Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що 25.05.2007 р. між ним та Балабан (станом на цей час [PERSON]) Л.І. був укладений кредитний договір №014/0029/85/74450, за яким банк надав позичальнику кредит в загальній сумі 395\~920 доларів США зі сплатою 14,50 відсотків річних за користування грошовими коштами. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25.05.2007 р. між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки, за яким відповідачі передали банку в іпотеку, належну їм земельну ділянку, площею 1,4892 га, кадастровий номер 5123755800:01:003:1107, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, смт Таїрове, масив 18 (вісімнадцять), ділянка 24 (двадцять чотири). Посилаючись, що [PERSON] не виконує зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 21.04.2014 р. заборгованість за кредитом становить 59\~198\~958 грн. 73 коп., з яких: - 389\~983,84 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 8\~678\~851 грн. 30 коп. заборгованість за кредитом; - 390\~195,68 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 8\~863\~565 грн. 67 коп. заборгованість за відсотками; - 41\~836\~541 грн. 76 коп. пеня за порушення строків виконання зобовязання, позивач просив звернути стягнення на предмет ітопеки - зазначену вище земельну ділянку. В судовому засіданні представник банку позов підтримав. Відповідачі просили відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду. (а.с. 116-119, 142, 144, 167,188,190) Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено - у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтями 33,35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Судом встановлено, що 25.05.2007 р. між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», та [PERSON] укладений кредитний договір, за яким банк надав їй кредит в загальній сумі 395\~920 доларів США строком до 25.05.2025 р. зі сплатою 14,50 відсотків річних за користування грошовими коштами. (а.с. 14-25) В якості забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань за договором кредиту, між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 25.05.2007 р. був укладений нотаріально-посвідчений іпотечний договір, згідно умов якого, відповідачі, як іпотекодавці передали банку в іпотеку земельну належну їм ділянку, площею 1,4892 га, кадастровий номер 5123755800:01:003:1107, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, смт Таїрове, масив 18 (вісімнадцять), ділянка 24 (двадцять чотири). (а.с. 27-33) З квітня 2008 року [PERSON] припинила виконання зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 21.04.2014 р. заборгованість за кредитом становить 59\~198\~958 грн. 73 коп., з яких: - 389\~983,84 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 8\~678\~851 грн. 30 коп. заборгованість за кредитом; - 390\~195,68 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 8\~863\~565 грн. 67 коп. заборгованість за відсотками; - 41\~836\~541 грн. 76 коп. пеня за порушення строків виконання зобовязання, що підтверджено розрахунком заборгованості, наданого позивачем. (а.с. 8-11) Одним з видів порушення зобовязання є прострочення ? невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору ? до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 ? 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до графіку, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків\~\~повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином,\~\~ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте у звязку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника, надіславши їй письмову вимогу від 11 вересня 2008 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги, а також відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» попередив її про звернення стягнення на предмет іпотеки.(а. с. 35) 21.04.2009 р. банк повторно надіслав [PERSON] вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних з ним платежів у 30-денний термін з дати одержання цієї вимоги, а також відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» попередив її про звернення стягнення на предмет іпотеки.(а. с. 34) Крім того, 22.09.2009 р. банк звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і заочним рішенням цього суду від 16.03.2010 р. його позовні вимоги були задоволенні. (а.с. 198-200) Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі за №6-990цс15 від 27.01.2016 р., яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до майнових поручителів про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом трьох років від дати порушення боржником [PERSON] встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. З позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся лише 07.05.2015 р., тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності, а тому суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити саме у звязку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі.

Outcome: dismissed