Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі окрім нього також зареєстрований його син, який за вказаною адресою не проживає оскільки на протязі останніх десяти років знаходиться в США, де на даний час проживає разом зі своєю сім'єю та немає наміру повертатись в Україну. Вказував на те, що реєстрація сина у належній йому квартирі чинить перешкоди в користуванні власністю, оскільки він позбавлений можливості оформити субсидію та несе значні витрати по сплаті комунальних платежів. У зв'язку з наведеним, звернувся до суду з даним позовом та просив усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житлом. В судове засідання позивач не з'явився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення відповідного оголошення в засобах масової інформації. Про причини своєї неявки суд не повідомив та не направив відповідного клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без його участі. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач та його представник не заперечували проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а/с 6,7). Окрім позивача у вказаній квартирі також зареєстрований його син - [PERSON], що підтверджується довідкою КЖРЕП №11 від 27.05.2017 року (а/с 9). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з акту КЖРП №11 від 20.07.2017 року №375, відповідач з 1998 року не проживає за адресою [ADDRESS] Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що право позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідач не проживає у належній позивачу квартирі понад один рік, не приймає участі в утриманні майна та сплаті комунальних послуг, тим самим чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, а тому суд приходить до висновку, [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю в житловому приміщення без поважних причин понад один рік. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved