Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що 06 травня 2007 року при виконанні робіт на підприємстві відповідача отримав виробничу травму опік 1-2 ступеня обличчя, кистей, передпліч. Висновком МСЕК встановлено 20% втрату професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом. Зазначив, що після нещасного випадку змушений постійно підтримувати стан здоровя, проходити курси лікування, змінився його життєвий уклад, втрата працездатності ставить його у скрутне матеріальне становище. Просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 40000 грн. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що актом Н-5 комісією були встановлені винні особи, чиї дії призвели до настання нещасного випадку, серед яких старший майстер з ремонту обладнання електричного [PERSON] та сам позивач. Також відповідач вважає, що [PERSON] не доведено факту спричинення моральної шкоди та звертає увагу на те, що позивачу виплачувалася допомога на оздоровлення, допомога у звязку із хворобою та допомога фінансового директора підприємства на загальну суму 23334,32 грн. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з підприємством відповідача з серпня 1996 року по серпень 2015 р. (а.с. 6-8). 06 травня 2007 року під час виконання позивачем трудових обовязків мав місце нещасний випадок, під час якого він був травмований. 08 травня 2007 року комісією з розслідування нещасного випадку був складений Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5, яким визнано нещасний випадок таким, що пов'язаний з виробництвом (а.с. 14-15), того ж дня комісією був складений Акт №43/2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, пунктом 9 якого визначено, що діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу є: опік електродугою 1-2 ступеня обличчя, кистей, передпліч S=7% (а.с. 12-13). З довідки МСЕК серії ДОН-04 № 036316 вбачається, що [PERSON] безстроково встановлено 20% ступеню втрати професійної працездатності. З виписки з історії хвороби вбачається, що [PERSON] з 03.07.2007р. по 24.07.2007р. знаходився на стаціонарному лікування з діагнозом: постопікові рубці лівої кисті та передпліччя, наслідки опіку електричною дугою обличчя, шиї, кистей, передпліч. (а.с. 75-76). Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п. 9). Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів спричинення йому саме моральної шкоди спростовуються рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004, пунктом 4.1 якого визначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні і фізичні страждання. Втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоровя потерпілого погіршено. Крім того, факт заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується психологічним висновком за результатами психодіагностичного діагнозу [PERSON], згідно з яким травматизація, що призвела до погіршення здоровя, є фактором, що спричинив негативні зміни в фізичному стані та психічній діяльності тяжкого ступеня, тому що виражається наявністю прикордонного розладу (помірна депресія з високою можливістю невротизації), хронічного посттравматичного стресового розладу, а також особистісної кризи, обумовленого фрустрацією планів і значущих життєвих цінностей. Рекомендовано психокорекційна робота, спрямована на зняття негативних психоемоційних переживань і дезактуалізацію травматичного досвіду. (а.с. 100-103). З урахування наведеного, та беручи до уваги добросовісне ставлення відповідача до стану здоровя позивача, виплат сум на лікування та оздоровлення, ступінь, характер, обсяг фізичних і моральних страждань позивача, тяжкість ушкодження та його наслідки, а також порушення [PERSON] п. 1.4, 1.7, 4.3.1.3 інструкції по охороні праці ІТО 600-35-05 «Для електромонтерів», невикористання ним захисних засобів, виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 15000 грн. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатив 3200 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви та підготовка пакету документів для звернення до суду, вивчення судової практики по аналогічних спорах та відпрацювання правової позиції у справі, копіювання документів та юридична консультація загальною тривалість 5 годин. Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 1200 грн. (37,5% від 3200 грн.) Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі за позовом про відшкодування моральної шкоди становить 640 грн. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2). При цьому жодною правовою нормою не встановлена межа до якої можливе зменшення частки судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави та не передбачено, що у таких випадках ця частка не може бути меншою мінімальної ставки судового збору за відповідною вимогою, а отже за змістом закону частка судового збору, від сплати якої звільнено позивача приймається на рахунок держави і не може бути покладена на відповідача, який, по суті, одержав часткову перемогу в цивільно-правовому спорі, у звязку з чим набув право на пропорційне зменшення розміру судового збору, що підлягає сплаті за ухвалення відповідного рішення. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 240 грн.

Outcome: partial