Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, просила суд ухвалити рішення, яким розірвати між нею та відповідачем шлюб, який зареєстрований 12 липня 2014 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1442. Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги позивачка посилається на те, що вони з чоловіком тривалий час не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, у подружжя зникло почуття любові одне до одного, відтак подальше збереження шлюбу є неможливим. У судовому засіданні представник позивача підтримала пред'явлені вимоги, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві та наполягала на ухваленні рішення про розірвання шлюбу. Також представник позивача, посилаючись на позицію позивачки категорично заперечувала проти надання судом строку для примирення подружжя. Представник відповідача у судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позову, зазначивши що відповідач не погоджується обґрунтуваннями позову, вважає їх надуманими та такими що побудовані виключно на формальних загальних підставах, які не мають жодного відношення до обставин подружнього проживання сторін. Також представник відповідача зазначила, що існують всі підстави збереження сім'ї на момент розгляду справи, у зв'язку з чим просила суд надати строк для примирення сторін. В той же час, представник позивача заперечила зазначену обставину та вказала на те, що справа перебуває у провадженні суду тривалий час а саме, з червня 2018 року. Враховуючи тривалий період часу між ініціюванням спору та його вирішенням примирення між сторонами не відбулось, відтак наполягала на ухваленні судом рішення про розірвання шлюбу. З урахуванням позиції сторін та дійсних обставин справи, судом сказане клопотання відхилено. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12 липня 2014 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується доданим до матеріалів справи оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с. 6). За час спільного проживання у шлюбі, у сторін народилася дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Сторони проживали однією сім'єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов'язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами подружні відносини відсутні. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з'ясовано, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, тривалий проживають окремо. Також відповідачем не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторони продовжують вести спільне господарство та вчиняють дії направлені на збереження сім'ї. Посилання відповідача та його представника на те, що вони з відповідачем вчиняють дії направлені на збереження сім'ї, свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли, оскільки не підтвердженні будь-якими належними та допустимими доказами. Крім того цю обставину заперечила представник позивача в судовому засіданні. З часу припинення шлюбних відносин та часу тривалого знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім'ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 704 грн. 80 підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки судом задоволено позовні вимоги, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved