Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 15 вересня 2012 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них є одна дочка [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років спільне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникали сварки, а тому він у лютому 2016 року поїхав проживати до своїх батьків. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], і стягнути з останнього судові витрати. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву із змісту якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримує повністю і не заперечує щодо винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, хоча у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. У відповідності до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. У відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 вересня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 4). Від шлюбу у них є одна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, і позивачка зберегти сімю не бажає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження сім'ї сторін є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать інтересам позивачки, у зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою [PERSON] при подачі позову до суду були понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1), які належить стягнути на її користь з відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved