Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням подальшого уточнення, просить здійснити тлумачення заповіту [PERSON], померлої 31 серпня 2015 року, складеного 16 березня 2001 року та посвідченого секретарем виконавчого комітету Осоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 373, а саме, що розпорядження спадкодавця сформульоване в заповіті щодо передачі йому належної земельної частки (паю) у ТОВ «Агрофірма «Хвиля» слід вважати таким, що дане заповідальне розпорядження стосується земельної ділянки площею 3,26 га, в тому числі: ріллі 2,85 га, кормових угідь 0,41 га, розташованої на території Осоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної [PERSON], яка померла 31 серпня 2015 року, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-СМ № 043928 від 22.03.2002, виданого на підставі розпорядження голови Краснопільської райдержадміністрації № 61 від 12.03.2002. Також просив постановити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на вказану земельну ділянку. На обґрунтування позову [PERSON] вказує, що будучи спадкоємцем за заповітом, він прийняв спадщину шляхом звернення у встановлений рішенням суду додатковий строк до приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а у видачі його дублікату відмовлено компетентним органом по причині смерті власника. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, немає. Викладені обставини вважає підставними для визнання за ним права власності на спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, позивач та представник позивача позовні вимоги підтримують у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення не заперечує /ас 46, 49/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що 31 серпня 2015 року в с. Осоївка Краснопільського району Сумської області померла [PERSON], місце державної реєстрації смерті [PERSON] Осоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області, актовий запис за № 12 від 03.09.2015 /копія Свідоцтва про смерть серія І-БП № 248105 від 03.09.2015, ас 4/, померла на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], одна /ас 6/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК України у редакції 2004 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась після 01.01.2004. На підставі статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Після смерті [PERSON] згідно статті 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, посвідченим 16 березня 2001 року секретарем виконкому Осоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області, відповідно до статті 1269 ЦК України у редакції 2004 року /далі ЦК України/, який діяв на час відкриття спадщини, спадщину прийняв шляхом звернення у визначений рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 21.04.2017 строк із заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини до приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON], в результаті чого заведена спадкова справа № 198/2017 від 04.05.2017 до майна померлої / копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі ас 23/. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК України, може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Згідно частин першої та другої статті 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Згідно даних Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ № 043928 [PERSON] належить земельна ділянка загальною площею 3,26 га, в тому числі: з них ріллі- 2,85 га, кормових угідь 0,41 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Осоївської сільської Ради Краснопільського району Сумської області /копія ас 7/. Інших державних актів та сертифікатів на земельну частку /пай/ на її імя не видавалося. На час складання заповіту спадкодавець не отримала Державного акту на право власності на землю серія ІІІ-СМ № 043928, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 453 від 22.03.2002, але мала право згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай), який на той час був зданий у Краснопільський районний відділ земельних ресурсів на обмін даного Державного акту, тому в заповіті було зазначено спадкове майно лише на земельну частку (пай) у ТОВ Агрофірма «Хвиля» /ас 5/. Аналізуючи вказані правові норми у взаємозвязку із встановленими судом обставинами справи, суд дійшов висновку, що справжня воля спадкодавця [PERSON] на момент вчинення правочину - 16.03.2001 була спрямована на розпорядження саме належним їй правом на земельну ділянку площею 3,26 га, в тому числі: з них ріллі- 2,85 га, кормових угідь 0,41 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Осоївської сільської Ради Краснопільського району Сумської області, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІІ-СМ № 043928, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 453 від 22.03.2002. Зважаючи на те, що виявлені у заповіті неточності позбавляють позивача реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, що вказує на те, що право позивача оспорюється, тому, з урахуванням дійсної, справжньої вираженої волі спадкодавця, мети правочину, суд дійшов висновку, що слід здійснити тлумачення заповіту вчиненого заповідачем в частині вираження її волі щодо розпорядження належним її майном. За правилами статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 02 червня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 3,26 га розташовану на території Осоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті 31 серпня 2015 року [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно /ас 10/. В свою чергу, за інформацією архівного витягу Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області спадкодавцю виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 043928 від 22.03.2003, зареєстрований за № 453 у книзі записів на право приватної власності на землю, згідно розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації від 12.03.2002 року № 61 зареєстрований за № 453 у книзі записів на право приватної власності на землю від 22.03.2002 /ас7-9/. У теперішній час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Осоївська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, немає. Отже, враховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] земельна ділянка загальною площею 3,26 га, в тому числі: з них ріллі- 2,85 га, кормових угідь 0,41 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Осоївської сільської Ради Краснопільського району Сумської області, увійшла до складу спадщини. Право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини. Це право після її смерті перейшло в порядку спадкування за заповітом до позивача [PERSON], який прийняв спадщину у належний спосіб, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну ділянку не може, у зв'язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документу, тому його право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір неможливо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до статті 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачами позову суд не вбачає. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача [PERSON] неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3,26 га, в тому числі, з них: ріллі - 2,85 га, кормових угідь 0,41 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Осоївськоїсільської ради Краснопільського району Сумської області, по праву спадкування за заповітом після померлої 31 серпня 2015 року [PERSON]. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved