Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовною заявою та, уточнивши свої позовні вимоги 07.04.2021 року, просить суд встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , який помер [INFO] та в порядку спадкування визнати за нею право власності на вказаний будинок. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вказаний житловий будинок був переданий у власність померлого чоловіка рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 07.06.2017 року, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.10.2020 року, за результатами розгляду позовної заяви [PERSON] про виділення в натурі частини нерухомого майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Однак, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду набрало чинності після смерті позивача - [PERSON] , тому державний нотаріус відмовив позивачці [PERSON] в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину. Також, другою причиною відмови державного нотаріусу стало наявність в Спадковому реєстрі трьох заповітів від імені « [PERSON] », дату та рік народження яких не вказано та зроблені запити все ж таки не дали можливості ідентифікувати особу, оскільки заповіти знаходяться в архівах, що розташовані на території зони АТО. Проте померлий чоловік позивачки заповіт не складав. Виходячи з викладеного, за рекомендаціями державного нотаріусу, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 19.01.2021 року провадження по справі було відкрито та визначено загальний порядок її розгляду з призначенням підготовчого судового засідання . Ухвалою суду від 17.02.2021 року за клопотанням представника позивачки - адвоката Каланжова В.І., було витребувано докази, а саме копія спадкової справи до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 18.03.2021 до канцелярії суду від завідувача Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Саданова О.В. надійшла копія спадкової справи до майна [PERSON] , який помер [INFO] . 29.03.2021 року на електронну адресу суду надійшли заяви відповідачів з проханням розгляд справи провести за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують. Ухвалою суду від 30.03.2021 року розгляд справи було відкладено. 07.04.2021 року до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] . Ухвалою суду від 07.04.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання 26.04.2021 року сторони не з`явились. Представник позивачки - адвокат Каланжов В.І. подав до канцелярії суду заяву з проханням позов розглянути без його присутності та задовольнити уточнені вимоги. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Наявними матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 01.12.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1378. Копією свідоцтва про одруження від 03 березня 1971 року серії [NUMBER] підтверджується той факт, що позивачка доводилась дружиною [PERSON] . Копіями відповідних свідоцтв про народження, що містяться в матеріалах справи, підтверджується те, що відповідачі є дітьми померлого [PERSON] та позивачки. Згідно з довідкою № 45 про реєстрацію, склад сім`ї, видана КП «ЖЕО-№1» 06.06.2018 року, яка міститься в матеріалах спадкової справи № 196/2018 до майна [PERSON] , останній разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з 19.03.2007 року та по день смерті. 28 червня 2018 року [PERSON] та [PERSON] подали до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у вигляді автомобілю. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2017 року по справі № 495/7160/15-ц було задоволено позов [PERSON] , виділено йому в натурі 4/16 частки в домоволодінні [ADDRESS] , які складаються з: житлового будинку літ. «Б», загальною площею 72, 1 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м.; житлового будинку літ. «В», загальною площею 34, 5 кв.м., житловою площею 11, 4 кв.м.; літньої кухні літ. «К», тамбуру літ. «к»; гаражу літ. «М»; воріт з хвірткою № 3, огорожі № 4, каналізації № 10.Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Постановою Одеського апеляційного суду від 21.10.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 07.06.2017 року без змін. Отже, рішення суду про визнання за спадкодавцем [PERSON] права власності на спадкове майно набрало чинності 21.10.2020 року. У зв`язку зі смертю [PERSON] зареєструвати речове право на підставі вказаного рішення суду неможливо. 04 грудня 2020 року державний нотаріус Саданов О.В. письмово відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді вказаного будинку у зв`язку з тим, що рішення суду набрало чинності після смерті спадкодавця та в Спадковому реєстрі містяться відомості про наявність трьох складених заповітів від імені [PERSON] , які зберігаються в архівах на території проведення АТО, що не дало можливості пересвідчитись в тому, що чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] не є одним із трьох заповідачів. Відповідно до ч.3 ст. 46-1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 3 ст. 1268 ЦК України: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином право власності є першочерговим до державної реєстрації такого права. Право власності виникає з підстав, передбачених ЦК України та інших законів і державна реєстрація такого права здійснюється на підставі таких фактів. За п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, суд вважає, що померлий [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок, хоча таке право не зареєстроване з об`єктивних підстав - смерть власника. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами права, встановивши обставини справи, враховуючи факту відсутності іншої заведеної спадкової справи до майна [PERSON] , суд приходить до висновку, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина за законом та саме його дружина - позивачка по справі, є спадкоємцем прав та обовязків померлого, оскільки фактично прийняла його спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України. Обставини, за яких померлий набув право власності на спірний житловий будинок, а саме характер правовстановлюючого документу (рішення суду) на спадковий об`єкт, створюють для позивачки юридичну неможливість нотаріальним чином оформити та захистити свої спадкові права окрім як рішенням суду. Виходячи з цього, враховуючи факт визнання відповідачами позову, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву [PERSON] .

Outcome: approved