Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У червні 2017 року ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на неналежне виконання кредитних зобовязань, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором ICKGMCU.9635.003 від 08.08.2011 року в розмірі 16212,60 грн., а саме: - прострочена заборгованість по тілу кредиту 1932,27 грн.; - прострочена заборгованість за відсотками 3926,65 грн.; - заборгованість за штрафами та пенею 10353,68 грн. Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2017 року позов ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість за кредитом 1932,27 грн., заборгованість за відсотками 3926,65 грн., заборгованість за штрафами та пенею 10353,68 грн., а всього на суму 16212,60 грн. та витрати на оголошення у пресі в сумі 420 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1600 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. За доводами заявника, не встановлено коли було збільшено кредитний ліміт по кредитному договору, на якій підставі, що є істотною умовою кредитного договору, також не встановлено коли саме почалося прострочення зобовязань боржника, з якого часу почали нараховуватися штрафні санкції та виникло право у позивача звернутись до відповідача з вимогою про повернення боргу, та в якому розмірі. В апеляційній скарзі [PERSON] просила застосувати позовну давність до вимог позивача щодо сплати основного боргу та штрафних санкцій. В запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» - [PERSON] просив відмовити [PERSON] у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ», суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] належним чином не виконувала взяті на себе забовязання за кредитним договором №ICKGMCU.9635.003 від 08 серпня 2011 року, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 16212,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Проте повністю погодитись з таким висновком районного суду не може апеляційний суд, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 08 серпня 2011 року між ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ICKGMCU.9635.003 у вигляді відновлюваної кредитної лінії у розмірі 500 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок №2625.4.000007948. Відповідно до п.2.3 вказаного договору банк нараховує відсотки в розмірі 36% річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Пунктом п.5.1 вказаного договору за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі подвоєної процентної ставки, що встановлена в п.2.3. При розрахунку приймаються: рік 360 днів, місяць рівний календарній кількості днів. За порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення (п.5.2 вказаного договору). 11 липня 2017 року між ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» та [PERSON] була підписана анкета-заява на відкриття платіжної картки (а.с.6). [PERSON] належним чином свої зобов'язання за кредитним договором №ICKGMCU.9635.003 від 08 серпня 2011 року не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість. 11 грудня 2015 року ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» направив [PERSON] вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором №ICKGMCU.9635.003 від 08 серпня 2011 року (а.с.9,10). З наданого позивачем розрахунку (а.с.16-28), вбачається, що заборгованість відповідача станом на 29.05.2017 року становить 16212,60 грн., яка складається з: - 1932,27 грн. - простроченої заборгованості по тілу кредиту; - 3926,65 грн. - простроченої заборгованості за відсотками; - 10353,68 грн. - заборгованості за штрафами та пенею. Частина 1 статті 1054 ЦК передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з аналізу зазначених норм законодавства та обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №ICKGMCU.9635.003 від 08 серпня 2011 року, стягнув з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» 1932,27 грн. заборгованості за кредитом та 3926,65 грн. заборгованості за відсотками. Не заслуговують на увагу доводи заявника про невстановленння судом коли було збільшено кредитний ліміт по кредитному договору, на якій підставі, що є істотною умовою кредитного договору. Відповідно до п.7.4 кредитного договору №ICKGMCU.9635.003 від 08 серпня 2011 року сторони домовилися, що зміни та доповнення до договору щодо зміни тарифів та/або правил користування не потребують обовязкового укладення договору про внесення змін та доповнень, а можуть бути викладені шляхом розміщення інформації про нові тарифи та привила користування у приміщенні банку в місцях, призначених для розміщення інформації для клієнтів шляхом СМС інформування або на офіційному сайті банку не пізніше ніж за 30 календарних днів до дати внесення змін, а також в письмовому вигляді на вимогу позичальника. Зміни вважаються прийнятими, якщо позичальник не звертається до банку до дати внесення змін. У випадках незгоди з новими тарифами, позичальник має право розірвати договір з банком у порядку, визначеному в п.4.1.3 цього договору. Даних про те, що відповідач зверталася до банку з заявою про незгоду зі змінами тарифів та/або правил користування матеріали справи не містять. Не приймаються до уваги вимоги апеляційної скарги про застосування строку позовної давності щодо сплати основного боргу та штрафних санкцій. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у справі №6-246цс14, за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору. Відповідач [PERSON] була належним чином повідомлена про розгляд справи районним судом (а.с.57), була присутня 05 липня 2017 року в судовому засіданні (а.с.61-62,63), але діючи на власний розсуд відповідних процесуальних дій не вчинили - не подала до районного суду заяву про застосування строків позовної давності. Проте апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення пені, штрафу, оскільки кредитний договір №ICKGMCU.9635.003 від 08 серпня 2011 року не містить умови про розмір і підстави нарахування штрафу. При визначенні заборгованості за пенею апеляційний суд враховує наступне. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розбір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Право суду вирішувати питання про зменшення розміру пені згідно із ч.3 ст.551 ЦК України підтверджено правовою позицією Верховного Суду України (справа №6-100цс14). Враховуючи вимоги ч.3 ст.551 ЦПК України та те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, майновий стан відповідача, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір пені з 10353,68 грн. до 3000 грн., що буде відповідати принципам справедливості, добросовісності, розумності, що закріплені в ст.3 ЦК України. За таких обставин, на підставі ч.1 п.4 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення пені, штрафу та судового збору шляхом ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» заборгованості за пенею в розмірі 3000 грн., в іншій частині цих вимог належить відмовити. В іншій частині рішення суду належить залишити без змін з вищезазначених підстав. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду з позовом ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» повинен був сплатити 1600 грн. судового збору. Ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року відстрочено ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» сплату судового збору до винесення рішення у справі судом першої інстанції (а.с.55). Відстрочений розмір судового збору за подачу позовної заяви підлягає розподілу між сторонами, а саме: з ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 800 грн. та з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 800 грн. За подачу апеляційної скарги [PERSON] сплатила 1760 грн. судового збору (а.с.137а). Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, то з ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» на користь [PERSON] підлягає стягненню в повернення сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 880 грн.

Outcome: partial