overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

У червні 2016 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення боргу в сумі 10 000,00 грн., свої вимоги мотивує тим, що 13 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 10\~000,00 грн., а відповідач, зобовязався їх повернути до 01 лютого 2015 року. На підтвердження укладення вказаного договору, відповідачем 13 листопада 2014 року було власноручно написано розписку. Однак до цього часу відповідач боргові зобовязання не виконав та борг не повернув. В судове засідання позивач не зявився, про день слухання справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 13 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~000,00 грн. з терміном повернення до 01 лютого 2015 року. На підтвердження укладеного договору відповідачем було власноручно написано розписку про одержання ним даних коштів (а.с.10). Відповідно до статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. В обумовлений сторонами термін, а саме, до 01 лютого 2015 року відповідач гроші не повернув, своїми діями порушив укладену домовленість. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 551,20\~грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У червні 2016 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж ( далі КПТМ)\~ звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за відсутності договору\~\~ відповідачу надавались послуги\~ з централізованого опалення житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Посилаючись на те, що відповідачка за надані послуги розраховується не в повному обсязі просить суд стягнути з [PERSON] - 5 528,45 гривень заборгованості з оплати послуг централізованого опалення в період з жовтня 2011 року по лютий 2016 року\~ та судовий збір. Надали суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання. Відповідачка повторно в судове засідання не зявилася, хоча і була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, заперечень проти позову суду не надсилала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що квартира [ADDRESS], де мешкає відповідачка, підєднана до системи централізованого опалення ( а.с.6). На порушення п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 з наступними змінами та доповненнями, відповідач який фактично споживав послуги позивача з централізованого опалення, вчасно та в повному розмірі за них не сплачував у передбаченому діючим законодавством порядку, тому відповідач відповідно до наданого позивачем розрахунку\~ із урахуванням часткової сплати\~ відповідачем, заборгував позивачу станом на 01 березеня 2016 року 5\~528,45 грн. ( а.с.5). Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України « Про житлово комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, положення якого носять юридично обовязковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Враховуючи викладене позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У червні 2016 року Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж ( далі КПТМ)\~ звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що за відсутності договору\~\~ відповідачам надавались послуги\~ з централізованого опалення житлового приміщення квартири [ADDRESS] . Посилаючись на те, що відповідачі за надані послуги розраховується не в повному обсязі просить суд стягнути з в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] 2\~319,32 гривень заборгованості з оплати послуг централізованого опалення в період з квітня 2012 року по березень 2016 року\~ та судовий збір. Надали суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання. Відповідачі повторно в судове засідання не зявилися, хоча і були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, заперечень проти позову суду не надсилали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що квартира [ADDRESS], де мешкають відповідачі, підєднана до системи централізованого опалення ( а.с.6). На порушення п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 з наступними змінами та доповненнями, відповідач який фактично споживав послуги позивача з централізованого опалення, вчасно та в повному розмірі за них не сплачував у передбаченому діючим законодавством порядку, тому відповідач відповідно до наданого позивачем розрахунку\~ із урахуванням часткової сплати\~ відповідачем, заборгував позивачу станом на 01 квітня 2016 року 2 319,32 грн. ( а.с.5). Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України « Про житлово комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, положення якого носять юридично обовязковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Враховуючи викладене позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

У червні 2016 року на адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 1 березня 1997 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Великоновосілківського районного управління юстиції Донецька, актовий запис № 11. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з липня 2014 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя, виїздом відповідача до республіки Білорусь. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, не повідомив про причини неявки, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 1 березня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Великоновосілківського районного управління юстиції Донецька, актовий запис № 11. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені з липня 2014 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя, виїздом відповідача до республіки Білорусь. На даний час сторони проживають окремо, не пов'язані спільним побутом та взаємними права та обов'язками, а тому суд вважає недоречним вжиття заходів щодо примирення подружжя. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 551,21 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У червні 2016 року на адресу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 7 вересня 2013 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 798. Від шлюбу дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з червня 2014 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, не повідомив про причини неявки, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 7 вересня 2013 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 798. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2014 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя. Сторони проживають окремо, не пов'язані спільним побутом та взаємними права та обов'язками, а тому суд вважає недоречним вжиття заходів щодо примирення подружжя. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 551,20 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У червні 2016 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 7 липня 2007 року уклав шлюб з відповідачкою, який зареєстрований Виконкомом Юнокомунарівської міської ради м. Єнакієве Донецької області, актовий запис № 44. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з лютого 2015 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя, виникненням постійних сварок, втрати почуття любові та поваги, на даний час мають різні сімї. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, не повідомила про причини неявки, від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, у зв'язку з чим по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 7 липня 2007 року виконкомом Юнокомунарівської міської ради м. Єнакієве Донецької області, актовий запис № 44. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям припинені у звязку з різними поглядами на сімейне життя, виникненням постійних сварок, втрати почуття любові та поваги між подружжям. На даний час сторони мають різні сімї, проживають окремо, не пов'язані спільним побутом та взаємними права та обов'язками, а тому суд вважає недоречним вжиття заходів щодо примирення подружжя. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню з відповідачки на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 551,21 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У червні 2016 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення поряду користування приміщеннями квартири, що є спільною частковою власністю. Позивач та його представник, з врахуванням зменшених позовних вимог просить суд встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS]: - у користування [PERSON] виділити жилу кімнату 12.4 кв.м., яка на плані квартири № 8. - виділити у користування [PERSON], [PERSON] жилі кімнати № 6 та № 5, площею 11.0 кв.м. та 18.4 кв.м. і балкон. В загальному користуванні співвласників квартири залишити приміщення кухні площею 5.7 кв.м, яка на плані квартири позначена № 4, коридор площею 4.9 кв.м, який на плані квартири позначений № 1, вбиральню площею 0,9 кв.м, яка на плані квартири позначена № 2, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, яка на плані квартири позначена № 3, вбудовану шафу 0,9 кв.м, яка на плані квартири позначена № 7. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали, враховуючи зменшені позовні вимоги . Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідачі визнали позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У червні 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулось в суд з даним позовом. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17.06.2013 року відповідно до укладеного договору №006-Z/062436 [PERSON] отримала платіжну картку з розміром ліміту овердрафту в сумі 15329 гривень 89 копійок із сплатою процентів за користування кредитними ресурсами у розмірі процентної ставки 60% річних, а позичальник зобовязується повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 18.06.2016 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, передбачені договором. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконує належним чином умови договору та взяті на себе зобовязання щодо погашення кредиту, не в повному обсязі вносить платежі до банку, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом станом на 23.06.2015 року в сумі 47536 гривень 66 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом 5535 гривень 80 копійок, простроченої заборгованості (несанкціонована) по кредиту 21575 гривень 82 копійки, пені за порушення сплати кредиту 11394 гривні 68 копійок. Позивач в клопотанні направленому до суду просить позов задовольнити і справу розглянути у їх відсутності. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, вказуючи, що загубила документи по оформленню кредиту, а тому не змогла своєчасно погасити кредит. Просила суд звільнити її від сплати пені. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, що слідує зі статті 625 ЦК України. Погоджуючись з умовами кредитного договору [PERSON] власноручно підписала його і зазначила, що згідна з Умовами надання кредиту. Отже, відповідач зобовязаний виконувати договір про надання кредиту відповідно до його умов та законодавства, а кредитор (ПАТ «Банк «Фінанси та кредит») вправі вимагати сплати основного боргу, процентів, пені у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за договором кредиту. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Неустойка значно перевищує розмір основного боргу, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 1394 гривень 68 копійок, а тому позов підлягає до задоволення частково.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Креді [PERSON]» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №141/08-ф від 18.07.2008 р. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05.08.2008 р. Акціонерне товариство «Індустріально-експортний Банк» правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство КРЕДІ [PERSON], та фізична особа - резидент України [PERSON] уклали кредитний договір № 141/08-Ф. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору позивач надає, а відповідач приймає на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового використання кредит в сумі 78 000,00 (сімдесят вісім тисяч ) доларів США, терміном користування з 18.07.2008 р. до 17.07.2018 р. Пояснив, що в подальшому, 16 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 до Кредитного договору, в якому строк користування кредитом збільшено по 15 квітня 2030 року включно. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 15 (п'ятнадцять) процентів річних. Позивач вказав, що свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в сумі 78 000,00 доларів США, однак, відповідачем порушені умови Кредитного договору (п.п. 1.4., 3.3.), не повертається кредит в строки/терміни, передбачені графіком, не сплачуються проценти/прострочені проценти за користування кредитом у строки/терміни, передбачені кредитним договором.

Outcome: approved