Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь по 68770 грн. з кожного та судові витрати по 687,70 грн. з кожного. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у вересні 2014 року [PERSON] запропонував йому придбати у нього квартиру [ADDRESS]. Оскільки квартира позивачу сподобалася, він вирішив придбати її і звернувся до агентства з нерухомості для отримання консультації щодо умов і порядку укладення договору купівлі-продажу. Під час огляду документів на квартиру з'ясовано, що [PERSON] не вступив у спадщину після смерті своїх батьків і не переоформив право власності на квартиру [ADDRESS] на своє ім'я. У зв'язку з цим було прийняте спільне рішення про укладення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна. 17.10.2014 року між ним та [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, виданої [PERSON], укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], згідно з яким [PERSON] зобов'язувався до 01.02.2015 року продати вказану квартиру, а [PERSON] - купити її за 6500 доларів США, провести повний розрахунок, підписати, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири. На підтвердження зобов'язань позивач передав [PERSON] 4800 доларів США в день підписання попереднього договору, а згодом, 23.12.2014 року, 1700 доларів США, разом 6500 доларів США. Рішенням Марганецького міського суду від 26.12.2014 року визнано право власності [PERSON] на спадкове майно. Однак, укласти договір купівлі-продажу вищевказаної квартири сторони не змогли, оскільки [INFO] [PERSON] помер. Після відкриття спадщини спадкоємцями померлого [PERSON] виявилися відповідачі. [PERSON] погоджувалася укласти договір купівлі-продажу своєї частки квартири [ADDRESS], проте [PERSON] відмовився. Враховуючи те, що спадкоємці [PERSON] відмовилися виконати договірні зобов'язання, позивач звернувся до [PERSON] та [PERSON] з вимогою повернути кошти в сумі 8500 доларів США, що в еквіваленті складає 137540 грн., однак, останні з цією вимогою не погодилися. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач-1 [PERSON] вимоги визнала частково - в межах вартості спадкового майна. Відповідач-2 [PERSON] вимоги не визнав. В судовому засідання його представник [PERSON] зазначив, що позивачем не доведено право кредиторської вимоги до відповідача [PERSON], оскільки невідомо, чи був взагалі померлий [PERSON] обізнаний про намагання його дружини [PERSON] продати квартиру [ADDRESS], і чи діяла остання з його відома та за його згодою. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. 17.10.2014 року між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, виданої 16.10.2014 року [PERSON], та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], згідно з яким [PERSON] зобов'язувався до 01.02.2015 року продати квартиру [ADDRESS], а [PERSON] - купити вказану квартиру за 6500 доларів США, провести повний розрахунок, підписати, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири (а.с.6-7). За умовами попереднього договору в той же день [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла аванс в розмірі 4800 доларів США, про що складено розписку (а.с.9). 23.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено доповнення до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2014 року, відповідно до умов якого сторони зобов'язувалися до 31.01.2015 року підписати, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. На підтвердження своїх обов'язків укласти договір купівлі-продажу квартири [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла 1700 доларів США (а.с.8, 10). Рішенням Марганецького міського суду від 26.12.2014 року по справі №180/3865/14-ц визнано право власності [PERSON] на спадкове майно після смерті його батька та матері, а саме: на квартиру [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили 06.01.2015 року. [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 808 (свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, а.с.5). Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори 24.02.2015 року зареєстровано спадкову справу № 37/2015. Із заявами про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON], звернулися [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05.01.2013 року, актовий запис № 04 (а.с.92). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.95). Отже, подавши державному нотаріусу заяви про прийняття спадщини, відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] До складу спадщини входять, як права, так і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин застосовуються норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор повинен заявити вимоги до спадкоємців. Так, за приписами ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З результатів аналізу вказаних статей вбачається, що у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво, в порядку спадкування обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора повинні бути належним чином підтверджені. Відповідно до ст.522 ЦК України новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог [PERSON] з тих підстав, що позивачем не надано доказів того, що [PERSON] мав намір продавати квартиру [ADDRESS], домовився з позивачем про таке й отримав гроші у виді авансу. Додатково пояснив, що хоча й не проживав постійно в м.Марганець, але спілкувався з батьком в телефонному режимі, і останній жодного разу не повідомив йому про намір продати квартиру. Більш того, батько обіцяв залишити квартиру йому, [PERSON] Оцінюючи заперечення відповідача-2, суд бере до уваги наступне. За правилами ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до вимог статей 635, 657 ЦК України попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Згідно зі ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначений висновок Верховного Суду України викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. В судовому засіданні встановлено, що попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.10.2014 року та доповнення до попередного договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2014 року, укладені в підтвердження наміру в майбутньому здійснити угоду з купівлі-продажу вказаної квартири, нотаріально посвідчені не були. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже, попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 17.10.2014 року та доповнення до попереднього договору купівлі-продажу квартири від 23.12.2014 року, укладені між [PERSON] та [PERSON], що діяла на підставі довіреності від [PERSON],, є недійсними. Також, договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] - укладений не був у зв'язку з тим, що хоча [PERSON] й мав успадковане право на вказану квартиру, але право розпорядження виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку, що [PERSON] зроблено не було, а [INFO] він помер. Право власності на квартиру [ADDRESS] визнано за [PERSON] лише 26.12.2014 року на підставі рішення Марганецького міського суду, яке набрало законної сили 06.01.2015 року. Тобто, [PERSON] від імені [PERSON] укладено з [PERSON] попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з доповненням, який нотаріально не посвідчений, й щодо майна, право розпорядження яким [PERSON] не набув. Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що [PERSON] дійсно мав намір продати квартиру [ADDRESS] та домовився про її продаж з [PERSON], і що [PERSON] діяла з його відома та за його згодою. На підтвердження факту домовленостей між [PERSON] і [PERSON] та факту передачі грошей останнім надано розписки: - розписка від 17.10.2014 року про передачу [PERSON] [PERSON] грошових коштів в сумі 4800 доларів США як завдаток за купівлю 3-кімнатної квартири [ADDRESS]; - розписка від 23.12.2014 року про передачу [PERSON] [PERSON] залишку грошових коштів в сумі 1700 доларів США за купівлю 3-кімнатної квартири [ADDRESS]. Але вказані розписки доводять не намір [PERSON] продати квартиру, а факт передачі коштів [PERSON] Судом були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] його кум, знайомі були з 1975 року. Стосунки між ними були довірливі, дружні, бачилися три-чотири рази на місяць Про продаж квартири [ADDRESS] [PERSON] йому не повідомляв, продавати її не збирався, робив у квартирі ремонт, хотів у ній жити, тому що квартира, в якій на той час [PERSON] проживав, розташована на п'ятому поверсі, а квартира № 20 - на першому. В кінці літа [PERSON] навіть звернувся до нього з проханням допомогти пересувати меблі. Про свою хворобу повідомив лише в листопаді 2014 року. Свідок [PERSON] суду повідомив, що померлий [PERSON] був його другом з 1988 року. Між ними були довірливі стосунки. Про продаж квартири [PERSON] йому нічого не казав, але знає, що ще рік тому він збирався робити ремонт у квартирі, поставив вікна, зніс стіни, хотів там жити. Останній раз бачив [PERSON] у серпні 2014 року, а після того лише спілкувався з ним по телефону. Свідок [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] та [PERSON] зверталися до неї в агентство нерухомості щодо продажу квартири [ADDRESS] восени 2014 року. Після ознайомлення з документами на квартиру, вона порадила їм звернутися до нотаріуса, оскільки право власності на квартиру у [PERSON] не було оформлено. Допомагала складати попередній договір, але хто був присутній при передачі грошей - сама [PERSON] чи разом із [PERSON] - не пам'ятає. Як встановлено судом і не заперечувалося сторонами, передача вказаних грошових коштів проводилася без свідків, а отже, позивачем не доведено факт отримання грошей саме [PERSON], а також те, що це було волевиявленням [PERSON] і діялося з його відома та за його згодою. Тим більше, що остання передача грошей в сумі 1700 доларів США відбулася за п'ять днів до для його смерті. Таким чином, позивач не довів своє право кредиторської вимоги до [PERSON], а отже і до його спадкоємців - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до відповідача-2 [PERSON], як до спадкоємця [PERSON], про стягнення суми авансу за рахунок спадкового майна задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог до відповідача-1 [PERSON], то суд приходить до наступного. В судовому засіданні [PERSON] повідомила про те, що діяла за згодою та на підставі довіреності, виданої [PERSON], і дійсно отримала кошти від позивача відповідно до попереднього договору від 17.10.2014 року та доповнення до нього від 23.12.2014 року. Гроші витрачали разом з [PERSON] й тому визнає позовні вимоги [PERSON], але лише в межах вартості спадкового майна, належного їй після смерті [PERSON], а саме - вартості ? частини квартири [ADDRESS]. Згідно експертної оцінки з висновком від 30.06.2015 року, долученої відповідачем [PERSON] до матеріалів справи в порядку ст.131 ЦПК України, ринкова вартість трикімнатної квартири, розташованої на другому поверсі п'ятиповерхового будинку загальною площею 54,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS], для цілей оподаткування складає, без ПДВ 65162,00 грн. (а.с.36-37). [PERSON] та його представник не заперечували проти залучення вказаного експертного висновку до матеріалів справи, а також не оскаржили експертну оцінку від 30.06.2015 року у встановленому законом порядку й не довели невірність чи помилковість оцінки квартири [ADDRESS]., здійсненої експертом Морозовим О.В. Отже, враховуючи те, що відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги [PERSON] в межах вартості спадкового майна - ? частини квартири [ADDRESS], що згідно оцінки експерта становить 32581,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути вказану суму з [PERSON] на користь [PERSON] Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 1375 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 32581,00 грн. *100% : 137540,00 грн. ціни позову = 23,688%), тобто 23,688 % від суми сплаченого судового збору (23,688% * 1375 грн.:100% = 325,71 грн.), що складає 325,71 грн. На підставі ст.ст.215-216, 220, 522, 635, 1282 ЦК України,

Outcome: partial