Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року у справі 757/28675/16-ц, на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], 2014 року народження, у розмірі 1 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття /а. с. 4-9/. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що ним погашається кредит у розмірі близько 1 600 доларів США щомісяця та заборгованість, згідно з рішенням суду від 03 серпня 2016 року, за договором № 11219787000 від 20 вересня 2007 року, укладеним з ПАТ «УкрСиббанк», обєктом забезпечення виконання якого з боку позичальника є квартира [ADDRESS], де проживає відповідач з донькою. Тому сплачувати аліменти на утримання дитини у сумі 3 000 грн на місяць, як присуджено рішенням суду від 27 липня 2017 року, є для позивача непосильним, враховуючи перебування на утриманні позивача ще двох неповнолітніх доньок: [PERSON], 2017 року народження, [PERSON], 2008 року народження. Ухвалою судді від 06 червня 2018 року року у справі відкрито провадження, для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання /а. с. 38-39/. Позивач 16 серпня 2018 року подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити /а. с. 46/. Суд ухвалою, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, внесеною до протоколу судового засідання 02 жовтня 2018 року, задовольнив клопотання представника відповідача і ухвалив витребувати у позивача документальні підтвердження неможливості сплачувати аліменти /а. с. 59, 61/. На виконання ухвали суду від 02 жовтня 2018 року представником позивача у судовому засіданні 06 грудня 2018 року надані: копія листа Голови правління ОСББ «Чекіст» від 19 листопада 2018 року № 14 з вимогою до позивача сплатити борг за комунальні послуги у розмірі 6 960, 61 грн, надані за адресою: [ADDRESS]; копію довідки Полонського відділення Славутської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 03 грудня 2018 року, згідно з якою обсяг доходу позивача за податковими деклараціями з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року становить 27 500 грн; копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 54591085/20 від 02 травня 2018 року державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Лазюк Д. М., згідно з яким борг позивача за аліментами складає 71 200 грн, його внесено до Єдиного реєстру боржників, та копії квитанцій та фіскальних чеків про перекази грошових коштів у рахунок аліментів /а. с. 63, 64, 65-66, 67, 68, 71, 74, 77, 80, 83/. 31 січня 2019 року судом долучено до матеріалів справи заяву позивача про заочний розгляд справи /а. с. 98-99, 105/. Позивачем 23 квітня 2019 року через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян подано до суду письмові пояснення щодо свого позову /а. с. 114-121/. У судове засідання позивач не зявився, у матеріалах справ наявна його заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити і не заперечував проти постановлення заочного рішення суду /а. с. 46/. Відповідач у судове засідання, про яке повідомлялася належним чином за адресою останнього місця проживання та реєстрації, не зявилася, відзив на позов та заяви з процесуальних питань не надходили до суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували у шлюбі, у якому [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 09 грудня 2014 року за актовим записом № 3028 /а. с. 12/. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року у справі 757/358/16-ц, що набрало законної сили 01 грудня 2016 року, шлюб сторін розірвано /а. с. 14, 15/. 27 липня 2017 року рішенням Печерського районного суду м. Києва присуджено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 09 червня 2016 року і до досягнення нею повноліття /а. с. 16-17/. За відомостями розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 02 травня 2018 року № 54591085/20, сформованого державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Лазюк Д. М., позивач жодного разу не сплатив суму присуджених рішенням суду від 27 липня 2017 року аліментів, утворилася заборгованість, яка станом на травень 2018 року становила 71 200 грн, і [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників /а. с. 65-66, 67/. Представником позивача, на виконання ухвали суду від 02 жовтня 2018 року, суду було надано копії фіскальних чеків та квитанції про перекази грошових сум відповідачеві в якості аліментів на утримання доньки /а. с. 68, 71, 74, 77, 80, 83/. Як вбачається з довідки Полонського відділення Славутської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області від 24 січня 2018 року № 291/10/22-13-30, позивач здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 2 група) і згідно поданої ним податкової декларації за 2017 рік його дохід становив 71 000 грн /а. с. 19, 20, 21-22/. Згідно з відомостями податкової декларації позивача, поданої як платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2018 рік, обсяг доходу становив 30 000 грн /100-101, 102/ У позивача також є донька [PERSON], 2008 року народження, народжена у шлюбі з [PERSON], та донька [PERSON], 2017 року народження, народжена у шлюбі з [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей /а. с. 11, 13/. Заочним рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року присуджено стягнути з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку заборгованість по кредитному договору № 11219787000 від 20 вересня 2007 року у розмірі 171 600, 48 доларів США та пеню у розмірі 49 135, 56 грн на користь ПАТ «УкрСиббанк» /а. с. 25, 26-28, 30-35/. Відповідно до пункту 2.1. договору про надання споживчого кредиту № 11219787000 від 20 вересня 2007 року, виконання зобовязань позичальника (позивача) за договором забезпечується заставою належної йому на підставі договору купівлі-продажу від 20 вересня 2007 року квартири [ADDRESS] /а. с. 26/. Зобовязання за кредитним договором № 11219787000, згідно з яким [PERSON] було надано банком грошові кошти в розмірі 174 189 доларів США, він повинен виконати до 20 вересня 2037 року, сплачуючи за користування яким суму відсотків /а. с. 26-35/. У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини восьмої ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до частини першої ст. 12 вказаного Закону. За змістом наведених норм зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього зявилися нові утриманці, або погіршився стан здоровя, що потягло додаткові грошові витрати. Вказана позиція відображена у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Пунктами 17, 23 постанови розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них, у відповідності до ст. 192 СК України. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Разом з тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до частини ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Оскільки законодавець не надає перелік таких обставин, а суд має пересвідчитися у дотриманні прав дитини, і відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, то не можна вважати такі дії суду збиранням доказів, що не стосуються предмету спору. За частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у статті 7, встановлено розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років у розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року 1 626 грн. Звернувшись з позовом, позивач до позовної заяви долучив два свідоцтва про народження ще двох доньок, одна з яких народилася за менш ніж за місяць до постановлення рішення суду про присудження аліментів у червні 2017 році, тобто майже одночасно з цим у нього відбулись зміни його сімейного стану, при цьому за 2018 рік дохід позивача, який здійснював підприємницьку діяльність, зменшився у 2,36 рази порівняно з 2017 роком, що підтверджується довідками Полонського відділення Славутської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області та податковими деклараціями за 2017 та 2018 роки. Окрім того, суду підтверджено, що позивач має зобовязання грошового характеру перед ПАТ «УкрСиббанк», забезпеченням виконання якого є квартира [ADDRESS], де проживають відповідач та донька сторін [PERSON], тобто утворення та накопичення заборгованості становить певний ступінь ризику втрати вказаного обєкту нерухомості. Таким чином, обставиною, якою позивач обґрунтовував свої вимоги для зменшення визначеного розміру аліментів з 3 000 грн до 1 000 грн, є зміна сімейного стану платника аліментів, внаслідок чого у нього виникли додаткові зобовязання фінансового характеру щодо доньки [PERSON], 2017 року народження, окрім вже існуючих відносно доньки [PERSON], 2008 року народження, та [PERSON], 2014 року народження, зобовязання погашення кредиту перед ПАТ «УкрСибанк», і значне зменшення доходів у 2018 році. За нормою статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, зокрема судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позову. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial