Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та встановлення поорядку користування. В обґрунтування позову зазначає, що разом із братом [PERSON] є співвласником трьохкімнатної квартири [ADDRESS] в якій він проживав з дитинства, однак у період з лютого 2009 року по листопад 2012 року був відсутній, оскільки утримувався в слідчому ізоляторі. Оскільки після звільнення зі слідчого ізолятора, [PERSON] повідомив його, що квартиру він здав у найм стороннім особам і проігнорував його бажання проживати у цій квартирі, [PERSON] просить суд зобов'язати відповідача не чинити дій, які перешкоджають йому користуватися квартирою [ADDRESS], вселити його з неповнолітнім сином до цієї квартири, встановлення порядку користування спірною квартирою та зобов'язати відповідача не порушувати встановлений порядок користування. Ухвалою суд від 01.10.2015 року вимоги позову [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язання [PERSON] не порушувати встановлений порядок користування залишено без розгляду. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали, позовні вимоги просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1999 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с. 8). Згідно повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2013 року [PERSON] помер [INFO], про що 15.09.2009 року складено актовий запис № 431 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві. Як вбачається із повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2013 року [PERSON] померла в [INFO], про що 15.09.2009 року складено актовий запис № 430 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 6-7). Відповідно до інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 11.07.2014 року № [NUMBER], квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва від 02.12.1999 року (а.с. 10). В Двадцять першій київській державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу № 56183979 стосовно спадкодавця [PERSON], відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № [NUMBER] від 12.06.2014 року (а.с. 11) та спадкову справу № 56184018 стосовно спадкодавця [PERSON], відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № [NUMBER] від 12.06.2014 року (а.с. 12). Згідно листа Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 52/П-4102 від 11.11.2014 року звернення [PERSON] стосовно неправомірних дій [PERSON] розглянуто, за результатами якого установлено, що в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення та вбачаються цивільно-правові відноси, на що позивачу рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства (а.с. 13). Відповідно до листа ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві № 1323/П/26-54-17-01-26 від 18.02.2015 року працівниками відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів фізичних осіб було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку та встановлено факт здачі квартири в оренду [PERSON]. За наслідками перевірки складено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки та притягнуто до відповідальності згідно з чинним законодавством (а.с. 14). Частинами 1-3, 7 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють у користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Враховуючи, що сторони є співвласниками спірної квартири, в зв'язку з чим мають рівні права щодо спільного користуватися цією нерухомістю, домовленість про порядок користування цією квартирою не існує, однак відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні спільним майном, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову про зобов'язання відповідача не чинити цих перешкод та вселення позивача до спірного житла. Разом з цим вимога позивача про вселення до спірної квартири його неповнолітнього сина задоволенню не підлягає, оскільки як вбачається із позовної заяви позов в [PERSON] подавався лише у власних інтересах. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: partial