Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

У травні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 03.08.2017р. між Банком та відповідачем шляхом підписання останнім Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та погодився із тим, що Банк має право у будь-який час збільшити чи зменшити кредитний ліміт. Відповідач мав повернути Банку кредит разом з іншими нарахуваннями відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів, до яких приєднався відповідач та які є складовими кредитного договору. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань за зазначеним кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 20.04.2020 року має заборгованість у сумі 75390,55 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 53904,72 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 17419,61 грн., пені в сумі 17 419,61 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 3566,22 грн. Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 03.06.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Заочним рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від27.08.2020р. з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнута заборгованість за кредитним договором б/н від 03.08.2017р. в загальній сумі 75390,55 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 15.01.2021р. за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.08.2020р. у вказаній справі скасовано, цивільну справу призначено до нового судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження за участю сторін. Представник позивача в судове засідання не прибув, разом з позовною заявою подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Представник відповідача - адвокат Железняк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що відповідачем дійсно було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, він погоджувався на відкриття йому кредитної лінії. При цьому підписана ним Анкета-заява не містить відомостей про погоджений розмір процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, що є істотними умовами кредитного договору. З Умовами та правилами надання банківських послуг відповідач не ознайомлювався, їх не підписував, у зв`язку з чим не можна вважати, що сторони в належній письмовій формі погодили такі істотні умови кредитування, як проценти та штрафні санкції. Крім заборгованості по тілу кредиту, інші складові заборгованості позивачем не доведені. Просить в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів та штрафних санкцій відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст.526, 530, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Суд встановив, що 03.08.2017р. відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В Анкеті-заяві (арк.15) зазначено, що відповідач згодний з тим, що вказаною заявою він приєднується до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір про надання банківських послуг. Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» без номера та дати, 11.05.2018р. Банк видав відповідачу [PERSON] банківську картку № [NUMBER] зі строком дії 03/22 (арк.14). Старт карткового рахунку по картці № [NUMBER] відбувся 11.05.2018р. - на вказану банківську картку Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 12000,00 грн., 13.08.2018р. кредитний ліміт збільшено до 38000,00 грн., 13.11.2018р. - зменшено до 0,00 грн.(арк.13). Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості (арк.6-9) та випискою по рахунку (арк.10-12), заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком за вищевказаним кредитним договором станом на 20.04.2020р. становить 75390,55 грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 53904,72 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 17419,61 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 3566,22 грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідача відсотків, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України в сумі 17419,61 грн., та штрафних санкцій у вигляді пені в сумі 17 419,61 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 3566,22 грн. В даному випадку суд виходить з того, що згідно з розрахунком заборгованості за вищевказаним кредитним договором, який наданий Банком (арк.6-9), розмір пені становить 0,00 грн., а заборгованість відповідача [PERSON] перед Банком складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 53904,72 грн., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в сумі 17419,61 грн., штрафів в сумі 4066,22 грн., а всього 75390,55 грн. Таким чином, зазначення у позовній заяві, що відповідачу нарахована пеня в сумі 17419,61 грн. є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, при математичному додаванні усіх складових заборгованості, які визначені в позовній заяві: 53904,72 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 17419,61 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 17419,61 грн. - пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3566,22 грн. - штраф (процентна складова), загальна сума становить 92 810,16 грн., що на 17419,61 грн. перевищує загальну суму заборгованості, яка заявлена Банком до стягнення. Крім того, суд враховує, що в Анкеті-заяві від 03.08.2017р. не зазначений порядок та строки повернення кредиту, розмір процентів за користування ним, а також не встановлена відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання. На обґрунтування позовних вимог до позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», із зазначенням чотирьох її видів з різними умовами кредитування - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,«Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD», та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, вказуючи, що ці документи разом із Анкетою-заявою становлять Договір про надання банківських послуг, який є договором приєднання і який було укладено між сторонами. З огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку АТ КБ «Приватбанк». Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що надані суду позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів не містять підпису відповідача [PERSON] , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 03.08.2017р. Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо відповідальності за порушення зобов`язання (пеня, штрафи) в зазначених в цих документах строки та розмірах з відповідним порядком нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу [PERSON] умови надання банківських послуг, враховуючи відсутність в Анкеті-заяві від 03.08.2017р. домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, тобто за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні. Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем [PERSON] 11.05.2018р., містить зауваження про те, що інформація, зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 26.05.2018р. (арк.16-17). Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту міститься застереження, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не свідчить про домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштам та штрафних санкцій. Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана [PERSON] , була актуальною лише до 26.05.2018р., й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Крім того, варто зауважити, що договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Виходячи з основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем [PERSON] Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем у письмовому вигляді істотної умови кредитного договору, зокрема ціни у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У зв`язку з цим суд не знаходить законних підстав для стягнення з відповідача заборгованості у вигляді пені за прострочення зобов`язання - 17419,61 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 3566,22 грн. і в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 17419,61 грн., суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що вказані відсотки нараховані Банком у відповідності до ст.625 ЦК України, але не за визначеною у цій нормі ставкою 3% річних, а на підставі визначеної в Умовах та правилах надання банківських послуг, які не погоджувались з позичальником. Тому на цих підставах такі відсотки вважаються неправомірно нарахованими і стягненню в такому разі не підлягають. Також з огляду на положення ч.1 ст.13 ЦПК України суд не може стягнути відсотки і за ставкою 3% річних, визначеною ст.625 ЦК України, оскільки Банк пов`язував ці відсотки саме із встановленою на підставі договору ставкою 84 % як відповідальність за прострочений кредит, а не у встановленій законом ставці. Тобто таке самостійне нарахування судом прострочених процентів на підставі закону було б виходом за межі позовних вимог (підстав позову), що заборонено вище наведеними положення статті 13 ЦПК України. На підставі викладеного в задоволені позову в цій частині також слід відмовити. В той же час, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач 03.08.2017р. звернувся до Банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписав її, чим надав згоду на отримання банківських послуг, в т.ч. кредиту, та отримав банківську картку. Кредитні кошти були зараховані на видану відповідачу банківську картку, в подальшому кредитний ліміт змінювався. Відповідач користувався цими грошовими коштами, від їх отримання не відмовився, до Банку з приводу закриття, повернення картки не звертався, строку дії картки не закінчився. Також він частково здійснював повернення кредитних коштів, але нерегулярно та в меншому розмірі, що потягло виникнення заборгованості за тілом кредиту станом на 20.04.2020р. в розмірі 53904,72 грн. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, випискою з особового банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідача за виданою банківською карткою, довідками про встановлення кредитного ліміту та про видані банківські картки зі строками їх дії. Ці докази в частині підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту суд вважає належними та допустимими, тому приймає їх при ухваленні цього рішення. Крім того, зазначені обставини представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні фактично не оспорював. При ухваленні суд враховує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03.08.2017р. у вигляді Анкети-заяви, підписаної відповідачем, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, відповідно до яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав шляхом стягнення в судовому порядку з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, в примусовому порядку з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 53904,72 грн. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити частково. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно сумі задоволених вимог, а саме в розмірі 1502,93 грн. (з розрахунку: 53904,72 грн. х 100% : 75390,55 грн. = 71,5% від заявленої позивачем вимоги; 71,5% х 2102 грн. : 100 % = 1502,93 грн.) Повний текст рішення виготовлено 15.02.2021р.

Outcome: partial