overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказувала, що 14 лютого 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 24. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та фактично припинені з травня 2014 року. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім'ї. В зв'язку з цим позивачка просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі. Вважала, що шлюб необхідно розірвати, також пояснила, що спору щодо поділу майна немає. Місце проживання дитини визначене. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Вважав, що шлюб зберегти неможливо, а тому просив про його розірвання. Також пояснив, що спору щодо поділу майна немає, місце проживання дитини визначене. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 14 лютого 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 24. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не склалися та припинені з травня 2014 року. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім'ю, наполягаючи на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказувала, що 15 січня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 07. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та фактично припинені у 2014 році. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім'ї. В зв'язку з цим позивачка просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі. Вважала, що шлюб необхідно розірвати, також пояснила, що спору щодо поділу майна немає. Місце проживання дитини визначене. Після розірвання шлюбу просила присвоїти їй дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Вважав, що шлюб зберегти неможливо, а тому просив про його розірвання. Також пояснив, що спору щодо поділу майна немає, місце проживання дитини визначене. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 15 січня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 07. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не склалися та припинені з жовтня 2014 року. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім'ю, наполягаючи на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 23.10.2010 року Відділом РАЦС Арбузинського РУЮ Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 58. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. В шлюбі перебуває вперше. Причиною розпаду сімї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникли неприязні стосунки. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини немає. На примирення не згодна. В звязку з цим позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю підтримала позовні вимоги та просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю визнав позовні вимоги та просив слухати справу в його відсутність. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ Зокрема, судом встановлено, 23.10.2010 року Відділом РАЦС Арбузинського РУЮ Миколаївської області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 58 (а.с.5).\~ Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Дитина проживає разом з позивачем. Сторони проживають окремо. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сімю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~ Дружина та чоловік \~зобовязані спільно піклуватися про \~побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї \~на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. \~ Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. \~Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість \~і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). \~ \~ \~ Згідно ст. 112 СК України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. \~ \~ За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 31.07.2004 року Відділом РАЦС АРбузинського РУЮ Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 14. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. В шлюбі перебуває вперше. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникли неприязні стосунки. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дитини немає. На примирення не згодна. В зв'язку з цим позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю підтримала позовні вимоги та просила слухати справу в її відсутність. Відповідач в заяві, що надійшла до судового засідання, повністю визнав позовні вимоги та просив слухати справу в його відсутність. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зокрема, судом встановлено, 31.07.2004 року Відділом РАЦС АРбузинського РУЮ Миколаївської області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 14 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Дитина проживає разом з позивачем. Сторони проживають окремо. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім'ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам спільної дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказує, що з 09 лютого 1985 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох повнолітніх дітей. Через несумісність характерів та різні погляди на життя сімейне життя не склалось, що призвело до втрати взаємної привязаності, почуття любові та поваги один до одного, з 2005 року вони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вважає, що примирення між ними та відновлення сімї неможливе, просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надавши заяви з проханням проводити розгляд справи без їх участі, в яких вказали, що позов підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що повідомлений про час та місце розгляду справи, у звязку з чим відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 лютого 1985 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що міським Палацом шлюбів м. Полтави зроблений актовий запис № 286, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 449865 від 09.02.1985 року. З 2005 року сторони проживають окремо, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть; примирення між ними та відновлення сімї неможливе. Спору про спільне майно немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 4 червня 2014 року. Від спільного шлюбу дітей у них немає. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя і ведення справ сім'ї. Причиною негараздів стало те, що вони не можуть знайти спільної мови, між ними часто виникають непорозуміння та сварки, в наслідок чого сумісне життя і збереження шлюбу стало неможливим. На примирення вона не згодна. Через органи ДРАЦС відповідач розлучатися не бажає. Після розірвання шлюбу, позивач просить відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, у позовній заяві вона просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, на примирення не згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 4 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 5). Від спільного шлюбу дітей у сторін немає. Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що вони з відповідачем не можуть знайти спільної мови, між ними часто виникають непорозуміння та сварки, в наслідок чого сумісне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 105, 110, 112, 113 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Також, суд вважає, що слід відновити дошлюбне прізвище позивача. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір в сумі 243,60 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 27 липня 2005 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні обовязки, в даний час шлюбні відносини вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, останні три роки проживають окремо. Вважає, що примирення між ними та відновлення сімї неможливе, просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м. Києва зроблений актовий запис № 399, що підтверджується Свідоцтвом про шлюбі серії І-БК № 012509, виданим 27.07.2005 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сторони подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, більше трьох років проживають окремо; оскільки почуття любові та поваги втрачено, примирення між ними та відновлення сімї неможливе. Згода про місце проживання неповнолітніх дітей між ними досягнута. Спору про спільне майно немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що з 03 жовтня 1990 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З травня 2015 року вони з відповідачем проживають окремо, син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти щомісячно в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до його повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій уточнила розмір позовних вимог, просила стягнути з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 03 жовтня 1990 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії II-КЕ № 303212, виданим 03.10.1990 року міським Палацом шлюбів м. Полтави, актовий запис № 2591. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 103788 від 12.05.2003 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Полтави. З травня 2014 року сторони проживають окремо, неповнолітній син проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, відповідач працю, отримує стабільний дохід, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, з відповідача на її користь підлягають стягненню аліменти на утриманні неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому вказує, що з 06 жовтня 2007 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі та є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В даний час вони проживають окремо, син [PERSON] проживає разом з матір'ю, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до його повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06 жовтня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим 06.10.2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 1820. Згідно Свідоцтва про народження від 03.09.2010 року серії І-КЕ № 122123, виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління Полтавської області, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач працює, має стабільний дохід, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

у травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, вказуючи, що син знаходиться на її утриманні, а відповідач ніякої допомоги на утримання сина [PERSON] не надає. В судове засідання сторони не зявилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Також сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] народився 16 вересня 2008 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки КП «Гадяч-житло» [PERSON] проживає з матірю. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як батько зобов'язаний утримувати неповнолітнього сина.

Outcome: approved