Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

У травні 2017 року до суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що із відповідачем почали проживати в незареєстрованому шлюбі з серпня 1993 року, а 09 вересня 1997 року зареєстрували шлюб. 13 травня 2014 року шлюб між сторонами розірваний. За час перебування в шлюбі з відповідачем, ними за спільні кошти придбано 23 грудня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, площею 0, 132 га, на території Пухівської сільської ради Броварського району Київської області. Також, 26 червня 2001 року за рішенням виконкому Пухівської сільської ради було отримано дозвіл на забудову земельної ділянки та отримано паспорт на забудову земельної ділянки в населеному пункті України у відділі архітектури і будівництва Броварської районної державної адміністрації Київської області. Подружжям збудований будинок по вул. Вишневій, 5, у с.Пухівка Броварського району Київської області, зареєстрований 14 жовтня 2004 році на імя відповідача. Оскільки спільне майно зареєстроване за відповідачем, а позивач має право на ? частку спільного майна, тому просить поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,132 та, що знаходиться за адресою вулиці Вишнева,5 с. Пухівка Броварського району Київської області, та житлового будинку, що знаходиться на вул. Вишнева,5, в с. Пухівка Броварського району Київської області. Просить також визнати за відповідачем право власності на ? частку вищевказаного спільного майна. 29 листопада 2017 року ухвалою суду (занесеною до журналу судового засідання) до участі в справі залучено в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] У відзиві на позовну заяву, яка надійшла до суду 30.05.2018 року, відповідач зазначає, що будівництво будинку, як і купівлю земельної ділянки, здійснював за власні кошти, особисто замовляв та оплачував будівництво житлового будинку. Натомість, позивач не здійснювала ніяких дій щодо будівництва житлового будинку, а надані нею квитанції є або фіктивними, або підробленими. Земельна ділянка та житловий будинок є особистою приватною власністю відповідача, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні позивач пояснила, що спірна земельна ділянка придбана сторонами за спільні кошти. Позивач постійно працювала, має 38 років трудового стажу, тому завжди мала доходи. У відповідача також були різні доходи, був період, коли він нічого не отримував. Спірний будинок будували також разом, якщо не вистачало коштів, то сторони позичали у родичів, знайомих невеликі суми. На даний час відповідач категорично не погоджується ділити спільне майно подружжя. Просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки до суду невідомі. 03.10.2018 року до суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON], де він просить розглядати справу за його відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09\~вересня 1997\~року зареєстрований\~шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БК №407542. (а.с. 10) Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 23\~грудня 1998\~року, [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,132 та, що розташована на території села Пухівка, Пухівської сільської ради, Броварського району Київської області, по вулиці Вишневій. Продаж вчинено за 800 грн. (а.с. 13,14) 26 червня 2001 року рішенням виконкому Пухівської сільської ради [PERSON] надано дозвіл на забудову земельної ділянки. (а.с. 17) У липні 2001 року відділом архітектури і будівництва Броварської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] виданий паспорт на забудову земельної ділянки в населеному пункті України, місце забудови: Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Вишнева. (а.с. 15,16) Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.10.2004 року Виконкомом Пухівської сільської ради, [PERSON] є власником будинку за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Вишнева, буд. 5. Опис обєкта: рік побудови будинку 2001; житловий будинок А-2, 269,2 кв.м; вбиральня Б, альтанка В, колодязь К, огорожа N. (а.с. 144) 13\~травня 2014\~року шлюб\~між позивачем\~та відповідачем\~розірваний, що підтверджується копією свідоцтва розірвання шлюбу серії І-БК №153831. (а.с. 11) Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірна земельна ділянка та збудований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами придбані під час перебування сторін у шлюбі, а тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, суд зазначає, що частки сторін у спільному сумісному майні є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором. Посилання відповідача на те, що земельна ділянка придбана за його особисті кошти ніякими доказами не підтверджені. Так само, як і доводи про те, що будівництво будинку фінансувалось лише за кошти відповідача, також є недоведеними. Так, долучені до матеріалів справи чеки, накладні, квитанції щодо придбання будівельних матеріалів можуть лише підтверджувати використання таких матеріалів у будівництві житлового будинку. Однак, такі документи не підтверджують доводів про те, що спірне майно придбане за особисті кошти одного з подружжя. Отже, стороною відповідача до суду не надано ніяких доказів на підтвердження доводів відповідача та на спростування позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 вищевказаного Кодексу визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом стаття 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладені обставини, та

Outcome: partial