Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи - органу опіки та піклування і просить надати дозвіл їх малолітній донці [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд до Ізраїлю, країн Шенгенської угоди, Єгипет, Арабські Емірати, Болгарії, Туреччини у її супроводі без згоди та супроводу батька [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2008 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 лютого 2010 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину та є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу вони з відповідачем проживають окремо, при цьому донька проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. [PERSON] не приймає участі у вихованні, оздоровленні та матеріальному утриманні доньки. Відповідач з квітня 2018 року проживає в країні США. На даний час дитина потребує лікування за кордоном, яке вона може надати, дозвіл на виїзд доньки за кордон для лікування, оздоровлення та відпочинку відповідач добровільно не надає, а тому просить надати дозвіл для виїзду доньки за кордон без супроводу та згоди батька, просить рішення допустити до негайного виконання. До початку судового розгляду справи по суті, позивач подала до суду заяву в якій зменшила позовні вимоги та просить суд про задоволення позову в частині надання дозволу на виїзд в країну Ізраїль. Позивач в судове не з`явилась, до суду подала заяву в якій просить справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить про їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановлений законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, до суду надала заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Перевіривши письмові пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Шлюб між сторонами розірвано 23 лютого 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] . Відповідач [PERSON] відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон, на даний час разом з сім`єю проживає в державі США. Згідно наданої до матеріалів справи довідки з Хмельницької обласної дитячої лікарні № 332 від 27.08.2018 року, малолітня [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку з березня 2017 року з діагнозом: аутоімуннийтиреоідит, гіпертрофічна форма, стан субклінічного гіпотирезу. Цефалгія судинного генезу. Факту перебування малолітньої [PERSON] на консультації в клініці країни Ізраїль підтверджується копією консультації професора [PERSON] . Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. У п.3, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку,здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якомувони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка діє в інтересах своєї малолітньоїдитини, виїзд дитини за межі України носить тимчасовий характер. Зокрема,згідно наданих позивачкою квитків вбачається, що нею 24 травня 2019 року на своє ім`я та на ім`я доньки заброньовано квитки на літак з Вінниці до Тель-Авів на 09 червня 2019 року та 15 травня 2019 року нею заброньовано квитки на літак до Вінниці з Тель-Авіва на 03 липня 2019 року.Крім того, про тимчасовий характер поїздки свідчить також і виклик на дообстеження[PERSON] в ізраїльській клініці МЦ «CarmelMedCurator» від 10.05.2019 року. В той же час, на думку суду, відповідач обмежує права позивачки на лікування, оздоровлення та відпочинок доньки. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що намір позивачки разом з дитиною тимчасово виїхати за кордон до країни Ізраїль з метою лікування, оздоровлення та відпочинку буде сприяти духовному та фізичному розвитку, розширенню світогляду доньки сторін та відповідати інтересам дитини. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. З цих підстав, суд вважає, що в частині позовної вимоги, щодо надання дозволу на виїзд за межі України до досягнення донькою вісімнадцятирічного віку, слід відмовити Враховуючи, що [PERSON] планує виїхати на лікування з дитиною з 09 червня 2019 року по 03 липня 2019 року до країни Ізраїль, суд вважає, що позивачу слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] , за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] на період з 09 червня 2019 року по 03 липня 2019 року до країни Ізраїль. Крім того, в частині позовних вимог [PERSON] , щодо допуску до негайного виконання рішення суду слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України; надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку; видачу або продовження обмежувального припису. Тобто, дана норма Закону визначає чіткий перелік судових рішень, в яких передбачено негайне виконання. Оскільки позов [PERSON] задоволено, тому в порядку ст.141 ЦПК України на її користь з відповідача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved