачеві моральній шкоди. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON], згідно висновку судово-медичної експертизи №204 від 26.02.2016 року, були спричинені тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню з переломом кісток черепу з переходом на основу, субдурального крововиливу, перелому кісток тазу, кісток правої гомілки, гематом, забоїв мяких тканин, забійних ран голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя, вона стала інвалідом 2 групи. Враховуючи ступень тяжкості спричинених позивачеві, з вини відповідача, тілесних ушкоджень, наслідки отриманих тілесних ушкоджень, слід дійти до висновку про те, що звичайний спосіб життя позивача надзвичайно погіршився. Навіть ті зусилля, які вона та її сім»я прикладають для поновлення та стабілізації її життя неспроможні відновити її попередній стан здоров»я , яке існувало до ДТП. Позивач стала інвалідом 2 групи, постійно хворіє та потребує лікування для підтримки здоров»я. Зазначені обставини дають підстави суду дійти до висновку про розмір моральної шкоди, що заподіяна позивачеві, яка становить 130\~000 грн. Враховуючи часткове відшкодування такої шкоди відповідачем, 43\~000 грн. , підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 87\~000 грн. моральної шкоди. При цьому суд не приймає заперечення представника відповідача в тій частині, що позивач також винна в тому, що сталася вказана дорожньо-транспортна пригода. Ч. 4 ст. 61 ЦПК України передбачає, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області від 06.10.2016 року не встановлений причинний зв»язоку допущених позивачем порушень вимог розділу 4 « Обов»язки і права пішоходів», та те, що на час скоєння ДТП вона перебувала у стані алкогольного сп»ягніння легкого ступеню , у вчиненні відповідачем вказаної ДТП . Не можуть бути прийняті до уваги вимоги ч. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» так як положення вказаної статті не стосуються наслідків ДТП, які є предметом спору. Підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрати, які понесені нею за надання правової допомоги під час розгляду кримінального провадження, які підтверджені платіжною квитанцією. Оскільки позивач звільнені від сплати судового збору судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial