Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.08.2003 р. він був прийнятий на роботу на посаду пожежного місцевої пожежної команди №2 Місцевої пожежної охорони Запорізького району. 12 та 13 квітня 2016 року між позивачем та водієм пожежного автомобіля [PERSON], виник словесний конфлікт, в присутності начальника [PERSON] 16 квітня 2016 року на зборах працівників пожежної охорони начальник [PERSON] запропонував йому звільнитись за власним бажанням, на що [PERSON], відповів відмовою. Далі [PERSON], повідомив позивача, що звільнить його за прогул та сказав, що він відсторонений від роботи та в наступну зміну може не з'являтись на роботу. В зв'язку із вищевикладеним у позивача виник значний стрес, який вилився в гіпертонічну хворобу 2 ступеня. З 18 квітня по 27 квітня 2016 року позивач перебував на лікарняному з вищезазначеним діагнозом. 28 квітня 2016 року, після виходу з лікарняного, позивач намагався приступити до роботи, однак його не допустили. Того ж дня позивач написав пояснювальну записку та написав заяву про надання відпустки без збереження заробітної платні з 28.04.2016р. 18 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача письмово, з заявою про допущення його до роботи, що підтверджується поштовим чеком та описом вкладення до цінного листа, а 19 травня 2016р. дізнався про своє звільнення та отримав лист з пропозицією отримати трудову книжку. 20 травня 2016 року позивачу видано трудову книжку та наказ про звільнення від 06.05.2016 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки причиною його звільнення були неприязні стосунки з працівниками КУ «Місцева Пожежна Охорона Запорізької Районної Ради» і з безпосередньо, начальником, [PERSON]. Окрім того, процедуру звільнення грубо порушено, оскільки у позивача не було витребувано пояснень з приводу неявки на роботу та не запрошено на засідання профспілкового комітету, на якому вирішувалось питання щодо його звільнення. Просить визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення №25-к від 06.05.2016 року; поновити його - [PERSON] на посаді пожежного Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради»; зобов'язати Комунальну установу «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради» внести запис в трудовій книжці [PERSON] про поновлення на роботі; стягнути з Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення суду; стягнути з Комунальної установи «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради», на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн., яку обґрунтовує тим, що через незаконне звільнення він втратив єдине джерело свого доходу, внаслідок чого зазнав сильних душевних переживань. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення зазначивши, що у зв'язку в тим, що позивачем були допущені прогули без поважних причин, його було звільнено з роботи. Пояснив, що з 18 квітня по 27 квітня позивач перебував на лікарняному, 28.04.2016р. на роботі знаходився не більше 15 хвилин та покинув робоче місце. У період часу з 28.04.2016 року по 06.05.2016 р. [PERSON] не з'являвся на роботі. За результатом встановлення факту відсутності на робочому місці [PERSON] працівниками комунальної установи був складений акт відсутності на роботі, відібрані пояснення. Керівництвом комунальної установи вживалися заходи, щодо виклику позивача на робоче місце, а саме: відвідування позивача вдома, неодноразові телефонні дзвінки [PERSON] як на мобільний, так і на стаціонарні телефони. В подальшому було направлено звернення до профспілки про надання згоди на звільнення, однак всі спроби повідомити [PERSON] про засідання не отримали позитивного результату. 06.05.2016 року виданий наказ про звільнення [PERSON] В цей день позивач був відсутній на роботі, на телефонні дзвінки не відповідав. 06.05.2016р. і повторно 17.05.2016р. на адресу позивача направлялися листи, зміст яких свідчив про існування наказу звільнення та наголошувалося на необхідності отримати трудову книжку за місцем роботи, або надання письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою. За наслідками направлення повідомлень, [PERSON] особисто 20.05.2016 року за місцем роботи був отриманий наказ про звільнення. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що з 01.08.2003 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді пожежного місцевої пожежної команди №2 Місцевої пожежної охорони Запорізького району. Цей факт підтверджується записом в трудовій книжці позивача серії АК № 156249 (а.с. 12-13). За час роботи проявив себе як зразковий та сумлінний працівник, що підтверджується грамотою (а.с. 9) та публікаціями в газетах (а.с. 10,11). Окрім того позивач був членом профспілки, про що зазначено в наказі про звільнення №25-к від 06.05.2016 року (а.с. 14). 12 квітня та 13 квітня 2016 року між позивачем та водієм пожежного автомобіля [PERSON], відбувся словесний конфлікт. З цього приводу була створена комісія про розслідування даного інциденту, що підтверджується наказом №14 від 15.04.2016 року. Відповідно до складеного акту від 15.04.2016, комісія зробила висновок, що є місце непояснювальної агресії з боку пожежного [PERSON] (а.с. 65). Відповідно до протоколу №7 загальних зборів МПК-2 від 18.04.2016р керівництву комунальної установи рекомендовано застосувати до [PERSON] заходи дисциплінарного впливу. ( а.с.66) З 18 квітня по 27 квітня 2016 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності (а.с. 61). Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 2016 року позивачем була подана заява про надання йому тарифної відпустки з 01.05.2016р, в зв'язку із погіршенням здоров'я та поїздки до санаторного закладу (а.с.67). Однак в зв'язку з запереченням з боку керівництва, відпустка надана не була. 06.05.2016 р. наказом начальника установи [PERSON] № 25-к від 06.05.2016 р. «Про звільнення», позивача було звільнено з 06.05.2016 р. з займаної посади у зв'язку з прогулом без поважних причин, згідно з п.4. ст. 40 Кодексу законів про працю України. (а.с. 14) Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (в тому числі у зв'язку із самовільним використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів). Звільнення за вчинення прогулу (в тому числі і за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. Судом встановлено, що [PERSON] з 08 год 15 хв 28.04.2016 року до 08 години 00 хв. 29.04.2016 року був відсутній на робочому місці. Даний факт не заперечується самим позивачем та підтверджується заявою [PERSON], в якій він власноручно зазначив, що 28.04.2016р. прийшов на роботу, посварився зі старшим водієм та покинув робоче місце (а.с. 50); доповідними, написаними від [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] 28.04.2016р. був присутній на роботі не більше 15 хвилин (а.с. 45-48). Окрім того, факт відсутності [PERSON] на робочому місці підтверджується листом за Вих. №43 від 29.04.2016р., яким запрошено [PERSON] з'явитись по місцю роботи для дачі письмових пояснень з причин відсутності на роботі. (а.с. 43). Згідно з вимогами ч.ч. 1,7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового працівника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частиною 1 ст. 39 Закону України від 15 вересня 1999 року № 1045 ХІV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» (далі Закон України № 1045 ХІV) встановлено, що у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Відповідно до ч. 3 ст. 43 КЗПП та ч. 2 ст. 39 Закону України № 1045 ХІV, подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез'явлення працівника або його представника на засідання, розгляд справи відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез'явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. 29.04.2016р. відбулось засідання профспілкового комітету КУ «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради» з приводу неявки на роботі [PERSON], однак питання про надання згоди на звільнення [PERSON] розглянуто не було у зв'язку з його неявкою. 05.05.2016 року відбулося повторне засідання профспілкового комітету КУ «МПО» Запорізької районної ради. Відповідно до протоколу №6, повісткою денною цього засідання було надання згоди комітету на звільнення пожежника МПК-2 [PERSON] за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 93). За результатами проведеного засідання профспілкового комітету, було надано згоду на звільнення позивача, що підтверджується протоколом №6 засідання профспілкового комітету КУ «Місцева пожежна охорона Запорізької ради» (а.с. 93). Позивач як в позові, так і в ході судового розгляду неодноразово посилався на те, що дане засідання профспілкового комітету є незаконним, тому як проведено без його участі, підтверджуючих документів про його виклик надано не було, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості надати пояснення з приводу відсутності на роботі. Ці твердження позивача спростовуються наступними доказами. Діючим законодавством не передбачено порядок виклику працівника на засідання профспілкового комітету, а в даному випадку підприємством вжито всіх можливих заходів щодо виклику [PERSON] на засідання профспілкового комітету. Так, відповідно до акту, який був складений 29.04.2016р., [PERSON] неодноразово на протязі дня намагався додзвонитися до позивача та повідомити його про засідання профспілкового комітету у зв'язку з розглядом питання, щодо надання згоди на звільнення [PERSON] (а.с.53). Як вбачається із журналу реєстрації вихідних документів, 29.04.2016р. на адресу позивача направлявся лист про повідомлення причини неявки на роботу, а 30.04.2016р. профспілковим комітетом направлялось запрошення на засідання комітету. Із актів [PERSON] від 30.04.2016р., 01.05.2016р., 02.05.2016р., 03.05.2016р.,04.05.2016р. вбачається, що останній телефонував позивачу з метою повідомити його про засідання профспілкового комітету, яке призначене на 05.05.2016р., однак [PERSON] трубку не брав і на зв'язок не виходив. Відповідно до докладної від 05.05.2016р., комісія у складі [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відвідали позивача за його домашньою адресою, однак на дзвінки в калитку та на мобільний телефон ніхто не відповідав. Тоді [PERSON] зателефонував на домашній телефон, на дзвінок відповіла дружина. [PERSON] повідомив їй, що [PERSON] має з'явитись на засідання профспілкового комітету, однак дружина відповіла йому лайкою. Після чого [PERSON] разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повернулись на роботу.(а.с. 62) Пояснення позивача, що всі ці документи складені вже після його звільнення з роботи, ніякими доказами не підтверджується. Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення профспілкового комітету від 05.05.2016 р. ( протокол № 6 ), щодо надання згоди на звільнення позивача з роботи за прогул - законним, незважаючи на те, що [PERSON] на засіданні був відсутній. Посилання позивача на те, що 28.04.2016р. ним була написана заява про надання йому відпустки без збереження заробітної плати, яку він особисто залишив начальнику [PERSON], судом не береться до уваги у зв'язку з тим, що дана заява не містить жодних доказів того, що цю заяву позивач дійсно подавав до комунальної установи. Окрім того, в цій заяві не зазначено на який терміни позивач просить надати йому відпустку без збереження заробітної плати, відсутній штамп вхідної кореспонденції, будь-яка резолюція з боку керівництва, у зв'язку з чим підприємством не було видано відповідного наказу. Окрім того, допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON], який займає посаду начальника КУ «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради», пояснив, що 28.04.2016 р. до нього на особистий прийом [PERSON] з будь-якими заявами не звертався. Пояснив, що йому повідомили, що позивач 28.04.2016р. був на роботі не більше 15 хвилин, після чого покинув робоче місце, про причини відсутності на роботі нікому не повідомив, документи які б свідчили про поважність причини надані не були, у зв'язку з чим, його було звільнено за прогул. З цих підстав суд і не приймає до уваги покази свідка [PERSON].(дружини позивача), яка в судовому засіданні пояснила, що 28.04.2016р. вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] після конфлікту, який виник на роботі у її чоловіка, поїхали до начальника КУ «Місцева пожежна охорона Запорізької районної ради» [PERSON], де позивач просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати з 28.04.2016р., на що [PERSON] була надана усна згода. Під час розгляду справи позивач посилався й на те, що 28.04.2016 року його не допущено до роботи, однак жодних доказів стосовно цього суду надано не було. Окрім того, це посилання спростовується заявою [PERSON] від 28.04.2016р., з якої вбачається, що він сам після конфлікту зі старшим водієм самовільно покинув робоче місце (а.с. 50). У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позивач без поважних причин не з'явився на роботу 28.04.2016 р., і лише 18 травня 2016 року [PERSON] звернувся до відповідача письмово з заявою про допущення його до роботи. Неприязні стосунки працівника з колективом не є підставою для того, щоб не виходити на роботу чи покидати своє робоче місце. Отже, наказ № 25-к від 06.05.2016 року є законним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. За змістом ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, а жодних інших доказів, окрім тих, що були досліджені в ході судового розгляду, позивачем надано не було. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що не має підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про поновлення його на роботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За встановлених обставин, відсутні і правові підстави для задоволення вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також не підлягає задоволенню і вимога позивача, про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed