Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

У травні 2021 року позивач пред`явив через суд зазначений позов на предмет відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями митниці, обґрунтовуючи вимоги тим, що 18 лютого 2019 року він подав до Дніпропетровської митниці ДФС (правонаступником якої є відповідач\~Дніпровська митниця Держмитслужби) митну декларацію №UA110150/2019/209611 для митного оформлення в режимі імпорту придбаного в Республіці Польща автомобіля «Skoda Rapid» 2014 року випуску, кузов №\~ [NUMBER] , при цьому ним була зазначена митна вартість на рівні 14133,07 польських злотих. 20 лютого 2019 року Дніпропетровською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості №UA11010/2018/200048/1, якою скоригована митна вартість на 77% до 25105,86 злотих. У зв`язку з цим, позивачем подано нову митну декларацію №UA110150/2019/210999 та сплачено 25827,46 грн. (7758,58 грн. мито, 17068,88 грн. ПДВ) для випуску автомобіля у вільний обіг. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в адміністративній справі №160/2009/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року, визнано протиправним та скасоване рішення Дніпропетровської митниці ДФС № UA110150/2019/200048/1. В подальшому, 03 жовтня 2019 року позивачу повернуто надміру сплачені митні платежі в розмірі 25827,46 грн. У зв`язку з цим позивач просить стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди за період з 20 лютого 2019 року по 27 травня 2020 року в розмірі 85548,39 грн. з розрахунку один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць порушення його прав, визначаючий розмір на підставі\~ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», одночасно посилаючись на порушення відповідачем права на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 04 червня 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. 25 червня 2021 року відповідач Дніпровська митниця Держмитслужби подала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі, аргументуючи таку позицію тим, що митне оформлення відбувалось відповідно до чинного митного законодавства, при цьому позивач скористався своїм правом на подання додаткових документів та звернувся до суду. На підставі рішення суду позивачу повернуто надміру сплачені ним платежі, у зв`язку з чим ні факт заподіяння моральної шкоди, ні її розмір позивачем не доведений, а посилання позивача на практику Європейського Суду з прав людини є помилковим. 16 липня 2021 року від відповідача ДКС України в особі ДКС України в Дніпропетровській області подала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала повністю, заперечуючи тим, що казначейська служба не уособлює державу, тому вимоги про стягнення з ДКСУ моральної шкоди за відсутності будь-яких правовідносин з цією особою безпідставні, а саме заподіяння моральної шкоди та її розмір не доведені доказами. 26 травня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач наводить доводи про встановлений судовим рішенням, що набрало законної сили, факт порушення митницею закону, а незаконність дій відповідача примусили позивача витрачати час та гроші, займатись пошуком юристів та вчинення необхідних процесуальних дій, аргументуючи підстави для задоволення вимог посиланням на існуючу судову практику. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовні заяві підстав. Представники відповідачів в судове засідання не прибули, представник Дніпровської митниці Держмитслужби у клопотанні від 26 липня 2021 року наполягала на відмові у позові в повному обсязі з розглядом справи у її відсутності; відповідач ДКСУ причин неявки суду не сповістив, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, неявка яких не перешкоджає встановленню обставин у справі. Суд, вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши подані учасниками докази, дійшов висновку про вирішення справи за ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. При встановленні фактичних обставин справи суд на підставі ч.2 ст.82 ЦПК України\~враховує обставини, встановлені рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в адміністративній справі №160/2009/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2019 року\~(а.с. 89-11). 18 лютого 2019 року позивач подав до Дніпропетровської митниці ДФС (правонаступником якої є відповідач\~Дніпровська митниця Держмитслужби) митну декларацію №UA110150/2019/209611 для митного оформлення в режимі імпорту придбаного в Республіці Польща «Skoda Rapid» 2014 року випуску, кузов №\~ [NUMBER] . У вказаній митній декларації була зазначена митна вартість автомобіля 14133,07 польських злотих\~(а.с.4). 20 лютого 2019 року Дніпропетровською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості №UA110150/2019/200048/1, якою скоригована митна вартість до 25105,860 польських злотих \~(а.с. 3). У зв`язку з цим, позивачем було подано нову митну декларацію №UA110150/2019/210999 та сплачено 24827,46 грн. (7758,58 грн. мито, та 17068,88 грн. ПДВ) для випуску автомобіля у вільний обіг. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в адміністративній справі №160/2009/19, визнано протиправним та скасоване рішення Дніпропетровської митниці ДФС №UA110150/2019/200048/1, прийняте 20 лютого 2019 року. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року залишене без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року в адміністративній справі №160/2009/19\~( а.с. 9-11). На підставі заяви позивача від 13 вересня 2019 року платіжними дорученнями №289, 290 від 03 жовтня 2019 року позивачу повернуто надміру сплачені митні платежі в розмірі 7758,58 грн. та 17068,88 грн.\~(34). Розв`язуючи заявлені позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного. Згідно ст.56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. ч.1, 2 ст.1176 Цивільного кодексу України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в порядку, визначеному цим законом підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові в наслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи(посади)та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. Згідно ч.1 ст.2 цього закону право на відшкодування шкоди виникає у разі: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 11) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.2 цієї статті право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними устатті 1цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 11) частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів. Згідно п.5\~ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у наведених в статті 1цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Судом встановлено, що правовідносини між позивачем виникли з приводу коригування митної вартості товару та його подальшого оскарження в судовому порядку. Обставини, визначені ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відсутні, тому вказаний закон не поширюється на спірні правовідносини. Згідно ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до абз.2 ч.3\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди і взагалі не визначено у позовній заяві у чому вона полягає, а лише зроблений розрахунок на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який не регулює спірні відносини. Натомість як встановлено судом, права позивача захищені і повністю відновлені в судовому порядку на підставі рішення адміністративного суду, що повністю виконано митницею після отримання заяви [PERSON] про повернення надміру сплачених коштів. Суд також відзначає, що у разі понесення позивачем витрат на правову допомогу при захисті його прав в адміністративному суді при розгляді справи №160/2009/19, він мав право на їх відшкодування в порядку, визначеному\~Кодексом адміністративного судочинства України. Щодо посилань позивача на право мирного володіння його майном, визначеного ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, то вони не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказана норма не передбачає відшкодування моральної шкоди. При цьому положення ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод можуть бути застосовані лише Європейським Судом з прав людини і не є самостійною підставою для ухвалення рішень національними судами про стягнення компенсацій. При таких обставинах, позовні вимоги задоволенню не підлягають з мотивів їх недоведеності. У зв`язку з повною відмовою в позові на підставі ст.141 ЦПК України\~судові витрати у вигляді судового збору, від сплати якого позивачка звільнена, підлягають віднесенню на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed