Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 39 у будинку № 19 по пр. Миру у м. Дніпро, посилаючись на те, що відповідач з січня 2017 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідача у будинку немає, місцезнаходження його не відоме. Просив визнати відповідача таким, що втратив право користуватися квартирою № 39 у будинку № 19 по пр. Миру у м. Дніпро. Позивач у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач подав до суду клопотання про допит свідків. Ухвалою суду від 16.07.2018 року клопотання позивача було задоволено. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивачу на підставі договору дарування від 30.07.2012 року (а. с. 9) належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 10). У спірній квартирі зареєстровані: позивач та відповідач. Відповідач не проживає у квартирі з січня 2017 року, та згідно довідки Індустріального ВП (а. с.11) перебуває у державному розшуку як безвісно відсутній. Речей відповідача у квартирі немає. Участі в утриманні житла відповідач не приймає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є оперуповноваженим Індустріального ВП та йому відомо, що позивач звертався до поліції з приводу розшуку його діда [PERSON]. Оперативно-розшуковими заходами встановити місцезнаходження [PERSON] не вдалося. Позивач вимушений, як власник квартири, нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за відповідача, який зареєстрований у квартирі, але там не проживає, та позбавлений можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі, окрім інших прав, гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інакше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, оскільки відповідач не проживає у будинку понад 1 роки без поважних причин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача з відповідача судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial