Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

у травні 2018 року [PERSON] звернулася до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою з наступним уточненням позовних вимог (а.с.28-30), посилаючись на те, що 07.09.2001 року вона придбала у власність 9/50 ідеальних долей нежитлової будівлі (магазину) по вул. Леніна, 117 в смт Машівка. У подальшому, 20.09.2001 року, вона продала 9/100 ідеальних долі вказаної нежитлової будівлі [PERSON] і рішенням суду від 12.03.2008 року дане приміщення було поділено між ними в натурі, кожному по 74,3 кв.м. Натомість, 03.12.2013 їй відмовлено в реєстрації права власності на виділену в натурі частку вказаної вище нерухомості, що перешкоджає їй нею розпоряджатися. У зв'язку з наведеним, позивач просить визнати за нею право власності на громадську будівлю літ. А-2 (магазин) загальною площею 126,9 кв.м., основною площею 61,6 кв.м, що складається з підвалу загальною площею 54,9 кв.м в тому числі коридор №42 площею 3,5 кв.м, підвал №43 площею 6,9 кв.м. підвал №44 площею 6,2 кв.м, підвал №45 площею 38,3 кв.м. та приміщення по першому поверху загальною площею 72,0 кв.м, основною площею 61,6 кв.м, допоміжна 10,4 кв.м, в тому числі: кабінет №13 площею 13,2 кв.м., побутова кімната №14 площею 2,9 кв.м, підсобне приміщення №15 площею 3.6 кв.м, коридор №16 площею 3,9 кв., торгівельна зала №18 площею 48,4 кв.м, а всього загальна площа приміщень 126,9 кв.м. з яких основна площа 61,6 кв.м, допоміжна площа 65,3 кв.м., яка знаходиться по вул. Незалежності, 117 в смт Машівка Полтавської області. 21.09.2018 р. надійшли пояснення від [PERSON] - третьої особи, в яких вона просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що позивач не вірно визначалася з колом відповідачів, якими повинні бути вона, третя особа-4 та інші співвласники будівлі. Водночас в позові не зазначено, чому саме Машівська селищна рада виступає відповідачем у справи. За таких обставин, з огляду на те, що позивач не заявила клопотання про заміну відповідача, у задоволенні позову слід відмовити. Крім цього, за позивачем було зареєстровано право власності на належну їй частку нерухомості на підставі діючого на той час законодавства і повторній реєстрації не підлягають, а встановлення між ними порядку користування майном не припиняє права спільної часткової власності і такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них. Також, як установлено рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 17.07.2014р. підвал, на який позивач просить визнати право власності, є допоміжними приміщенням для експлуатації нерухомості, а відтак воно є спільною власністю всіх співвласників без надання переваг та пріоритетів щодо його користування чи розпорядження. Цим же судом перевірені обставини, які є предметом і підставою даного позову і у його задоволенні відмовлено. Разом з тим, надаючи на підтвердження своїх вимог договори за 2001р. позивач не врахувала, що вони містять різного роду неточності щодо складу сторін, інший предмет, а відтак звязку з даним предметом позову вони не мають. В той час, договір від 20.10.2001 про передачу позивачу підставленого приміщення не містить підстав передачі: у власність, оренду тощо (а.с.93,94). Третя особа [PERSON] в поясненнях від 26.02.2019 року повідомила суду, що вона являється таким же співвласником будівлі та має право користуватися частинами магазину спільного користування, в тому числі підвалом, який є допоміжним приміщенням, а тому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на те, що приміщення придбані позивачем на законних підставах та рішенням Машівського районного суду за [PERSON] вже визнано право власності на належну їй частку, тому права інших співвласників не порушуються, підвал також придбаний позивачем, але вказане приміщення не передано при укладенні договору купівлі-продажу, оскільки не можливо було зробити заміри, він був захаращений, [PERSON] користується підвальним приміщенням з 2001 року, відремонтувала його, третій особі [PERSON] у визнанні права власності на підвал було відмовлено. Представник відповідача направив лист про розгляд справи без його участі, Машівська селищна рада проти позову не заперечує та покладається на розсуд суду (а.с. 71, 72). Третя особа [PERSON] подала клопотання про проведення судового засідання за її відсутності та просила в задоволенні позову відмовити (а.с.149). Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно (а.с.136-139). Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши надані письмові докази, прийшов до такого висновку. Так, установлено, що за договором купівлі-продажу №Н-179 від 20.09.2001 р. позивач продала 9/100 ідеальних долей нежитлової будівлі (магазину), що в смт Машівка, вул. Незалежності,117 Полтавська область третій особі [PERSON] (а.с.102). В наступному між сторонами виник спір щодо порядку користування цим приміщенням і за рішенням Машівського районного суду від 12.03.2008р., нежитлове приміщення по вул. Незалежності, 117 в смт. Машівка було поділено відповідно до часток між [PERSON] та [PERSON] і виділено кожній частини приміщень в користування, зокрема [PERSON] приміщення №19 площею 1,6 кв.м., частину приміщення №18 площею 48,9 кв.м., приміщення № 16 площею 2,8 кв.м., приміщення 15 площею 2,0 кв.м., приміщення №14 площею 5,4 кв.м., приміщення №13 площею 13,6 кв.м, всього загальною площею по внутрішньому обміру 74,3 кв.м. (а.с. 49, 50). [PERSON] договору від 20.10.2001 р. укладеного між Машівським СП «Коопунівермаг» та [PERSON] Машівське СП «Коопунівермаг» передало позивачу підвальне приміщення, яке розташоване під магазином «Культтовари», що в смт Машівка, вул. Незалежності,117 Полтавська область, яке згідно акту купівлі-продажу зареєстрованого на Українській Універсальній біржі від 07.09.2001 р. №Н 170 позивач купила, але при здійсненні акту купівлі-продажу не було вказано підвальне приміщення, яке розташоване під ним (а.с.61). Відповідно до рішення Машівського районного суду Полтавської області від 05.05.2016 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20.07.2016 р., у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування допоміжним приміщенням-підвалом було відмовлено (а.с.6,7, 47). 02.04.2018 р. на замовлення [PERSON] позивача по справі було виготовлено технічний паспорт на громадську будівлю літ. «А-2», що по вул. Незалежності,117 смт Машівка Полтавської області, за яким в користуванні позивача знаходиться приміщення по першому поверху загальною площею 72,0 кв.м, основною площею 61,6 кв.м, допоміжна 10,4 кв.м, в тому числі: кабінет №13 площею 13,2 кв.м., побутова кімната №14 площею 2,9 кв.м, підсобне приміщення №15 площею 3,6 кв.м, коридор №16 площею 3,9 кв., торгівельна зала №18 площею 48,4 кв.м, та розташоване по вул. Незалежності, 117 в смт Машівка Полтавської області (а.с.12-16), що учасниками справи не оспорюється. Щодо доводів позивача про визнання за нею права власності на приміщення магазину, що складається з різних приміщень конкретною площею, крім підвалу, суд зазначає, що відповідно до статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~ст. 316-318 ЦК України\~право власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~[PERSON] із ч.ч. 1 і 2 ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [PERSON] зі ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод було гарантовано захист права власності. [PERSON] з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. [PERSON] інформації\~наданої ПП\~«Полтавське БТІ\~«Інвентаризатор» від\~03.05.2018\~р.\~№4195,\~станом на\~31.12.2012\~р.\~в реєстровій\~книзі №1\~за реєстрованим\~номером 2\~за позивачем\~зареєстровано право\~власності на\~9/100\~частки нежитлового\~приміщення (магазину),\~що знаходиться\~з адресою:\~смт Машівка,\~вул.\~Незалежності,117\~(стара\~назва Леніна)\~Полтавської області\~на підставі\~ договору\~купівлі-продажу\~зареєстрованого на\~Українській універсальній\~біржі від\~07.09.2001\~р.\~за №Н-170\~(а.с.10).\~Водночас у\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~реєстрі прав\~власності на\~нерухоме майно,\~вказане майно\~відсутнє,\~що підтверджується\~Інформацією за\~№1222258894\~від 27.04.2018\~р.\~(а.с.19-20). З листа реєстраційної служби Машівського РУЮ за № 9768/05-15-13 від 03.12.2013 вбачається, що 02 квітня 2013 року за № 534/23066 прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.11.2013 № 8282835 (а.с. 8). За рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 25.11.2013 № 8282835 (а.с.145) [PERSON] відмовлено в державній реєстрації спірного нежитлового приміщення та зазначено, що у рішенні суду зазначено декілька нежитлових приміщень, неможливо встановити обєкт нерухомого майна, щодо якого подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не зазначено ідеальної нежитлової будівлі. Водночас,\~відповідно до\~ч.2\~ст.\~24\~ЗУ «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~та їх\~обтяжень»,\~за наявності\~підстав для\~відмови в\~державній реєстрації\~прав державний\~реєстратор приймає\~рішення про\~відмову в\~державній реєстрації\~прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття., що визначено частиною першою цієї статті. За таких обставин, в позивача існують перешкоди вирішення цього питання в позасудовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваним прав, свобод чи законних інтересів. За таких обставин, з огляду на існування в позивача перешкод в реєстрації за нею права власності на окремі належні їй приміщення магазину, виділені в натурі, а тому суд уважає що є всі підстави визнати за позивачами право власності на указане нерухоме майно та позов в цій частині задовольнити. Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на приміщення підвалу, суд зазначає таке. Як установлено в судовому засіданні, один із співвласників магазину - третя особа [PERSON] зверталася до суду з позовом про встановлення порядку користування допоміжним приміщенням підвалом, але рішенням Машівського районного суду від 05.05.2016р, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20.07.2016р. (а.с. 43-47), у задоволенні позову було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на приміщення підвалу. Крім цього, апеляційний суд зазначив, що передача [PERSON] за договором приміщення підвалу не змінює правового режиму власності, а зі змісту договору неможливо встановити його вид, перевірити повноваження сторін, оцінити правові наслідки дій та умови на яких відбувалася передача майна. А тому на момент розгляду справи підвальне приміщення залишилося у власності Машівського райунівермагу або його правонаступників. [PERSON] з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20.05.2014, державна реєстрації спільного підприємства «Коопунівермаг» припинена за рішенням засновників 18.08.2006р. (а.с. 9). \~ \~ \~ \~\~На час розгляду даної справи сторонами не надано будь-яких інших доказів про те, що спірне приміщення підвалу належить на праві власності чи іншому речовому праві якій-небудь особі, а відтак зібрані докази свідчать, що на час ліквідації СП «Коопунівермаг» підвал залишався у його власності. Водночас, поняття підвалу визначено у Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», статтею 1 якого передбачено, що допоміжними приміщеннями є - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об'єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо). Відповідно до статті 1 цього Закону нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Частиною 4 статті 4\~ЖК УРСР визначено, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Так, наприклад, сходові клітини, кладові, вестибюлі можуть знаходитись як в окремих жилих, так і в нежилих приміщеннях (сходові клітини в двоповерхових квартирах або нежилих приміщеннях) та призначатись для експлуатації лише цих окремих приміщень та обслуговування їх мешканців, а не мешканців всього багатоквартирного будинку, а підвальні приміщення можуть бути обладнані для здійснення певного виду діяльності і не призначені для експлуатації будинку або побутового обслуговування мешканців (наприклад, при здійсненні торговельної діяльності тощо). В той час, як видно з рішення Апеляційного суду Полтавської області від 17.07.2014р. (а.с. 51-53), судом надано оцінку договору від 20.10.2001 р. укладеного між Машівським СП «Коопунівермаг» та [PERSON], за яким останній передано підвальне приміщення та зазначено, що в ньому не вказана площа підвалу, яка передається позивачу, не вказана підстава: у власність, оренду тощо, чи значиться воно зареєстрованим як обєкт нерухомості і хто є його власником. Крім цього, в судовому засіданні встановлено що позивач вже зверталася до суду з аналогічним позовом, натомість мав місце інший склад учасників та обставини справи, натомість рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 17.07.2014р. (а.с. 51-53) у задоволенні позову відмовлено в т.ч. з підстав не зазначення відповідачами інших співвласників магазину та не вказано на підставі чого селищна рада є відповідачем у справі і в чому полягає порушення нею прав та обовязків позивача. Судом неодноразово розяснювалося позивачу та її представникам право на залучення до участі у справі в якості співвідповідачів інших співвласників приміщення магазину, як належних відповідачів, проти чого вони категорично заперечували та пропонувалося повідомити суду, чому саме порушення її прав відбувається Машівською селищною радою. За таких обставин, договір від 20.10.2001 р. не є належним доказом підтвердження набуття позивачкою чи то у власність чи то у користування приміщення підвалу. Статтями\~15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Даючи оцінку доказам у справі, суд приходить до висновку,що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки позивачем не доведено правомірність набуття у власність підвального приміщення, не зазначено хто є його власником на сьогоднішній день та за ким воно зареєстроване, водночас, якщо позивач вважає себе його власником, то які існують перешкоди для його оформлення в позасудовому порядку. Водночас позивач посилається на ст. 344 ЦК України, як іншу підставу визнання за нею права власності на підвальне приміщення. У частині першій статті 344\~ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Суд уважає що оскільки позивач почала володіли приміщенням підвалу за волею його власника СП «Коопунівермаг», а тому норма ст. 344 ЦК України в даному випадку застосовуватися не може.

Outcome: partial