Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом\~до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУПФУ) про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2011 у справі № 2а-5641/2011 Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, зобов`язано здійснити позивачеві перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії, з урахуванням виплачених сум, з 18.11.2010. Постанова суду набрала законної сили 08.01.2013. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві суму розміром 30\~954,84 грн., яка до теперішнього часу не виплачена. Крім того, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2014 у справі № 335/11293/14-а зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя провести перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії з 19.03.2014 по 02.08.2014. Постанова суду набрала законної сили 20.03.2015. На виконання цієї постанови відповідач провів перерахунок та нарахував до виплати позивачеві суму розміром 20\~212,17 грн., яка була виплачена у березні 2020 року. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачеві вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних розміром 56813,66 грн. за період з 08.01.2013 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2011 у справі № 2а-5641/2011, інфляційні втрати та 3% річних розміром 17884,21 грн. за період з 20.03.2015 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2015 у справі № 335/11293/14-а. Ухвалою суду від 15.05.2020 позовну заяву позивача прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач ГУПФУ, в особі представника [PERSON] , із позовними вимогами не погодився, 02.06.2020 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2-а/З35/247/2014 (335/11293/14-а) від 20.03.2015 року позивачу здійснено перерахунок пенсії з 19.03.2014 року по 02.08.2014 року державну пенсію на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче 6-ти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з відрахуванням фактично отриманих сум. У результаті вказаного перерахунку позивачу нараховано 20 212,17 грн. та 19.03.2020 року вказана сума була виплачена, що підтверджується копією з електронного реєстру рішень суду. Щодо постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2011 року по справі № 2а-5641/2011, зазначив наступне. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» (далі Порядок № 440), рішення суду подають до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. До органу ПФУ надійшли повідомлення від органу Казначейства про прийняття до обліку та внесення даних до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, вищезазначених постанов суду. Отже, заборгованість за вказаними рішеннями суду передані до органів Казначейства для проведення виплат згідно із чинним законодавством. Відповідач не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за несвоєчасну їх виплату. Вказує, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а тому на них не розповсюджуються норми ст. 625 ЦК України. У постановах судом не визначено конкретної суми до стягнення, а тому зобов`язання в даному випадку не можуть вважатися грошовими. Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. 21.07.2020 року позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та уточнену позовну заяву, в якій позивач посилаючись на те, що в січні 2017 року йому була виплачена заборгованість у розмірі 30\~954,84 грн. на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2011 року по справі № 2а-5641/2011, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних розміром 35293,64 грн. за період з 08.01.2013 по 31.12.2016 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2011 у справі № 2а-5641/2011, інфляційні втрати та 3% річних розміром 17884,21 грн. за період з 20.03.2015 по 28.02.2020 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2015 у справі № 335/11293/14-а. В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просить справу розгляду без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надано відзив на позовну заяву. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2011, яка набрала законної сили 08.01.2013, у справі № 2а-5641/2011 позовні вимоги [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, задоволені. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати пенсії позивачу з 18.11.2010 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя провести перерахунок та виплату позивачу пенсії по інвалідності та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у відповідності до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум з 18.11.2010 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2а-5641/11/0818 від 08.01.2013 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя від 20.06.2011 року, залишено без задоволення. Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.06.2011 року у справі № 2а-5641/11, залишено без змін. За вказаною постановою відповідачем було здійснено перерахунок державної та додаткової пенсії та нараховані грошові кошти до виплати у розмірі 30\~954, 84 грн., та в січні 2017 року позивачу виплачено зазначену суму заборгованості. Крім того,\~постановою Орджонікідзевського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~01.12.2014,\~яка набрала\~законної сили\~20.03.2015,\~у справі\~№ 335/11293/14-а\~позовні вимоги\~ [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та вчинення певних дій, залишено без задоволення. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2-а/З35/247/2014 (335/11293/14-а) від 20.03.2015 року апеляційну скаргу про визнання дій протиправними та вчинення певних дій, задоволено частково. Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2014 року в адміністративній справі за позовом [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевського районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та вчинення певних дій, скасовано та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено частково. Позовні вимоги [PERSON] з 01.01.2014 року по 18.03.2014 року включно - залишені без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Визнано протиправними дії Управління \~ \~ \~ \~Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо нарахування та виплати [PERSON] з 19.03.2014 року по 02.08.2014 року державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю всупереч положень ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя провести перерахунок та виплатити [PERSON] з 19.03.2014 року по 02.08.2014 року державну пенсію на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі не нижче 6-ти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в обсязі 50% розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з відрахуванням фактично отриманих сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В результаті вказаного перерахунку позивачу нараховано 20 212,17 грн., вказана сума пенсії була виплачена позивачеві 19.03.2020, на підтвердження чого відповідачем надано копію електронного реєстру рішень суду. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському (попередня назва Ленінському) районі м.\~Запоріжжя реорганізоване шляхом злиття з 31.03.2017 у Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя. Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» реорганізовано Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Отже, відповідач ГУПФУ є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя у спірних правовідносинах. Відповідно до положень ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 14-68цс18 (№ 758/1303/15-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). З огляду на зазначене, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц). Згідно з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за постановою суду від 20.06.2011 у справі № 2а-5641/2011 за період з 08.01.2013 по 31.12.2016, інфляційні втрати за вказаний період становлять 31596,64 грн., а 3% річних складають 3697,00 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, сумнівів у його обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Суд, перевіривши даний розрахунок, знаходить його правильним та обґрунтованим. Згідно з наданим позивачем розрахунком 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості та інфляційних втрат за період затримки виконання грошового зобов`язання за постановою суду від 01.12.2014 у справі № 335/11293/14-а за період з 20.03.2015 по 28.02.2020, інфляційні втрати за вказаний період становлять 14\~884,21 грн., а 3% річних складають 3000,00 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, сумнівів у його обґрунтованості у відзиві на позов не наведено. Суд, перевіривши даний розрахунок, знаходить його правильним та обґрунтованим. Відповідач у відзиві посилався на те, що грошові кошти за постановою суду від 20.06.2011 у справі № 2а-5641/2011, не були виплачені позивачеві, а грошові кошти за постановою суду від 01.12.2014 у справі № 335/11293/14-а були виплачені лише 19.03.2020, оскільки не були своєчасно профінансовані з Державного бюджету України, як це передбачено ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Разом із тим, відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів. До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника. Також суд вважає необґрунтованим посилання відповідача у відзиві на позов на Порядок № 440 як на підставу встановлення особливого порядку виконання рішень суду, що ухвалені до 01.01.2013, оскільки цей Порядок\~визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними. Відповідно до частин 12 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.\~Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Також, суд вважає помилковим посилання відповідача у відзиві на позов на те, що спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу невиконання постанов суду, а також, що постановами суду не визначено конкретної суми до стягнення, а тому приписи ст. 625 ЦК України застосуванню не підлягають, оскільки така позиція суперечить вищенаведеним положенням законодавства та правовим позиціям\~Великої Палати Верховного Суду. Зазначаючи про те, що\~Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів, а тому не може нести відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України, відповідач у відзиві вказує, що відповідальність лежить на державі в особі Державного казначейства. У той же час, постановами суду обов`язки з нарахування та виплати основної та додаткової пенсій позивачу покладені саме на орган ПФУ, а не на Державне казначейство. До того ж, саме орган ПФУ як суб`єкт владних повноважень вчинив протиправні дії, які призвели до порушень прав позивача на своєчасне отримання пенсій у визначеному законом розмірі, що і було встановлено вищезазначеними постановами суду, з огляду на що твердження відповідача про те, що відповідальність за несвоєчасну виплату пенсій позивачеві лежить на Державному казначействі є неспроможними. З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] тому, позов підлягає задоволенню у вказаній частині шляхом стягнення з відповідача на його користь вищезазначених сум. Крім того, оскільки на підставі п. 10 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору як\~громадянина, віднесеного до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (0,4 розміру прожиткового мінімуму\~для працездатних осіб за ставкою пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону).

Outcome: approved