Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором позики на загальну суму 114667 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.01.2019 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримав 113000 грн які зобов`язувався повернути до 01.03.2019 року. На виконання вимоги про повернення боргу відповідач у встановлений договором строк кошти не повернув, що й стало підставою звернення позивача до суду з вимогами стягнення суми позики, 3% річних та втрат від інфляції. Ухвалою суду від 22.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що 29.01.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] кошти у розмірі 113000 грн, які зобов`язувався повернути не пізніше 01.03.2019 року (розписка на 6 а.с.). Позивач за вказаним договором свої зобов`язання виконав в повному обсязі, що підтверджується розпискою від 29.01.2019 року, відповідач у свою чергу порушив взяті на себе зобов`язання та не повернув кошти у вказаний строк. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановленні договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Крім того згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком, виконаним позивачем, згідно якого інфляційні втрати внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем за період з 01.03.2019 року по 10.05.2019 року становлять 1017 грн, а три процента річних за цей період 650 грн. Враховуючи викладене суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 1146,68 грн на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved