Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 13.07.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір MR14GK04000092, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 24800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості та кінцевим строком повернення 12.07.2027 року. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого станом на 22.0.2015 року має заборгованість в сумі 24159,54 доларів США. Просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 24159,54 доларів США та сплачені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, пояснив суду, що кредитні кошти було отримано в доларах США та до 2012 кредит сплачувався згідно графіка. З 2012 року платежі стали не повними. Представники відповідача, [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що заборгованість зявилась не залежно від волі відповідача, оскільки при укладенні договору в банку було відомо про похилий вік відповідача, яка зараз перебуває на пенсії, а сукупний прибуток її родини становить 4000 грн. В 2015 році відповідач зверталась до позивача з письмовою заявою про реструктуризацію боргу та в межах своїх можливостей продовжує сплачувати на користь позивача 200 доларів США щомісячно, адже відповідальна особа банку в розмові з відповідачем повідомила, що можливо сплачувати стільки, скільки дозволяє її прибуток. Вважають, що за Меморандумом НБУ банк не виконав своїх дій, не пішов на зустріч відповідачу. Сума боргу станом на 22.05.2015 року на їх думку вірна, але вони не згодні з нарахуванням штрафних санкції в звязку із проведенням на території Донецької області анти терористичної операції. До того ж з червня серпня 2015 року відповідач сплачує на користь позивача по 500 доларів США. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши думку сторін, приходить до наступного: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором MR14GK04000092 від 13.07.2007 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 24800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості та кінцевим строком повернення 12.07.2027 року. (а. с. 10-12). Позивач повністю виконав свої зобовязання згідно договору, кредитні кошти було отримано відповідачем в повному обсязі (а. с. 13) Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складається з наступного: 21666, 89 доларів США заборгованість за кредитом, 1198,39 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 132,29 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 12,09 доларів США фіксована частина штрафу, 1149,88 доларів США процентна складова штрафу, а всього 24159,54 доларів США (а. с. 4-8). 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого\~\~зазначено, що на час проведення антитерористичної операції\~\~забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції (станом на 27 лютого 2015 року).\~\~ У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення.\~ На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано не чинним (справа № 826/18330/14) Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року\~\~№33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). \~\~\~\~\~\~\~\~ Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. \~Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. \~\~\~\~\~\~\~\~Оскільки на теперішній час м. Маріуполь, згідно затвердженого переліку, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача [PERSON] і звільняють її від обовязку по оплаті штрафу на користь позивача, з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Тому остаточно на користь позивача підлягає стягненню сума, яка підлягає стягненню на користь позивача, складає 22997,57 доларів США. На підставі вище викладеного, та

Outcome: partial