Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

у травні 2017 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши його у червні 2017 року, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Уточкіна, буд.45, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником зазначеного домоволодіння, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10234001 від 29.03.2006 р. Відповідач, як брат позивачки, зареєстрований у ньому, але з 01.05.2016 р. в будинку не проживає. Відповідач приміщенням будинку не користується, участі у його утриманні не бере, податок на землю не сплачує, тому позивач змушена за нього сплачувати комунальні послуги, якими відповідач фактично не користується. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, остання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки поштового відділення № 17 м. Кривого Рогу про причини не вручення, а саме: за закінченням строку зберігання. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи докази: копії домової книги; технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10234001 від 29.03.2006 р.; акт обстеження від 21.04.2017 р. про не проживання; копію рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.02.2006 р. (а.с. 7-11, 12-16,17,18,20-21), судом встановлені такі факти, що мають значення для справи і відповідні їм правовідносини. Позивач відповідно до рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.02.2006 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10234001 від 29.03.2006 р. є власником домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Уточкіна, буд. 45. Відповідач [PERSON] як брат позивачки був зареєстрований у даному домоволодінні, але за вказаною адресою не проживає із 01.05.2016 року, тобто понад рік, що підтверджується актом обстеження від 21.04.2017 р. про непроживання. Жодних правочинів про користування житловою площею домоволодіння між позивачем та відповідачем не укладалось. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України, та свідчать про наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад рік у ньому не проживає, за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин, передбачених законом, які вважаються поважними. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved