Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

у травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.08.1990 року Грицівською селищною радою Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис № 19. В обгрунтування позову посилається на те, що від шлюбу мають двоє дітей, які є повнолітніми. Спільне життя з відповідачем не склалось, у звязку з тим, що мають різні погляди на нього. З 22.05.2015 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Відповідач добровільно в органах державної реєстрації актів цивільного стану шлюб розірвати не бажає, а тому просить суд шлюб між ним розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та суду пояснила, що відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняв сварки, скандали, спільне життя стало нестерпним, а тому з відповідачем два роки разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, з травня 2015 року проживає у своєї матері. Вважає, що всі можливості для збереження сім'ї вичерпані, за два роки вони порозуміння із відповідачем не знайшли, від останнього надходили лише погрози, тому збереження шлюбу суперечить її інтересам, категорично заперечує проти надання строку на примирення та просить суд шлюб між ними розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, підтвердив що два роки разом з позивачем не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, заперечує проти розірвання шлюбу, вказуючи на те, що має намір зберегти сім'ю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 28.08.1990 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №19. Прізвище після укладення шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-БВ № 278108, виданим 28.08.1990 року Грицівською селищною радою Шепетівського району Хмельницької області. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, разом з 22 травня 2015 року не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Від шлюбу мають двох дітей, які вже повнолітні та мають власні сім'ї, а саме: доньку Колісевич (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO], та доньку Амбрось (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO]. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Через неприязні стосунки між подружжям, відсутність взаєморозуміння, постійні конфлікти і сварки між сторонами, погрози відповідача, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення. З огляду на викладене вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~А тому, судові витрати у виді судового збору понесені позивачем та документально підтверджені, суд знаходить за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ч.ч. 3, 4 ст. 56, ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved