Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 23.12.2014 року було відкрито провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегарент», [PERSON] про стягнення заборгованості. В подальшому провадження у справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегарент» була закрите. Свої вимоги до [PERSON] Позивач обгрунтовує наступним. Між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Мегарент» 27 жовтня 2011 року було укладено Договір про фінансовий лізинг №00003820, відповідно до якого Позивач зобов'язався передати в розпорядження ТОВ «Мегарент» об'єкт лізингу - автомобіль «Volkswagen Polo Sedan 1.6I Benzin», 2011 року виробництва, а лізингоодержувач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів згідно з погодженим графіком на загальну суму в розмірі 16930 доларів США, не враховуючи авансового платежу в сумі 3386 доларів США. При цьому, як вказує Позивач, [PERSON] виступив поручителем за зобов'язаннями ТОВ «Мегарент». Позивач зазначає, що лізингоодержувач з грудня 2012 року почав порушувати умови договору та графік платежів, а з березня 2013 року взагалі припинив будь-які виплати. Після кількох нагадувань про необхідність погашення заборгованості, як вказує Позивач, 03 квітня 2013 року лізингоодержувачу та поручителю [PERSON] було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від Договору №00003820 від 27.10.2011р. Зазначену вимогу ТОВ «Мегарент» отримало 10.04.2013р., проте заборгованості до цього часу не погасив. 12 червня 2013 року за виконавчим написом нотаріуса об'єкт лізингу був вилучений у ТОВ «Мегарент» та переданий у користування Позивачу. У зв'язку з викладеними обставинами, ТОВ «Порше Лізинг Україна» просить стягнути з Відповідача основну суму заборгованості за Договором в розмірі 11776,65 гривень; збитки, пов'язані з необхідністю несення витрат на оплату вартості юридичної допомоги, в сумі 43058,61 гривень; штраф в розмірі 1372,66 гривень; пеню в розмірі 1876,23 гривень; 3% річних в розмірі 562,87 гривень; проценти за користування чужими коштами в сумі 1555,29 гривень; неустойку відповідно до ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України в сумі 20010,37 гривень. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримала. [PERSON] направив на адресу суду письмові заперечення проти позову, в яких наполягав на припиненні поруки у зв'язку з попуском Позивачем шестимісячного строку для звернення до суду з вимогами до поручителя. До суду Відповідач не з'явився. Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши наявні матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні обставини. Судом установлено, що 27 жовтня 2011 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Мегарент» було укладено договір про фінансовий лізинг № 00003820, за умовами якого Позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб «Volkswagen Polo Sedan 1.6I Benzin», 2011 року випуску, шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], а ТОВ «Мегарент» зобов'язалося прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму 16930 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму 3386 доларів США. Згідно з умовами договору поруки, визначеними у договорі про фінансовий лізинг, [PERSON] виступив поручителем за зобов'язаннями ТОВ «Мегарент». У пунктах 1-2 умов поруки сторони погодили, що поручитель несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов'язань лізингооодержувача на підставі або у зв'язку з цим контрактом або будь-якою його невід'ємною частиною. Зобов'язання поручителя включають, окрім іншого, лізингові платежі, інші платежі, штрафні санкції та відшкодування збитків, що підлягають сплаті лізингооодержувачем у відповідності до положень цього контракту. Судом встановлено, що з грудня 2012 року ТОВ «Мегарент» почало порушувати зобов'язання за укладеним договором щодо виплати лізингових платежів, виплачуючи їх з порушенням погоджених строків, а з березня 2013 року перестало здійснювати платежі. Відповідно до п. 12.13 договору про фінансовий лізинг договір припиняється на 10-й робочий день з моменту надіслання письмового повідомлення. 03 квітня ТОВ «Порше Лізинг Україна» направило на адресу лізингоодержувача вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про розірвання договору, яке було отримано ТОВ «Мегарент» 10 квітня 2013 року. Відтак, Договір про фінансовий лізинг вважається розірваним з 21 квітня 2013 року (а.с.35-37). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову, при цьому у разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Установлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося із вимогою до поручителя 03 квітня 2013 року, а позов подано до суду 17 листопада 2014 року, тобто з пропуском строку, визначеного положеннями ст. 559 ЦК України. Таким чином, договір поруки, укладений з [PERSON], припинив свою дію на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, так як позивачем не було пред'явлено вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна», заявлених до [PERSON]

Outcome: dismissed