Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх його доходів (заробітків) щомісячно на утримання доньки [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку із їх індексацією відповідно до вимог законодавства, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття та визначити місце проживання дитини з матір`ю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.04.2010 року між сторонами було укладено шлюб, від якого позивач та відповідач мають доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, спільна донька проживає разом із нею, яка забезпечує її всім необхідним та матиме можливість і надалі це робити. Відповідач бере участь в утриманні доньки [PERSON] , але позивач бажає, щоб розмір аліментів було визначено рішенням суду. На думку позивача, оскільки батько дитини є працюючою працездатною особою, який має можливість та зобов`язаний утримувати дитину, має на утриманні іншу дитину, аліменти на утримання якої сплачує за рішення суду у розмірі 1/4 частини усіх його доходів, щомісячний розмір аліментів на утримання [PERSON] має складати 1/4 частини усіх його доходів. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що визнає позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Проте, сплачувати аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 [PERSON] можливості не має, так як має на утриманні іншу дитину, аліменти на утримання якої сплачує за рішення суду у розмірі 1/4 частини. Враховуючи те, що відповідач має сплачувати на утримання двох дітей аліменти у розмірі 1/3, тобто, по 1/6 на утримання кожної дитини, крім того, на його утриманні перебуває непрацездатна мати, позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні, яке було проведено у режимі відеоконференції з Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував про задоволення позову у частині визначення місця проживання доньки з матір`ю та стягнення аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частин доходу. Представник третьої особи у судовому засіданні про ухваленні рішення покладалася на розсуд суду. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.07.2019 року дану цивільну справу направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 12.08.2019 року вказана справа надійшла до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 06.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 03.12.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). На даний час [PERSON] проживає разом із матір`ю у [ADDRESS] (а.с. 13). За умовами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Як було встановлено у даному судовому засіданні, дитина на даний час проживає разом із матір`ю. При цьому, відповідач не заперечує проти проживання доньки з матір`ю. За вказаних обставин, суду не надано доказів того, що права позивача у даному випадку з боку відповідача порушені, враховуючи відсутність спору між сторонами про визначення місця проживання дитини чи іншого порушення права з боку відповідача, що підлягають захисту у відповідності до способів, визначених ст. 16 ЦК України. При цьому, суд додаткового роз`яснює позивачу, що у випадку порушення її прав чи виникнення спору з приводу визначення місця проживання дітей, вона має право звернутися до суду з відповідним окремим позовом, у порядку, визначеному процесуальним законом. Стосовно позовних вимог в частині визначення розміру аліментів варто звернути увагу на наступне. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За умовами ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] має також іншу доньку [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання якої до досягнення повноліття у розмірі 1/4 частин доходу стягуються з нього на підставі виконавчого листа №2-1929 від 21.04.2005 року (а.с. 101-102). Докази того, що мати відповідача [PERSON] (а.с. 100) знаходиться на його утримання матеріали справи не містять. Оскільки загальний розмір аліментів на двох дітей за положеннями ч. 5 ст. 183 СК України має становити 1/3 частин доходів платника аліментів, тоді на одну дитину сума аліментів складає 1/6 частин. Сам по собі факт того, що на утримання доньки [PERSON] відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/4 частин доходів не може бути підставою для стягнення аліментів на утримання [PERSON] у такому ж розмірі, так як тоді відповідач загалом буде сплачувати на утриманні дітей половину свого заробітку, що не відповідає вимогам ч. 5 ст. 183 СК України. Обставина перебування на утриманні платника аліментів інших осіб є підставою для подачі позову про зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , що узгоджується з положеннями ст. 192 СК України. Крім того, позивач вказувала, що відповідач самостійно бере участь в утриманні доньки [PERSON] , що не заперечувалось відповідачем, а тому, доказуванню згідно ст. 82 ЦПК України не підлягає. При цьому, лише розмір аліментів у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону, що не поширюється на розмір аліментів, визначений у частці від доходжу платника аліментів, а аліменти стягуються на користь того з батьків з ким проживає дитина, на утримання останньої. Отже, при визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги ст.ст. 182-183 СК України, а також приписи ст. 180 СК України. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 червня 2019 року до досягнення нею повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд також вважає, що такий розмір аліментів є виправданий дійсними потребам дитини і не призведе до порушення прав відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі - 704 гривні 80 коп. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial