Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотеко держателем права власності на нього. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.03.2008 між [PERSON] і АБ «Факторіал-Банк» був укладений договір кредиту №484-в/37 на придбання нерухомого майна. Також 03.03.2008 між [PERSON] і АБ «Факторіал-Банк» був укладений іпотечний договір №484-в/37/01. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, загальною площею 171,5 кв.м., житловою 80,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2008. 10.04.2018 ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником АТ «Факторіал-Банк», та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНМАРК», уклали договір про відступлення прав вимоги, згідно якого банк відступив а новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором №484-в/37 від 03.03.2008. Також між сторонами був укладений договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором №484-в/37/01. 12.04.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНМАРК» та [PERSON] був укладений договір №551/03-18-К про відступлення прав вимоги, згідно з яким первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору [PERSON] , а новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором №484-в/37. Також між зазначеними сторонами був укладений договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором №484-в/37/01. Розмір грошової вимоги на момент укладення договору №551/03-18-К, тобто станом на 12.04.2018, складала: заборгованість за кредитом 94588,86 доларів США, що еквівалентно 2465604,02 грн., заборгованість за процентами 23790,52 доларів США,заборгованість по пені 2519640,56 грн. Всього заборгованість за кредитним договором становить 118379,38 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 3085740,49 грн. та разом з пенею складає 5605381,05 грн. Оскільки до позивача перейшли права кредитора за кредитним договором, в тому числі і ті, що забезпечували їх виконання, посилаючись на ст.ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотеко держателем права власності на нього, не зважаючи на можливість вирішення цього питання в позасудовому порядку. Більш того, відповідач у справі не заперечує проти застосування такої процедури задоволення вимог кредитора. Це зумовлено тим, що нотаріальне оформлення такого переходу права власності неможливе через наявність ряду обтяжень нерухомого майна, яке є предметом іпотеки. З наведених підстав позивач просить: звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] шляхом набуття права власності в рахунок задоволення боргових зобов`язань [PERSON] відповідно до договору кредиту №484-в/37 в рахунок погашення заборгованості станом на 12.04.2018 за загальну суму 5605381,05 грн.; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити з наведених вище підстав. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Приймаючи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 03.03.2008 між АБ «Факторіал-Банк» і [PERSON] був укладений іпотечний договір №484-в/37/01. Предметом договору є забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавцем [PERSON] в повному обсязі, що випливають з договору кредиту №484-в/37 на придбання нерухомого майна від 03.03.2008, по поверненню суми кредиту у розмірі 99000,00 доларів США в строк з 03.03.2008 по 02.03.2023, сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати комісійних, можливих неустойок, збитків в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Предметом іпотеки за цим договором є квартира, загальною площею 171,5 кв.м., житловою 80,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовим Д.В., реєстровий №772. 10.04.2018 ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником АТ «Факторіал-Банк», та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНМАРК», уклали договір відступлення прав вимоги, згідно якого банк відступив а новий кредитор набув право вимоги за кредитним договором №484-в/37 від 03.03.2008. Також між сторонами 10.04.2018 був укладений договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором №484-в/37/01. 12.04.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНМАРК» та [PERSON] був укладений договір №551/03-18-К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно з яким первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору [PERSON] , а новий кредитор набув права вимоги за кредитним договором №484-в/37. Також між зазначеними сторонами 12.04.2018 був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором №484-в/37/01. Вказані обставини підтверджуються копіями вищезазначених договорів, актів приймання-передачі документації, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки за іпотекодержателем [PERSON] . Розмір грошової вимоги на момент укладення договору №551/03-18-К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНМАРК» та [PERSON] , тобто станом на 12.04.2018, складала: заборгованість за кредитом 94588,86 доларів США, що еквівалентно 2465604,02 грн., заборгованість за процентами 23790,52 доларів США,заборгованість по пені 2519640,56 грн. Всього заборгованість за кредитним договором становить 118379,38 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 3085740,49 грн. та разом з пенею у сумі 2519640,56 грн. складає 5605381,05 грн. Пунктом 4.1 Договору іпотеки встановлено, що в разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання за договором кредиту та/або цим договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» у позасудовому порядку. У разі невиконання вимоги іпотеко держателя в обумовлений у вимозі строк, застереження, що міститься у цьому договорі, згідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є правовою підставою для підписання договору купівлі-продажу предмету іпотеки іпотеко держателем від свого імені. Іпотекодержатель має право застосувати інші встановлені цим договором та Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі статтею\~6\~та частиною першою статті\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~статті 12 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку»\~передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до\~статті 36 Закону «Про іпотеку»\~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що\~стаття 37 вказаного Закону\~не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей\~38,\~39 ЦК України\~можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей\~328,\~335,\~392 ЦК України\~у контексті статей\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. Зазначений правовий висновок щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19). Враховуючи, що визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, відповідно до якого позивач має право реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи позову, що кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі за рішенням суду, не відповідають положенням \~Закону України «Про іпотеку», яким передбачено такі способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, як: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Виходячи з підстав і предмету позову у даній справі, наявність інших, окрім іпотеки, обтяжень нерухомого майна боржника [PERSON] , накладених постановами державного виконавця у виконавчих провадженнях з виконання судових рішень про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» у справі №2-3457/11, та на користь ПАТ «СЕБ Банк» у справі №2-1139/11 та у справі №2-8313/2010, не спростовують вищезазначених висновків суду. Щодо висловленої відповідачем згоди з позовом, суд виходить з положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях\~335\~та\~376 ЦК України. Крім того, таке право набувається лише з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша\~статті 328 ЦК України). З урахуванням вимог статей\~328,\~335,\~392 ЦК України\~у контексті статей\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~суд не наділений повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed