Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 19 липня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис № 606. В обґрунтування позову зазначала, що з 19 липня 1997 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають трьох дітей, двоє з яких уже є повнолітніми. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Спільне життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, права та обов'язки подружжя у шлюбі, відсутність взаєморозуміння. Із травня 2014 року подружніх відносин вони підтримують, спільне господарство не ведуть. Кожен із них живе своїм окремим життям. Вважає, що їхній шлюб існує формально, вжиття заходів щодо примирення подружжя є недоцільним. Спору про поділ майна подружжя на даний час немає. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, провівши заочний розгляд справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 19 липня 1997 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва, актовий запис № 606. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з травня 2014 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, примиритися не бажають. Подальше перебування у шлюбі із відповідачем суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., який підлягає стягненню на її користь з відповідача згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved