Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

У червні 2016 року Публічне Акціонерне Товариство «Укрсоцбанк», від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явило дійсний позов. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.11.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Східного комерційного макрорегіону був укладений договір про надання кредиту №550-3/1-11215, відповідно до якого відповідачу було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, цільового характеру використання грошові кошти в сумі 122 375,00 грн. для оплати придбаного автомобіля FIAT DOBLO COMBI , 2011 року випуску, бежевого кольору, зі сплатою відсотків у розмірі 12,55% річних на перший річний період, та зі сплатою відсотків протягом другого року від дати укладення в розмірі 14,99 %, а починаючи з третього року - відсоткова ставка плаваюча. 30.11.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки №550-3/1-11215/порука відповідно до якого поручитель зобов'язалась перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі та строки і в порядку, передбачених кредитним договором №550-3/1-11215 від 30.11.2011 року. Позивач повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кошти в сумі 122 375,00 грн, відповідач, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів у строки, що передбачені кредитним договором, належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 27.10.2015 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 28 482 (двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят дві ) гривні 68 копійок, яка складається з: 18 849,57 грн - сума заборгованості за кредитом; 6 372,85 грн - сума заборгованості за відсотками; 1 863,22 грн - пеня, передбачена за несвоєчасне повернення відсотків; 1 397,04 грн - розмір інфляційних витрат за кредитом. Виниклу заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку, крім того просить покласти на них судові витрати. В судове засідання представник ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», а також шляхом розміщення повідомлень на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області ( на 04.08.2016 р., 11.08.2016 р., 25.08.2016 р. ) Причини неявки суду відповідачі не повідомили. Заперечень на позов не надали. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено наступне. 30.11.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №550-3/1-11215, згідно якого кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 122 375,00 грн, із встановленням процентної ставки за користування у розмірі 12,55% річних на перший річний період, та зі сплатою відсотків протягом другого року від дати укладення договору в розмірі 14,99 %, а починаючи з третього року - відсоткова ставка плаваюча встановлюється в порядку, визначеному у п.2.8 Договору. Кредит надавався позичальнику на придбання автомобіля марки FIAT DOBLO COMBI , 2011 року випуску, бежевого кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 19 від 26.11.2011 року, укладеним з ТОВ «Автотрейд». Погашення кредиту мало здійснюватись згідно графіка, зазначеного у п.1.1.1 Договору кредиту (а.с.5-10). 30.11.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки №550-3/1-11215/порука, згідно якого поручитель поручився перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення всієї суми кредиту, сплати процентів, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та порядку, передбачених Договором кредиту №550-3/1-11215 від 30.11.2011 року. Поручитель своїм підписом підтвердила, що ознайомлена з умовами договору кредиту, жодних заперечень не має. Згідно з п.3.1.4 Договору поруки у разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов'язання, сторони відповідають перед кредитором в солідарному порядку (а.с.15-16). Позивач виконав свої зобов'язання по кредитному договору перед відповідачем, передавши [PERSON] 122 375,00 гривень, що підтверджується копією меморіального ордеру № 8263 від 30.11.2011 року (а.с. 17). Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належно не виконував свої зобов'язання за Договором кредиту № 550-3/1-11215, внаслідок чого станом на 27.10.2015 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 28 482 (двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят дві ) гривні 68 копійок, яка складається з: 18 849,57 грн - сума заборгованості за кредитом; 6 372,85 грн - сума заборгованості за відсотками; 1 863,22 грн. - пеня, передбачена за несвоєчасне повернення відсотків; 1 397,04 грн - розмір інфляційних витрат за кредитом;(а.с.21). Відповідно до п. 1.1.1 Договору кредиту позичальник здійснює повернення кредиту частинами згідно графіку, зазначеному в Договорі з кінцевим терміном повернення заборгованості по кредиту до 29 листопада 2018 року включно на умовах, визначених договором. Як вбачається зі змісту п.3.2.3 Договору кредиту, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісій та можливих штрафних санкцій, зокрема, у разі: затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більше як на 10 %; несплати позичальником в терміни, встановлені договором більше однієї виплати по кредиту, яка перевищує 5% загальної суми кредиту. Відповідно до ч.2. ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі №6-116-цс13, у разі прострочення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст..1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості в солідарному порядку за Договором кредиту № 550-3/1-11215 від 30 листопада 2011 року, в сумі 26 619,46 грн, в яку входить сума заборгованості за кредитом - 18 849,57 грн, сума заборгованості за відсотками - 6 372,58 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом - 1 397,04 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачами не спростований. В частині стягнення з відповідачів штрафних санкцій в розмірі 1863,22 грн, в яку входить пеня, передбачена за несвоєчасне повернення відсотків , суд дійшов наступного. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші) або утриматися певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Отже, зобовязання за своїм значенням поділяються на: основні зобовязання які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобовязання які забезпечують належне виконання основних зобовязань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобовязання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, основним зобов'язанням позичальника [PERSON] за Договором кредитування від 30.11.2011 року є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобовязанням є сплата неустойки (штрафа, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористичная операція, в якому міститься місто Луганськ Луганської області. Як вбачається зі справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у м.Луганськ, а тому вони є суб'єктами Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно яких, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем станом на 27.10.2015 року нараховано відповідачам: пеню за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 1 863,22 грн Зазначені штрафні санкції нараховані відповідачу з 26.10.2014 року. За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне повернення відсотків у загальній сумі 1863,22 гривень необхідно відмовити в їх стягненні, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» встановлена заборона їх нарахування з 14.04.2014 року. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин з відповідачів підлягає стягненню в рівних частках на користь позивача судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з оригіналом платіжного доручення №0000336182 від 17.05.2016 року при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1378,00 грн (а.с.2). Оскільки позовні вимоги задоволені на 93,4% з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1287,05 грн. ( 1378,00 грн*93,4%=1287,05 грн), в рівних частках, з кожного по 643,52 грн (1287,05 грн /2=643,52 грн)На підставі викладеного, ст. 509, 526, 549, 553,554, 610-612,625,628, 638, 1049,1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial