Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 28 серпня 2009 року Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, актовий запис № 07. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з 28 серпня 2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого у подружжя народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З врахуванням викладеного просила суд розірвати шлюб з [PERSON] та надалі іменувати її прізвищем «Ковальчук». Ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 травня 2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. У червні 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, зазначив, що має бажання зберегти шлюб, а також просив зупинити провадження у справі та надати сторонам шестимісячний строк для примирення. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року надано подружжю строк на примирення терміном три місяці, зупинено провадження у справі до 26 вересня 2018 року. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 27 вересня 2018 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11 жовтня 2018 року на 14 год.00 хв. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання у даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду на 19 листопада 2018 року. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 19 вересня 2018 року надано подружжю строк на примирення терміном три місяці, зупинено провадження у справі до 19 лютого 2019 року. Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2019 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 11 березня 2019 року на 14 годину. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач не з»явилася, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позові та не заперечує проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не зявився, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив характер спірних правовідносин і такі фактичні обставини. 28 серпня 2009 року Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 07; дружині присвоєно прізвище «Ковальчук», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ИД № 057809 від 28 серпня 2009 року. З свідоцтв про народження серії І-ИД №№ 122688, 253641 вбачається, що під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Стаття 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачає, що сімя є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя, на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У положеннях ст. 112 СК України зазначено, що при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило в інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 розяснено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. У тому випадку, коли суд встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, він постановляє рішення про розірвання шлюбу. Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. З врахуванням наявності у подружжя двох малолітніх дітей та клопотання відповідача судом вжито заходів щодо примирення подружжя, які виявилися безрезультатними, оскільки після відновлення провадження позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу. З вищенаведених норм матеріального права вбачається, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Разом з тим позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, оскільки втратила почуття поваги та любові до чоловіка. З врахуванням пояснень сторін суд вважає, що причини, які спонукають [PERSON] наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача про доцільність подальшого збереження шлюбу, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, і позов може бути предявлений одним із подружжя. Незгода лише будь-якої із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 8 листопада 2018 року у справі № 569/458/18. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Доказів понесення інших судових витрат, повязаних з розглядом справи, сторонами не надано.

Outcome: approved