Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПП «Сіріус» про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що в лютому 2018 року ПП «Сіріус» звернулось до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до нього про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Додатком до відзиву на позовну заяву від 25 травня 2018 року ним було подано клопотання про забезпечення судових витрат, в якому було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого орієнтований розмір витрат становив 49920 гривень. Разом з додатковою угодою № 1 ним було подано оригінал квитанції від 15 травня 2018 року про сплату коштів у сумі 10000 гривень. Крім того, його представником було подано акти виконаних робіт та квитанції про сплату коштів за послуги адвоката. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ПП «Сіріус» до [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року залишено без змін. Таким чином, під час розгляду справи № 756/1777/18 судом першої та апеляційної інстанцій він поніс витрати в сумі 75200 гривень. 13 квітня 2020 року на адресу відповідача направлено досудову вимогу про сплату коштів у сумі 75200 гривень, яка була отримана представником відповідача 15 квітня 2020 року. Разом з тим, зазначена вимога була проігнорована. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в рамках цивільної справи № 756/1777/18 в сумі 75200 гривень та судові витрати у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що питання стосовно витрат на правничу професійну допомогу регулюються ст. 137 ЦПК України та стягуються судом, який розглядав справу. Адвокат Дешко М.М. разом з відзивом подавала в Оболонський районний суд м. Києва розрахунок своїх витрат, проте в дебатах не просила суд стягнути зазначені витрати з ПП «Сіріус». Крім того, адвокат не звернулась до суду протягом трьох днів про винесення додаткового рішення про вирішення питання про розподіл судових витрат. В апеляційній інстанції вона також не подавала докази витрат на правничу допомогу та не просила Київський апеляційний суд стягнути зазначені витрати. Надані акти виконаних робіт та додаткова угода не є належними доказами у справі, оскільки платіжні документи на отримання Дешко М.М. від [PERSON] зазначеної суми могли бути по іншим справам, які адвокат веде в різних судових інстанціях. Крім того, зазначені адвокатом витрати є явно завищеними. З відповіді на відзив вбачається, що жоден нормативно-правовий документ не обмежує право звертатися до суду з позовом про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу після набрання рішенням законної сили. Крім того, кожен платіжний документ містить інформацію про підстави оплати, а саме призначення платежу: оплата згідно додаткової угоди № 1 до договору № 7 від 22 січня 2018 року. Також, сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг. Цивільна справа № 756/1777/18 розглядалась судом першої та апеляційної інстанцій понад два роки, представники ПП «Сіріус» постійно подавали уточнюючі позовні заяви та клопотання, неодноразово переносили судові засіданні з метою навмисного затягування судового процесу, що призвело до збільшення витрат на правничу допомогу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що в лютому 2018 року ПП «Сіріус» звернулось до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації (а.с. 15-22). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ПП «Сіріус» до [PERSON] (а.с. 57-62). Постановою Київського апеляційного суду рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року залишено без змін (а.с. 63-65). З позову вбачається, що Додатком до відзиву на позовну заяву від 25 травня 2018 року ним було подано клопотання про забезпечення судових витрат, в якому було наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого орієнтований розмір витрат становив 49920 гривень. Разом з додатковою угодою № 1 ним було подано оригінал квитанції від 15 травня 2018 року про сплату коштів у сумі 10000 гривень. Крім того, його представником було подано акти виконаних робіт та квитанції про сплату коштів за послуги адвоката. Таким чином, під час розгляду справи № 756/1777/18 судом першої та апеляційної інстанцій позивач поніс витрати в сумі 75200 гривень. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19). Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 червня 2020 року в справі № 910/12945/19. Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, понесені ним в справі № 756/1777/18, що розглядалась Оболонським районним судом м. Києва. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Вбачається, що понесені стороною позивача витрати на правничу допомогу у судовому провадженні в іншому суді, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову, а такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством, зокрема, статтею 137 ЦПК України. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити. Представник відповідача подав до суду клопотання, в якому просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З клопотання сторони відповідача вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано суду договір про правові послуги, копію платіжного документу та акт виконаних робіт. Разом з тим, представником відповідача не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. За таких обставин, вимога сторони відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 гривень задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed