Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 26 липня 2003 року Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 9. В обґрунтування позову зазначала, що з 26 липня 2003 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON] Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, у звязку з чим між ними виникали непорозуміння, що призводило до виникнення конфліктів. Із 2013 року вони разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. На даний час вона проживає з іншим чоловіком, з яким має намір зареєструвати шлюб. Вважає, що за таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Спір про поділ спільного майна подружжя відсутній. Питання щодо сплати аліментів на дітей сторонами буде вирішуватись окремо. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити та розірвати шлюб між нею і відповідачем. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позов визнає, проти розірвання шлюбу він не заперечує, оскільки із серпня 2014 року сторони разом не проживають та спільне господарство не ведуть. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 26 липня 2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Геніївською сільською радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 9. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають із матірю. Судом встановлено, що із серпня 2014 року сторони проживають окремо, подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. За змістом ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved