Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У червні 2013 року до суду з позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, у якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В позовній заяві зазначено, що 27 квітня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у м. Санкт-Петербург, Російська Федерація. Від даного шлюбу у сторін народились спільні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та взаємоповаги, у зв'язку з чим, 13 травня 2009 року шлюб між сторонами розірвано, а позивачка разом з дітьми була вимушена повернутись на постійне місце проживання в Україну до м. Вінниці, де і проживає по даний час. Відповідач ухиляється від виховання та утримання дітей, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їхнім навчанням, матеріальної допомоги їм не надає. Після розлучення сторін та від'їзду позивачки разом з дітьми на постійне місце проживання до України, відповідач жодного разу не відвідав своїх дітей. З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити, не заперечували щодо ухвалення заочного рішення. Позивач додатково суду пояснила, що її сину [PERSON] протягом року на волонтерських засадах надавалась можливість вивчення китайської мови та культури. В серпні 2013 року з китайської сторони він запрошувався з метою ознайомлення та вивчення китайської мови та культури в складі делегації з української сторони, але для виїзду за кордон потрібен був дозвіл батька - відповідача [PERSON] Неодноразові звернення позивача для надання даного дозволу відповідачем були ігноровані, внаслідок чого їхній син не зміг реалізувати своє право на інтелектуальний і культурний розвиток. Також в 2013 році постала необхідність лікування сина [PERSON] у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. академіка Ющенка, для чого була необхідна письмова згода батька [PERSON] На неодноразові звернення позивача про надання останнім згоди на лікування сина, ніякої відповіді відповідачем надано не було, після чого їй довелось звертатись до Служби в справах дітей Вінницької міської ради, а ця процедура займає немало часу. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі. Прокурор прокуратури Вінницької області в судовому засіданні щодо задоволення вимог позовної заяви не заперечувала. Відповідно до ст. 415 ЦПК України судом до компетентного суду Російської Федерації було направлено судове доручення про вручення позовної заяви (в тому числі викладеної на російській мові) з додатками, повідомлення про дату розгляду справи та проведення окремих процесуальних дій, а саме: отримання від відповідача [PERSON] відповіді на запитання (викладені на російській мові) про те, чи визнає відповідач вимоги позовної заяви про позбавлення батьківських прав, чи згоден відповідач з мотивами, викладеними у позовній заяві (у разі незгоди, викласти заперечення з посиланням на докази, якими вони обґрунтовані, пред'явивши їх суду) та чи прибуде відповідач до Вінницького міського суду Вінницької області для участі в розгляді даної справи, що призначений на дату та час, зазначений в судовій повістці, якщо ні, то чи згоден на розгляд справи в його відсутність. З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що жодної відповіді на зазначені вище питання, викладені в судовому дорученні, відповідач не надав, мотивуючи це тим, що не отримав позовної заяви про позбавлення батьківських прав, викладеної російською мовою. Суд не бере до уваги дані твердження відповідача, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, а саме підтвердженням про вручення документа, відповідно до якого пакет документів на 30 аркушах, який містить повідомлення про дату розгляду справи, ухвалу про відкриття провадження по справі і копію позовної заяви з додатками були отримані суддею Ломоносівського районного суду Ленінградської області Михайловою Н.Н. (а.с. 69-102). Відповідно до розписки [PERSON] з матеріалами судового доручення ознайомився 13 січня 2014 року (а.с. 106). У відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, давати усні та письмові пояснення судові. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення повідомлявся судом у встановленому законом порядку, та не надав суду відповіді на питання, поставлені в судовому дорученні. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 13 травня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 24 червня 2009 року відділом ЗАГС Адміністрації МО Ломоносовського муніципального району Ленінградської області (а.с. 14). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 22 серпня 2003 року управлінням ЗАГС Адміністрації Санкт-Петербургу (а.с. 10), та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 24 жовтня 2006 року управлінням ЗАГС Уряду Санкт-Петербургу (а.с. 12). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] набули громадянства України з 09 липня 2010 року, що підтверджується довідками про реєстрацію особи громадянином України від 09 липня 2010 року за № 409/2010 та № 408/2010 (а.с. 11, 13). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачкою, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію за № 883, виданої 09 квітня 2013 року МКП «Житлово-експлуатаційна контора № 6» (а.с. 18). Як вбачається з довідки № 24 від 04 квітня 2013 року, виданої Дошкільним навчальним закладом № 67 м. Вінниці, [PERSON] займається вихованням сина [PERSON], турбується про його стан здоров'я, приймає участь в усіх заходах, які проводяться в дошкільному закладі. За період перебування дитини в закладі батька вихователі жодного разу не бачили (а.с. 16). Згідно з довідкою № 88 від 15 травня 2014 року, виданої ЗОШ № 33 м. Вінниці, [PERSON] бере активну участь у вихованні сина [PERSON], постійно відвідує школу, цікавиться навчанням та громадським життям сина. За час навчання у даному закладі батько учня [PERSON] жодного разу не з'являвся у школі, не відвідував батьківські збори, не супроводжував сина до школи та після уроків, не цікавився його справами по телефону, тобто не приймав участі у вихованні сина (а.с. 137). Відповідно до довідки № 244 від 13 травня 2014 року, виданої ЗОШ № 35 м. Вінниці, протягом 4 років вихованням [PERSON] займалась мати - [PERSON] Протягом всього навчального періоду батько [PERSON] - [PERSON] в школу ні разу не з'являвся (а.с. 138). Зі змісту письмових пояснень [PERSON] від 13 травня 2014 року вбачається, що останній раз він бачив батька в 2008 році, коли ще жив у Санкт-Петербурзі. На даний час вони спілкуються лише 1 раз на рік. Спільних тем для розмов у них немає. Минулого року йому не вдалося поїхати в Китай на навчання, оскільки батько не дав дозвіл на його виїзд за кордон. На даний час він має бажання поїхати разом з сім'єю на відпочинок в Туреччину, однак не має такої можливості, так як батько не дає дозвіл (а.с. 143). Відповідно до довідки, виданої ФОП [PERSON], [PERSON] протягом року на волонтерських засадах надавалась можливість вивчення китайської мови та культури. В серпні 2013 року з китайської сторони він запрошувався з метою ознайомлення та вивчення китайської мови та культури в складі делегації з української сторони (а.с. 17). В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не мав можливості поїхати до Китаю, оскільки не було згоди батька на виїзд за кордон, яка є обов'язковою відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Як було встановлено в судовому засіданні, в 2013 році постала необхідність лікування неповнолітнього [PERSON] у Вінницькій обласній психоневрологічній лікарні ім. академіка Ющенка, для чого необхідна була письмова згода його батька -[PERSON] Однак останній на неодноразові звернення до нього позивача та Служби у справах дітей Вінницької міської ради ніяк не відреагував. У відповідності до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 травня 2012 року за № 01-00-011-21655, Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 140-142). Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на викладене вище, суд дійшов до переконливого висновку, що в судовому засіданні знайшла підтвердження та обставина, що відповідач свідомо не приймає участі у вихованні своїх дітей, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не виявляє до них батьківської турботи та майже не спілкується з ними, а тому вимога позовної заяви про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей: [PERSON] та [PERSON], є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Також суд вважає за необхідне згідно з ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved