Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, в якому просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2015 року на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/7 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивував тим, що з 01 травня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який 13 травня 2015 року за рішенням суду було розірвано. Від даного шлюбу, у них народилася донька [PERSON] . Рішенням суду з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки, на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку. Посилається на те, що з 07 березня 2017 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу він має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Тобто, у нього відбулося погіршення матеріального становища, що є правовою підставою для зменшення розміру аліментів на користь відповідача. Разом з тим, зазначив, що на даний час його сім`я не має власного житла у місті Києві, що значно впливає на їх майновий стан, зважаючи на високі ціни оренди житла в столиці. Його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, єдиним годувальником в сім`ї є він, саме на нього покладається обов`язок належного утримання сина [PERSON] . Окрім того, вказує на наявні в нього кредити на загальну суму понад 209 тисяч грн.. Оскільки, на даний час погіршилося його матеріальне становище та змінився сімейний стан, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 серпня 2020 року, вищевказану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Фастівського міськрайонного суду Київської області. 05 січня 2021 року дана цивільна справа надійшла до Фастівського міськрайонного суду Київської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана до провадження судді Осаулової Н.А.. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2021 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання. 10 червня 2021 року відповідачем через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову. Вказала на те, що позивачем не надано жодних доводів та доказів щодо майнового стану та його погіршення. Народження дитини не є безумовною підставою зменшення аліментів без доведення погіршення майнового стану. Разом з тим, зазначила, що позивачем не надано жодних доказів отримання кредитів на витрати, які він зазначає у позові, а також доказів здійснення витрат на цілі, які він вказує в позові. Наявність боргових зобов`язань також не є підставою для зменшення розміру аліментів і не позбавляє обов`язку позивача щодо утримання доньки. Окрім того, зазначила, що договір оренди не є достатнім доказом здійснення витрат, а також зазначила, що у період отримання кредитів позивачем було придбано автомобіль, що свідчить про покращення майнового стану. 04 жовтня 2021 року на електронну адресу суду відповідачем подано заперечення на відзив. В судове засідання позивач не з`явився, між тим, на електронну адресу суду направив заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. Зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася. На електронну адресу суду направила клопотання, в якому просила суд розгляд справи проводити без її участі та відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, було задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 01 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 17, розірвано, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Того ж дня, Фастівським міськрайонним судом київської області було видано виконавчий лист № 381/1201/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу [PERSON] відновила собі дошлюбне прізвище « [PERSON] », проте в подальшому після укладення шлюбу 06 травня 2016 року з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. В постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) вказано, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що на даний час у нього погіршилося матеріальне становище, з`явилася нова сім`я, кредитні зобов`язання та відсутність власного житла. Так, судом встановлено, що [PERSON] 07 березня 2017 року зареєстрував шлюб із [PERSON] (свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). [INFO] у позивача народився син [PERSON] , що підтверджено Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER] виданим 21 січня 2020 року. Як вбачається із Довідки про доходи [PERSON] № 67 від 08 жовтня 2021 року, яка надана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованого у місті Хмельницький Державного бюро розслідувань, на виконання ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року, заробітна прала [PERSON] за останні шість місяців, а саме з квітня 2021 року по вересня 2021 року, складає 446005,57 грн.. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Між тим, суд вважає, що не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів посилання позивача на існування у нього нової сім`ї, кредитних зобов`язань та відсутність власного житла. При цьому суд враховує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 13 травня 2015 року, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а тому розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed