Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

У травні 2017 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов цивільний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором №б/н, яка станом на 16 травня 2017 року дорівнює 16\~853 грн. 69 коп. та складається з: заборгованості за кредитом 5\~753 грн. 30 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 3\~044 грн. 66 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом та пені 7\~134 грн. 03 коп.; штрафу 921 грн. 70 коп. Представник позивача у судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності та у разі наявності можливості ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи зазначені обставини, приймаючи до уваги згоду позивача на розгляд справи у порядку визначеному ст.224 ЦПК України, вважаю за можливе провести розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів та ухвалити по праві заочне рішення. Так, з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 16 травня 2015 року було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 6\~570 грн. 18 коп. зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 18% на рік з кінцевим строком повернення, що відповідає стоку дії картки. Кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки позичальником умови кредитного договору виконувалися неналежним чином, що призвело до утворення заборгованості, у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотків за користування грошима та пені. Однак ставлячи питання про стягнення штрафних санкцій, позивачем не було враховано наступне. Згідно ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Частиною 2 статті 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, в той час як пенею згідно ч.3 ст.549 ЦК України є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Отже, з аналізу вказаної норми вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення У той же самий час вказаним вище договором передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань та порушення будь якого з зобов'язань; нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань. Таким чином умовами кредитного договору передбачено застосування штрафу та пені за одні й ті самі порушення грошового зобов'зання. Оскільки законом заборонено подвійне застосування цивільно-правової відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, приймаючи до уваги положення ст.61 Конституції України, вимоги позивача щодо стягнення штрафу є незаконними. Отже, підсумовуючи викладене вище, вважаю вимоги позивача щодо стягнення з відповідача тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та пеню обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Однак вимоги щодо стягнення нарахованої суми штрафу є незаконними а тому є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума судового збору в розмірі 1600,00 грн., сплачені ним при подачі позову.

Outcome: partial