Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У травні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просить суд стягнути в порядку регресу з відповідача на свою користь відшкодування витрат повязаних з виплатою страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 6437 грн. 69 коп.; кошти по сплаті вартості наданої правової допомоги у розмірі 1500 грн. 00 коп.; по сплаті вартості послуг аварійного комісара 760 грн. 00 коп. та судовий збір по справі посилаючись на ті підстави, що 03.10.2011 р. приблизно о 08 год. 00 хв. відповідач керуючи транспортним засобом ЗАЗ номерні знаки 02982 КИ по вул. Симиренка у м. Києві під час зміни напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам руху не пропустив транспортний засіб «Субару» номерні знаки 5411 КЕ під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого здійснив зіткнення, що призвело до пошкодження транспортного засобу, однак не момент вказаної ДТП [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності тому позивачем було відшкодовано завдану шкоду потерпілій особі у звязку із чим у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON], на підставі чого МТСБУ звертався до [PERSON] з листом про компенсацію витрат у добровільному порядку, що не було виконано. Позивач у судове засідання не зявився повторно про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надавши заяву в якій просив слухати справу без присутності представника позивача на підставі поданих документів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, стосовно ухвалення заочного рішення заперечення відсутні (а.с.50, 51, 56, 59). Відповідач у судове засідання не зявився повторно, про день слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутності згідно ст. 224 ЦПК України (а.с.55, 57, 58). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03.10.2011 р. приблизно о 08 год. 00 хв. відповідач керуючи транспортним засобом ЗАЗ номерні знаки 02982 КИ по вул. Симиренка у м. Києві під час зміни напрямку руху не впевнився, що це буде безпечно та не створить перешкоди іншим учасникам руху не пропустив транспортний засіб «Субару» номерні знаки 5411 КЕ під керуванням водія [PERSON], внаслідок чого здійснив зіткнення, що призвело до пошкодження транспортного засобу (а.с.4). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.11.2011 р. [PERSON] було визнано у вчиненні ДТП на накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 425 грн. 25 коп. (а.с.4). Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Разом з тим встановлено, що під час ДТП у відповідача не було чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в результаті власник пошкодженого транспортного засобу «Субару» номерні знаки 54011 КЕ було подано заяву до якої було додано поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/0314882 з терміном дії з 03.02.2011 р. по 02.02.2012 р. до позивача про відшкодування шкоди (а.с.3). Вартість матеріального збитку, спричиненого [PERSON] власника транспортного засобу «Субару» номерні знаки 54011 КЕ визначена на підставі звіту №М11-251 від 18.10.2011 р. (а.с.9-22). Згідно платіжного доручення від 29.05.2012 р. позивачем було виплачено [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 6437 грн. 69 коп. (а.с.6, 7). Позивач звертався до відповідача про компенсацію витрат у добровільному порядку, однак не було проведено оплати. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р. обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно п. 3 ст. 34 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивачки у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп. належить відмовити. У частині сплати витрат про надання послуг аварійного комісара слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували надання таких послуг. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобовязання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 200 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial