Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

У червні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вони з відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності на житло від 14.11.1994 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.04.2007 року. Відповідач з березня 2018 року\~ не мешкає у вказаній квартирі, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні житла. Реєстрація відповідача тягне за собою збільшення оплати за комунальні послуги та не дозволяє позивачці отримати субсидію. Ніякого майна та речей\~ відповідача у квартирі немає, оскільки з власної волі перестав мешкати у вказаній вище квартирі. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В ході судового розгляду позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила усунути перешкоди в здійсненні права власності, користуванні та розпорядженні нерухомого майна шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, надавши заяви про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що визнає позовні вимоги та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що позивачці та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло за №637 від 14.11.1994 року, виданим ТОВ «Азов», та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14294109 від 19.04.2007 року, виданим Маріупольським БТІ. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає у квартирі з березня 2018 року, що підтверджується актом, складеним 06.06.2019 року головою КСН «Річний», що підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень їх прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачці здійснювати своє право власності на квартиру, а саме змушує нести додаткові витрати по утриманню житла, а також не дає змоги оформити субсидію для поліпшення її матеріального становища. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved