Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

У травні 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить припинити стягнення з неї аліментів на користь відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 2006 року по 2017 рік перебувала у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем. Під час спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . Згодом спільне життя в неї з відповідачем не склалось, дитина залишилась проживати з нею. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 26.02.2010 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку. З 08.08.2019 року до 19.12.2019 року (включно) дитина проживала з батьком (відповідачем по справі), а тому відповідач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, не повідомивши суд про наявне судове рішення від 26.02.2010 року, та судовим наказом Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.09.2019 року з позивачки на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , починаючи утримання з 08.08.2019 року. На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, відповідач отримує аліменти безпідставно, у зв`язку з чим, просить припинити виплату аліментів за судовим наказом на користь відповідача. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 01.10.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 07.07.2009 року виконкомом Талаковської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №30. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 26.02.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 10.02.2010 року. Рішення суду набрало законної сили 09.03.2010 року. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист № 2-434/2010 від 11.03.2010 року. У відповідності до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 21.02.2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис №78. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №18-141-0943 від 22.03.2019 року, наданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, позивачка зареєстрована в [ADDRESS] . За вищевказаною адресою проживає разом з дитиною - сином [PERSON] (з 20.12.2019 року), що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Талаківської селищної ради від 20.02.2020 року. Згідно акту обстеження факту проживання від 20.02.2020 року, складеного комісією Талаківської селищної ради, позивачка разом з дитиною - сином [PERSON] , проживають в [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За положенням частини 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ч.1 ст.160, ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз фактичних обставин справи та зібраних доказів свідчить про те, що малолітній син сторін з 20.12.2019 року фактично проживає разом зі своєю мамою - позивачкою по справі [PERSON] в [ADDRESS] . У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Зважаючи на те, що з 20.12.2019 року дитина фактично проживає разом з позивачкою по справі, яке є місцем їх постійного проживання та дитина знаходиться на утриманні матері, вказані обставини, на думку суду, мають істотне значення, які у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України дають підстави для припинення стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини на підставі судового наказу Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.09.2019 року, у зв`язку з чим позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved