Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У травні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором кредиту від 29.08.2007 року щодо своєчасного його погашення, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 20.03.2013 року складає 45825,47 грн., яка підлягає стягненню на користь банку. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 02.09.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20.11.2013 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у розмірі 24668,52 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. За касаційною скаргою відповідача ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 02.09.2013 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 20.11.2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, з підстав зазначених в позові. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на свої письмові заперечення, просив відмовити в задоволенні позову в зв'язку із пропуском строків позовної давності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з урахуванням наступного. Відповідно до матеріалів справи 29.08.2007 року відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою позичальника, на підставі якої отримав кредит у сумі 3360 грн. строком до 29.08.2008 року включно зі сплатою 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 82,32 грн. та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 560 грн. в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в обумовлених у заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Погашення заборгованості мало здійснюватися щомісячно у період з 15 до 20 числа кожного місяця у розмірі 381,11 грн. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань виникла кредитна заборгованість, розмір якої згідно з розрахунком позивача становить 45825,47 грн., з яких 3360 грн. - сума заборгованості за кредитом, 18658,79 грн. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом, 905,52 грн. - заборгованість за комісією, 20242,8 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2158,36 грн. - штраф (процентна складова). Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що кредитні відносини із відповідачем регулюються Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були надані останньому у письмовій формі. Розглядаючи справу, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновків, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг, відсутній екземпляр умов, який був би підписаний відповідачем, а суди першої й апеляційної інстанцій посилались, обґрунтовуючи прийняті рішення, на різні умови і правила надання банківських послуг, в яких по різному визначено строк позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної при новому розгулу справи. В судовому засіданні представником позивача не надано суду доказів того, що відповідач був ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг, не долучено до матеріалів справи екземпляр умов, який був би підписаний відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відтак, посилання представника позивача на договірні строки позовної давності є безпідставними. Згідно вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Кінцевий термін повернення коштів кредитним договором визначено 29.08.2008 року, жодної щомісячної оплати зобов'язань відповідачем не було здійснено, з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду лише в травні 2013 року. За таких обставин, враховуючи те, що в судовому засіданні відповідач заявив клопотання про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в зв'язку із пропуском строку позовної давності, підстав для поновлення цього строку судом не встановлено.

Outcome: dismissed