Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. В обґрунтування позову вказав, що позивач в період з 18.02.2003 року по 05.11.2014 року він працював на ПАТ «Азовзагальмаш», де йому перестали виплачувати заробітну плату, після чого 05.11.2014 року він звільнився за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. Загальна сума заборгованості по заробітній платі після утримання податків складає 4 264,17 гривень. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по 30.06.2015р. в сумі 8 837,00 грн. Пізніше позивач подав письмову заяву, в якій просив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості залишити без розгляду у звязку із добровільною виплатою заборгованості по заробітній платі 14 липня 2015 року. Середній заробіток просив стягнути з 06 листопада 2014 року по 14 липня 2015 року - по день фактичного розрахунку в сумі 9 382,60 грн. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю за участю представника за довіреністю [PERSON], позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов не визнав та підтвердив, що заборгованість підприємства із заробітної плати перед позивачем в розмірі 4 264,17 грн. та компенсація втрати частини заробітної плати у сумі 2 022,23 грн. була сплачена відповідачем добровільно та станом на 15 липня 2015 року заборгованість перед позивачем відсутня. Відомостей про розмір середньоденної заробітної плати позивача до суду, а так само розмір нарахованої заробітної плати позивача за останні два повних робочих місяця перед його звільненням до суду не представив. На неодноразові запити суду стосовно вказаної інформації відповідей не надав. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач в період з 18.02.2003 року по 05.11.2014 року працював у відповідача, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. 05.11.2014р. позивач був звільнений з підприємства за угодою сторін згідно пункту 1 ст. 36 КЗпП України. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки №238/ро-12 від 15.06.2015р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] станом на 15.06.2015 року складала 4 264,17 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, а остаточний розрахунок при звільненні був проведений лише 14 липня 2015 року, що підтверджується письмовою випискою по особистому картковому рахунку позивача із банківської установи та його письмовими поясненнями. Відповідачем не було спростовано вказаних обставин. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом було встановлено, що остаточний розрахунок по заробітній платі був проведений відповідачем лише 14 липня 2015 року, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по 14 липня 2015 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Розрахунок проводився виходячи із встановленого законом мінімального розміру заробітної плати в сумі 1200,00 грн. на місяць та відпрацьованих 22 робочих днів в місяці. Згідно даних зазначених позивачем в позові розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 54,55 грн. Відповідач не надав до суду свого розрахунку та не спростовував розрахунку наданого позивачем, у звязку із чим враховуючи, положення ст.ст. 10, 11, 61 ЦПК України, якими закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами, суд вважає обґрунтованим та доведеним розмір середньоденного заробітку позивача в розмірі 54,55 грн. За даними представленого відповідачем графіку роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) на 2014 2015 роки середньостатистична кількість робочих днів за період з наступного дня після звільнення з 06.11.2014р. по 14.07.2015р. складає 170 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 06.11.2014р. по 14.07.2015р. складає 9 273,50 грн. (170 днів х 54,55 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 9 273,50 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial