Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

У червні 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец», Дніпровської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванов Олександр Іванович, в якій позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на квартиру [ADDRESS], загальною площею 44,9 кв.м., житловою площею - 27,9 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 09.11.2017 року помер її чоловік - [PERSON]. На момент смерті спадкодавцем не було складено заповіт, тому спадщину після смерті [PERSON] прийняла позивач, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванова\~О.І. Спадщина, яка відкрилась після смерті її чоловіка, частково складається з двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,9 кв.м., житловою 27,9 кв.м. 14.05.2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванова О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру. Але, їй було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вказане майно позивачем не надано. Відповідно до довідки, виданої ЖБК № 82 «Днепровец» від 14.05.2018 року №6/18 члену кооперативу ЖБК № 82 «Днепровец» [PERSON], підтверджується факт того, що померлий чоловік позивача - [PERSON] дійсно був членом кооперативу ЖБК № 82 «Днепровец», а також виплатив членські внески у повному обсязі. У зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючих документів, позивач позбавлена можливості оформити спадщину в позасудовому порядку, а тому змушена звертатися до суду, обираючи передбачений п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді - визнання права. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. 19 червня 2018 року представник відповідача Дніпровської міської ради - Пренко А.В. надала на адресу суду відзив на позовну заяву [PERSON], в якому зазначено, що Дніпровська міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на наступне. В матеріалах справи відсутній перелік членів ЖБК № 82 «Днепровец» та рішення відповідного виконкому про затвердження вищезазначеного переліку, що не дає змоги встановити членство у вказаному вище ЖБК спадкодавця спірної квартири гр. [PERSON]. Посилаючись на ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», ч. 1 ст. 182 ЦК України та ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначила, що право власності на квартиру за вищевказаною адресою мало бути належним чином оформлено та зареєстровано за членом ЖБК № 82 «Днепровец», після чого позивач мав би можливість оформити право на спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, квартира, щодо якої заявлені позовні вимоги, не оформлена спадкодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства України. Крім того, в додатках до позовної заяви позивачем була надана довідка ЖБК № 82 «Днепровец» від 14.05.2018, яка підписана головою ЖБК № 82 «Днепровец» - [PERSON], але відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, керівником ЖБК № 82 «Днепровец» є Копалін Гліб Борисович. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Зазначає, що в даному випадку, на думку відповідача, позивачу треба звертатися до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Після ухвалення відповідного рішення позивач зможе вдруге звернутися до приватного нотаріуса Іванова О.І. для подальшого оформлення спадщини. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2018 року до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, було залучено [PERSON] (а.с. 82). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, та просили позовну заяву задовольнити. Представник відповідача Дніпровської міської ради - Пренко А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала та просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Треті особи - [PERSON] та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванов О.І. в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 25 квітня 2014 року позивач [PERSON], [INFO], перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 25 квітня 2014 року, актовий запис № 291 (а.с. 34). [INFO] [PERSON], [INFO], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 10 листопада 2017 року, актовий запис № 1961 (а.с. 35), а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00019014365 від 10 листопада 2017 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на належне йому майно. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З витребуваної судом копії спадкової справи № 28/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], заведеної Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Івановим О.І. (а.с. 28-55), вбачається, що за життя [PERSON] заповіт не складав. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 12 грудня 2017 року [PERSON] як дружина померлого, яка є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванова О.І. з заявою № 69 про прийняття спадщини за законом, що залишилась після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 31). У зв'язку з цим 12 грудня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Івановим О.І. було заведено спадкову справу № 28/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON]. З пояснень позивача про справі встановлено , що спадкоємцем першої черги спадкування за законом є також син померлого [PERSON] - третя особа по справі - [PERSON]. Однак, з вищевказаної спадкової справи вбачається, що [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після померлого [INFO] [PERSON], не звертався. 14 травня 2018 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іванова О.І. з заявою № 21 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON], а саме на: транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 21093, 1995 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], а також на двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 52). Того ж дня, тобто 14 травня 2018 року [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Івановим О.І. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за [NUMBER], на транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 21093, 1995 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 53). Однак, разом з цим, постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Іванова О.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 травня 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на двокімнатну квартиру [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO], оскільки нею не було надано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на зазначене майно (а.с. 55). У зв'язку з викладеним позивач [PERSON], з метою захисту своїх спадкових прав, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що за життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що з 16 липня 1983 року до [INFO], тобто до дня смерті, [PERSON] був зареєстрованим та проживав за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 25/17 від 18 грудня 2017 року, виданою Житлово-будівельним кооперативом № 82 «Днепровец» (а.с. 36). [ADDRESS], що обслуговується Житлово-будівельним кооперативом № 82 «Днепровец» (ідентифікаційний код юридичної особи - 23068733). З довідки № 9/17 від 05 квітня 2017 року виданої головою Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» вбачається, що за життя, а саме з 1988 року, [PERSON] був членом Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» згідно виписки з протоколу № 3 від 20.12.1998 року (а.с. 89). Судом встановлено, що згідно Протоколу загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» № 3 від 20 грудня 1988 року [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS], був прийнятий у члени вищевказаного кооперативу (а.с. 96). Отже, посилання представника відповідача Дніпровської міської ради на те, що матеріали справи не дають змоги встановити членство померлого [PERSON] у Житлово-будівельному кооперативі № 82 «Днепровец» є безпідставними та судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року № 1087-ІV член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Згідно з роз'ясненнями наведеними у п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно довідки № 6/18 від 14 травня 2018 року, виданої головою Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец», [PERSON] дійсно був членом Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец». Членські внески у розмірі 3 355,88 рублів сплачені в повному обсязі (а.с. 9). Посилання представника відповідача Дніпровської міської ради на те, що на час видачі вищезазначеної довідки керівником Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» був Копалін Г,Б. є помилковими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що з 14 травня 2012 року головою правління Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» був [PERSON], що підтверджується протоколом засідання правління Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» № 2 від 11 листопада 2012 року, яким [PERSON] одноголосно було обрано головою правління Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» (а.с. 98), а також наказом № 1 Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» від 12 листопада 2012 року, з якого вбачається, що [PERSON] приступив до обов'язків голови правління з 12 листопада 2012 року (а.с. 97). При цьому, Копаліна Г.Б. було призначено головою правління ЖБК № 82 «Днепровец» вже після видачі вищезазначеної довідки, а саме з 01 червня 2018 року, що підтверджується протоколом засідання правління Житлово-будівельного кооперативу № 82 «Днепровец» № 5 від 01 червня 2018 року (а.с. 68). За наведених обставин слід зазначити, що оскільки за життя [PERSON] виплатив за квартиру членські внески у повному обсязі, він фактично набув у передбаченому законом порядку право власності на квартиру [ADDRESS]. Щодо посилань представника відповідача на відсутність державної реєстрації права власності на спадкову квартиру суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень визначається як - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на нерухоме майно, яке виникло до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Враховуючи викладене, твердження представника відповідача Дніпровської міської ради про те, що оскільки право власності на спадкову квартиру не було оформлене спадкодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, то і позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, є необґрунтованими, помилковими та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства України, у зв'язку з чим судом до уваги не приймаються. Згідно п. 3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року судам роз'яснено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить також і належна померлому [PERSON] спірна квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування позачергово. Відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до положень ст. 1261 ЦК України позивач, як дружина померлого [PERSON], відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом. Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину. З огляду на наведене посилання представника відповідача на необхідність позивачу звертатися до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту родинних відносин суд до уваги не бере та відхиляє з тих підстав, що вони є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач по справі є спадкоємцем за законом першої черги, та на момент відкриття спадщини перебувала з спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу. Враховуючи, що позивач є єдиною спадкоємицею першої черги спадкування за законом, і у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак у передбаченому законом порядку позбавлена можливості реалізувати свої права спадкоємця та отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на спадкову квартиру, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Оскільки, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 384, 1216, 1217, 1218, 1222, 1258, 1261, 2168, 1269, 1270 ЦК України та

Outcome: approved