Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Октябрського районного суду м.Полтави із вказаним позовом, у якому просила встановити факт проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] , який помер [INFO] , в період з 1993 року по 06 [INFO] ; визнати право власності за позивачем на 1/2 частку спадкового майна, тобто транспортного засобу марки TOYOTA, модель RAV4, тип - легковий універсал - В, номер шасі № [NUMBER] , сірого кольору 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований центром ДАІ 10.06.2014 року на праві спільної сумісної власності, набутого за час проживання однією сім`єю з [PERSON] . Позов мотивований тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно. За життя померлий заповіту не залишив, спадкування здійснювалося за законом за першою чергою. Спадкове майно, а саме транспортний засіб марки TOYOTA, модель RAV4, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований на спадкодавця і знаходиться за адресою проживання позивача. 27.11.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Першої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя та видачу свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, однак постановою нотаріуса останній було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії за відсутністю підстав, а саме у зв`язку з тим, що транспортний засіб зареєстрований на ім`я спадкодавця 10.06.2014 року, а шлюб укладений 06.04.2016 року. Позивач вважає, що порушені його права як спадкоємця за законом, а тому змушена звернутись за судовим захистом. Крім того, у позові зазначає, що спадкоємцем за законом також є син громадянин [PERSON] та син громадянин [PERSON] , який нотаріально оформив відмову від належної йому частки у спадщині на користь дружини спадкодавця [PERSON] , позивача по справі. Позивач [PERSON] вказує, що познайомилась із [PERSON] у 1993 році і з того часу проживали спільно однією сім`єю та вели спільне господарство у м.Полтаві за адресою: [ADDRESS] . У 1994 році народився син [PERSON] та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, у будь-якому іншому шлюбі не перебували. Також [PERSON] займався вихованням сина, постійно турбувався про сім`ю, допомагав по господарству, проживав разом із позивачем та ставився до неї як до дружини. В 2002 році чоловік [PERSON] поїхав працювати до Ізраїлю , приїздив до м.Полтави, а з вересня 2012 року зареєстрований за місцем проживання за вищевказаною адресою. Факт проживання однією сім`єю підтверджується свідками та іншими доказами. На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги. 05 червня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави позовну заяву залишено без руху (а.с.29). 13 червня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі (а.с.33-34). Під час розгляду справи позивачем [PERSON] збільшено позовні вимоги та в позовній заяві у новій редакції зазначено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2017 року [PERSON] є спадкоємцем на 1/3 частку майна житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Син [PERSON] відмовився від належної йому 1/3 частки у спадщині на користь дружини спадкодавця [PERSON] Таким чином, згідно з ст.ст.1258, 1261 ЦК України позивач в порядку спадкування має право власності на 1/3 частки транспортного засобу марки TOYOTA, д.н.з. [NUMBER] , а також згідно з ст.ст.70, 74 СК України має право власності на 1/2 частку транспортного засобу, набутого за час проживання однією сім`єю з [PERSON] . Зважаючи на викладене, позивач згідно збільшених позовних вимог (з урахуванням внесених виправлень, а.с.178) остаточно просить суд встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] , який помер [INFO] , в період з 1993 року по [INFO] ; визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частки спадкового майна, тобто транспортного засобу марки TOYOTA, модель RAV4, тип - легковий універсал - В, номер шасі № [NUMBER] , сірого кольору 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований центром ДАІ 10.06.2014 року на праві спільної сумісної власності, набутого за час проживання однією сім`єю з [PERSON] ; визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування на 1/3 частки транспортного засобу марки TOYOTA, модель RAV4, тип - легковий універсал - В, номер шасі № [NUMBER] , сірого кольору 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований центром ДАІ [INFO] і належав [PERSON] , котрий помер [INFO] (а.с.68-73). 26 березня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.162). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживання, а також направлення судових документів до компетентного органу держави Ізраїль для вручення відповідачу за місцем реєстрації, у тому числі й шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача у судове засідання на офіційному веб-сайті «Судова влада України», однак відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. Від третьої особи по справі - Першої Полтавської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд без участі представника, при вирішенні справи по суті покладаються на розсуд суду (а.с.156). Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди сторони позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 06 квітня 2016 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №249, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.04.2016 року (а.с.12). Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.04.2016 року, виданого Октябрським районним у місті Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, [PERSON] помер [INFO] у віці 58 років, про що складено відповідний актовий запис №06 (а.с.10). Заповіту на випадок своєї смерті померлий не залишив, що підтверджується матеріалами справи (а.с.8). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №157/2016 на підставі заяви від імені сина спадкодавця - громадянина Ізраїлю [PERSON] про прийняття спадщини, зареєстрованої 05.05.2016 року за порядковим № 376 . Крім вказаної заяви, в матеріалах спадкової справи міститься заява від імені сина спадкодавця - громадянина Ізраїлю [PERSON] про відмову від належної йому частки у спадщині на користь дружини спадкодавця - [PERSON] , зареєстрованої 05.05.2016 року за порядковим №377. Дружина спадкодавця - [PERSON] прийняла спадщину згідно зі ст.1268 ЦК України шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт постійного проживання підтверджується довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради №2580 від 04.05.2016 року. Спадкове майно складається із транспортного засобу марки TOYOTA, модель RAV4, тип - легковий універсал - В, номер шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , сірого кольору, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Центром ДАІ 10.06.2014 року на ім`я спадкодавця [PERSON] . Згідно консультативного висновку від 20.04.2018 року загальна вартість вказаного автомобіля складає 408400 грн. (а.с.8, 11, 20). Від інших осіб заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило, та матеріалами справи підтверджується, що інші спадкоємці, окрім [PERSON] та [PERSON] , до нотаріуса із відповідними заявами не звертались. Свідоцтво про право на спадщину на автомобіль марки TOYOTA, д.н.з. [NUMBER] , не видавалось. При цьому, згідно з постановою №2310/02-31 від 27.11.2017 року державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Рой Т.В. було відмовлено [PERSON] в оформленні права власності на зазначене спадкове майно після смерті [PERSON] , оскільки вона не перебувала у шлюбі з померлим на момент реєстрації автомобіля 10.06.2014 року за останнім, в той час, як шлюб був укладений 06.04.2016 року, що свідчить про те, що транспортний засіб був придбаний спадкодавцем до реєстрації шлюбу, а тому відсутні підстави для видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (а.с.8-9). Отже, для того, щоб оформити позивачу право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її цивільного чоловіка, їй необхідно встановити факт її проживання однією сім`єю з померлим як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено з пояснень позивача [PERSON] (протилежного не встановлено), до моменту реєстрації шлюбу, 06.04.2016 року, а саме: з 1993 року вона познайомилась із [PERSON] та з того часу вони проживали однією сім`єю за місцем реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вони мали спільний сімейний бюджет, яким розпоряджались спільно, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю, у будь-якому іншому шлюбі не перебували. Так, дійсно, згідно з відомостями довідки КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради №3773 від 18.10.2016 року підтверджується, що позивач [PERSON] (з 17.11.1986 року) та [PERSON] (з 29.09.2012 року) зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). За час спільного проживання позивач [PERSON] (а.с.17, 21-23) та [PERSON] (а.с.16, 25) не перебували у шлюбі з іншими особами. Попередній шлюб [PERSON] із [PERSON] було розірвано 04 грудня 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.15). Крім того, підтвердженням того, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, є народження у них за цей час сина [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження серії [NUMBER] якого [PERSON] записаний батьком (а.с.13). Відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , є рідним сином померлого [PERSON] від попереднього шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Октябрським районним відділом РАЗС м.Полтави 18.01.1989 року (а.с.18). Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом ч.4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1993 року до 06.04.2016 року проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу, і в подальшому по день смерті спадкодавця [INFO] проживали вже у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з роз`ясненнями п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Верховний Суд України в постанові від 08 червня 2016 року 6-2253цс15 зазначив, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Поняття сім`ї, сформульоване в статті 3 СК України, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Проживаючи однією сім`єю без реєстрації шлюбу, між [PERSON] та [PERSON] склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, у будь-якому іншому шлюбі вони не перебували. За час проживання однією сім`єю без шлюбу вони набули майно, яке є їх спільною сумісною власністю, зокрема: автомобіль марки TOYOTA, модель RAV4, тип - легковий універсал - В, номер шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , сірого кольору, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований 10.06.2014 року спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11). Допитані під час судового розгляду свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили суду, що неодноразово відвідували родину [PERSON] та [PERSON] , мали з ними гарні стосунки і знають, що з 1993 року позивач [PERSON] дійсно проживала з померлим, вони вели спільне господарство, жили однією сім`єю, але чи були розписані вони їм невідомо. Враховуючи, що встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу з [PERSON] з 1993 року по 06.04.2016 року має для позивача юридичні наслідки, а саме: є підставою для виникнення у неї права спільної сумісної власності на майно, вказаний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді і дані, які його спростовують відсутні, зазначений факт можливо встановити за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.69 СК України жінка і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Відповідно до ст.ст. 74, 70 СК України частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності, яка виникла на спірний автомобіль є рівними, частка позивача в цьому майні складає 1/2 частину. Крім того, з наданих до суду матеріалів установлено, що син спадкодавця [PERSON] відмовився від належної йому 1/3 частки у спадщині на користь своєї матері та дружини спадкодавця - [PERSON] , позивача по справі. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину спільного майна подружжя - автомобіль марки TOYOTA, д.н.з. [NUMBER] , крім того, син спадкодавця [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на вказаний автомобіль на користь матері. Таким чином, згідно з ст.ст.1258, 1261 ЦК України позивач [PERSON] в порядку спадкування має право власності на 1/3 частки транспортного засобу марки TOYOTA, д.н.з. [NUMBER] , а також згідно з ст.ст.70, 74 СК України має право власності на 1/2 частку вказаного транспортного засобу, набутого за час проживання однією сім`єю з [PERSON] Отже, [PERSON] має право на 5/6 частки зазначеного майна. Задовольняючи позов в частині встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, суд виходить з того, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] та [PERSON] з 1993 року проживали однією сім`єю без шлюбу, вели спільне господарство та мали спільну дитину, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду належними і допустимими доказами. Задовольняючи позов в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на автомобіль марки TOYOTA, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] , суд виходить з того, що померлому [PERSON] належав автомобіль, зазначений транспортний засіб входить у спадкову масу та у зв`язку з тим, що позивач позбавлена можливості отримати правовстановлюючий документ у позасудовому порядку та це позбавляє її права на спадкування автомобіля, у зв`язку з чим позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно з ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в судовому засіданні встановлено, що дійсно померлий [PERSON] та позивач [PERSON] з 1993 року і по день смерті [PERSON] проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, що, крім досліджених судом письмових доказів, підтверджується і показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, які суд не має підстав ставити під сумнів щодо їх достовірності і правдивості, оскільки вони були надані під присягою та об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним доказам у справі. Виходячи з викладеного, суд вважає повністю доведеними та підтвердженими доводи позивача про те, що вона з 1993 і до 06.04.2016 року проживала з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення її позову та встановлення вказаного факту, що має юридичне значення. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав і для визнання за позивачем права власності на 5/6 частину автомобіля марки TOYOTA, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] , а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved