overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 25.09.2004 року, від якого мають двох неповнолітніх доньок: Кристіну, [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обовязки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив, згоден на розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сімї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечила. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Місцем проживання неповнолітніх доньок сторін суд визначає з матірю, оскільки спору про це у них не виникло. З відповідачки також належить стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач в силу п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 30.08.2008 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яку просив залишити на вихованні разом з матір'ю. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов'язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримав, проти чого відповідач не заперечила, згодна на розлучення, неповнолітню доньку [PERSON] просила залишити на вихованні з нею. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.08.2008 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач у своїй заяві не заперечила, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, місцем проживання неповнолітньої доньки сторін суд визначає з матір'ю, оскільки спору про це у них не виникло.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої державі в сумі 23076 грн. 00 коп. 28 липня 2016 року позивач уточнив позовні вимоги, зменшивши суму позовних вимог до 22015, 38 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] проходив військову службу у [INFO] (в/ч [NUMBER] ) у військовому званні старший сержант на посаді патрульного відділення логістики оперативно бойової прикордонної комендатури «Зоря». Відповідно до наказу від 22.04.2016 року його було звільнено з військової служби в запас. Під час здачі військового майна було виявлено нестачу 41 одиниці дощових костюмів та 20 балістичних масок. В рамках службового розслідування встановлено, що матеріальна шкода була спричинена внаслідок недбалого виконання своїх обов`язків відповідачем. В строк до 19.04.2016 року згідно рапорту про добровільне відшкодування шкоди відповідачем збитки в повному обсязі не компенсовано. Просив стягнути завдану діями відповідача матеріальну шкоду в сумі 22015,38 грн. Представник позивача [PERSON] \~ в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає,\~ позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода,\~ завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю\~ особистим\~ немайновим правам фізичної або юридичної особи,\~ а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. [PERSON] звільнений з військової частини [NUMBER] згідно наказу №87-ос від 22.04.2016 року (а. с. 25). Перебуваючи на посаді патрульного відділення логістики оперативно бойової прикордонної комендатури «Зоря», відповідач не забезпечив належного контролю видачі військового майна та його збереження, в результаті чого, згідно матеріалів службового розслідування, було втрачено 41 одиниця дощових костюмів та 20 одиниць балістичних масок (а. с. 5, 6-8, 18) на загальну суму 23076, 00 грн. (а. с. 18) Вище вказані збитки відповідач зобов`язався відшкодувати добровільно, згідно рапорту від 05.04.2016 року, однак в добровільному порядку відшкодував 1060, 62 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, а також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29.04.1990 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони не мають неповнолітніх дітей. Подружнє життя останнім часом не складалося, виникали постійні суперечки між позивачем та відповідачем, що негативно позначилося на сімейному житті. З 2015 року позивач та відповідач припинили суспільне проживання, спільного бюджету не мають, сумісного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу є недоцільним, тому ,що носить лише умовний характер. У судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяви щодо розгляду справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON], належним чином в порядку ч.ч. 5, 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1990 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 111-КИ №499644, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №426 від 29.04.1990 року. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з 2015 року. Почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. Характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін та соціальній ролі сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений ним при зверненні до суду з даною позовною заявою, судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29.08.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони не мають неповнолітніх дітей. Подружнє життя останнім часом не складалося, виникали постійні суперечки між позивачем та відповідачем, що негативно позначилося на сімейному житті. З вересня 2015 року позивач та відповідач припинили суспільне проживання, спільного бюджету не мають, сумісного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу є недоцільним, тому ,що носить лише умовний характер. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали до суду заяви щодо розгляду справи за їх відсутності, просили позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2015 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №320149, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №686 від 29 серпня 2015 року. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з вересня 2015 року. Почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. Характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін та соціальній ролі сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений ним при зверненні до суду з даною позовною заявою, судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 13.07.1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують з 2014 року, оскільки втрачено взаєморозуміння один одного, постійно виникають сварки із-за різних поглядів на життя. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб вона просить розірвати. Позивач до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на розірванні шлюбу, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявився з невідомих причин, був належно повідомлений про місце та час розгляду справи. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Відповідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з\~реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу\~надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не ставить питання про відновлення дошлюбного прізвища. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 18.12.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують, оскільки втрачено взаєморозуміння один одного, постійно виникають сварки, скандали із-за різних поглядів на життя. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Згоди щодо виховання дитини дійшли у добровільному порядку. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб вона просить розірвати. Позивач до судового засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на розірванні шлюбу, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявився з невідомих причин, був належно повідомлений про місце та час розгляду справи. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Відповідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

у травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 14 194 грн. 22 коп. та судового збору в розмірі 1378 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, в позовній заяві справу просить розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, до його початку надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію боргу та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 30.01.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6069 грн. 46 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, тарифами складають між ним і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 27.04.2016 року виникла заборгованість в розмірі 14\~194 грн. 22 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5536 грн. 14 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 1823 грн. 09 коп., заборгованість за пенею та комісією 4207 грн. 36 коп., штраф 2627 грн. 63 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 4-5). Таким чином заборгованість за кредитним договором в розмірі 14 194 грн. 22 коп. та судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 03.04.2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №215/12-08-322, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15%, з 17.11.208 р. -16% річних. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого станом на 25.02.2016 р. має заборгованість в сумі 37522,34 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі и 37522,34 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 03.04.2008 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 15000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15%, а з 17.11.2008 р. -16% річних. Згідно з представленим розрахунком станом на 25.02.2016 р. сума заборгованості складає 37522,34 грн. (а.с. 14-15). На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved