Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначав, що 04 березня 2018 року о 10-00 годині водій [PERSON] , керуючи автомобілем Мерседес, д/н [NUMBER] , порушив вимоги ПДР, внаслідок чого скоїв зіткнення із належним позивачеві автомобілем «Geely CK», д/н [NUMBER] , який перебував під його керуванням. В результаті зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Розмір матеріальної шкоди, завданої позивачеві внаслідок пошкодження транспортного засобу, складає 60143,19 гривень. Вину [PERSON] у вчиненні ДТП у повному обсязі встановлено постановою суду від 20.04.2018. Його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами на випадок ДТП застрахована у ПАТ «СК «Здорово», яка на сьогодення визнана банкрутом та ліквідована. Крім того, зазначив, що діями відповідача [PERSON] йому спричинено моральну шкоду у сумі 2000,00 гривень, яка полягає у порушенні його звичного укладу життя через неможливість тривалий час використовувати за призначенням транспортний засіб, вимушеність витрачати особистий час на звернення до правоохоронних органів та суду. Просив стягнути на свою користь матеріальну шкоду, витрати, понесені на сплату послуг аварійного комісара, у сумі 600,00 гривень, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1510,00 гривень, а також моральну шкоду у сумі 2000,00 гривень. Відповідно до ухали суду від 09 липня 2018 року справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Поліщук В.В. у судове засідання не прибули. При цьому від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та у відсутність його представника, якою вимоги позову підтримав, а також зазначив про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, до суду повторно не прибув, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань по суті справи не надав. Представник відповідача - ПрАТ «Страхове компанія «Здорово» також у судове засідання повторно не прибув, будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не надав. З урахуванням наведених обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленого позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2018 року у справі № 263/4351/18, яка у встановленому порядку набрала чинності 03 травня 2018 року і є чинною станом на день вирішення даної цивільної справи, [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Доведеними обставинами, викладеними в мотивувальній частині даного судового рішення, є наступне. 04 березня 2018 року о 10-00 годині [PERSON] , керуючи автомобілем Mercedes, д/н [NUMBER] , на регульованому перехресті пр. Миру з вул. Казанцева в м. Маріуполі, проігнорував забороняючий рух червоний сигнал світлофору, виїхав на перехрестя, де скоїв зіткнення із автомобілем Geely, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Правопорушник [PERSON] в ході розгляду справи свою провину визнав повністю та суд дійшов висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ним було порушено вимоги п. 8.7.3 «е» ПДР України. Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлені вказаною постановою суду обставини у справі про адміністративне правопорушення за положеннями ст. 82 ЦПК України беруться судом до уваги в межах вирішення позову у даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що автомобіль Geely, д/н [NUMBER] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Отже, позивач [PERSON] має право на відшкодування спричиненої йому внаслідок пошкодження належного майна матеріальної шкоди, а відповідач [PERSON] у даному випадку має нести відповідальність за деліктними відносинами, що виникли, зокрема, з відшкодування спричиненої внаслідок ДТП шкоди. Разом з тим, згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0017982 від 03.07.2017 ПрАТ «СК «Здорово» застраховано цивільно-правову відповідальність водіїв забезпеченого транспортного засобу - автомобіля Mercedes, д/н [NUMBER] , перед третіми особами на випадок ДТП, терміном до 02 липня 2018 року. Ліміти відповідальності на одного потерпілого складають: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 гривень; за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 гривень. Розмір франшизи - 1000,00 гривень. Встановлено, що 13 березня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Здорово» із заявою про виплату страхового відшкодування. Станом на сьогодення будь-яка інформація про наслідки розгляду вказаної заяви відсутні. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховиком не відшкодовується, що встановлено ст. 32 Закону № 1961-IV. Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону № 1961-IV, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Пунктом 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Як вбачається зі звіту судової автотоварознавчої експертизи № 1/01 від 10.01.2019 про оцінку шкоди, спричиненої внаслідок ДТП власникові транспортного засобу - автомобіля Geely, д/н [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 57213,95 гривень. Втрата товарної вартості транспортного засобу складає 2929,24 гривень. Встановлено, що 14.03.2018 позивачем [PERSON] були понесені витрати на проведення оцінки розміру шкоди у сумі 1510,00 гривень, що підтверджено квитанцією № 0.0.986371296.1. Також позивачем [PERSON] були понесені витрати на сплату послуг аварійного комісара у розмірі 600,00 гривень, що підтверджено квитанцією № б/н від 04.03.2018. Представник відповідача - ПрАТ «СК «Здорово», не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, доказування належного виконання ним регламентованого Законом порядку дій з виплати страхового відшкодування, а отже його не оспорює встановленого розміру шкоди і наявних підстав для її стягнення. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з ПрАТ «СК «Здорово» на користь позивача [PERSON] суму підтвердженого письмовими матеріалами справи прямого матеріального збитку у вигляді вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, зменшеного на суму встановленої договором франшизи та у межах встановленого страхового ліміту, що складатиме 56213,95 гривень (57213,95-1000,00), витрати на оплату послуг аварійного комісара та евакуації транспортного засобу у загальному розмірі 600,00 гривень, а також витрати на проведення оцінки вартості матеріального збиту у розмірі 1510,00 гривень. Разом із тим, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода у вигляді витрати товарної вартості транспортного засобу в сумі 2929,24 гривень, а також сума франшизи у розмірі 1000,00 гривень. Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практи¬ку в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальши¬ми змінами і доповненнями моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд знаходить переконливими доводи позивача [PERSON] щодо порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість використання автомобіля за призначен¬ням, що потребувало докладання додаткових зусиль для організації побуту, в тому числі і на відновлен¬ня своїх прав, та, враховуючи тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, суб`єктивну оцінку самим потерпілим його порушених благ, виходячи з засад розумності і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у сумі 2000,00 гривень. Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, при зверненні до суду позивачем [PERSON] були понесені витрати на оплату судового збору у сумі 704,80 гривень, що стосується вимог майнового характеру, та додатково 704,80 гривень, що стосується вимог немайнового характеру. За таких обставин з відповідача ПрАТ «СК «Здорово» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати з оплати судового збору, що стосуються вимог майнового характеру, пропорційно до суми задоволеного позову, що складатиме 660,40 гривень. Також на користь позивача [PERSON] за рахунок відповідача [PERSON] підлягають відшкодуванню понесені витрати з оплати судового збору, що стосуються вимог майнового характеру, пропорційно до суми задоволеного позову, що складають 44,40 гривень, а також витрати з оплати судового збору, що стосуються вимог немайнового характеру, що складають 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved