Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У червні 2020 р. Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач мотивував тим, що позивач утримує та проводить обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №211 від 30.09.2005. Між позивачем та [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] , 13.05.2011 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а споживачем своєчасна оплата цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, у останнього виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2019 по 01.07.2019 у розмірі 1 239,95 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем нарахований індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 1,65 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 29,43 грн. за період з 01.05.2019 по 01.03.2020 та пеню у розмірі 17,80 грн. за період з 01.06.2019 по 01.03.2020. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути на його користь з відповідача вищезазначену заборгованість та судові витрати. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.60.2020 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилались судом на адресу місця реєстрації відповідача. 25.08.2020 відповідач на адресу суду скерував відзив на позовну заяву, в якому просить суд в частині основного боргу 546,28 грн., пені 13,06 грн., 3% річних 10,73 грн., інфляційних втрат 1,10 грн. закрити провадження у справі, і в інших позовних вимогах відмовити в задоволенні. В обгрунтування вказує, що позивачем невірно здійснено розрахунок боргу, оскільки в договорі від 13.05.2011 визначена вартість послуг 3,41 грн./кв.м., тоді як позивач здійснював розрахунок з вартості за травень 2019 року - 7,37 грн./кв.м., за червень 2019 - 8,11 грн./кв.м. Вказує, що борг відповідача за період з травня по червень 2019 року складає 546,28 грн., який ним сплачено 19.08.2020. Щодо нарахування пені, вказує, що позивачем невірно визначено строк нарахування пені. Позивачем заявлені позовні вимоги по стягненню пені з 01.06.2019, але фактично період прострочення сплати за травень настав з 21.06.2019. За розрахунком відповідача сума пені складає 13,06 грн., яку, як вказує відповідач, він оплатив 19.08.2020. Аналогічні твердження відповідачем наведено щодо розрахунку 3% річних та інфляційних втрат. Згідно розрахунку відповідача сума 3% річних складає 10,73 грн., інфляційних втрат 1,10 грн. які, як вказує відповідач, він оплатив 19.08.2020. Також відповідач не погоджується з сумою витрат на професійну правничу допомогу з наступних підстав: винагорода за подання позову до суду до розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України не входить, ст. 1, 19 ЗУ «Про адвокатуру» не передбачено такий вид правничої допомоги; позивачем не надано суду доказів укладення договору з АО «ШЕНЛІ» з позивачем відносно саме конкретного відповідача [PERSON] ; позивачем не надано до суду відповідного ордеру на підставі чого, адвокат мав право здійснювати підготовку та подання позову до суду; в матеріалах позову відсутній детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом; відповідно до п.3 додатку №1 до договору між позивачем та АО «ШЕНЛІ» передбачено такі послуги, як підготовка претензії щодо неналежного виконання, однак позивач не надав доказів щодо звернення з претензією до відповідача; неспівмірність боргу та суми витрат на правничу допомогу. Окрім того, відповідач просить суд відмовити у стягненні судового боргу, оскільки борг відповідачем погашено на момент складання цього позову. 31.08.2020 представник позивача скерував на адресу суду відповідь на відзив. Зазначає, що нарахування вартості послуг відповідачу з утримання будинків і прибудинкової території здійснювалось за тарифом, затвердженим Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №211 від 12.02.2018 «Про внесення змін та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживача залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа, що наступає за розрахунковим». Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що представником позивача 01.07.2020 на адресу суду направлено заяву з додатковими доказами на підтвердження понесення КП «Житло-Сервіс» витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 500,00 грн., а саме з копіями акту виконаних робіт за квітень 2020 року, витягу Додатку №01 до акту виконаних робіт, виписки з банківського рахунку та детальним описом робіт. Просить позов задовольнити у повному обсязі. 09.09.2020 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Вказує, що з червня 2018 року відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» органи місцевого самоврядування втратили повноваження встановлювати тарифи. Щодо витрат на правову допомогу додатково зазначає, що: детальний опис робіт від 30.06.2020 підписано представником позивача Ю.О. Братищенко, а не як адвокатом або представником-адвокатом АО «ШЕНЛІ»; ні до відповіді позивача на відзив на позовну заяву, ні в детальному описі робіт не надано ордеру на підставі чого, адвокат мав право здійснювати підготовку документів та підписувати їх; довіреність від 03.01.2020 за №110/005-2 видана ще до укладання договору №3-20 від 08.01.2020 про надання правничої допомоги між позивачем та АО «ШЕНЛІ», не містить посилання на договір №3-20 від 08.01.2020; відповідно до протоколу №137 вартість послуг за квітень вказано термін надання послуг 20.04.2020, однак дата надходження позовної заяви 15.06.2020; у виписках АТ «Приватбанк» від 05.06.2020 на суму 136 000,00 грн. та від 06.05.2020 на суму 112 500,00 грн. не вказано, що здійснена оплата за позовом до відповідача; з детального опису не вбачається, що саме послуги були надані АО «ШЕНЛІ»; позовна заява підписана представником позивача по довіреності від 03.01.2020, але право на підписання представник Братищенко Ю.О. набув з 08.01.2020 відповідно до договору від 08.01.2020 про надання правничої допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №211 від 30.09.2005 передано на обслуговування КП «Житло-сервіс» житловий будинок по [ADDRESS] . 13.05.2011 між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та [PERSON] , який на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 12.07.05 є власником квартири [ADDRESS] , укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір). Пунктом 1 договору визначено предмет договору, а саме забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2 договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структур, періодичності та строків надання послуг, які на момент укладення цього договору надаються відповідно до розпорядження КМДА №1221 від 29.12.2010. Згідно із п. 3 договору у разі зміни тарифів, їх структури сторони, для виконання умов цього договору, керуються тарифами на послуги з моменту введення в дію затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування змінених тарифу, його структури. Про дату зміни тарифів послуг виконавець сповіщає споживача платіжним документом (квитанцією), а також шляхом розміщення об`яви на будинку. Пунктом 4 договору сторони погодили, що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору, відповідно до розпорядження КМДА №1221 від 29.12.2010 року становить: у разі внесення плати за цим договором до 20 числа, що настає за розрахунковим тарифом - 3,10; 2,65 (1 поверх) грн./кв.м.; у разі внесення плати за цим договором після 20 числа, що настає за розрахунковим тариф - 3,41; 2,92 (1 поверх) грн./кв.м. Відповідно до п. 6 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно із п. 9 договору за несвоєчасне внесення плати за цим договором, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», із споживача стягується пеня у розмірі 0,1% за кожний місяць простроченої оплати. Відповідно до п. 22 договору цей договір набирає чинності після його підписання і діє на термін три роки. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на наступний термін. Договір підписано представником КП «Житло-сервіс» та [PERSON] та скріплено печаткою відділення №1 КП «Житло-сервіс». Відповідно до свідоцтва про право власності від 12.07.2005 Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) квартира [ADDRESS] складається з 3 кімнат, жилою площею 45,60 кв.м. загальною площею 80,10 кв.м., належить [PERSON] на праві приватної власності. Згідно із квитанцією №0.0.1807119940.1 від 20.08.2020 АТ КБ «Приватбанк» [PERSON]. сплатив на рахунок КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» за комунальні послуги, надані за адресою [ADDRESS] , 571,17 грн., з яких: 546,28 грн. основного боргу, 13,06 грн. пені, 10,73 грн. 3% річних, 1,10 грн. інфляційних втрат. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. За змістом ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин), плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Згідно з положеннями ст. 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідач надав суду квитанцію про оплату комунальних послуг, наданих за адресою [ADDRESS] , чим підтвердив отримання ним визначених договором послуг. Позивач стверджує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором у останнього виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.05.2019 по 01.07.2019 у сумі 1 239,95 грн. У договорі сторони погодили, що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору, відповідно до розпорядження КМДА №1221 від 29.12.2010 року становить: у разі внесення плати за цим договором до 20 числа, що настає за розрахунковим тарифом - 3,10; 2,65 (1 поверх) грн./кв.м.; у разі внесення плати за цим договором після 20 числа, що настає за розрахунковим тариф - 3,41; 2,92 (1 поверх) грн./кв.м. У разі зміни тарифів, їх структури сторони, для виконання умов цього договору, керуються тарифами на послуги з моменту введення в дію затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування змінених тарифу, його структури. Відтак сторони при укладенні договору погодили, що на момент укладення договору тарифи нараховуються у розмірах визначених розпорядженням КМДА №1221 від 29.12.2010, при зміні тарифів, розмір визначатиметься рішенням органу місцевого самоврядування з моменту введення його в дію. Відповідно до ч.2 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Позивач здійснював нарахування плати згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради «Про внесення змін до тарифів та структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачам залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим»№211 від 12.02.2018 (далі - розпорядження №211). Відповідно до розпорядження тариф на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі прибуток та ПДВ у разі оплати послуг до 20 числа складав 7,37 грн. за 1 кв.м.; тариф на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі прибуток та ПДВ у разі оплати послуг після 20 числа складав 8,11 грн. за 1 кв.м. Розпорядження №211 втратило чинність згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 14.11.2019 №1977. Відтак, розпорядження №211 на момент нарахування плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.05.2019 по 01.07.2019 було чинним, а тому підлягало застосуванню. Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій виключено з 01.05.2019 на підставі постанови КМУ №291 від 03.04.2019 З даного приводу суд зазначає, що розпорядження №211 на підставі якого здійснювався спірний обрахунок прийнято 12.02.2018. Закон України «Про житлово-комунальні послуги»№1875-ІV втратив чинності 01.05.2019 у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»№2189-VIII . Відповідно до п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Відповідач у відзиві стверджував, що окрім договору від 13.05.2011 між позивачем та відповідачем не укладено. Відтак, договір від 13.05.2011 був чинним на тих самих умовах на момент виникнення заборгованості. На виконання вимог ЗУ № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» урядом прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 р. № 291 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869», яка розроблена Мінрегіоном. Згідно з прийнятою постановою виключено Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, оскільки новим ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» не передбачено послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначав механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відтак, посилання позивача на виключення Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі постанови КМУ №291 від 03.04.2019 є безпідставним, оскільки виключення порядку, яким урегульовувався механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій жодним чином не стосується раніше встановлених тарифів розпорядженням №211 від 12.08.2018. Також суд не бере до уваги посилання позивача на п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Відтак, законодавець встановив обов`язок укладення виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Однак, сторонами у справі укладено 13.05.2011 договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, положення якого є предметом даного спору. У ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIIIвизначив розмежування між поняттями житлова послуга та комунальна послуга. Так, житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами Таким чином, між сторонами 13.05.2011 було укладено договір щодо надання житлових послуг, а тому в даному випадку застосуванню п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», яким урегульовані договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, до введення в дію норм цього Закону, та не встановлено зобов`язання укладення нового договору протягом двох місяців. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про законність нарахування позивачем плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.05.2019 по 01.07.2019 на підставі тарифів встановлених розпорядженням №211. Як встановлено судом, загальна площа кв. [ADDRESS] становить 80,10 кв.м. Тариф у травні та червні 2019 року на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі прибуток та ПДВ у разі оплати послуг до 20 числа складав 7,37 грн. за 1 кв.м, у разі оплати послуг після 20 числа складав 8,11 грн. за 1 кв.