Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.06.2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у позику грошові кошти в сумі 31 000 грн. із строком повернення до 01.06.2016 року у сумі, що еквівалентна 4 000 доларів США, про що написав розписку. У зв'язку з тим, що борг відповідачем у сумі, обумовленій сторонами, не повернуто, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмір 106 262,49 грн., яка складається із 3% річних у розмірі 4 574 грн., грошових коштів з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості в розмірі 41 778,27 грн., пені в сумі 46 910,22 грн., моральної шкоди у розмірі 8 000 грн., понесених судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрат за надання юридичної допомоги в сумі 5000 грн. Ухвалою суду від 15.05.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 12.06.2018 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява із доказами направлення її відповідачу, в якій представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у сумі 31 000 грн., 3% річних у розмірі 4 574 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості в розмірі 41 778,27 грн., пеню в сумі 46 910,22 грн., понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрати за надання юридичної допомоги в сумі 5000 грн. 12.06.2018 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання ним позову, проти задоволення якого останній не заперечує. Ухвалою суду від 12.06.2018 року розгляд даної справи відкладено, відповідачу надано строк для подання відзиву на уточнену позовну заяву. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. У встановлений судом строк відзив на уточнену позовну заяву не подав. За відсутності клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, у відповідності до ч.ч.5, 8 ст.279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені нею обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного провадження. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Положенням ст.5 ЦПК України визначено, що суд, здiйснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Перелiк способів захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК України. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до розписки від 01.06.2013 року, [PERSON], [INFO] позичив у [PERSON], [INFO] грошові кошти в сумі 31 000 грн. та зобов'язався повернути їх до 01.06.2016 року (а.с.6). Із розрахунку заборгованості, складеного позивачем за період з 01.06.2013 року по 01.05.2018 року, вбачається, що 3 % від суми боргу становить 4 574 грн., пеня - 46 910,22 грн., втрати від інфляції - 41 778,27 грн. (а.с.7-10). При зверненні до суду із даним позовом позивач посилається на такі норми закону: Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За положеннями статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За нормами ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ч.6 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зважаючи на те, що судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором позики від 01.06.2013 року не виконав, отримані у борг грошові кошти в установлений в борговій розписці строк до 01.06.2016 року не повернув, заявлена позивачем сума боргу 31 000 грн. підлягає стягненню з відповідача. Крім того, в якості цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання, враховуючи, що договором від 01.06.2013 року взагалі не передбачено розміру відсотків, в порядку ст.625 ЦК України, із відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню 3 % річних від суми боргу та інфляційні витрати за весь час прострочення, тобто за період з 02.06.2016 року по травень 2018 року (звернення до суду та уточнення позовних вимог), а саме 3 % річних в сумі 1860 грн. (3% від 31 000 грн. * 2 роки = 1860 грн.) та інфляційні втрати в сумі 8 295,60 грн. (на підставі офіційних даних розраховано загальних відсоток інфляції шляхом множення усіх показників інфляції за вказаний період, який становить 126,76 % * 31 000 грн. = 39 295,60 грн. - 31 000 грн. = 8 295,60 грн.). Разом із тим із наданої позивачем розписки [PERSON] не вбачається, що сторони договору позики обумовили відповідальність боржника у разі невиконання ним взятих на себе зобов'язань по поверненню боргу у виді пені, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення із відповідача пені у розмірі 46 910,22 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Даною розпискою також не обумовлено повернення позичених відповідачем грошових коштів у розмірі 31 000 грн. у сумі, еквівалентній 4 000 доларів США, у зв'язку з чим відповідне посилання позивача на це є необґрунтованим та не приймається до уваги суду. Вимоги про стягнення із відповідача відсотків за користування позикою [PERSON] не заявляла, а враховуючи, що в порядку ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, дане питання не було предметом розгляду суду. За встановлених обставин, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що визнання позову у первісному стані відповідачем суперечить закону, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме із відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 31 000 грн. з урахуванням 3% річних у розмірі 1860 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8 295,60 грн., а всього 41 155,60 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 1 062,62 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката [PERSON] відповідно до договору № 77 від 05.05.2018 року та накладної № 111 від 07.05.2018 року у сумі 5 000 грн., а всього 6 062,62 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (39 %) в сумі 2 364,42 грн.

Outcome: partial