Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за нею право на приватизацію квартири Волинському . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 1967 році її батьку [PERSON] , який працював в Новоград-Волинському РЕМ, було виділено квартиру Волинському на підставі ордеру, що був виданий Новоград-Волинською міською радою. На момент видачі ордера позивач проживала та була зареєстрована у зазначеній квартирі. [INFO] її батько помер та не встиг за життя приватизувати квартиру. З приводу приватизації вона звернулась до Новоград-Волинської міської ради з заявою про приватизацію квартири так як цим правом вона не скористалась. Відповідно до відповіді Новоград-Волинської міської ради у приватизації квартири позивачу відмовлено, оскільки відсутній ордер на вселення у зазначену квартиру. За таких обставин вона змушена звернутись до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивач не прибула, подала письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не прибула, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечень не має. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору найму житлового приміщення від 10 грудня 1986 року, укладеного між управлінням будинками відділу комунального господарства Новоград-Волинської міської ради та [PERSON] (батько позивача), останньому було передано у користування квартиру Волинському (а.с.41). Будинок [ADDRESS] перебував на балансі Новоград-Волинського РЕМ, що підтверджується довідкою від 28 вересня 1993 року (а.с. 46). Відповідно до акта приймання-передачі житлового комплексу від 1 грудня 2018 року будинок [ADDRESS] передано на баланс ОСББ «Новий дім», у додатку до цього акта [PERSON] рахується квартиронаймачем спірної квартири, яка не приватизована (а.с. 43-44). У спірній квартирі зареєстрована позивач [PERSON] (дочка [PERSON] ) з 17 грудня 1985 року та її син [PERSON] з 12 жовтня 2018 року (а.с.6). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 13). Квартира, у якій проживає та зареєстрована позивач належить до житлового фонду комунальної власності. Рішенням виконавчого комітету Новоград-Волинської міської ради від 16.01.2019 року особовий рахунок на квартиру Волинському переоформлено на ім`я [PERSON] , чим фактично передано останній у користування зазначену квартиру. У вказаному рішенні Новоград-Волинська міська рада посилалась на положення ст. 106 ЖК України та ст. 824 ЦК України, якими врегульовано питання зміни наймача у договорі найму житла (а.с.55). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до змісту статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. У розумінні ч. 2 ст. 8 Закону право на одержання у приватну власність житла повинні набувати громадяни, які на законних підставах мешкали у цих квартирах. До об`єктів приватизації, крім іншого, належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму (ст. 2 Закону). Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Положеннями статей 1, 3, 8 Закону передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. При зверненні позивача, [PERSON] до УЖКГ Новоград-Волинської міської ради з заявою про безоплатну передачу квартири, їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю усіх документів, необхідних для розгляду питання про приватизацію квартири, а саме: копії ордера (а.с. 4-5). Пунктом 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом № 396 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року (далі - Порядок), передбачено надання громадянами до органу приватизації, крім іншого, копії ордера про надання жилої площі, який є єдиним документом, що дає право на вселення в жиле приміщення і видається за формою, встановленою Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими Постановою № 470 Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року. Відповідно до довідки від 14.03.2019 року Державного ощадного банку України ПАТ Філія-Новоград-Волинський ТВБВ, [PERSON] житлові чеки не використовувались за адресою: [ADDRESS] за період з 01.01.1992 року по даний час (а.с.9). При здійсненні приватизації квартири (будинку) розрахунки проводяться залежно від її загальної площі. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз (п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» терміну дії житлових чеків не визначає, тобто скористатись ними можливо у будь-який час. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, позивач проживає в квартирі з 1985 року, а з 16.01.2019 року на [PERSON] переоформлено особовий рахунок на квартиру, тобто позивачу передано у користування спірну квартиру, тому вона вирішила скористатись наданим їй, відповідно до чинного законодавства, правом на безоплатну приватизацію займаного житлового приміщення. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював незалежний статус поняття «майно». Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ до цього поняття належать не лише матеріальні речі, але й інтереси, що являють собою активи, та права вимоги, на підставі яких особа (фізична або юридична) може претендувати на наявність у неї «правомірного очікування» та домогтися реального володіння майновим правом. Як закріплено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сакхінадзе проти Грузії», таке очікування може вважатися правомірним, коли воно ґрунтується на нормі закону або правовому акті, що зачіпає правовий інтерес. Оскільки позивач на законних підставах постійно проживала та була зареєстрована в квартирі, тому набула право на отримання житла у приватну власність. Житлові чеки позивачем використані не були. Факт правомірності їх проживання в квартирі відповідачем не заперечувався. Наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність наймане ним житло, та відсутність перешкод, передбачених Законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, а тому суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачами права на приватизацію квартири без ордеру. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved