Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Зазначала, що після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, на її утриманні перебувають їх спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обов`язку утримувати та матеріально забезпечувати дітей, позивач просила стягнути з нього аліменти на їх утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно на кожного, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до їх повноліття. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач у відзиві від 27.05.2021 заперечив проти такої суми аліментів, просив задовольнити позов частково, стягуючи з нього на утримання доньок по 1 200 грн. на кожну, обґрунтовуючи тим, що з 2016 року ніде не працює, отримує незначні та нерегулярні заробітки. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що з 19.02.2013 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Домовленості про утримання спільних доньок сторони не досягли. Держава Україна,\~проголошуючи такий\~принцип сімейного\~права,\~як державна\~охорона кожної\~дитини,\~реалізує його\~в одному\~із положень\~ст.182\~СК України,\~якавстановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України» встановлений розмір прожиткового мінімуму (з 01.07.2021) для дітей віком від 6 до 18 років 2 510 грн. Обов`язки по вихованню, догляду, розвитку дитини значно більшою мірою виконуються тим з подружжя (з колишнього подружжя), з яким дитина проживає. Незважаючи на юридично закріплений принцип гендерної рівності (ч.6 ст.7 СК України), у переважній більшості випадків догляд за дитиною здійснює її мати. Відповідач є\~здоровою,\~молодою особою\~30\~років; працездатний; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не достатньо приймає участі у вихованні неповнолітніх дітей та не створює всі необхідні умови для їх розвитку і життя; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Суд наголошує, що обов`язок по утриманню дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, створення умов для отримання належної освіти, не може бути покладений виключно на одну матір. Разом з тим, на думку суду, позовні вимоги дещо завищені. Аліментні зобов`язання на утримання дітей призначаються за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою не була доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Відтак, виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів обох доньок; враховуючи визначений законодавством мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дітей, розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за І квартал 2021 року становить 10 331 грн.); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку та зобов`язаний брати участь у забезпеченні благополуччя своїх доньок, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі по 2 000 грн. щомісячно на кожну дитину. Така сума аліментів є реальною, відповідатиме інтересам неповнолітніх дітей, матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне їх утримання. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 12.05.2021. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 908 грн.

Outcome: partial