overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона із відповідачем з 17.06.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. 02.12.2010 року в них народилась дочка [PERSON]. З 25 травня 2017 року позивачка не проживає з відповідачем однією родиною. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, в якій просила стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, в якій вказав, що згоден сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 17.06.2010 року сторони зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №364, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №210262. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 1457. Згідно довідки від 20.06.2017 року №1148, виданої ЖКП «Керуюча компанія «Кальміуська» вбачається, що неповнолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом із матірю [PERSON] [ADDRESS]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, а її при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті 23 березня 2015 року чоловіка, [PERSON], відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,069 га, для ведення садівництва по вулиці Лісній, 136 в садовому товаристві «Мрія», на території Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області. У зв'язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру, державний нотаріус Ірпінської міської державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Тому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на зазначену земельну ділянку. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу без її участі, позов підтримала. Відповідач Бабинецька селищна рада Бородянського району Київської області та третя особа - Міськрайонне управління Держгеокадастру у Бородянському районі та м.Буча в судове засідання представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа Ірпінська міська державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила, просила слухати справу без участі її представника. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 березня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11). Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10), копією постанови державного нотаріуса Ірпінської міської державної нотаріальної контори (а.с.17). Відповідно до копії державного акту про право приватної власності на землю виданого [PERSON], йому передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,069 га для ведення садівництва на території Бабинецької селищної ради, С/Т «Мрія» Бородянського району Київської області (а.с.15). З копії постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 червня 2017 року (а.с.10) вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку не може бути видане, оскільки відсутній витяг з Державного земельного кадастру. Згідно зі ст. 1218, 1225 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею, її покійним чоловіком [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, за умовами якого останньому передано у власність належну їм квартиру за адресою: м. Маріуполь, пр. Металургів, б. 185, кв. 9. [PERSON]В помер в 2014 році, та його обовязки утримувача перейшли до його спадкоємців відповідачів у справі. Просила розірвати договір довічного утримання та визнати за нею право власності на зазначену квартиру у звязку з не виконанням відповідачам умов договору. Відповідачі позовні вимоги визнали повністю, не заперечували проти задоволення позову. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ані її покійний чоловік за життя, ані вона з дітьми умови договору довічного утримання не виконували. Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, за умовами якого останній зобовязався утримувати подружжя, а [PERSON] передали йому у власність належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. [PERSON] помер 04.04.2008 року (а.с.13). Згодом, 24.04.2014 року помер [PERSON] (а.с.20), після смерті якого спадщину у вигляді зазначеної квартири прийняли його дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON] Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини (ч. 1 ст. 755 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 2 000 грн. до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позивачка зазначає, що з відповідачем вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини не надає. Син проживає разом із позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. Оскільки, коштів на утримання дитини не вистачає, то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але від неї до суду надійшла заява в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі та справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але від нього до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку та просив справу розглядати без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON], [INFO], який проживає та знаходиться на утриманні позивачки. Допомогу на утримання малолітнього сина відповідач не надає. У своїй позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2 000 грн., проте жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, розмір якого змінюється - не надає. Тому, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно. Враховуючи, що 08 липня 2017 року набрали чинності зміни до Сімейного кодексу України, згідно яких аліменти на утримання малолітньої дитини призначаються у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття, то суд вважає за необхідне, з 08 липня 2017 року стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивачка вказала, що вони з відповідачем 14 березня 2015 року зареєстрували шлюб у Ленінському відділі ДРАЦС РС Полтавського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На протязі останнього року сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, на даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання вони припинили, а тому позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та його необхідно розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 березня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі ДРАЦС РС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №53. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, втратили один до одного почуття взаєморозуміння та любові, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Згода, щодо місця проживання неповнолітнього сина між сторонами досягнута. Неповнолітній син [PERSON], [INFO] залишається проживати з матір»ю [PERSON]. Як вбачається з позовної заяви, на даний час спір про поділ майна між сторонами відсутній. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві та в судовому засіданні позивачка вказала, що вони з відповідачем 30 травня 2013 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Малабакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, актовий запис №01. Від шлюбу спільних дітей не мають. Через дуже часті (постійні) сварки, з різних побутових причин, вони з відповідачем припинили шлюбно-сімейні відносини, та ведення спільного господарства, а тому позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе та його необхідно розірвати, а також просила після розірвання шлюбу визначити їй прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 травня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Малабакайської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, актовий запис №01. Від шлюбу спільних дітей не мають. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Як вбачається з позовної заяви, на даний час спір про поділ майна відсутній. Як вбачається з довідки №1174 від 26.06.2017 року Управління соціального захисту населення Подільської районної у м. Полтаві ради [PERSON] отримує державну соціальну допомогу особі, яка не має права на пенсію , та являється інвалідом ІІ групи, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати повинні бути стягнуті з позивачки на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 14 квітня 2011 року відповідно до рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. З 2011 року вони з відповідачем разом не проживають, відповідач матеріальної допомоги не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали у повному обсязі позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини визнав частково та виходячи з розміру його заробітної плати, не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1000 грн. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2008 року та відповідно до рішення Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 14 квітня 2011 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], батьками якої є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 285335 виданого Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 649. Дитина мешкає разом з позивачкою в м.Маріуполі по вул.Гоголевській,буд.28а, що підтверджується довідкою, виданою головою КСН «Азовє». Позивачкою було надано довідку №18 від 27 вересня 2017 року, відповідно до якої вона працює в ГУ ДМС України в Донецькій області та за період часу з березня 2017 року по серпень 2017 року її середній заробіток складає 38334,82 грн. Відповідно до довідки від 29 серпня 2017 року, виданої директором ТОВ «Азов-Карібе», [PERSON] працює водієм автотранспортних засобів та за період з січня 2017 року по квітень 2017 року йому була виплачена заробітна плата в розмірі 7763,51 грн. та за період з травня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 4460,09 грн. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, а також оцінюючи розмір заробітної плати позивачки, що значно перевищує доходи відповідача, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У звязку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що з 14 квітня 2001 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З 2004 року вони з відповідачем разом не проживають, відповідач матеріальної допомоги не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 квітня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 1-НО № 129562 виданим Маріупольським Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 108, проте відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НО № 395456 виданого 09.11.2004 року шлюб між сторонами було розірвано, актовий запис № 376. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], батьками якого є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 308588 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 681. Дитина мешкає разом з позивачкою в м.Маріуполі по вул.Бородіна,буд.26-4, що підтверджується довідкою № 105 виданою начальником ЖКП «Кальміуська». Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У звязку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення часток у власності. У позовній заяві позивачка та у судовому засіданні представник позивачки посилається на те, що вона є дочкою померлої 08.02.1997 року [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло, позивачці та померлій [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. При зверненні до нотаріальної контори для прийняття спадщини зясувалося, що у свідоцтві про право власності на квартиру не визначені частки власників. Просила визначити, що розмір часток у праві власності на спірну квартиру між співвласниками є рівними і встановлює за кожним 1/2 частину квартири, припинивши право спільної сумісної власності. Представник відповідача у судове засідання зявилася, проти задоволення позову заперечувала. Суду пояснила, що відповідачем не порушені права та інтереси позивачки, тому не вбачає підставі для задоволення позову. Представник третьої особи Магдалинівської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 лютого 1994 року Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 04.02.1994 року за З/585-94, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно Свідоцтва про смерть І-КИ № 107663 від 10.02.1997 року, [PERSON] померла 08 лютого 1997 року. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки позивачка просила, щоб частка її померлої матері та її частка у спільній сумісній власності квартирі [ADDRESS] складала 1/2, іншої домовленості між співвласниками не існувало, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved