Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати припиненим договір поруки № 11233187000/3 від 12 жовтня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що 12 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] (надалі - позичальник) був укладений Договір кредиту № 11233187000. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору кредитор зобов'язаний надати позичальнику кредит в сумі 46 740,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 236 037,00 гривень за курсом НБУ на день укладення Договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в Договорі лише в разі надання Банком кредиту в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.2.1 Кредитного договору надання кредиту здійснюється у наступний термін: 12.10.2007 року. Відповідно до п. 1.2.2. Кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 11 жовтня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін. Відповідно до п. 1.3.1. Кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,90% річних. 12 жовтня 2007 року у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором було укладено договір поруки № 11233187000/3 між кредитором, позичальником та [PERSON] (надалі - поручитель). Відповідно до п. 2.1. Договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з божником, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителів. Як стало відомо позивачу, у травні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені. 13 червня 2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №205/4119/16-ц було відкрито провадження. Після ознайомлення з позовною заявою та наданої до позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом позивачу стало відомо, що ПАТ «УкрСиббанк» здійснює розрахунок заборгованості процентів з 31.10.2007 року за процентною ставкою 13,90%, як це передбачено п. 1.3.1. Кредитного договору. Але, починаючи з 31.12.2008 року процентна ставка у зазначеному розрахунку зменшилася до 3,00 %, та починає коливатись, змінюючись щомісячно, то до 13,9000%, то до 3,00% впродовж до 30.11.2009 року де процентна ставка збільшилася до 27,8000 % та починає коливатись з 13,9000%, то до 27,8000%. Таким чином, відповідач без згоди позивача збільшив обсяг його відповідальності. При цьому, посилався на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. У зв'язку з викладеним, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просив визнати припиненим договір поруки № 11233187000/3 від 12 жовтня 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про відкладення розгляду справи посилаючись на зайнятість представника в іншому суді. Вказане клопотання залишено судом без задоволення, причини неявки відповідача визнані судом неповажними. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11233187000, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в сумі 46 740,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 236 037,00 гривень за курсом НБУ на день укладення Договору на термін, не пізніше ніж до 11 жовтня 2017 року (а.с. 8 (зворотній бік) - 11). Також, в забезпечення виконання зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту, 12 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та позивачем [PERSON] було укладено договір поруки № 11233187000/3, відповідно до умов якого [PERSON] поручилась перед банком за виконання [PERSON] усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року. Сторони договору поруки обумовили, що поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною (п.п. 1.3, 1.4 Договору поруки) (а.с. 5-6). Пунктом 3.1 договору поруки № 11233187000/3 від 12 жовтня 2007 року визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором. За змістом ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Представником позивача у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про визнання договору поруки припиненим зазначено, що відповідач без згоди позивача збільшив обсяг його відповідальності як поручителя, а саме збільшив процентну ставку за договором про надання споживчого кредиту без згоди позивача, на підтвердження чого надав копію Довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом [PERSON] за кредитним договором № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року (а.с. 13 (зворотній бік) - 17). Судом також встановлено та визнавалося представником позивача, що у травні 2016 року відповідач по справі - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми заборгованості, процентів нарахованих за користування кредитом за кредитним договором № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року, у зв'язку з тим, що [PERSON] порушує взяті на себе договірні зобов'язання, не здійснює платежів для погашення кредиту, що підтверджується копію позовної заяви Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від 23 травня 2016 року вих. № 30-12/33942 (а.с. 7-8). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2016 року провадження у цивільній справі за вищевказаною позовною заявою було відкрито (а.с. 19-20). За своєю правою природою порука є зобов'язанням, у зв'язку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобов'язання, визначені главою 50 розділу 1 книги 5 Цивільного кодексу України, а також спеціальні підстави припинення поруки, визначені ст. 559 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У правовій позиції, викладеній у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 лютого 2017 року у справі № 6-3176цс15 зазначено, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Пунктом 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року встановлено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,90 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов Договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Пунктом 1.3.2 вищевказаного кредитного договору сторони також домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною першою п. 5.2 Договору. Таким чином, з положень п. 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року вбачається, що встановлена у кредитному договорі процентна ставка відповідно до умов договору може переглядатись. Крім того, розділом 5 договору про надання споживчого кредиту № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року визначений порядок зміни процентної ставки. Так, відповідно до п. 5.1 вказаного договору процентна ставка за цим Договором може бути змінена в порядку і на умовах, визначених Договором. Пунктом 5.2 вищевказаного договору визначено, що сторони погодили, що Банк згідно умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі: порушення позичальником кредитної дисципліни (зокрема, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором); погіршення фінансового стану позичальника; здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміні у грошово-кредитній політиці НБУ; та/або підвищення ставки на 3 відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки. Сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2 Договору, Банк може збільшити розмір процентної ставки за Договором в наступному порядку, а саме: Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомляє позивальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа (повідомлення банку); такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору. У пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Згідно п. 5.1 договору поруки № 11233187000/3 від 12 жовтня 2007 року, уклавши цей договір поручитель підтверджує, що, серед іншого, повністю розуміє всі умови Основного договору та цього договору, свої права та обов'язки за Договором і погоджується з ними. Отже, підписуючи договір поруки № 11233187000/3 від 12 жовтня 2007 року позивач фактично погодився з передбаченими ним умовами, при цьому позивачу були відомі всі умови договору про надання споживчого кредиту № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року. Як вже зазначалось вище, представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач без згоди позивача збільшив обсяг його відповідальності як поручителя, а саме збільшив процентну ставку за договором про надання споживчого кредиту без згоди позивача, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. Висновку про те, що збільшився обсяг його відповідальності, позивач дійшов виключно на підставі довідки-розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом [PERSON] за кредитним договором № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року, з якою він ознайомився під час розгляду справи у Ленінському районному суді м. Дніпропетровська за позовною заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості, процентів нарахованих за користування кредитом за кредитним договором № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року. Однак, представником позивача під час судового розгляду не надано доказів того, що відповідачем були змінені умови зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року, в порядку, передбаченому умовами вищевказаного договору, а саме не доведено, що за вказаним кредитним договором, у порядку, передбаченому розділом 5 цього договору, була збільшена процентна ставка. Так само позивачем не надано суду доказів того, що сторонами кредитного договору було укладено додаткову угоду про зміну його умов щодо розміру процентної ставки. Крім того, в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що і позичальник за кредитним договором [PERSON] і поручитель [PERSON] не отримували від кредитора повідомлень про збільшення процентної ставки за кредитним договором. При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що Довідка-розрахунок заборгованості по процентам за кредитним договором № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року, на яку посилається представник позивача в обґрунтування підстав позову, не може бути належним доказом того, що процента ставка була змінена (збільшена) у передбаченому кредитним договором порядку. На переконання суду вказана довідка містить лише інформацію про розрахунок заборгованості по процентам, і може мітити неточні або помилкові відомості щодо розміру процентної ставки за кредитним договором. У зв'язку з цим суд вважає, що позивачем не доведено, що за договором про надання споживчого кредиту № 11233187000 від 12 жовтня 2007 року у передбаченому розділом 5 договору порядку змінювалась процентна ставка за користування кредитними коштами, як і не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору додаткової угоди про збільшення процентної ставки, що в свою чергу могло привести до збільшення відповідальності позивача. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оскільки позивачем та його представником під час розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами того факту, що обсяг відповідальності позивача як поручителя за договором поруки № 11233187000/3 від 12 жовтня 2007 року збільшився, суд приходить до переконливого висновку про відсутність правових підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України, для визнання договору поруки № 11233187000/3 від 12 жовтня 2007 року припиненим. Таким чином, дослідивши всебічно, безпосередньо та об'єктивно матеріали цивільної справи, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, а також враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим, слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 526, 543, 546, 554, 559 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed