Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У червні 2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що він є власником житлового будинку № 5 по пров. Андрія Ізюмова (колишній пров. Аврори) у м. Кременчук, Полтавської області. За вказаною вище адресою також зареєстрований його син [PERSON], який не проживає у вказаному будинку з 2002 року. Особистих речей відповідача у будинку немає, відповідач жодним чином не піклується про утримання житлового приміщення, платежів не сплачує. Позивач просить суд задовольнити позов та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування, житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 5 по пров. Андрія Ізюмова (колишній пров. Аврори) у м. Кременчук, Полтавської області. Позивач [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] на адресу суду 13.11.2018 року направив клопотання про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник ВГІРФО Кременчуцького РВ УМВС України в Полтавській області у судове засідання не зявився, письмово про причини неявки суд не повідомляв, заперечень на позов суду не направив. Ухвалою судді від 24.09.2018 року у справі відкрито провадження. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] відповідно до договору дарування, зареєстрованого в КП «Кременчуцьке МБТІ» 07.08.1998 року, реєстровий номер 6582 (копія техпаспорту а.с. 41), являється власником житлового будинку № 5 по пров. Андрія Ізюмова (колишній пров. Аврори) у м. Кременчук, Полтавської області. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 737076, виданого управлінням Держкомзему у м. Кременчуці Полтавської області на підставі рішення Автозаводської районної ради від 26.11.2009 року 27 сесії 5 скликання, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0725 га по пров. Аврори, 5, у м. Кременчуці. За даною адресою, окрім власника та членів його родини, зареєстровано також місце проживання [PERSON], [INFO], який є сином позивача. З 2002 року відповідач не проживає в будинку без поважних причин. На теперішній час відповідач за вказаною адресою не проживає, не несе інших витрат по утриманню будинку, особистих речей у помешканні не має. [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Німеччини, де на даний час і проживає. Факт непроживання [PERSON] у вищевказаному помешканні з 2002 року по теперішній час підтверджується актом про не проживання ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 547 від 06.06.2018 року та № 517 від 21.06.2018 року. В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] сусідів, які підтвердили факт непроживання відповідача у помешканні житлового будинку № 5 по пров. Андрія Ізюмова (колишній пров. Аврори) у м. Кременчук, Полтавської області, з 2002 року. Суду пояснили, що їм відомо про те, що син позивача виїхав за кордон, проживає у Німеччині разом зі своєю сімєю. Внаслідок реєстрації місця проживання відповідача, порушені права позивача як власника будинку. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду. Статтею 41\~Конституції України , статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.\~1\~ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а відповідно ч. 2 ст. 405 цього Кодексу член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.\~1\~ст.\~156\~ЖК України члени сімї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суд, аналізуючи отримані докази та вказані норми законодавчих актів, приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним житловим приміщенням, не проживаючи в ньому понад один рік, без поважних причин. При цьому, суд враховує, що відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим у спірному житловому приміщенні, фактично чинить перешкоди власнику цього приміщення. Згідно до вимог\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ч.\~ 1,\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved