Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 01 липня 1989 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх декількох років відносини з чоловіком розладились, шлюбних стосунків не підтримують. За час перебування у шлюбі вони разом з відповідачем набули рухоме та нерухоме майно, а саме: - квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 2004 року; - квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 червня 2007 року; - автомобіль марки «Ауді А6» державний реєстраційний номер [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 23 грудня 2008 року). Зазначає, що відповідач спільний автомобіль продав. Просив суд ухвалити рішення, яким: - визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на її користь вартість автомобіля марки «Ауді А6» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року роз`єднано вимоги позовної заяви у самостійні провадження. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року позовну заяву про поділ майна подружжя залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2020 року виправлено описку в ухвалі судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні частково визнали позовні вимоги. Підтримали викладене у відзиві на позову заяву (а.с. 68-71). Зазначив, що твердження позивача про те, що відповідач приховав спільне майно, а саме продав автомобіль на шкоду інтересам сім`ї не відповідають дійсності. Позивачу відомо про існування великої заборгованості (понад 30000 гривень) за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] та рішення щодо продажу автомобіля було спільним в рахунок погашення цієї заборгованості. Автомобіль було продано за спільною згодою у грудні 2019 року за 100000 гривень. Кошти, що залишись після погашення заборгованості, також були витрачені в інтересах сім`ї. Крім того, 1/3 частина квартири [ADDRESS] була приватизована відповідачем у 2007 році, тому відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є особистою приватною власністю останнього та не може вважатися спільним майном подружжя. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 липня 1989 року (а.с. 15). Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). З позову вбачається, що протягом останніх декількох років відносини між сторонами розладились, шлюбних стосунків не підтримують. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким поділити спільне майно, а саме: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість автомобіля марки «Ауді А6» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Представник відповідача позовні вимоги в частині поділу між сторонами квартири [ADDRESS] визнав. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У матеріалах справи міститься свідоцтво про право власності від 18 жовтня 2004 року, з якого вбачається, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 17). Вбачається, що [PERSON] придбав зазначену квартиру, перебуваючи у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] , а тому зазначене нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, квартира [ADDRESS] підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Позивач також просить суд визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 червня 2007 року. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 23). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». За таких обставин, квартира [ADDRESS] не підлягає поділу між сторонами. У такому випадку, не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання права власності на 1/3 частину квартири за донькою сторін - [PERSON] . Таке право власності [PERSON] набула в порядку приватизації на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 червня 2007 року. Вона не є стороною у справі, та її частка не може бути предметом спору про поділ майна між її батьками. Позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь вартість автомобіля марки «Ауді А6» державний реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначає, що відповідач приховав спільне майно, а саме продав зазначений автомобіль на шкоду інтересам сім`ї. З пояснень представника відповідача вбачається, що таке твердження позивача не відповідає дійсності. Позивачу відомо про існування великої заборгованості (понад 30000 гривень) за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] та рішення щодо продажу автомобіля було спільним в рахунок погашення цієї заборгованості. Автомобіль було продано за спільною згодою у грудні 2019 року за 100000 гривень. Кошти, що залишись після погашення заборгованості, також були витрачені в інтересах сім`ї. Автомобіль марки «Ауді А6» державний реєстраційний номер [NUMBER] , 2008 року випуску був проданий, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 17 грудня 2019 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 140). Вбачається, що спірний автомобіль було продано ще під час шлюбу, оскільки [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до суду звернулась 29 травня 2020 року, а автомобіль проданий 17 грудня 2019 року. Стороною позивача не надано будь-яких доказів, що ці кошти не були витрачені на потреби сім`ї. У такому випадку, вимога про стягнення компенсації за відчужений автомобіль задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2102 гривні.

Outcome: partial