Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 22 липня 2006 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області він уклав шлюб з відповідачкою. Позивач вказав, що від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач зазначив, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, майже два роки між ними виникають постійно сварки. Причиною розірвання шлюбних відносин є непорозуміння з питань ведення господарства. Неприйняття позиції іншого подружжя, втрата між ними поваги та любові. У зв'язку з вищевикладеним позивач не бачить сенсу продовжувати шлюбні відносини з відповідачкою та наполягає на розірванні шлюбу. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати без його участі та вказав, що позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати без її участі та вказала, що позов визнає, після розірвання шлюбу просила залишити собі прізвище «[PERSON]». Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] за актовим записом № 686 виданим 22 липня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, позивач на примирення не згоден та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання відповідача про залишення їй після розірвання шлюбу шлюбного прізвища слід задовольнити та залишити їй прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved