Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У травні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Подільський ДВС Полтавського МУЮ про визнання договору дарування недійсним, в якій просила визнати недійсним договір дарування укладений 01.02.2016 року, відповідно до якого [PERSON] безоплатно передав у власність (подарував), а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частку нежитлового приміщення, магазин В-1, що знаходиться у м. Полтава по вул. Автобазівська, 7, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позов визнає в повному обсязі. Від проведення судового засіданні режимі відео конференції відмовився. Представник відповідачки [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON], позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], представник Подільського ДВС Полтавського МУЮ в судове засіданні не зявились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що, згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 березня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя - задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на нерухоме майно нежитлове приміщення ( магазин В-1), що знаходиться у м. Полтава по вул. Автобазівська, 7 ( т.1 а.с.5-8) Згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2015 року рішення Октябсрького районного суду м. Полтави від 06 березня 2015 року в частині визнання за [PERSON] права власності на нежитлове приміщення магазину скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, якими позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину нежитлового приміщення ( В-1) за адресою м. Полтава, вул. Автобазівська, 7 та виділено в натурі приміщення. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину нежитлового приміщення (магазин В-1) за адресою м. Полтава, вул. Автобазівська, 7 та виділено йому вказані приміщення. Припинено право сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на нежитлове приміщення (магазин В-1) за адресою: м. Полтава, вул. Автобазівська,7. При цьому, даним рішенням Апеляційного суду Полтавської області з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? частину спільно нажитого майна (т.1 а.с. 9-13). Дані обставини в ході судового розгляду справи сторонами не заперечували дані обставини. Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи позивачка в грудні 2015 року звернулась до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження та стягнення з [PERSON] на користь позивачки грошової суми в розмірі 116\~196 грн. та 64\~370 грн. 80 коп.. Так, 14 грудня 2015 року заступником начальника Ленінського відділу ВДВС Полтавського МУЮ [PERSON] було винесено постанову про відкритя виконавчого провадження, копію якої було направлено боржнику. Поряд з цим, заступником начальника Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ [PERSON] було винесено постанову від 24 грудня 2015 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику [PERSON], копія якої було направлено на адресу боржника. Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 січня 2016 року ухвалою судді Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відкрито провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2015 року, що відповідно призупинено виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області. При цьому, копія даної ухвали була направлена відповідачу по справі ( т. 1 а.с.14,15). 01 лютого 2016 року було укладено договір дарування частки нежитлового приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] Згідно даного договору дарування , дарувальник [PERSON] безоплатно передав у власність, а обдаровувана прийняла в дар ? частку нежитлового приміщення, магазин В-1, що знаходиться у м. Полтава по вул. Автобазівська, 7, яке складається в цілому: нежитлове приміщення, будівля магазину літ. «В-1», загальною площею 181,6 кв.м. При цьому, в даному договорі вказано, що предмет даного договор , а саме нежитлове приміщення будівля магазині літ. «В-1», а саме його частка належить дарувальнику [PERSON], на праві приватної власності на підставі рішення суду, виданого Апеляційним судом Полтавської області 12 листопада 2015 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором 29.01.2016 року, номер запису про право власності; 13045733, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 601904953101. Згідно пункту 5 спірного договору дарування вказано, що загальна вартість частки нежитлового приміщення згідно експертної оцінки, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська оціночна компанія» 01.02.2016 року, ідентифікатор за Базою ФДМУ № 896329_01022016_001, становить -1\~083\~580,00 грн.. Більше того, пунктом 7 даного правочину визначено, що під забороною (арештом) відчуження, податковою заставою, відчужувана частка нежитлового приміщення не перебуває, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 01.02.2016 року, Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 01.02.2016 року, сформованих Реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] ( т. 1 а.с.88). Статтею 11 Цивільного Кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обовязків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом даної статті вбачається, що дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання будь-яких вигод матеріального чи морального характеру з боку обдарованого, у свою чергу обдарований набуває право власності на майно при відсутності з його боку обовязків надання таких вигод. У відповідності до ч.2 ст. 722 ЦК України визначено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Договір дарування є одностороннім правочином, який за загальним правилом не створює будь-яких обовязків для обдарованого. У відповідності до ч.3 ст. 203 ЦК України визначено, що односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] у такий спосіб, шляхом укладення договору дарування мав намір приховати належне майно, з метою уникнення цивільно правової відповідальності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду судом цивільних справ про визнання правочинів недійсними», статтями 215,216 ЦК України визначено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можу бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Так, частинами 1,2 ст. 228 ЦПК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду судом цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами ( стаття 216 ЦК України). Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Положенням ч.1, 5, ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вказане підтверджується і самим спірним правочином, оскільки дарувальником [PERSON] при укладенні даного правочину ствердужував про відсутність обтяжень щодо спірного нерухомого майна та останнім з метою переоформлення належного майна маючи намір уникнути цивільно правової відповідальності, не повідомив Приватного нотаріуса про те, що дане майно перебуває під обтяженням та дане рішення Апеляційного суду Полтавської області перебуває на виконанні, про що останньому було достеменно відомо. Дані факти встановлені судом були підтверджені самим відповідачем [PERSON] шляхом визнання позову в повному обсязі, про що останнім було подано письмову заяву. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Законодавцем визначено, що преюдиціальні факти - це факти, що встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, і які не підлягають повторному доказуванню. Тому твердження представника відповідачки [PERSON] про те, що договір дарування є дійсним та таким, що відповідає встановленим вимогам є неспроможними по своїй природі, оскільки право власності за позивачкою визначено рішенням суду, а на момент укладення спірного договору [PERSON] було достеменно відомо про наявність у нього цивільно правової відповідальності перед [PERSON]. Таким чином, наведені вище обставини та фактичні обставини справи вказують про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved