Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Вказувала, що на підставі укладеного в березні 2004 року безстрокового договору найму є наймачем кімнати №71 гуртожитку №7 по вул.Покришкіна,б.9 в м.Маріуполі, власником якого є приватного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі [PERSON] «Азовзагальмаш») . Проживає з чоловіком та сином та разом вони займають блок, який складається з двох кімнат. З моменту укладання договору сторонами умови виконувались належним чином, однак 12 квітня 2016 року до кімнати припинено постачання електричної енергії з невідомих причин. На звернення до Генерального директора [PERSON] «МЗВМ» з проханням підключити електроенергію ніякого реагування не відбувається, внаслідок чого позивачка вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просить зобовязати відповідача поновити подачу електричної енергії до її кімнати. Відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування» (далі - [PERSON] «МЗВМ») позовні вимоги не визнав та подав зустрічний позов у якому просив розірвати спірний договір найму житлового приміщення в звязку з тим що позивачка з 2011 року не сплачує орендну плату. Відповідач [PERSON] «Азовзагальмаш» позовні вимоги також не визнав посилаючись на те, що кімната позивачки відключена від електроенергії в звязку з невнесенням нею плати за користування жилим приміщенням. При цьому [PERSON] «Азовзагальмаш» подало зустрічний позов та просило стягнути з позивачки заборгованість з орендної плати в сумі 7592,57грн. грн. та зобовязати укласти договір піднайму жилого приміщення, посилаючись на те, що [PERSON] «МЗТМ» за договором оренди від 01.11.2011 року передав будівлю гуртожитку в користування [PERSON] «Азовзагальмаш», на рахунки якого позивачка частково вносила плату за користування кімнатою. Суд, заслухавши сторони по справі, свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Судом встановлено, що власником гуртожитку № 7, розташованого по вул. Покришкіна, 9 в м. Маріуполі є [PERSON] «МЗВМ». Позивачка на підставі укладеного 10 березня 2004 року договору найму №118 є наймачем кімнати №71. За умовами цього договору він набирає чинності з моменту його підписання та є безстроковим. Пунктом 6.2.2. Договору передбачено право сторін відмовитись від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. За договором оренди від 01.11.2011 [PERSON] «МЗТМ» передало, а [PERSON] «Азовзагальмаш» прийняло в платне, тимчасове користування нерухоме майно у вигляді будинку, який розташований за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Покришкіна, будинок 9. Строк оренди з 01.11.2011 року по 01.01.2021 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачка неодноразово (11 та 31березня 2016 року) попереджалася про відключення електричної енергії за несплату заборгованості по орендній платі (в тому числі за спожиту електроенергію) в сумі 7592,57грн. 12 квітня 2016 року працівниками [PERSON] «Азовзагальмаш» у складі комісії було складено акт про відключення електричної енергії у кімнаті №71 гуртожитку № 7, розташованого по вул. Покришкіна,9. Відповідно до умов укладеного з [PERSON] «МЗВМ» договору оренди гуртожитку №7, [PERSON] «Азовзагальмаш» зобовязалося самостійно і за власний рахунок здійснювати оплату комунальних та інших послуг: утримувати орендовану будівлю у порядку, передбаченому санітарними і протипожежними правилами та правилами експлуатації встановленого санітарно-технічного та інженерного устаткування; своєчасно проводити поточний ремонт; виконувати капітальний ремонт із заміною зношених і дефективних конструкцій, приладів та комунікацій, та інше. Даний договір у відповідності до вимог чинного законодавства України укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчено та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] «Азовзагальмаш» на законних підставах здійснює експлуатацію будівлі гуртожитку і тому, починаючи з 01 листопада 2011 року, саме йому належить право вимагати оплату за користування жилою площею в гуртожитку від його мешканців. За вимогами п.27 Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. №1357 у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну зазначеного в договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату, на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електроенергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної межи. Відповідач [PERSON] «Азовзагальмаш» підтвердив ті обставини, що [PERSON] частково сплачує орендну плату, тобто виконує, хоча і не в повному обсязі, покладені на неї обовязки орендаря. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що дії працівників [PERSON] «Азовзагальмаш» щодо відключення від енергопостачання кімнати позивачки протирічать передбаченим нормам та є протиправними, в звязку з чим позовні вимоги позивачки про зобовязання виконавця житлово-комунальних послуг забезпечити подачу електроенергії у кімнату №71 гуртожитку № 7, розташованого по вул.Покришкіна, 9 в м. Маріуполі підлягають задоволенню. Заборгованість зі сплати орендної плати не створюють для відповідача законних підстав для здійснення вчинених ним дій. Задовольняючи вимоги позивачки, суд не знаходить доказів винної поведінки [PERSON] «МЗТМ» щодо відключення помешкання позивачки від електричної енергії в звязку з чим покладає обовязок поновлення порушеного права на [PERSON] «Азовзагальмаш». Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] «МЗВМ» про розірвання договору найму житлового приміщення суд вважає, що в їх задоволенні треба відмовити. Згідно зі ст. 3 ЦК однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. За приписами ст. ст. 627, 628, 632 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. В судовому засіданні встановлено і проти цього не заперечували сторони, що договір оренди жилого приміщення, укладений між [PERSON] та [PERSON] «МЗВМ» не розірваний, ніким у встановленому законом порядку не оспорювався, недійсним не визнавався, а отже на цей час є чинним. Передача будинку № 9 по вул. Покришкіна в м. Маріуполі в оренду іншій юридичний особі відносини найму між власником і орендарем жилого приміщення в цьому будинку не анулює та не створює підстав його недійсності. При цьому, за змістом ст. 814 ЦК орендар будинку не набуває прав наймодавця за договором між власником і наймачем жилого приміщення. Підстави розірвання договору найму житлового приміщення зазначені [PERSON] «МЗВМ» суд вважає неприйнятними, оскільки п.6.1.2 договору найму житлового приміщення від 10.03.2004р. за №118 передбачає розірвання в разі невнесення орендарем плати за житло протягом шести місяців, в той час як з довідки №44 від 25.10.2016р., яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] здійснено останній платіж за проживання в гуртожитку 01.08.2016р. в сумі1100грн. Що стосується заборгованості позивачки по сплаті орендної плати то [PERSON] «МЗВМ» до теперішнього часу за захистом порушеного права не зверталось. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] «МЗВМ» про розірвання договору найму житлового приміщення. Розглядаючи позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] «Азовзагальмаш» в частині визнання зобовязання позивачки укласти договір піднайму житлового приміщення, суд відмовляє в їх задоволенні виходячи з наступного. У пункті 8 Пленуму ВС України «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» роз,яснино, що не є укладеними правочини у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача. Статті 10,60 ЦПК України наголошують на тому що, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 17 березня та 18 липня 2016 року [PERSON] «Азовзагальмаш» зверталося до позивачки з пропозицією укласти договір піднайму житлового приміщення, однак [PERSON] відмовлялась від його укладання в присутності свідків. Доводи представника [PERSON] «Азовзагальмаш» проте, що позивачка фактично здійснювала дії, направлені на виконання зобовязань за договором піднайму, суд вважає непереконливими, оскільки обидва підприємства входять до одного концерну, а остання, як убачається з наданих квитанцій, оплачує оренду кімнати в касі гуртожитку. За таких обставин факт внесення орендної плати на рахунок саме [PERSON] «Азовзагальмаш» сам по собі не може достеменно свідчити про усвідомлення позивачкою умов нібито нових орендних зобовязань. ЦК України у ст..ст.3,6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням в передбачених ч.1 ст.206 цього кодексу. Частина 1 ст. 638 ЦК передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору. Частина 1 ст.628 ЦК наголошує, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За розясненнями ВС України з правової позиції по справі №6-110цс12, свобода договору, закріплена ст.ст.6, 627 ЦК України полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень. Так, ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обовязок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст типового договору затверджені постановою КабМіну України від 20.05.2009р. за №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту наведених нормативних актів вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору з надання житлово-комунальних послуг є обовязком споживача за умов, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст..ст.627,630 ЦК України та ст..ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст.ст.3,6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права. Оскільки позивачка разом із сімєю вселилися у гуртожиток на підставі укладеного з [PERSON] «МЗВМ» договору найму, вона зберігала право користування житловою площею і після передачі гуртожитку в оренду [PERSON] «Азовзагальмаш» та від неї законом не вимагається переоформлювати це право, в тому числі і шляхом укладення договору піднайму з орендарем. Разом з тим, зустрічний позов [PERSON] «Азовзагальмаш» в частині стягнення з позивачки заборгованості за користування жилою площею в гуртожитку підлягає задоволенню в повному обсязі в розмірі 7592,57грн., оскільки [PERSON] «Азовзагальмаш» на законних підставах здійснює експлуатацію будівлі гуртожитку, саме йому належить право вимагати оплату за користування жилою площею в гуртожитку від його мешканців. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема витягів особистого рахунку позивачки, ставка орендної плати за проживання поступово змінювалась, 166,80грн.; 249,65грн.; 657грн., В свою чергу Пасхалова [PERSON] щомісячно без заперечень частково сплачувала надані розрахунки, до суду за захистом порушеного права не зверталась, що свідчить про визнання позивачкою зміненого тарифу. Таким чином, суд вважає твердження представника позивачки щодо переплати оренди в сумі 17377,8грн. неспроможними.

Outcome: approved