Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Печерська районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, ПАТ «УкрСиббанк» про визнання права користування житловим приміщенням та вселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 червня 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Квартира [ADDRESS] придбана відповідачем в кредит до шлюбу. Позивач зазначає, що у цій квартирі вона здійснювала підприємницьку діяльність та за усною домовленістю сплачувала відповідачеві кошти за цю квартиру та оплачувала всі комунальні платежі за неї. На початку листопада 2015 року позивач передала відповідачеві 70 000 доларів США для погашення кредиту. Однак відповідач з коштами зник, вселивши у квартиру своїх родичів. Враховуючи, що на даний час позивач не може здійснювати свою підприємницьку діяльність, вона звернулась до суду з цим позовом та просила на підставі ст. 64, 156 ЖК УРСР визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] та вселити у неї позивача. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Зазначили, що квартира [ADDRESS] належить відповідачеві на праві приватної власності, вона придбана ним до укладення шлюбу в кредит, котрий надано ПАТ «УкрСиббанк». На час укладення шлюбу сторонами, то і позивач, і їх спільна малолітня дитина були зареєстровані у вказаній квартирі. Проте, згодом позивач з дитиною добровільно знялись з реєстрації та зареєструвались за іншою адресою: [ADDRESS], де і проживають. Доводи позивача про необхідність вселення у спірну квартиру, відповідач та його представник вважають безпідставними, оскільки до чинного законодавства здійснення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем здійснюється за її адресою реєстрації або за іншою адресою, вказаною такою особою. Тому, позивач може продовжувати здійснювати діяльність за іншою адресою. Представник третьої особи Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування щодо позовних вимог зазначила, оскільки позивачем не порушуються питання про визнання права користування квартирою та вселення малолітньої дитини сторін, у зв'язку з чим вони не можуть надати відповідні пояснення у справі та висловити свою думку з вказаного питання. Про вказане надано письмові пояснення (а.с. 79-80). Згодом представник третьої особи Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування та представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» до судового засідання не з'явились. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідачем [PERSON] придбана 31 серпня 2007 року в кредит, наданий ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 65-70). 17 червня 2015 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, а [INFO] у сторін народилась дитина [PERSON] (а.с. 8-9). Отже, квартира відповідачем була придбана до укладення шлюбу з позивачем та його приватною власністю відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, у зв'язку з чим відповідач вправі самостійно визначати режим розпорядження вказаної квартирою. Судом також встановлено, що позивач була зареєстрована у квартирі позивача з 10 квітня 2014 року (а.с. 92) і відповідно за вказаною адресою здійснювала свою підприємницьку діяльність (а.с. 91). Разом з тим, з 19 травня 2015 року позивач добровільно знялась з реєстрації з квартири відповідача, про що сама ствердила у судовому засіданні, та зареєструвалась за адресою: [ADDRESS], де згодом була зареєстрована малолітня донька сторін. У вказаній квартирі позивач разом з малолітньою дитиною на даний час проживають (а.с. 87-89, 93). Вказана квартира також належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с. 93). На даний час шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року, котре ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2016 року залишене без змін (а.с. 82-83). Отже, позивач сама ще до розірвання шлюбу вирішила своє житлове право, а саме право користування житловим приміщенням як члена власника майна відповідно до положень ст. 156 ЖК УРСР, зареєструвавшись у квартиру відповідача за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу. Оскільки позивач користується квартирою, що належить відповідачеві на праві приватної власності, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS], у якій вона з малолітньою донькою зареєстровані та на даний час проживають, то відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР у зв'язку з припиненням сімейних відносин з відповідачем не позбавляє права позивача на користування цією квартирою, а не квартирою [ADDRESS], в якій позивач не проживає та не користується. При цьому, суд враховує, що квартира [ADDRESS] відповідачем здана в найм іншій особі (а.с. 59-64) та вказана обставина визнається позивачем. Тому, доводи позивача про необхідність надати їй право користування цією квартирою та вселити в неї є безпідставними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 18 закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, що містяться в Єдиному державному реєстрі, подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про фізичну особу - підприємця, що містяться в Єдиному державному реєстрі; 2) документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених цим Законом; 3) копія довідки про зміну реєстраційного номера облікової картки - у разі внесення змін, пов'язаних із зміною реєстраційного номера облікової картки платника податків; 4) копія першої сторінки паспорта та сторінки з відміткою про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта - у разі внесення змін, пов'язаних із зміною серії та номера паспорта, - для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта. Отже позивач не позбавлена права змінити місце здійснення своєї підприємницької діяльності подавши заяву про внесення змін про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у зв'язку з чим посилання про необхідність надати право користування спірної квартирою для здійснення підприємницькою діяльністю є безпідставними. Посилання позивача на ст. 64 ЖК Української РСР як на підставу для задоволення позовних вимог суд відхиляє, оскільки положення вказаної статті стосуються здійснення прав і обов'язків членів сім'ї наймача щодо користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського жилого фонду та до жилих приміщень в будинках приватного жилого фонду не застосовуються. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed