Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що з 02 січня 2001 року по 10 листопада 2014 року він працював у Відділу молоді та спорту Краматорської міської ради на різних посадах, а саме: тренером з важкої атлетики, керівником кружків, педагогом організатором. По роду своєї діяльності він організовував та оборудував тренажерні зали СК «Молодість», СК «Лідер», СК «Спартак»,які належали відділу. 01 квітня 2010 року відділом молоді та спорту Краматорської міської ради було складено акти прийму-передачі його особистих речей для користування в роботі. Всього передано 93 позиції майна. Проте в подальшому йому стало відомо, що спірне майно було проінвентаризовано в 2012 року без його відома. Просить повернути перелічене майно 93 позиції, а у разі неможливості повернення майна стягнути з відповідача на його користь 90 792 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 вересня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] до Відділу молоді та спорту Краматорської міської ради про витребування майна із чужого незаконного володіння було відмовлено. З зазначеним рішенням не погодився позивач, приніс апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд не розібравшись у правовідносинах, прийшов помилкового висновку про наявність між ним та відповідачем трудового спору. Правовідносини, що виникають із його позовних вимог, відносяться до цивільних, а не трудових. Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), яка мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає. Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 02 січня 2001 року по 10 листопада 2014 року, працюючи на різних посадах тренером з важкої атлетики , педагогом організатором, керівником кружка спортивно-патріотичного виховання. Відмовляючи у задоволені позовних вимог судом першої інстанції виходив з вимог ч.1 ст.233 КЗпП України та того, що позивачем без поважних причин пропустив тримісячний строк звернення до суду, не звернувся з заявою про його поновлення, не довів поважності причин пропуску строку. Проте погодитись з такими висновками суду не можливо з наступних підстав. Вимогами ч.1 ст. 1 КЗпП України передбачено, що кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Згідно зі ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд винести рішення, яким зобовязати відповідача повернути його майно, а у разі неможливості повернення майна в натурі, стягнути з відповідача вартість майна у розмірі 90 792 грн., посилаючись на вимоги ст.387 ЦК України. У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернули, не визначилися з характером спірних правовідносин, та застосував до правовідносин, що виникли між сторонами Закон який на них не поширюється. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] посилався на те, що у період своєї праці він обладнав тренажерні зали для занять важкою атлетикою спортінвентарем, тренажерами, меблюю, яки особисто виготовив за свої власні кошти. Після звільнення він бажав забрати свої особисті речі, але його повідомили, що ще в 2012 році його майно було поставлено на баланс Краматорської міської ради. Проте як вбачається із матеріалів справи, наказом відділу молоді та спорту Краматорської міської ради № 58- о від 07.06.2012 року було призначено проведення вибіркової інвентаризації матеріальних цінностей в ДЮС «Лідер», КП «Молодість». ( а.с.78). Згідно інвентаризаційної описи основних засобів СК «Спартак» від 11.06.2012 року ( а.с.86-88), інвентаризаційної описи малоцінних необоротних матеріальних цінностей СК «Спартак» від 11.06.2012 року (а.с.89-93), інвентаризаційної описи основних засобів КП «Молодість» від 14.06.2012 року (а.с.104-105), інвентаризаційного опису малоцінних необоротних матеріальних активів КП «Молодість» від 14.06.2012 року (а.с.106-109), інвентаризаційної описи основних засобів КП «Лідер» від 12.06.2012 року ( а.с.110-111, 114-115), інвентаризаційної опису малоцінних необоротних матеріальних активів КП «Лідер» від 12.06.2012 року (а.с.112-113,116-119), позивач був обізнаний про проведення інвентаризації, його особистим підписом засвідчено, що до початку проведення інвентаризації всі видаткові та прибуткові документи на основні засоби здані в бухгалтерію і всі основні засоби, що надішли на його відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибіли, списані, що також не заперечувалось позивачем в суді апеляційної інстанції. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто позивач - власник - зобов'язаний довести ряд обставин, наявність яких є підставами для витребування майна з чужого незаконного володіння. Такими обставинами є наявність права власності позивача на майно, факт вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача, факти, які доводять незаконність володіння відповідачем майном позивача. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що зазначений ним у позовній заяві спортивний інвентар є його особистою власністю та перебуває у незаконному володіння відповідача. Оскільки правові підстави для задоволення позову відсутні , та апеляційний суд вважає, що на підставі 88 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача і судових витрат.

Outcome: partial