Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року по справі №2-2064/11 з нього на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18.01.2011р., до досягнення дітьми повноліття. Позичав вказує, що з 2013 року його син [PERSON] , 2002 р.н., постійно мешкає разом з ним та його батьками, та повністю перебуває на його утриманні. Відповідачка матеріальної допомоги не надає. Вона займається вихованням молодшого сина. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2019 року частково задоволено позов [PERSON] та звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь ( [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011року. Звільнено [PERSON] від сплати заборгованості за виконавчим листом виданим на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.01.2011р. і до досягнення ним повноліття. В іншій частині позову відмовлено. За змістом позову позивач вказує, що він офіційно не працевлаштований, отримує незначну заробітну плату, матеріально не забезпечений, потребує матеріальної допомоги на утримання старшого сина. Крім того, після розірвання шлюбу з відповідачкою у позивача змінився сімейний стан оскільки з 07.05.2011 року він перебуває в шлюбі з іншою жінкою, та від вказаного шлюбу подружжя має двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач з 2013 року та до подачі позову допомоги на утримання старшого сина [PERSON] не надає. На час подання позову у позивача на утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, на четвертого сина він сплачує аліменти, а його заробітку, після сплати аліментів, явно не достатньо для забезпечення потреб існування самого позивача. Посилаючись на вказані підстави, просив суд зменшити розмір аліментів що стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011 року до 1/8 частини його заробітку (доходу) на утримання сина [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред*явлення позову і до досягнення останьою дитиною повноліття. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2019 року провадження у справі зупинено до розгляду Запорізьким апеляційним судом апеляційної скарги [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2019 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів та від заборгованості по сплаті аліментів. Ухвалою від 02.07.2021 року провадження у справі відновлено та призначено розгляд. Відповідач відзив на позовну заяву не подала, разом з цим в матеріалах справи міститься її заява за змістом якої вона заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року по справі №2-2064/11 з нього на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18.01.2011р., до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.2019 року частково задоволено позов [PERSON] та звільнено [PERSON] від сплати аліментів на користь ( [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2011року. Звільнено [PERSON] від сплати заборгованості за виконавчим листом виданим на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.01.2011р. і до досягнення ним повноліття. В іншій частині позову відмовлено. Постановою Запорізького\~апеляційного суду\~від 23.12.2019\~року рішення\~Шевченківського районного\~суду від\~05.03.2019\~року скасовано\~та прийнято\~нову постанову\~якою в\~задоволенні позову\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про звільнення\~ [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011року, та про звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за виконавчим листом, виданим на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2011 року, про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.01.2011 року і до досягнення ним повноліття, відмовлено. Суд вважає, що доводи позивача щодо підстав зменшення розміру аліментів не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька також може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.\~ Разом з цим, позивачем [PERSON] не доведено, що з моменту ухвалення рішенням суду у 2011 році про стягнення з нього аліментів, його матеріальне становище погіршилось, або змінився стан його здоров`я. Також позивачем не надано доказів, що троє дітей перебувають на його утриманні, та всі ці обставини впливають на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Так, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст.192 СК України. Так, належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, утримання трьох дітей, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, позивачем не надано. Враховуючи те, що позивач жодного доказу, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст.192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже вказаний факт життєвих обставин та його дохід, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Кожна дитина є окремою особистістю, має право на належне утримання обох батьків, навіть якщо вони проживають окремо. Належне забезпечення однієї дитини не повинно впливати на її братів та сестер, які мають таке ж саме право. Розмір визначений судом є мінімальний, такий, що створює умови належного утримання дітей своїми батьками на достатньому рівні. Аналізуючи наведене, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed