Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним, в якому просила: визнати недійсним укладений від її імені з [PERSON] договір іпотеки від 14.08.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. та зареєстрований в реєстрі за №4629; вилучити з реєстру заборон відчуження запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS] реєстраційний №4630. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що вона довгий час проживає у м. Бровари, однак у її власності є квартира [ADDRESS] . В червні 2015 року [PERSON] стало відомо про те, що 14.08.2014 року приватним нотаріусом КМНО Кучеренко Н.П. було посвідчено договір іпотеки, предметом якого була вищевказана квартира №[NUMBER] , іпотекодержателем за яким є [PERSON] , а іпотекодавцем [PERSON] . За умовами договору іпотеки від 14.08.2018 року, позивач [PERSON] начебто отримала від відповідача [PERSON] кошти у розмірі 150 772,00 грн., що за курсом НБУ є еквівалентом 11 500,00 доларів США, а в забезпечення виконання договору позики передала відповідачеві [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS] . Позивач стверджує, що зазначений договір іпотеки вона не підписувала, підпис іпотекодавця в розділі VIII даного договору зроблений не [PERSON] , а іншою особою, що дає усі підстави вважати, що договір іпотеки від 14.08.2014 року є недійсним. За таких обставин, просила про задоволення позовних вимог. Позивач в судовому засіданні підтримала позов з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому зазначила, що паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] та оригінали документів на квартиру [ADDRESS] знаходились у вказаному помешканні, доступ до яких був у її подруги, яка проживала у вказаній квартирі. [PERSON] не пам`ятає прізвища та не знає де зараз знаходиться її подруга хоча не виключає, що саме за її участі з використанням достовірних даних документів було оформлено оспорюваний договір. З відповідними заявами у правоохоронні органи щодо вчинення «подругою» неправомірних дій [PERSON] не зверталася. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримували, просили їх вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував при цьому зазначив, що ініціюючи позов як власник квартири [ADDRESS] [PERSON] не надала до суду оригіналів документів на підтвердження права власності на спірне приміщення, оскільки самостійно та добровільно передала їх [PERSON] . Також, заперечуючи факт підписання договору іпотеки [PERSON] нічого не зазначає про реально отримані кошти від [PERSON] у розмірі 150 772,00 грн., договір позики, розписку про отримання коштів, Акт прийому передачі за підписами [PERSON] та інший примірник оригіналу договору іпотеки, який залишився у [PERSON] . Більше того, позивач не зазначає, що договір іпотеки був ініціативою самої [PERSON] , яка не могла вчасно повернути отриману позику і неодноразово зверталася у письмовому вигляді до [PERSON] з проханням відстрочити термін повернення коштів. Заслухавши пояснення позивача та її представників представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. 14.08.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко Н.П. посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №4629 договір іпотеки квартири [ADDRESS] . Сторонами вказаного договору зазначено іпотекодержателем [PERSON] , іпотекодавцем [PERSON] із зазначенням усіх особистих відомостей, паспортних даних і даних податкових номерів, а в розділі «Реквізити сторін» містяться особисті підписи від їх імені. З договору вбачається, що останній укладається з метою забезпечення зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] за договором позики 150 772,00 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 11 500,00 доларам США, строком до 14.09.2014 року. Згідно посвідчувального напису нотаріуса договір іпотеки підписано сторонами у її присутності, особи громадян, які підписали договір встановлено, їх дієздатність та повноваження представника і належність [PERSON] предмету іпотеки перевірено. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У судовому засіданні [PERSON] та її представник вказували, що позивач не підписувала будь-яких похідних документів пов`язаних з оформленням вказаної іпотеки квартири, при цьому не змогли пояснити природу походження та підстав наявності у відповідача оригіналу примірника оспорюваного договору іпотеки та пакету документів з рукописними текстами і власноручними підписами [PERSON] , які передували оформленню договору. У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 3 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. При цьому, згідно висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №17695/17696/18-32/26167/18-32 від 05.12.2018 року проведеного в межах розгляду даної цивільної справи за клопотанням сторін та ухвалою суду від 30.07.2018 року встановлено, що підпис у примірнику договору іпотеки належного [PERSON] та у примірнику договору іпотеки належного [PERSON] від 14.08.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в графі «іпотекодавець», у договорі позики від 14.08.2014 року на лицевій стороні нижче друкованого тексту, а також на зворотній стороні аркуша в графі «позичальник», у розписці від 14.08.2014 року на зворотній стороні аркуша нижче рукописного тексту та в Акті прийому-передачі від 14.08.2014 року нижче рукописного тексту в графі «передала» виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і застосування технічних засобів самою [PERSON] (а.с. 166-171). У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні позивачем не надано оригіналів документів на підтвердження її права власності на квартиру [ADDRESS] , не спростовано належними та допустимими доказами отримання від [PERSON] позики та оформлення пакету документів зобов`язального характеру з рукописними текстами і власноручними підписами [PERSON] , які передували договору іпотеки. Також, позивачем не доведено того, що оригінали документів, які містять особисті відомості та дані, оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, які беззаперечно були використані під час оформлення оспорюваного правочину вибули чи вибували з володіння проти її волі. Твердження позивача про те, що вона не підписувала і не була присутня під час оформлення договору іпотеки спростовується не лише посвідчувальним написом нотаріуса у самому договорі, а й показами свідка [PERSON] , який бачив її особисто та ідентифікував у судовому засіданні. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що за один місяць до оформлення договору іпотеки від 14.08.2014 року до нього звернулася [PERSON] з проханням оформити кредит під заставу майна та надала документи на підтвердження особи. Оскільки їх установа не займалася заставним кредитуванням [PERSON] запропоновано звернутися з даним питанням до [PERSON] , який погодився під заставу нерухомого майна надати грошові кошти. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд критично ставиться до копії висновку Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.03.2016 року за №278/тдд наданого позивачем за яким підпис у договорі іпотеки від 14.08.2014 року на дев`ятій сторінці у графі іпотекодавець виконано не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 70-72) з огляду на те, що вказане дослідження було проведено не в межах розгляду даної цивільної справи, більше того не містить відомостей про мету дослідження договору іпотеки при розслідуванні кримінальної справи по факту заволодіння шахрайським шляхом невстановленою особою грошовими коштами. Згідно п.1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених Міністерством юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерством юстиції України від 26.12.2012 року №1950/5) для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Таким чином, не витримує критики висновок №46/19 ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» від 10.04.2019 року проведений за ініціативою адвоката Розова О.С. та Рецензія на висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №17695/17696/18-32/26167/18-32 від 05.12.2018 року не лише тому, що здійснені з власної ініціативи представника позивача, поза межами судового засідання, без дотримання процедури повідомлення експертів про завідомо неправдивий висновок за ст. ст. 384, 385 КК України, але й тому, що проведені по технічних копіях документів. Як вбачається з положень ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 визначено: «Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину». Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Судом встановлено, що волевиявлення позивача щодо укладення оспорюваного правочину не суперечило її внутрішній волі та вчинено [PERSON] , про що свідчить її особистий підпис в договорі іпотеки від 14.08.2014 року та похідних документах пов`язаних з оформленням вказаної іпотеки і підтверджується належними та допустимими доказами, що дає усі підстави вважати додержаними вимоги необхідні для чинності правочину, а отже відсутністю підстав для визнання договору недійсним. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. Таким чином, ініційоване представником позивача питання стягнення на користь [PERSON] понесених витрат пов`язаних з розглядом справи не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed