Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

У травні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про здійснення поділу майна подружжя, що належить йому та відповідачу [PERSON] по ? частині кожному. В обгрунтування вимог зазначено, що під час шлюбу подружжям було придбано рухоме та нерухоме майно, яке поділити за взаємною згодою подружжя не може, що зумовило звернення до суду з позовом. В позові поставлено питання про поділ між сторонами по ? частині кожному наступного майна: гаражного боксу [ADDRESS]; квартири [ADDRESS]; нежилого приміщення [ADDRESS]; ? частини нежилого приміщення [ADDRESS]; автомобіля марки Suzuki Swift д.р.н. [NUMBER]. При цьому, в ході розгляду справи позивач надавав свою згоду на виділення в одноосібне право власності позивача автомобіль Suzuki Swift, яким вона користується, а собі вимагав компенсацію своєї частки в цьому автомобілі. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні визнала позов в частині вимог про поділ між сторонами спільного майна по ? частині крім вимог, що стосуються поділу квартири [ADDRESS]. Сторона відповідача стверджувала, що оскільки придбання зазначеної квартири відбулось за рахунок власних коштів відповідача, які були отримані від продажу їншої квартири, а також для придбання цієї квартири відповідач позичала кошти у [PERSON], то згідно ст.57 СК України, це майно є особистою приватною власністю відповідача. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Встановлено, і не заперечується сторонами, що між [PERSON] до [PERSON] 14.08.2004 р. було укладено шлюб. В період шлюбу подружжям було придбано наступне майно: - гаражний бокс під номером [ADDRESS], право власності на який посвідчується свідоцтвом серії САВ №666796 віл 31.08.2007 р., виданого на ім'я [PERSON] (згідно висновку експерта ринкова вартість гаража складає 191.457,00 грн.); - квартира [ADDRESS] житловою площею 32,80 кв.м., загальною - 56,50 кв.м., право власності на яку оформлено на [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 05.11.2007 р. (згідно висновку експерта ринкова вартість квартири складає 1.320.179,00 грн.); - нежиле приміщення [ADDRESS], загальною площею 11,80 кв.м., право власності на яке оформлено на [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 04.06.2010 р. (згідно висновку експерта ринкова вартість зазначеного нерухомого майна складає 117.162,00 грн.); - ? частини нежилого приміщення (в літ. А) [ADDRESS], право власності на яке оформлено на [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 05.12.2011 р. (згідно висновку експерта ринкова вартість зазначеного нерухомого майна складає 245.182,00 грн.); - автомобіль марки Suzuki Swift білого кольору 2011 р. випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузовний номер: [NUMBER], зареєстрований 22.04.2010 р. на [PERSON] (згідно висновку експерта ринкова вартість зазначеного автомобіля складає 156.870,00 грн.). За змістом ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Слід зазначити, що в постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п. 25 роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідач не надала свою згоду на грошову компенсацію позивачеві частки спільного автомобіля. Щодо доводів сторони відповідача про те, що квартира [ADDRESS] не є спільно нажитим майном подружжя, суд зазначає наступне. Представником відповідача надано суду копію рішення Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/7281/14-ц від 30.05.2014 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 1.793.880,00 грн. за договором позики від 01.11.2007 р. Суд звертає увагу, що зазначений договір позики від 01.11.2007 р. не може бути визнаний як такий, що укладений в інтересах сім'ї, в розумінні положень ст. 65 СК України, 369 ЦК України, оскільки судом установлено, що позивач, як один із подружжя, ні в письмовій, ні в усній формі не надавав згоду на укладення вищевказаного договору позики, що в свою чергу виходить за межі дрібного побутових, а отже, цей договір не створює обов'язків для другого з подружжя, який його не укладав, тобто, для позивача. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30.05.2014 р. у справі №761/7281/14-ц не було встановлено мету укладення відповідачем [PERSON] договору позики, а твердження останньої, що договір було укладено в інтересах сім'ї, оскільки, потім було придбано квартиру, що є предметом поділу, не підтверджується жодними доказами по справі. Також, відповідно до п. 11 договору купівлі-продажу вищевказаної квартири [ADDRESS] від 05.11.2007 р., за домовленістю сторін продано за суму в розмірі 50.000,00 грн, що не є співмірною з сумою боргу [PERSON] за договором позики (185.000,00 доларів США). Таким чином, з урахуванням положень ст.69 СК України, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог щодо визнання за позивачем права власності на ? квартири, придбаної сторонами під час шлюбу поряд з визнанням за сторонами права власності на ? частину за кожним щодо іншого вищеозначеного майна, придбаного під час шлюбу. При цьому, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ? частини судового збору, сплаченого за подання позову майнового характеру. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved