Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, це її син з дружиною та двоє неповнолітніх дітей, [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. З 2010 року син з сім'єю у вказаному домоволодінні не мешкають, виїхали за межі України та місце їх перебування не відоме. Оскільки вказані особи зареєстровані в будинку, позивачка вимушена сплачувати за них вартість комунальних послуг, що для неї, як пенсіонерки, є значними витратами. На підставі цього позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом та просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих суду причин, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи Служби по справам дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради до судового засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вислухавши позивачку, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 08.04.1969 року. Як вбачається зі свідоцтва про одруження, виданого Палацом одруження м.Жданів, [PERSON] 10.01.1973 року зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на «[PERSON]» Згідно акту від 22.05.2014 року виданого головою КСН «Азовкольцо», вбачається, що [PERSON], [PERSON] та їх діти фактично не проживають у будинку [ADDRESS] з 2010 року по теперішній час, виїхали на постійне місце проживання до Росії. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона вхожа до будинку позивачки, відповідачі з дітьми не мешкають в ньому з 2010 року. Свідок [PERSON] вказала, що є сусідкою позивачки, відповідачі разом з дітьми проживали в будинку до 2010 року. Голова КСН «Азовкольцо» [PERSON], допитана в якості свідка, пояснила, що вона мешкає поряд з позивачкою, відповідачі виїхали від матері, оскільки невістка бажали мешкати окремо. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідно положень ст.ст.71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Судом не встановлено поважності причин відсутності відповідача понад установлені законом строки. Згідно зі ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами тому [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітній дітей [PERSON] і [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS].

Outcome: approved