Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача 1 ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідача 2 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в якому просив ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26.05.2016 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 4437, про стягнення з позивача на користь відповідача 1 грошових коштів в сумі 315 427,19 грн. Позовні вимоги тим, що вчинення виконавчого напису є безпідставним, оскільки його вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості. Вказує, що за оспорюваним виконавчим написом з нього стягнуто заборгованість за договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 06.08.2007 р. № SAMDN03000015371990. При цьому, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2010 р., що набрало законної сили, з нього на користь відповідача 1 за вказаним договором стягнуто заборгованість в сумі 135 241,70 грн. Зауважує, що стягнення за спірним виконавчим написом здійснено понад встановлені законом три роки, а заявлена банком у вимозі про усунення порушень сума різниться від загальної суми заборгованості, що вказана у виконавчому написі. Ухвалою суду від 14 червня 2018 р. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з дня вручення ухвали (а.с. 30). Після усунення недоліків 28 серпня 2018 р. у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 13 листопада 2018 р. та відповідачу встановлено строк до 20 жовтня 2018 р. для надання відзиву на позовну заяву; у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. витребувано копії документів, на підставі яких вчинено оспорюваний виконавчий напис (а.с. 40). 12 жовтня 2018 р. до суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. разом із заявою про розгляд справи у її відсутність, надійшли документи, які витребовувалися судом (а.с. 42- 57). 31 січня 2019 р. до суду надійшов відзив представника відповідача 1 - Мусійченка Д.Л. на позовну заяву, який ухвалою суду від 31 січня 2019 р., занесеною до протоколу судового засідання, залишено без розгляду та повернуто. Ухвалою суду від 31 січня 2019 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 квітня 2019 р. (а.с. 85). 01 квітня 2019 р. до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача 1 - Хитрової Л.В. та заява про розгляд у справи у її відсутність. Заперечує щодо задоволення позовних вимог та вказує, що оспорюваний виконавчий напис вчинено правомірно, на підставі всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та вважає, що виконавчий напис вчинено у строк, визначений ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Судом встановлено, що 06.08.2007 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем 1 ПАТ «КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDN03000015371990 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки. 26 травня 2016 р. за зверненням відповідача 1 - ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідача 2 - приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4437, про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача 1 грошових коштів у сумі 315 427,19 грн., що включають 313 727,19 грн. - заборгованість позивача за кредитним договором № SAMDN03000015371990 від 06.08.2007 р. та 1 700,00 грн. - витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису. Строк, за який проводиться стягнення - вісім років вісім місяців двадцять один день, а саме, з 06.08.2007 р. по 27.04.2016 р. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2010 р., що набрало законної сили, з позивача на користь відповідача 1 за договором № SAMDN03000015371990 від 06.08.2007 р. про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки станом на 07.07.2010 р. стягнуто заборгованість в сумі 135 241,70 грн. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з того, що оспорюваний виконавчий напис № 4437 від 26 травня 2016 р. про стягнення з позивача заборгованості за період з 06.08.2007 р. по 27.04.2016 р. в сумі 313 727,19 грн. вчинено за кредитним договором № SAMDN03000015371990 від 06.08.2007 р., за яким судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2010 р., що набрало законної сили, з позивача станом на 07.07.2010 р. стягнуто заборгованість в сумі 135 241,70 грн. Більше того, в матеріалах справи наявна заява позивача до державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ м. Києва Бахрушина А.М. від 30 березня 2017 р. про завершення виконавчого провадження ВП № 29153142, відкритого за виконавчим листом № 2-8844 Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.10.2011 р. щодо стягнення з позивача на користь відповідача 1 боргу в сумі 135 241,70 грн., з підстав його виконання. Окрім того, письмова вимога відповідача 1 про усунення позивачем порушень за кредитним договором № SAMDN03000015371990 від 06.08.2007 р. позивачу відправлена 19 травня 2016 року, а оспорюваний виконавчий напис вчинено 26 травня 2016 року, тобто нотаріусом не додержано тридцятиденного строку для вчинення виконавчого напису (а.с. 48-50, 55). Водночас, в матеріалах справи відсутня інформація про отримання або неотримання позивачем вказаної письмової вимоги. До того ж, згідно зі ст.88 Закону «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, оспорюваний виконавчий напис вчинено за період з 06.08.2007 р. по 27.04.2016 р., який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено за договором, за яким вже було стягнуто заборгованість, що свідчить про спірність заявлених банком грошових вимог та порушення відповідачем 2 Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача 1.

Outcome: approved