Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У травні 2018 року позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № 654141 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, в якому просили стягнути з [PERSON], в рахунок погашення боргу грошові кошти в розмірі 12 044,18 грн., з них: строкова заборгованість по кредиту 00,00 грн.; прострочена заборгованість по кредиту 10 266,07 грн.; строкова заборгованість по відсоткам -00,00 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам 1 634,85 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків 87,64 грн., втрати по інфляції - 53,10 грн., відшкодування 3% річних - 2,52 грн. та стягнути судовий збір. В обґрунтування позову вказували про те, що 01 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі заступника керуючого ТВБВ № 10016/0112 Москаленко М.П. та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 654141 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно розділу 1, даного договору банком на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривні, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку. Так, у відповідності до п.1.1.2 позивачем- банківською установою надано відповідач Платіжну картку типу Mastercard Debit Standart та пін-конверт до неї. У відповідності до п.п. 1.2 -1.3 даного договору, банк приймав та зараховував на рахунок грошові кошти, які надходили відповідачу в свою чергу забезпечував проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням Платіжної картки в межах витратного ліміту, а клієнт в свою чергу зобов'язувався здійснювати оплату послуг банку за проведення операцій за розрахунками в розмірах, встановлених тарифами. 08 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі заступника керуючого ТВБВ № 10016/0112 Москаленко М.П. та відповідачем [PERSON], було укладено додатковий договір №1, до договору № 654/141 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск та надання платіжної картки. У відповідності до даної додаткової угоди №1 Договір було доповнено п.п. 1.1.4.-1.1.6. відповідно до яких Банк встановив кредит у сумі 11 000,00 грн.. Строк дії даного кредиту встановлений на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін Кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та складала 28,00 % річних і повинна сплачуватись щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складала 35% річних. Щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого Кредиту складала 0,00 %. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом грейс - періоду складала 0,001 % річних. При цьому, умовами даного договору було визначено, що у разі відсутності на рахунку клієнта власних коштів щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого Кредиту списується за рахунок Кредиту. В порушення умов договору в грудні 2016 року відповідач , з місця роботи звільнився, до вересня 2017 року проводив часткове погашення заборгованості, але в повному обсязі взяті на себе зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість по кредиту в розмірі 12 044,18 грн., в зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з вказаних позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява, в якій вони просять розглядати справу у відсутність їх представника та зазначають, що не заперечують проти заочного розгляду справи та задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи мається оголошення опубліковане на сайті «Судова влада». Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 01 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі заступника керуючого ТВБВ № 10016/0112 Москаленко М.П. та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 654141 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно розділу 1, даного договору банком на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів, відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривні, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку. Так, у відповідності до п.1.1.2 позивачем- банківською установою надано відповідач Платіжну картку типу Mastercard Debit Standart та пін-конверт до неї. У відповідності до п.п. 1.2 -1.3 даного договору, банк приймав та зараховував на рахунок грошові кошти, які надходили відповідачу в свою чергу забезпечував проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням Платіжної картки в межах витратного ліміту, а клієнт в свою чергу зобов'язувався здійснювати оплату послуг банку за проведення операцій за розрахунками в розмірах, встановлених тарифами. 08 січня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі заступника керуючого ТВБВ № 10016/0112 Москаленко М.П. та відповідачем [PERSON], було укладено додатковий договір №1, до договору № 654/141 про відкриття та обслуговування рахунку і випуск та надання платіжної картки. У відповідності до даної додаткової угоди №1 Договір було доповнено п.п. 1.1.4.-1.1.6. відповідно до яких Банк встановив кредит у сумі 11 000,00 грн.. Строк дії даного кредиту встановлений на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін Кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та складала 28,00 % річних і повинна сплачуватись щомісячно. Процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складала 35% річних. Щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого Кредиту складала 0,00 %. За умов безготівкового розрахунку платіжною карткою за товари та послуги, процентна ставка за користування кредитом протягом грейс - періоду складала 0,001 % річних. При цьому, умовами даного договору було визначено, що у разі відсутності на рахунку клієнта власних коштів щомісячна плата за обслуговування невикористаної частини встановленого Кредиту списується за рахунок Кредиту. Судом встановлено, що у відповідності до умов договору, кредит відповідачу став доступним для користування з дати першого зарахування заробітної плати. У відповідності до додаткової угоди №1 договір було доповнено розділом 4 «Умови кредитування» у відповідності до якого визначено, що клієнт зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом у повному розмірі у разі: закінчення строку дії платіжної картки та не продовження дії на новий строк; звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат, через поточні рахунки фізичних осіб з використанням платіжних карток; відмови клієнта від отримання заробітної плати та інших виплат передбачених чинним законодавством, шляхом їх зарахування на рахунок ; розірвання договору, укладеного між банком та організацією, та ненадання клієнтом забезпечення виконання зобов'язань, пов'язаних із користування Кредитом; відмови від пропозиції банку, що пов'язана зі зміною процентної ставки користування кредитом. Судом встановлено, що у відповідності до п. 4.6 даного договору у разі виникнення простроченої заборгованості за рахунок та кредитом, її непогашення у строки, визначені правилами, клієнт гарантує повернення заборгованості банку усіма належними йому коштами, майном, майновими правами. Так, у грудні 2016 року відповідач [PERSON], звільнився з місця роботи, до вересня 2017 року останнім проводилось часткове погашення заборгованості , проте, в повному обсязі умови кредитного договору не виконав, в зв'язку з чим виникала заборгованість по кредиту у розмірі 12 044,18 грн., з яких: строкова заборгованість по кредиту 00,00 грн.; прострочена заборгованість по кредиту 10 266,07 грн.; строкова заборгованість по відсоткам 00,00 грн.; прострочена заборгованість по відсоткам - 1634,85 грн.% пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 87,64 грн.. Судом встановлено, що у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України банком нараховано втрати від інфляції у розмірі 53,10 грн., відшкодування 3% річних - 2,52 грн.. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Статтею 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved