Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що 18 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6/5/09/2008/980-КЛ90, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 50 000 грн. терміном на 84 місяці з 18 липня 2008 року по 15 липня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,9 % на рік. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору в забезпечення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплаті відсотків за його користування, можливої сплати неустойки , а також у відшкодування збитків у звязку із порушенням умов договору кредиту, позичальник [PERSON] передав у заставу двокімнатну квартиру загальною площею 56,3 кв.м, в тому числі житловою площею 32 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належить їй ( [PERSON] ) на праві приватної власності . З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між банком та нею ( [PERSON] ) був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки № 6/5/09/2008/980-191 від 18 липня 2008 року, за умовами якого в іпотеку банку передане майно, а саме належна їй вищезазначена квартира. У звязку із невиконанням [PERSON] прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором та виникнення заборгованості станом на 20.10.2014 року у розмірі 211981, 89 грн., що складалася із: заборгованості за кредитом в сумі 49231,23 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 134 617, 40 грн., заборгованості за пенею в сумі 28133,26 грн., ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки- належну їй квартиру. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20.04.2018 року у справі № 636/232/15-ц відмовлено у задоволенні цього позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Вважаючи, що це рішення є преюдиційним відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, [PERSON] зазначає, що порука, яка виникла на підставі договору іпотеки № 6/5/09/2008/980-191 від 18 липня 2008 року, припинилася на підставі ч.4.ст. 559 ЦК України, а умови п. 9.3 договору іпотеки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, не є строком припинення поруки. У зв`язку із зазначеним [PERSON] просить визнати припиненим договір іпотеки № 6/5/09/2008/980-191, укладений 18 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 6/5/09/2008/980-КЛ90, укладеним 18 липня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «КБ «Надра». Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено в порядку загального провадження. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.08. 2021 року відповідно до ст. 55 ЦПК України до участі у справі в якості правонаступника ПАТ КБ «Надра» залучено ТОВ «Європартнер Фінанс» , до якого відповідно до нотаріально посвідченого договору №GL3N217258 від19 травня 2020 року про відступлення прав вимоги перейшли всі права щодо кредитного договору № 6/5/09/2008/980-КЛ90 та іпотечного договору 6/5/09/2008/980-191 від 18 липня 2008 року. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 26.08. 2021 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення її позову та заборонено здійснювати відчуження або вчинення будь-які реєстраційні дії щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із заміною відповідача на ТОВ «Європартнер Фінанс», представником останнього адвокатом Чаплинським О.В. надано відзив на позов [PERSON] , в якому міститься прохання про відмову у задоволенні позову з посиланням на те, що сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, і відповідно не може вважатися підставою для припинення іпотеки згідно із абзацем другим частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку». Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 04.10.2021 року закрито підготовче засідання у справі, яка призначена до розгляду по суті спору. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Зінкевич Д.С., а також третя особа на стороні позивача [PERSON] , не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України. Представником відповідача ТОВ «Європартнер Фінанс» адвокатом Чаплинським О.В. подана заява про розгляд справи за його відсутністю із зазначенням підтримання правової позиції, викладеній у відзиву на позов. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6/5/09/2008/980-КЛ90, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 50 000 грн. терміном на 84 місяці з 18 липня 2008 року по 15 липня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,9 % на рік. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору в забезпечення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплаті відсотків за його користування, можливої сплати неустойки , а також у відшкодування збитків у звязку із порушенням умов договору кредиту, позичальник [PERSON] передав у заставу двокімнатну квартиру загальною площею 56,3 кв.м, в тому числі житловою площею 32 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належить майновому поручителю [PERSON] . З метою забезпечення належного виконання умов вищевказаного кредитного договору між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки № 6/5/09/2008/980-191 від 18 липня 2008 року, за умовами якого в іпотеку банку передане майно, а саме двокімнатна квартира загальною площею 56,3 кв.м, в тому числі житловою площею 32 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20.04.2018 року у справі № 636/232/15-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки вищевказану квартиру за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Вважаючи це рішення суду преюдиційним відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, [PERSON] зазначає, що порука, яка виникла на підставі договору іпотеки № 6/5/09/2008/980-191 від 18 липня 2008 року, припинилася на підставі ч.4.ст. 559 ЦК України, а умови п. 9.3 договору іпотеки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, не є строком припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України. Суд не може погодитися з такими доводами позивача, виходячи з наступного. Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). В постановах Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 3-43гс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-109цс14 зазначено, що оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов`язань, регулювання якого здійснюється статтями 572-593 глави 49 ЦК України і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участі майнового поручителя не підлягають застосуванню положення параграфа 3 глави 49 ЦК України . Підстави припинення\~іпотеки окремо\~визначені в\~статті 17\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~а саме:\~ іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598ЦК України). У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином,\~позовна давність\~пов`язується\~із судовим\~захистом суб`єктивного\~права особи\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.\~Однак за\~змістом статті\~267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Тобто нормами\~ЦК України\~не передбачено,\~що сплив\~позовної давності\~є окремою\~підставою для\~припинення зобов`язання. Зазначений\~правовий висновок\~ \~міститься в\~ постановах\~Верховного Суду\~від 10\~січня 2020\~року у\~справі №\~761/44698/16-ц\~(\~провадження №\~61-47703св18),\~від 21\~січня 2020\~року у\~справі №\~464/197/18\~. За вищевказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не грунтуються на приписах зазначених норм права, тому задоволенню не підлягають. Крім того,\~суд звертає\~увагу й\~на те,\~що чинним\~законодавством передбачені підстави припинення іпотеки, тобто саме зобов`язання, а не договору в розумінні ч. 1 ст. 626 ЦК України. Тобто, поняття «зобов`язання» і «договір» мають різний, відмінний одне від одного правовий характер і тому «припинення зобов`язання» та «припинення договору» не є тотожними одне одному. У постанові від 16.05.2018 у справі № 645/147/14-ц Касаційний цивільний суд зазначив, що при вирішенні позовних вимог про припинення іпотеки суди повинні перевірити наявність конкретної підстави припинення іпотеки, на яку посилається сторона, яка звернулася із такою позовною вимогою. При цьому судам слід звертати увагу на те, що чинне законодавство не передбачає визнання припиненим договору іпотеки, оскільки правова природа припинення іпотеки є відмінною від визнання договору припиненим. Аналогічний висновок висловлено й Касаційним цивільним судом і у постанові від 28.11.2018 у справі № 461/9768/15-ц. Відповідно до приписів статті 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зазначеними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим. Звертаючись до суду з вимогою щодо визнання кредитного договору припиненим, [PERSON] прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження судом факту припинення прав кредитора та іпотекодержателя ( у даному випадку правонаступника ПАТ «КБ «Надра»- ТОВ «Європартнер Фінанс») одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Тому відповідно до ст. 16 ЦПК України у цьому разі належним способом захисту є визнання припиненим зобов`язання, а не визнання припиненим договору іпотеки, як просить позивач. Оскільки у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed