Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У червні 2019 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до Ленінського районного суду м. Полтави з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2014 року по 01.05.2019 року у розмірі 65760,12 грн. з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних. 06.11.2019 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави позовну заяву ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних в сумі 65760,12 грн., а також стягнуто судові витрати в сумі 1921 грн., а всього 67681,12 грн. 03.12.2019 року не погодившись з рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06.11.2019 року було направлено [PERSON] , Тацій С.М., Тацій С.С. до суду заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення. 21.02.2020 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави заяву [PERSON] , [PERSON] , Тацій С.М. задоволено. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06.11.2019 року за позовною заявою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 09.03.2021 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало до суду заяву про уточнення позовних вимог, де просило стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.03.2014 по 01.03.2021 в сумі 52045,51грн., інфляційні втрати в сумі 13120,75грн. та 3% річних в сумі 4957,27грн., а всього 70123,53 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі заперечували проти позову, присили відмовити в задоволенні позовних вимог. Не з`явилася відповідач [PERSON] , не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час судового засідання. Судом встановлено, що ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго є суб`єктом господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), яка здійснює ліцензовану господарську діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, що підтверджується ліцензіями АВ № 597475 з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), АВ № 597476 з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, АВ № 597477 з постачання теплової енергії строком дії з 13.06.2012 по 12.06.2017, видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини 6 статті 21 Закону України ‹‹Про ліцензування видів господарської діяльності›› ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначені у статті 7 цього Закону, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими. Постановою НКРЕКП від 06.06.2017 №739 ліцензії, видані ПОКВПТГ ‹‹Полтаватеплоенерго», переоформлені на безстрокові (постанова для ознайомлення знаходиться на офіційному сайті НКРЕКП www.nerc.gov.ua). ПОКВПТГ ‹‹Полтаватеплоенерго» включено в Єдиний Державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Взаємовідносини підприємства «Полтаватеплоенерго» та відповідачів врегульовані та керуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», «Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005. Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до статті 19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 19 Закону України Про теплопостачання передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до статей 20, 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов`язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов`язується забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Отже суд вважає неспроможними твердження відповідачів на безпідставність позовних вимог підприємства з підстав відсутності договірних правовідносин між сторонами. Оскільки згідно статті 526 Цивільного кодексу України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконувати належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Підпунктом 1 частини 1 статті 20 цього Закону передбачено право споживача отримувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору, яке кореспондується з пунктом 5 частини 3 цієї статті щодо обов`язку споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, зі змісту вказаних норм закону вбачається, що споживачі зобов`язанні оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони користуються ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Відповідачі стверджують, що позивач безпідставно проводив їм нарахування за послуги теплопостачання за період з 01.05.2014 року по 01.08.2014року, оскільки в даний час уже закінчився опалювальний період. Суд встановив, що підприємством було проведено нарахування відповідачам не за послуги з теплопостачання за період з 01.05.2014 по 01.08.2014 за межами опалювального сезону, а просто були скориговані тарифи на послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на підставі рішення Полтавської обласної ради від 01.02.2011 року, а саме для споживачів був встановлений тариф 3,04 грн на опалення 1м.кв. загальної площі в місяць протягом року (а.с.54). Щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] суд приходить до наступних висновків. Відповідно до довідки від 23.07.2020 (Т.1 а.с.119), виданої КП «ЖЕО №2» вбачається, що юридичний статус квартири приватний, станом на 23.07.2020 року за адресою: [ADDRESS] особа: -[PERSON] , [INFO] (чоловік) зареєстрований з 08.10.2008 року; -[PERSON] , [INFO] (дочка) зареєстрована з 08.10.2008 року по 15.01.2019 року; -[PERSON] , [INFO] (власник). Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.03.2021 року єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] , [INFO] згідно договору купівлі-продажу від 22.05.2008 року, який зареєстрований 05.06.2008. (Т.2 а.с.51-53) Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 22.05.2008 року у власність [PERSON] перейшла квартири [ADDRESS] . Пунктом 4.4 договору погоджено, що право власності на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору. (а.с.24 справа №553/1502/19, провадження №2-п/553/4/2020) \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Приписами статті 317 встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно частини 4 статті 319 ЦПК України власність зобов`язує. У порядку статті 322 ЦПК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, про необхідність стягнення заборгованості не в солідарному порядку, а лише з власника квартири - [PERSON] . Щодо нарахування за гаряче водопостачання судом встановлено таке. 20.10.2020 відповідачами було надано підприємству довідку №1649 від 23.07.2020 виданою ЖЕО №2. Згідно якої підприємству стало відомо, що відповідачка [PERSON] була знята з реєстрації 15.01.2019 за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням наданих документів підприємством було зроблено перерахунок по гарячому водопостачанню за період з 15.01.2019 по 30.09.2020 на суму 6 242,14грн. \~ \~ \~ \~На підставі перерахунку 09 листопада 2020 року підприємством було надано до суду заяву про уточнення позовних вимог з урахуванням перерахунку (Т.1 а.с.167-169). 17.02.2021 року відповідачами було направлено на адресу підприємства звернення щодо здійснення перевірки про відсутність гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту перевірки системи теплопостачання від 01.03.2021 в присутності власника кв. [ADDRESS] працівниками підприємства було проведено перевірку системи гарячого водопостачання. У ході проведеної перевірки було встановлено, що ввід гарячої води до квартири по вищевказаній адресі запаяно, можливість користування послугою централізованого постачання гарячої води відсутня. У зв`язку з чим, на основі акту перевірки системи теплопостачання від 01.03.2021 та копії акту КП ПОР «Полтававодоканал» від 12.07.2017 підприємством з 01.07.2017 знято нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням наданих документів підприємством було зроблено перерахунок по гарячому водопостачанню за період з 01.07.2017 по 01.03.2021 на суму 17 902,08 грн. На день перерахунку заборгованість за послуги з теплопостачання по адресі: [ADDRESS] відповідачами не сплачувалась, заборгованість за період з 01.03.2014 по 01.03.2021 складає 52 045,51 грн. Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму заборгованості із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Слід зазначити, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України. За період виникнення заборгованості підприємством нараховано індекс інфляцію в сумі 13 120,75 грн та 3% річних в сумі 4 957,27 грн. Позивач вказує, що загальна сума заборгованість за період з 01.03.2014 по 01.03.2021 року з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних становить 70 123,53 грн. На підставі перерахунку в березні 2021 року підприємством було надано до суду заяву про уточнення позовних вимог з урахуванням перерахунку (Т.2 а.с.25-27). Щодо посилання відповідачів щодо застосування до даних правовідносин позовної давності, суд приходить до таких висновків. Згідно статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 18.04.2017 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до Київського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2014 року по 01.03.2017 року в сумі 26 638,62 грн з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Судовим наказом №2-н/552/296/17 Київського районного суду м. Полтави від 02.06.2017 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних у розмірі по 8 879,54 грн з кожного, а також стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судові витрати по 266,67 грн з кожного. Не погодившись з вищевказаним судовим наказом [PERSON] , Тацій С.М., Тацій С.С. було подано 07.05.2019 до Київського районного суду м. Полтави заяву про скасування судового наказу №2-н/552/296/17 від 02.06.2017. 08.05.2019 ухвалою Київського районного суду м. Полтави скасовано судовий наказ №2-н/552/296/17 від 02.06.2017 року. Роз`яснено стягувачу його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. У червні 2019 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до Ленінського районного суду м. Полтави з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2014 року по 01.05.2019 у розмірі 65 760,12 грн з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних. 06.11.2019 заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави позовну заяву ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних в сумі 65 760,12 грн., а також стягнуто судові витрати в сумі 1921 грн., а всього 67 681,12 грн. 03.12.2019 не погодившись з рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06.11.2019 року було направлено [PERSON] , Тацій С.М., Тацій С.С. до суду заяву про перегляд вищевказаного заочного рішення. 21.02.2020 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави заяву [PERSON] , [PERSON] , Тацій С.М. задоволено. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06.11.2019 за позовною заявою ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Існування спеціального порядку звернення до суду з вимогою щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води лише у формі заяви про видачу судового наказу, не забезпечувало підприємство можливості захистити свої права і інший спосіб, тобто подати позовну заяву, минаючи етап звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. І лише після скасування судового наказу у позивача виникло процесуальне право звернутися до суду з позовом. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14. Судом встановлено, що строк позовної давності переривався. Однак, відповідно до розрахунку наданого підприємством (Т.2 а.с.29-31) вбачається, що заборгованість нараховується з березня 2014 року. Із заявою про видачу судового наказу підприємство звернулося до до Київського районного суду м. Полтави з заявою про видачу судового наказу у квітні 2017 року, отже нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за березень 2014 року у сумі 219,3 грн проведені поза межами строку позовної давності і ця сума не може бути стягнута з відповідача. Стягненню підлягає заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.04.2014 по 01.03.2021 в сумі 51 825 грн 70 коп., інфляційні втрати в сумі 13 120 грн 75 коп. та 3% річних в сумі 4 957 грн. 27 коп., а всього 69 904 грн 23 коп. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд пройшов до висновку про часткове задоволення позову, то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі не 1921,00 грн, а 1915,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial