Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У травні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державної іпотечної установи про зняття арешту з майна, а саме арешту з квартири [ADDRESS]. Ухвалою суду від 25 травня 2016 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 07 червня 2016 року позивачка на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху подала на адресу суду позовну заяву до Державної іпотечної установи, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ПАТ КБ «ПриватБанк», Відділ по роботі з архівними документами з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради, Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] про зняття арешту з майна, в якому просила скасувати обтяження на нерухоме майно, а саме арешт у вигляді іпотеки на квартиру [ADDRESS] 18 та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача Державної іпотечної установи в судовому засіданні 02 серпня 2016 року позовні вимоги не визнала, в дане судове засідання представник відповідача не зявився, при цьому на адресу суду було надано вкотре заяву про відкладення розгляду справи, в звязку з неможливістю забезпечення явки в судове засідання представника, при цьому причин неможливості забезпечення явки представника не наводилось. В судовому засіданні представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітету Полтавської міської ради правонаступника Відділу по роботі з архівними документами з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради в судовому засіданні при вирішенні спору покладались на розсуд суду. В судовому засіданні представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про день та час слухання справи були належним чином повідомлені. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, при вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Суд, вислухавши представника позивачки та представника третьої особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що позивачкою [PERSON], 23 серпня 2006 року було укладено угоду PLKPG00003788 (Житло в кредит) з Приватним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», згідно якої позивачці було надано кредит на придбання квартири [ADDRESS]. Так, 25 вересня 2007 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчено Договір відступлення права вимоги №719, а саме: зворотнього відступлення права вимоги кредиту [PERSON], наданого Договором про іпотечний кредит № PLKPG00003788 від 23.08.2006 року до ПАТ КБ «ПриватБанк». Судом беззаперечно встановлено, що згідно довідки ПАТ «ПриватБанк» від 13.05.2013 року № 586401, станом на 13 травня 2013 року заборгованість за кредитним договором відсутня, кредит погашений ( а.с.5). При цьому, слід вказати, що жодною з сторін по справі дійсність даної довідки не ставилась під сумнів, та інформація зазначена в ній не оспорювалась сторонами по справі. В судовому засіданні стороною позивача вказувалось про те, що 02 вересня 2013 року позивачка [PERSON] в звязку з виконання зобовязань за кредитним договором звернулась до Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області щодо припинення іпотеки на квартиру з реєстраційним номером 113875153101, але рішенням від 02.09.2016 року останній було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки з вищевказаною вимогою звернулася неналежна особа, з посиланням на ст. 24 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, позивачкою [PERSON] було направлено неодноразові письмові звернення на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням вирішення даного питання, оскільки нею безпосередньо за кредитним договором виконані взяті на себе зобовязання, але дані заяви залишились поза належного реагування, що підтверджується наступними матеріалами. Так, 26 березня 2014 року, [PERSON] було подано письмову заяву на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про зняття заборони та вилучення квартири з реєстру іпотек [ADDRESS], в звязку з погашенням кредитної заборгованості, 10 місяців тому ( а.с.26). На дану заяву [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» та ряд наступних від 25.08.2015, 18.02.2016 року, було надано відповідь від 01.04.2014 року з рекомендацією звернення з даного приводу до ПГРУ у Полтавській області, що позивачка неодноразово в усній та письмовій формі вчиняла, але відповідного результату не отримала, лише обіцянки вирішення даного питання відповідальними працівниками, але дієвих дій даною стороною договірних зобовязань вчинено не було. Так, відповідачем [PERSON] іпотечною установою було направлено на адресу Державного реєстратора реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції листа щодо заміни іпотеко держателя, з підстав, що в звязку з настанням умови Договору відступлення права вимоги № 719 від 25.09.2007 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], а саме зворотнього відступлення права вимоги кредиту [PERSON], наданого за договором про іпотечний кредит № PLKPG00003788 від 23.08.2006 року, до ПАТ КБ «ПриватБанк», з проханням заміни - вилучення іпотекодержателя квартири № 149, що знаходиться у м. Полтава по проспекту Миру,18, що є предметом Іпотечного договору № PLKPG00003788 від 23.08.2006 року, а саме вилучивши [PERSON] іпотечну установу та додавши ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а.с.27). При цьому, відповідачем було надано письмову відповідь від 05.01.2015 року №03/15/3 на адресу позивачки [PERSON] про те, що відповідно до умов Стандартів Державної іпотечної установи, після надходження на рахунок установи коштів при зворотньому відступленні прав вимоги за іпотечним кредитом, Установа надає Первинному кредитору ПАТ КБ «ПриватБанк» письмову згоду щодо здійснення Первинним кредитором державної реєстрації відступлення Установою прав за відповідним іпотечним договором у [PERSON] реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В даній письмовій відповіді, відповідачем вказано, що на вимогу ПАТ КБ «ПриватБанк» установа, у відповідності до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, було підготовлено та надано Первинному кредитору пакет документів щодо зміни іпотекодержателя квартири № 149, що знаходиться у м. Полтава по проспекту Миру, будинок №18, що є предметом Іпотечного договору № PLKPG00003788 від 23.08.2006 року. При цьому, було розяснено [PERSON], що питання зміни іпотекодержателя останній необхідно вирішувати в рамках співробітництва між [PERSON] іпотечною установою та ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а.с.28). Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положенням ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на вказані вище фактичні обставини справи та норми чинного законодавства вбачається про те, що стороною відповідача порушено право позивачки [PERSON], як власника нерухомого майна його реалізовувати. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодерджатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановлену цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07.06.2016 року, наявна актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки номер запису іпотеки 1798095), дата та час реєстрації обтяження - 23.08.2006 року о 17:37:37; вчинена державним реєстратором: [PERSON], Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області; підстава виникнення іпотеки: Договір про відступлення права вимоги, серія та номер: 719, виданий 25.09.2007 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON]; підстава для внесення: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу); індексний номер: 4288038 від 24.07.2013 14:31:00, [PERSON], Реєстраційна служба Полтавського міського управління юстиції Полтавської області); відомості про основне зобовязання: строк виконання основного зобовязання: 23.08.2021, розмір основного зобовязання: 184726,00 грн.; відомості про субєктів: Іпотекодавець: [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], адреса: Україна, [ADDRESS]; Іпотекодержатель: [PERSON] іпотечна установа, код ЄДРПОУ: 33304730, адреса: Україна, 04119, м. Київ, вул. Межигірська, буд. 11, додаткові відомості: Фактична адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1Б; відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року : [PERSON] іпотечна установа, реєстраційний номер іпотеки 3647517, 23.08.2006 року 17:37:37, реєстратор: Полтавський міський нотаріальний округ ( а.с. 38-39). Таким чином, не зважаючи на те, що позивачкою [PERSON] виконані зобовязання за кредитним договором, що підтверджуються довідкою з ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме 13 травня 2013 року, заборона у вигляді іпотеки є не скасованою станом на час розгляду справи. Вказані дії відповідача, суд розцінює, як штучне порушення права [PERSON], як власника - володіти , користуватись та розпоряджатись майном. При цьому, дії сторони відповідача, носять неузгоджений характер, оскільки предмет спору був обтяжений такими видами, як іпотека та заборона на нерухоме майно, який згідно [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження припинено 02 вересня 2013 року на підставі листа повідомлення про виконання зобовязань, серія та номер: 0.0.0/23-589, виданий 14.05.2013 року, видавник ПАТ КБ «ПриватБанк» ( а.с.40). Більше того, безпосередньо відповідачем [PERSON] іпотечною установою було надано виписку про стан заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» по зворотній вимозі за договором відступлення № 719 позичальниці [PERSON] станом на 30.08.2016 року, за вих. № 4071/6/3, від 31.08.2016 року, де вказано, що заборгованість ПАТ КБ «ПриватБанк» по зворотній вимозі за договором відступлення № 719 позичальниці [PERSON] перед [PERSON] іпотечною установою по основній сумі боргу складає 0,00 грн.; по відсоткам 0,00 грн.; по нарахованим штрафам та пеням відсутня ( а.с.96). В ході судового розгляду представником Виконавчого комітету Полтавської міської ради, як правонаступника Відділу по роботі з архівними документами з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації виконавчого комітету Полтавської міської ради, вказано, що даних про те, що відповідач звертався до даного управління з приводу внесення змін до реєстру згідно архівних даних не має. Так, з наведених вище обставин та норм закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку, про те, що заборона у вигляді іпотеки на не рухоме майно квартиру № 149 у м. Полтава по проспекту Миру, 18, має бути припинена, в звязку з виконанням [PERSON] взятих зобовязань, на період виконання яких вона накладалась. Таким чином, з огляду на вище викладене вбачається, що дії відповідача є неправомірними та такими, що носять штучний характер, що в першу чергу порушує право власності позивачки на нерухоме майно. У відповідності до встановлених судом обставин та фактів та зважаючи на норми закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON]. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» визначено, що судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у звязку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у звязку з вирішенням конкретної справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн., відносяться у відповідності до положення ч.2 ст. 88 ЦПК України до витрат держави та підлягають стягненню з Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved