Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У січні 2020 року представник Кредитної спілки «Ощад каса» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову вказував, що 07.11.2018 року [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Ощад каса» із заявою про вступ до кредитної спілки та, сплативши вступний внесок і обов`язковий пайовий внесок, став членом КС «Ощад каса». 21.12.2018 року вони уклали кредитний договір № ОК-1/0259/18/2, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 300 000 грн. терміном на 24 місяці зі сплатою 60 % річних, останній зобов`язався погашати кредит, сплачувати проценти та інші платежі. Відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за вказаним договором та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 03.01.2020 року становить 472 563,90 грн., в тому числі: 287 499,38 грн. - основна сума кредиту; 119 112,87 грн. - відсотки за порушення строків сплати; 38 363,88 грн. - штраф; 27 587,77 грн. - пеня. Позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. 27.01.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранова А.Ю. 26.03.2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 18.06.2020 року ухвалою суду задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нежитлове приміщення. 25.06.2020 року ухвалою суду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог повернуто позивачу. 07.12.2020 року голова правління КС «Ощад каса» Гогендорф І.Я. звернулась до суду із заявою про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, неодноразово звертався з клопотаннями про відкладення розгляду справи, з матеріалами справи ознайомився 16.06.2020 року, з відзивом на позов не звертався, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Кредитна спілка «Ощад каса» відповідно до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.08.2013 року № 2985, зареєстрована як фінансова установа, реєстраційний номер 14102877. Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 26.01.2017 року № 159, Кредитній спілці «Ощад каса» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів в позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 07.11.2018 року [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Ощад каса» з заявою, в якій просив прийняти його в члени Кредитної спілки. 07.11.2018 року на засіданні правління Кредитної спілки «Ощад каса», що оформлено протоколом № 255, ухвалено прийняти [PERSON] в члени кредитної спілки та присвоїти йому членський № 3219. 21.12.2018 року [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Ощад каса» із заявою про надання споживчого кредиту в розмірі 300 000 грн. строком на 24 місяці. 21.12.2018 року на засіданні кредитного комітету Кредитної спілки «Ощад каса», що оформлено протоколом № 277, вирішено надати кредит [PERSON] в сумі 300 000 грн. на термін 24 місяці. 21.12.2018 року між Кредитною спілкою «Ощад каса» та [PERSON] укладено кредитний договір № ОК-1/0259/18/2. За цим договором КС «Ощад каса» зобов`язалась надати [PERSON] споживчий кредит у сумі 300 000 грн. Відповідно до п. 1.3 договір набуває чинності з 21.12.2018 року та діє до 21.12.2020 року, строком на 24 місяці. Прострочення сплати кредиту та процентів не зупиняє нарахування процентів. Згідно з п. 2.8 договору реальна річна процента ставка на дату укладання договору становить 31,54% річних. Відповідно до п. 3.1 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку 60 % річних. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику (списання відповідної суми з рахунку позивача або видачі готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок позивача або в касу позивача) включно. 21.12.2018 року позивач перерахував [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 222. Згідно розрахунку нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору, відповідач здійснив три платежі по поверненню кредиту в розмірі 33 116 грн., 28 000 грн. та 28 000 грн., з яких 12 500,62 грн. зараховані на погашення тіла кредиту, а інші не погашення санкцій за несвоєчасну сплату. Як вбачається з копії листа КС «Ощад каса» від 07.06.2019 року № 221/19, позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку та попереджав відповідача про наслідки невиконання умов кредитного договору. Станом на 03.01.2020 року зобов`язання не виконані і заборгованість не погашена. Згідно розрахунку нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору № ОК-1/0259/18/2 від 21.12.2018 року, вбачається, що станом на 03.01.2020 року за відповідачем рахується прострочена заборгованість в розмірі 472 563,90 грн., яка складається з: 287 499,38 грн. - заборгованість по сплаті основної суми кредиту; 119 112,87 грн. - несплачена станом на 03.01.2020 року сума процентів; 27 587,77 грн. - нарахована станом на 03.01.2020 року сума пені; 38 363,88 грн. - нарахований станом на 03.01.2020 року штраф. При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, суд зазначає, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Судом встановлено, що кредитним договором передбачено застосування і пені, і штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору. Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, допустив виникнення боргу, тобто відповідачем порушено вимоги кредитного договору в частині повернення кредитних коштів в обумовлені строки. Таким чином, з урахуванням заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення основної суми боргу - 287 499,38 грн., відсотків за користування кредитом - 119 112,87 грн., штрафу - 38 363,88 грн. У задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 27 587, 77 грн. слід відмовити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Позивач подав суду докази понесених ним судових витрат та просив про відшкодування цих витрат. На підтвердження сплати судового збору в матеріалах справи міститься оригінал платіжного доручення № 285 від 11.01.2020 року на суму 7 088,46 грн. На підтвердження витрат на юридичну допомогу позивачем надано: договір про надання послуг від 06.02.2019 року № 1, укладений між ФОП [PERSON] та позивачем, акт прийому-передачі наданих (виконаних) робіт від 03.01.2020 року № 2, видатковий касовий ордер від 03.01.2020 року на суму 3 300 грн. З наданих документів судом встановлено, що послуги з підготовки позовної заяв та інших документів процесуального характеру надавала фізична особа - підприємець, що суперечить встановленим законодавством умовам відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, адже стаття 137 ЦПК України передбачає відшкодування сторонами витрат, пов`язаних з вказаною допомогою лише в тому випадку, якщо такі послуги надає адвокат на основі Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а отже у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. Отже, відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає сплачений судовий збір у відсотковому відношенні до задоволених вимог. Так, позивачем до відповідача заявлено позовні вимоги на загальну суму 472 563,90 грн. (287 499,38 + 119 112,87 + 27 587,77 + 38 363,88), задоволено судом до стягнення суму 444 976,13 грн., тобто 94,16% від заявленої суми. Отже, сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 6 674,49 грн. (7088,46 х 94,16%).

Outcome: partial