Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ековод» (далі - відповідач), третя особа : [PERSON] (далі - третя особа) про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ є незаконним та безпідставним. 12 травня 2015 року між позивачем та третьою особою відбувся неприємний інцидент, в якому позивача було безпідставно звинувачено в недостачі приборів «Ековод» в кількості 2-3 одиниць. Після чого було запропоновано написати заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, що і було зроблено 12 травня 2015 року. 18 травня 2015 року третя особа заявила, що позивач 08 травня 2015 року взяв без її згоди заробітну плату, яку фактично було видано позивачу на руки з каси за попереднім погодженням з головним бухгалтером. Після всього, третя особа повідомила, що по факту проведеної перевірки станом на 18.05.2015 року є недостача приборів «Ековод» в кількості 87 одиниць. В період з 19 по 26 травня 2015 року до роботи (в приміщення товариства)позивача допущено не було, проте він та [PERSON] займалися поверненням приборів «Ековод» та зазначає, що за результатами проведеної роботи в період 19 - 25 травня 2015 року, прибори «Ековод» в кількості 67 одиниць було повернуто о 10 годині 00 хвилин 26 травня 2015 року. 27 травня 2015 року позивачу було запропоновано розписатися про ознайомлення з наказом про звільнення за прогул в період з 19.05.2015 року по 25.05.2015 року, на що позивач відмовився, оскільки такий не вчиняв. На пропозицію позивача надати пояснення, позивачу було відмовлено, та видали трудову книжку з записом від 26.052015 року про звільнення за прогул. За одержання трудової книжки позивач розписався. Тому, позивач просив суд визнати звільнення позивача з роботи за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - незаконним та поновити на роботі ТОВ «Ековод» на посаді заступника директора з комерційних питань та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що [PERSON] переховувався, місце його перебування Товариству було не відомо у зв`язку з чим, директором ТОВ «Ековод» було направлено термінову телеграму за місцем мешкання позивача, щодо сумісної участі в проведенні інвентаризації, де зазначено необхідність його явки на 10 годину 25 травня 2015 року. Однак на 10 годину 25 травня 2015 року позивач не з`явився, тим самим він ігнорував вимоги Товариства, що підтверджує його відсутність на роботі без поважних причин, та засвідчує факт приховування розтрати ввіреного йому майна, та привласнення відповідних коштів. Крім того відносно позивача відкрите кримінальне провадження, щодо розкрадання та розтрати ввіреного йому майна. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], заступник директора «Ековод», з 15.05.2015 року працює в ТОВ «Ековод», пояснив, що приходили на роботу в 09:00 і в кінці робочого дня складали акт про відсутність позивача, з 09:00 до 18:00, обідня перерва, як заступник директора повинен перебувати в офісі, позивач не був відсторонений від роботи, йому надали час для вирішення питань, не відомо, що позивач писав заяву про звільнення за власним бажанням. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], головний бухгалтер «Ековод», 12.05.2015 був у приміщенні, невідомо про написання заяви позивачем про звільнення за власним бажанням, 12.05.2015 року зміни замків, кодів не було, невідомо про відсторонення від посади позивача 18.05.2015 року, 18.05.2015 року був конфлікт і була викликана поліція, після чого позивач не з`явився, на телефонні дзвінки позивач не відповідав, невідомо, щоб позивач не допускався на роботу, акти про відсутність на роботі позивача складалися увечері. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], бухгалтер ФОП «[PERSON]», на питання суду пояснила, що готувалась до судового засідання разом з представником позивача, а тому суд не приймає її пояснення як належний та допустимий доказ. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу) (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9). Судом було встановлено, що відповідно до копії трудової книжки позивача, 01.06.2012 року [PERSON] прийнятий на роботу на посаду заступника директора з комерційних питань, на підставі Наказу № 05-14 від 01.06.2012 року (а.с.19). Відповідно до наказу № 2605/15-1 від 26 травня 2015 року, у зв`язку з порушенням трудової дисципліни, відсутністю на роботі з 19.05.2015 року по 25.05.2015 року без поважних причин, позивача було звільнено із займаної посади з 26.05.2015 року згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, а головного бухгалтера зобов'язано нарахувати та виплатити заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч. 1,2 ст. 47 КЗпП України). Листом від 26.05.2015 року № 63, позивача було повідомлено про звільнення та просили з`явитися протягом п`яти робочих днів з 10 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. для отримання трудової книжки за адресою: м. Київ, вул. Шулявська, буд. № 20/22, кімната № 7А, ТОВ «Ековод». В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в період з 19 по 26 травня 2015 року до роботи (в приміщення товариства) позивача допущено не було, проте він та [PERSON] займалися поверненням приборів «Ековод» та зазначає, що за результатами проведеної роботи в період 19 - 25 травня 2015 року, прибори «Ековод» в кількості 67 одиниць було повернуто о 10 годині 00 хвилин 26 травня 2015 року. Однак, позивачем не надано ніяких доказів, які б підтверджували те, що позивач займався поверненням приборів «Ековод» в період з 19 травня 2015 року по 26 травня 2015 року, а його не допускали на робоче місце. Відповідно до повідомлення слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві про початок досудового розслідування від 03 червня 2015 року, що міститься в матеріалах справи, до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві надійшла заява директора ТОВ «Ековод», щодо неправомірних дій комерційного директора ТОВ «Ековод» [PERSON], яка була зареєстрована до ЖЄО за № 26473 від 02.06.2015 року. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 191 КК України. Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 214 КПК України внесено старшим слідчим СВ Шевченківського РУ ГУМВС Україна в м. Києві [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2015 року. На підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Доцільно зазначити, що невихід на роботу у зв'язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 01.02.2011 року «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу»). З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2015 року, 20.05.2015 року, 21.05.2015 року, 22.05.2015 року, 25.05.2015 року було складено акти про відсутність заступника директора з комерційних питань ТОВ «Ековод» [PERSON] на робочому місці в офісному приміщенні за адресою місто Київ, вулиця Шулявська, будинок № 20/22, кімната 7А, з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за київським часом. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав суду належні та допустимі докази, не довів суду їх переконливість, а також обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed