Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

У січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.05.2012 він видав довіреність на ім`я [PERSON] з правом повного або часткового передоручення повноважень іншим особам, з правом використання транспортного засобу за межами України строком на три роки. За продовженням довіреності на новий строк або переоформлення вищезгаданого транспортного засобу, після закінчення дії довіреності, [PERSON] не звертався. Починаючи з грудня 2019 року до позивача, як до власника транспортного засобу ВАЗ 2108, державний номерний знак [NUMBER] , почали надходити штрафи за порушення правил дорожнього руху, зафіксовані в режимі відео зйомки. [PERSON] намагався зв`язатися з відповідачем з приводу переоформлення вищезазначеного автомобіля або внесення даних останнього, як належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів. Утім, [PERSON] проігнорував дану пропозицію. Враховуючи викладене, позивач просив суд витребувати у [PERSON] транспортний засіб марки ВАЗ 2108, рік випуску 1992, реєстраційний номер [NUMBER] ; витребувати у [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 2108, рік випуску 1992, реєстраційний номер [NUMBER] , серії [NUMBER] , виданого Нікопольським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 28.07.2004, шасі № [NUMBER] , тип транспортного засобу - КОМБІ, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2021 року вищезазначену цивільну справу передано до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2021 року прийнято до розгляду, відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 травня 2021 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у ньому, проти ухвалення рішення у заочному провадженні не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по останньому відомому зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки до суду повернулася поштова кореспонденція з позначкою «повернуто, за закінченням терміну зберігання»), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ЦК України. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тобто даною нормою передбачено право власника майна на його витребування із чужого незаконного володіння як спосіб цивільно-правового захисту права власності. Власник майна повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна: вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача, незаконність володіння відповідачем майном позивача, відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально - правових відносин щодо спірного майна. Предметом такого позову за цією статтею є вимога власника, який не володіє майном, до особи, яка незаконно заволоділа цим майном. Як роз`яснив в п.19 своєї постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Так, судом встановлено, що 21 серпня 2012 року [PERSON] оформив довіреність на [PERSON] з приводу користування, розпорядження належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого Нікопольським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 28 липня 2004 року, автомобілем марки ВАЗ 2108, реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску 1992, шасі № [NUMBER] , тип транспортного засобу - КОМБІ, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Єрьоменко Р.П., зареєстровано в реєстрі під №2256. Як вбачається з матеріалів справи, довіреність видана з правом повного або часткового передоручення повноважень іншим особам, з правом використання транспортного засобу за межами України строком на три роки і дійсна до 21 серпня 2015 року. Таким чином, з 21 серпня 2015 року дія доручення припинила свою дію. Судом також встановлено, що починаючи з грудня 2019 року до позивача, як до власника транспортного засобу ВАЗ 2108, державний номерний знак [NUMBER] , почали надходити штрафи за порушення правил дорожнього руху, зафіксовані в режимі відео зйомки, що підтверджується копіями постанов про накладення адміністративного стягнення від 02 грудня 2019 року, 14 травня 2020 року, 04 вересня 2020 року. У судовому засіданні також встановлено, що за продовженням довіреності на новий строк або переоформлення вищезгаданого транспортного засобу, після закінчення дії довіреності, [PERSON] або інша особа не зверталися. Право користування транспортним засобом виникло у відповідача на підставі довіреності, виданої позивачем, і припинило існування після спливу трьохрічного терміну. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами; згідно частині першій статті 237 ЦК України) - представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами, тобто від імені та на користь довірителя. Згідно із частиною першою статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Пунктом 2 частини першої статті 399 ЦК України передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (стаття 400 ЦК України). Аналогічну думку висловив Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі №145/145/17. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач на даний час являється законним власником спірного рухомого майна, його право власності фактично не оспорюється відповідачем, який володіє спірним майном без достатньої правової підстави. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд вважає, що володіння відповідачем спірним автомобілем являється незаконним, що зумовлює виникнення у позивача права вимагати від відповідача повернення спірного рухомого майна, а у відповідача - обов`язку здійснити таке повернення в натурі. З викладених підстав суд вважає позовні вимоги про витребування майна з незаконного володіння відповідача обґрунтованими, доведеними, а відтак такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Outcome: approved