Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.03.2020 року вищевказана цивільна справа передана за підсудністю Деснянському районному суду м. Києва для розгляду. У вказаному позові представник позивача посилається на те, що між АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №214/2012 від 21.11.2012 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти, а остання зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: Сума кредиту - 240000,00 грн. (п.1.1 Кредитного договору). Процентна ставка за користування кредитом 17,8% річних (п.1.4.1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 22,8 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення Кредитних коштів, до 20 березня 2029 року (п. 1.3.1. Кредитного договору). Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується випискою з позичкового рахунку останньої. Однак, [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернула кредитні кошти у визначених Кредитним договором строк. Зокрема, [PERSON] не сплатила проценти за користування кредитними коштами, та не повертає кредитні кошти згідно графіку, передбаченого Кредитним договором. Станом на 17 лютого 2020 року [PERSON] не сплачено: -нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 42 289,97 грн.; -заборгованість за кредитом в розмірі 217 933,48 грн. Загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором, станом на 17 лютого 2020 року, складає 260 223,45 грн. В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 1 від 21 листопада 2012 року, за умовами пункту 1.2. якого [PERSON] несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за порушення виконання зобов`язань по Кредитному договору. Ухвалою суду від 25.05.2020 року прийнято в провадження вищевказану справу та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач явку представника не забезпечив. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі та зазначав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. З урахуванням ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та у зв`язку з неможливістю надсилання будь-яких поштових відправлень, зокрема судових повісток про виклик на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасового окупованих територіях, що підтверджується листом підприємства зв`язку (УДППЗ «Укрпошта») відповідачі про час, день та місце розгляду справи повідомлялись через офіційний веб-сайт Деснянського районного суду м. Києва (офіційний веб-портал судова влада України). Жодного повідомлення про причини неявки до суду від відповідачів не надходило. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, Деснянським районним судом м. Києва 24.11.2020 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідачів на підставі наявних у справі доказів та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи між АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №214/2012 від 21.11.2012 року, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти, а остання зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачені наступні істотні умови кредитування: Сума кредиту - 240000,00 грн. (п.1.1 Кредитного договору). Процентна ставка за користування кредитом 17,8% річних (п.1.4.1 Кредитного договору). За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 22,8 % річних (п. 1.4.2. Кредитного договору). Строк повернення Кредитних коштів, до 20 березня 2029 року (п. 1.3.1. Кредитного договору). Банк виконав свої договірні зобов`язання за Кредитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується випискою з позичкового рахунку останньої. Однак, [PERSON] не виконала належним чином зобов`язання за Кредитним договором та не повернула кредитні кошти у визначених Кредитним договором строк. Зокрема, [PERSON] не сплатила проценти за користування кредитними коштами, та не повертає кредитні кошти згідно графіку, передбаченого Кредитним договором. Станом на 17 лютого 2020 року [PERSON] не сплачено: -нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.04.2014 року по 30.04.2015 року в розмірі 42 289,97 грн.; -заборгованість за кредитом в розмірі 217 933,48 грн. Загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором, станом на 17 лютого 2020 року, складає 260 223,45 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення ст. 553 ЦК України передбачають, що виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою частково або у повному обсязі. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. В якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 1 від 21 листопада 2012 року, за умовами пункту 1.2. якого [PERSON] несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за порушення виконання зобов`язань по Кредитному договору. Положеннями ст. 553 ЦК України встановлено, що у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачами, в свою чергу, жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 3903,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved