Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

у травні 2019 року позивач Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON] , яка є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не створила належних житлово-побутових умов для проживання дітей, не піклується про їх стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням, матеріально не утримує, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не має наміру відповідач їх виконувати й в майбутньому. Враховуючи вказані обставини, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітніх дітей, а також стягнути з останньої кошти (аліменти) на їх утримання в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу). Ухвалою суду від 17.05.2019 року було відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Нікітченко Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник третьої особи без самостійних вимог [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, вважала їх обґрунтованими, та такими, що відповідають інтересам дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення. Про причину неявки суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву не направила, в зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними в справі матеріалами. Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи без самостійних вимог, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Так, відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 5,6, 10,11). Відповідач є дієздатною та працездатною особою, але не працює, характеризується як особа, що зловживає спиртними напоями. Остання протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, а саме: не створила належних житлово-побутових умов для їх проживання, не піклується про стан їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не займається вихованням, матеріально не утримує (а.с.16, 17, 31). Сім`я [PERSON] тривалий час знаходилася під соціальним супроводом, відповідачці надавалася допомога для вирішення соціально - економічних проблем, проведення лікування алкогольної залежності, останню було влаштовано на роботу. Проте, зазначені дії, в тому числі профілактична робота компетентних органів, що проводилася з нею, позитивних результатів не принесли. Своє ставлення до дітей відповідач не змінила, водночас останньою неодноразово до органів опіки та піклування подавалися заяви щодо відсутності заперечень з її боку про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Тривалий час відповідач перебувала в розшуку (а.с. 13, 21,22,25,26-29). В зв`язку з чим, рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 14.12.2018 року малолітнім дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, які в подальшому були влаштовані на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї (а.с.43,44,46,47, 73,74). В силу ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 77, 78 ЦПК України. Між тим, відповідачем не надано доказів, що б вказували на поважність причин невиконання батьківських обов`язків в минулому та докази, що свідчать про її свідоме бажання виконувати ці обов`язки в майбутньому. Таким чином, враховуючи наявні докази, встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги думку малолітніх дітей, які в судовому засіданні не заперечували проти позбавлення їх матері батьківських прав відносно них, та письмовий висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 08.05.2019 року щодо позитивного вирішення зазначеного питання, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] , батьківських прав щодо її дітей, оскільки це буде відповідати інтересам останніх. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення ч. 2 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Тому одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Ст.ст. 181 та 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність на утриманні платника інших осіб, тощо (ст. 182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, а також відсутність в матеріалах справи жодних доказів, що б вказували на неможливість відповідача матеріально утримувати дітей або могли вплинути на розмір аліментів в сторону їх зменшення, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів її заробітку (доходу). Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття. При цьому згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 536 грн. 80 коп. (768 грн. 40 коп. (вимоги немайнового характеру) + 768 грн. 40 коп. (вимоги майнового характеру)).

Outcome: approved