Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом та, уточнивши його, просив зобов'язати відповідача виключити з акту опису й арешту майна від 26 березня 2014 року, складеного державним виконавцем відділу ДВС Печерського РУЮ м. Києва Кравцовою О.С., майно у вигляді ? частини - приміщення № 1 площею 13,1 кв. м. та приміщення № 4 площею 14,4 кв. м., нежитлового приміщення [ADDRESS] загальною площею 54,9 кв. м., розташованого по [ADDRESS] та зняти арешт з ? частини майна та скласти акт зруйнування несучої стіни у присутності двох співвласників приміщення [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є співвласником ? частини нежитлового приміщення [ADDRESS], яке розташоване по [ADDRESS]; [PERSON] є співвласником іншої ? частини зазначеного приміщення та являється боржником за виконавчим провадженням № 6731459. 26 березня 2014 року без його участі був складений акт опису та арешту майна нежитлового приміщення і ? його частини була передана на зберігання. При цьому площа зберігання на момент складання акту не була вказана, оскільки не було виділено у користування майно боржника. У зв'язку з цим під охорону зберігача потрапило фактично все приміщення, яке він здав під сигналізацію. 07 квітня 2014 року позивачу та боржнику були виділені площі нежитлового приміщення у користування: [PERSON] виділено приміщення № 3 площею 26,7 кв. м., а позивачу приміщення № 1 площею 13,1 кв. м. та приміщення № 4 площею 14,4 кв. м. У зв'язку з тим, що до акту опису та арешту майна не внесені зміни з урахуванням виділення приміщень у користування, позивач до теперішнього часу не має змоги зайняти свої приміщення для ведення комерційної діяльності, оскільки не має до них доступу, про що свідчать акти від 04.06.2014 року та від 13.01.2015 року; за даним фактом звертався також до міліції і отримав відповідь від 07.07.2014 року. 10 червня 2014 року представникам КП УЖГ «Печерська брама» було надано доступ до приміщення для його обстеження, про що складено акт, в якому зазначено, що між нежитловим приміщенням № 3 та [ADDRESS] встановлений двірний отвір, який не відповідає технічному паспорту. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, про причини неявки представника суд не повідомив. Третя особа про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вирішив справу у відсутності сторін, на підставі наданих ними доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частини нежитлового приміщення [ADDRESS] (літера А) (а.с.9). [PERSON] є власником іншої ? частини зазначеного нежитлового приміщення, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10). Відповідно до акту опису й арешту майна від 26 березня 2014 року описано і накладено арешт на ? нежилого приміщення по [ADDRESS] загальною площею 54,90 кв. м. (а.с.5-8). Згідно акту від 10.06.2014 року представників КП УЖГ «Печерська брама» під час обстеження нежитлового приміщення [ADDRESS] було виявлено, що між нежитловим приміщенням №3 та [ADDRESS] встановлений двірний отвір, що не відповідає технічному паспорту нежитлового приміщення [ADDRESS] (а.с.13-16). Рішенням Печерського районного суду від 07 квітня 2014 року визначено порядок володіння та користування нежитловим приміщенням [ADDRESS], відповідно до якого виділено у користування [PERSON] приміщення №1, площею 13,1 кв.м. та приміщення № 4, площею 14,4 кв.м., а [PERSON] - приміщення №3, площею 26,7 кв.м., вхід у нежитлове приміщення, вбиральню площею 1,9 кв.м. залишено в загальному користуванні (а.с.11-12). Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] являється власником частини нерухомого майна, на яке накладено арешт, чим порушуються його права як власника та останній позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном (а.с.17-22). Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадженння» передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підсудності ( ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами та підлягають до задоволення, оскільки право власності є непорушним, а позивач має право вільно та без обмежень використовувати свої права, передбачені ст. 319 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved