Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

У червні 2017 року представник позивача звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,1500 га, яка розташована на території Пилипівської сільської ради, Фастівського району, Київської області, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Представник позивача зазначає, що за життя [PERSON] заповіт не склав, позивач є спадкоємцем першої черги, оскільки інші спадкоємці за законом спадщину не прийняли. 07 червня 2017 року державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після смерті чоловіка, оскільки нею не надано правовстановлюючого документу щодо належності спадкодавцеві земельної ділянки та роз'яснено право звернутися до суду із заявою про визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, повідомлялися судом вчасно та належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача та задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідача - Пилипівської сільської ради в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду клопотання в якому просив суд розглянути справу без участі представника сільської ради та зазначив, що Пилипівська сільська рада, як відповідач позовну заяву визнає повністю та просить суд ухвалити рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 31 серпня 2012 року, [PERSON], помер [INFO]. (а.с.7). Як вбачається з Свідоцтва про укладення шлюбу від 25 грудня 1971 року Серія [NUMBER], [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». (а.с.8). Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], земельна ділянка площею 2.1500 га, яка розташована на території Пилипівської сільської ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить [PERSON] на підставі Розпорядження голови Фастівської районної державної адміністрації від 10.05.2007 року № 349. (а.с.11). Судом встановлено, що позивач звернулася до Фастівської районної державної нотаріальної контори із питанням оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,1500 га, що розташована на території Пилипівської сільської ради та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [INFO] - [PERSON]. Однак, 07 червня 2017 року листом № 444/02-14, Фастівським районним державним нотаріусом Бігіч С.Ю. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, оскільки нею не було надано правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку. (а.с.12). Як вбачається з листа Фастівського районного державного нотаріуса Бігіч С.Ю. та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 48505178від 22.07.2017 року, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилася. (а.с.21-22). Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового шляху для відновлення порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та те, що позивач не має іншого шляху, окрім судового, для вирішення свого порушеного права, суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, статей 392, 1218, 1225, 1261, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved