Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , третя особа: виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, про усунення перешкод в праві користування власністю та визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником Ѕ частини жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування Ѕ частини жилого будинку від 29.06.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановою І.М. кому належить інша Ѕ частина вищевказаного будинку йому не відомо, так як у ній більше 8 років ніхто не проживає і знаходиться в аварійному стані. 07.06.2017р. у належній йому частині будинку він зареєстрував свого пасинка [PERSON] , його дружину [PERSON] та їх сина [PERSON] . В березні 2019 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зібрали свої речі та покинули будинок. З цього часу вони мешкають за адресою: [ADDRESS] . Зняти відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , без їх згоди він не може, а відповідачі особисто зніматися з реєстрації не бажають. З огляду на викладене, просив суд усунути перешкоди в праві користування ним Ѕ частиною жилого будинку [ADDRESS] та визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] таким, що втратив право на користування вказаним житлом. Ухвалою суду від 09.06.2020 р. прийнято справу до провадження суддею Дудіковим А.В., визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судовому засіданні представник позивача та позивач, підтримали позовні вимоги, з підстав та доводів наведених в позовній заяві, просили суд позов задовольнити в повному обсязі. В судові засідання призначені на 23.07.2020 р., 26.08.2020р., 08.10.2020р., 25.11.2020р., 21.12.2020р., 19.01.2021р. та 25.02.2021р. відповідачі не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації та адресою фактичного місця проживання зазначеною позивачем в позовній заяві, однак судові повістки про виклик до суду повернулися на адресу з відмітками пошти про причини невручення: адресат відсутні за вказаною адресою, за закінченням терміну зберігання та за допомогою публікацій оголошень про виклик на сайті суду. Відзив на позовну заяву відповідачі не подали, будь-яких клопотань на адресу суду не надходило (а.с. 50, 52, 54, 89, 91, 93, 112, 113, 133, 135, 137, 143, 144, 147, 149, 151). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року прийняти рішення, яке б не суперечило інтересам дитини. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що відповідачі будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилися без поважних причин та без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подали, позивач та представник позивача не заперечують проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору дарування Ѕ частини жилого будинку від 29.06.2000р. [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар Ѕ частину шлакоблочного житлового будинку А-1, з господарчими побудовами: Ѕ частина кам`яної літньої кухні Б, дощата вбиральня В, сарай Г,Д, водоколонка І, замощення ІІ, парками №1,2,що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). У довідці КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 177267 від 02.03.2020р. вказано, що відповідно до даних архівної справи, станом на 31.12.2012р., право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване на праві спільної часткової власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №72П, сторінка 241, запис 241 на ім`я: [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 29.06.2000р. Бикановою І.М., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1345 (а.с.7). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності №203725951 від 11.03.2020р. житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності: 35887305, підстава виникнення права власності: дублікат договору дарування Ѕ частини жилого будинку, серія та номер: ННХ 741040, виданий 02.09.2019, видавник: Биканова І.М., приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 1324. Дублікат договору дарування видано замість втраченого договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бикановою І.М. 29.06.2000, зареєстрованого в реєстрі за № 1345, форма власності: приватна, вид спільної власності: спільна часткова, розмір частки: Ѕ, належить [PERSON] (а.с.8). У довідці виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 24.01.2020р. № 1/34-6 зазначено, що відповідно до рішення Криворізької міської ради від 24.12.2008р. №2920 «Про впровадження назв мікрорайонів, майданів, площ, проспектів, бульварів, вулиць, провулків міста» правильна назва вулиці Цілинна (а.с. 10). Згідно акта обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 18.01.2020р. завіреного головою квартального комітету с. [PERSON] , вищевказаний житловий будинок складається з двох квартир. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , а квартира [ADDRESS] невстановленій особі, яка більше восьми років тут не з`являється. Ця квартира знаходиться в запущеному стані, криша протікає, вибиті вікна, електрика обрізана, вода відключена, плита розвалена, по стінам будинку тріщини (а.с. 9). Відповідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 27.05.2020 № 3965, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). У акті від 30 травня 2020р., підписаного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останні засвідчили, що в жилому будинку [ADDRESS] з жовтня 2019р. постійно мешкає його власник [PERSON] . Громадяни [PERSON] , [PERSON] та неповнолітній [PERSON] в жилому будинку не мешкають з березня 2019р. і їх особистих речей в будинку не має (а.с. 12). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , повідомила суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що по сусідству в будинку 15 проживали відповідачі, які влітку приблизно років п`ять тому вивезли свої речі. Після того, як відповідачі забрали речі, вона їх не бачила. Виїхали з будинку добровільно, чи були претензії їй не відомо. На даний час в будинку ніхто не проживає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , повідомив суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] 50 років. По сусідству в будинку [INFO] проживав позивач разом з дружиною, яка померла. Приблизно років п`ять тому назад, в будинку 15 проживали [PERSON] разом з дружиною та дитиною, останні виїхали з будинку приблизно п`ять років тому. В будинку він бував, речей відповідачів в останньому не має, вони коли виїжджали все забрали. Щоб хтось намагався вселитися до будинку позивача, ніколи на бачив. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.\~386\~ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 17 Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року №3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] та має право вимагати від інших осіб усунення порушень його прав, як власника цієї частини будинку. Права членів сім`ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України,\~відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічну норму містить також ст. 156 ЖК України. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не проживають у вказаному жилому будинку понад один рік без поважних причин, будь-які інші домовленості між ними і власником житла або законом не визначено, окрім того cудом не встановлено, що їм чиняться перешкоди у користуванні зазначеним житловим будинком, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України, стягнувши суму судового збору у розмірі 840,80 гривень з відповідачів на користь позивача. Також, [PERSON] просив стягнути з відповідачів на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. За ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем до суду подано договір про надання професійної допомоги у цивільному процесі від 29.05.2020р., розрахунок витрат на правову допомогу від 29.05.2020р., Акт виконаних робіт від 29.05.2020р. згідно якого позивачу надана правова допомога на загальну суму - 4 000 гривень, наступного змісту: попереднє опрацювання матеріалів та законодавчої бази, що регламентує спірні правовідносини 1 година 1 000 грн, підготовка правової позиції, збір документів 1 година 1\~000 грн, підготовка процесуальних документів 1 година 1\~000 грн, судове представництво 1 година 1\~000 грн. Згідно квитанції №1957 від 29.05.2020р. адвокатом Залюбовським В.В. отримано від позивача грошові кошти у сумі 4\~000 грн за надання правової допомоги у справі (а.с.13, 15, 16, 17). На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень.

Outcome: approved