Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 19.03.2014 р. він звернувся до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області з заявою про державну реєстрацію прав на належний йому будинок [ADDRESS]. Рішенням №1186617 від 24.03.2014 р. позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на підставі того, що подані документи не відповідають даним в Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо власників даного нерухомого майна, тобто в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який вівся до 01.01.2013 р., зазначено, що право власності зареєстровано за іншими особами. Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд: скасувати державну реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS], проведену 22.03.2005 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» за [PERSON], ІПН [NUMBER] та [PERSON], ІПН [NUMBER]. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не повідомляв. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.03.2014 р. позивач звернувся до Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області з заявою про державну реєстрацію прав на належний йому будинок [ADDRESS]. Рішенням №1186617 від 24.03.2014 р. позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на підставі того, що подані документи не відповідають даним в Реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо власників даного нерухомого майна, тобто в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який вівся до 01.01.2013 р., зазначено, що право власності зареєстровано за іншими особами. Так, 02.03.2005 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування житлового будинку [ADDRESS]. Договір посвідчено державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно 22.03.2005 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2009 року, вищевказаний договір було визнано недійсним. Рішення суду набрало законної сили. Тобто, оскільки договір дарування між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судом було визнано недійсним, то підстав для реєстрації права власності - відсутні. Відповідно до ч. 2ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесення до Державного реєстру прав здійснюється державними реєстраторами. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 01.01.2013 р., відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрації прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved