Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся в суд із позовом, яким просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право на користування квартирою 46 по вул. Героїв Сталінграда (нині [PERSON] України), 4 в місті Кропивницькому. Зазначає, що він є власником зазначеної квартири, у якій зареєстрована відповідач, яка доводиться йому, онукою, однак остання із 2011 року в квартирі не проживає, витрати на утримання житла не несе. В судове засідання представник позивача подав\~ заяву про розгляд справ\~ у\~\~ відсутності\~ позивача , заявлені вимоги підтримав, просив\~ задовольнити , та не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась по відомому місцю її реєстрації через відповідну житлово-експлуатаційну організацію, що не суперечить ч.3 ст.76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, із наступних підстав. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). У ст. 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ст. 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку(квартири), які проживають разом з ним, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом з»ясовано, що власником квартири № 46 по вулиці Героїв України ([PERSON]) в м. Кропивницькому є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2002 року (а.с. 6, 7). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС в Кіровоградській області від 19.05.2017 року [PERSON], [INFO] з 18.12.2010 року зареєстрована [INFO] (а.с. 15). Позивач \~зазначав, що відповідачка \~є його онукою, зареєстрована в квартирі, як член сім»ї. Разом з тим, як вбачається із акта від 22 травня 2017 року, складеного сусідами [PERSON]- [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписи яких завірено в.о. начальника КП «ЖЕО №3 [PERSON], [PERSON] в квартирі №46 по вул. Героїв Сталінграда, в якій мешкає [PERSON], не проживає, будь-які особисті речі в квартирі відсутні. Останній раз [PERSON] перебувала в квартирі в травні 2011 року (а.с. 27). Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить усунути перешкоди в користуванні житлом, яким є формально залишена реєстрація проживання в цій квартирі відповідача, яка фактично з травня 2011 року не проживає, тобто визнати її такою, що втратила право на проживання. Саме таке рішення, з огляду на положення статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-1У, є підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою місця знаходження належної позивачу квартири відповідним органом виконавчої влади, який за законом уповноважений на вчинення вказаних дій. Судом не встановлено, що позивач створював перешкоди в користуванні житлом відповідачу. За таких обставин, суд вважає, що відповідач втратила право користування квартирою, оскільки не проживає в ній понад рік без поважних причин, а відтак її слід визнати такою, що втратила право користування квартирою 46 по вул. Героїв Сталінграда (нині [PERSON] України), 4 в місті Кропивницькому. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Outcome: approved