м. Таким чином, відповідач у травні 2019 за отриманні послуги повинен був сплатити 590,34 грн. (80,10 кв.м. * 7,37 грн.) та у червні 2019 - 649,61 грн. (80,10 кв.м. * 8,11 грн.), а всього -1 239,95 грн. Відповідачем не надано доказів сплати ним зазначеної суми боргу до пред`явлення позивачем позову. Однак, згідно із квитанцією №0.0.1807119940.1 від 20.08.2020 АТ КБ «Приватбанк», долучено відповідачем до відзиву [PERSON] сплатив на рахунок КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» за комунальні послуги, надані за адресою [ADDRESS] , 546,28 грн. основного боргу. Відповідач отримання цих коштів не спростовував. Таким чином основний борг на момент ухвалення рішення у справі складає 693,67 грн. (1 239,95 грн. - 546,28 грн.) та підлягає стягненню з відповідача. Окрім того, позивачем заявлено до стягнення індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 1,65 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 29,43 грн. за період з 01.05.2019 по 01.03.2020 та пеню у розмірі 17,80 грн. за період з 01.06.2019 по 01.03.2020. У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із п. 9 договору за несвоєчасне внесення плати за цим договором, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», із споживача стягується пеня у розмірі 0,1% за кожний місяць простроченої оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Як вбачається із поданого розрахунку, позивач відійшов від встановлених умовами договору умов та, у відповідності до вимог законодавства, здійснив розрахунок пені у розмірі 0,01% суми боргу за день прострочення. Позивачем розраховано пеню з кінцевою датою розрахунку - 01.03.2020. Відповідно до п. 6 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, при обрахунку розміру пені по заборгованості за травень 2019 року береться період нарахування з 21.06.2019 по 01.03.2020 (9 місяців), за червень 2019 - з 21.07.2019 по 01.03.2020 (8 місяців). З огляду на зазначене, суд, здійснивши перерахунок пені за періоди визначені позивачем згідно наданого розрахунку, встановив, що арифметично вірною та обґрунтованою до стягнення буде пеня в розмірі 5,31 грн. за заборгованістю за травень 2019 року (590,34 грн. * 0,1% * 9 місяців) та 5,19 грн. за заборгованістю за червень 2019 року (649,61 * 0,1% * 8 місяців), а всього 10,50 грн. (5,31 грн. + 5,19 грн.). У решті вимог щодо стягнення пені необхідно відмовити. Разом з тим, згідно із квитанцією №0.0.1807119940.1 від 20.08.2020 АТ КБ «Приватбанк» [PERSON]. сплатив на рахунок КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» за комунальні послуги, надані за адресою [ADDRESS] , 13,06 грн. пені. Відтак зобов`язання щодо оплати пені відповідачем виконано добровільно, а тому стягненню не підлягає. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що сторони погодили у п. 6 строк оплати послуг до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тому суд, під час перерахунку заявлених до стягнення 3% річних, із врахуванням строку оплати визначеного договором, вважає правомірною до стягнення суму 3% річних у розмірі 12,36 грн. за заборгованістю за травень 2019 (строк нарахування з 21.06.2019 по 01.03.2020) та 11,95 грн. за заборгованістю за червень 2019 (строк нарахування з 22.07.2019 по 01.03.2020), а всього - 24,31 грн. (12,36 грн. + 11,95 грн.). У решті стягнення 3% річних необхідно відмовити. Однак, згідно із квитанцією №0.0.1807119940.1 від 20.08.2020 АТ КБ «Приватбанк» [PERSON]. сплатив на рахунок КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» за комунальні послуги, надані за адресою [ADDRESS] , 10,73 грн. 3% річних. Відтак з відповідача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 13,58 грн. (24,31 грн. - 10,73 грн.). Стосовно нарахувань втрат від інфляції в сумі 1,65 грн., судом враховано наступне. Індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Судом враховано, що позивач при здійсненні розрахунку інфляції у встановлених ним періодах включав й періоди в яких мала місце дефляція. Проте, при здійснення обрахунків ним було нараховано інфляційні втрати не на місяць наступний за місяцем в якому мав би були здійснений платіж, а на розрахунковий. Зважаючи на викладене, суд, здійснивши власний перерахунок вважає, що відповідно до заявлених позивачем періодів та сум, арифметично вірними та правомірними будуть інфляційні втрати в розмірі 1,73 грн. за заборгованістю за травень 2019 та 5,83 грн. за заборгованість за червень 2019, а всього - 7,56 грн. (1,73 грн. + 5,83 грн.). Оскільки, позивачем заявлено до стягнення меншу суму інфляційних втрат у межах суми, що підлягала стягненню, то вимога позивача про стягнення 1,65 грн. індексу інфляції підлягає задоволенню. Однак, згідно із квитанцією №0.0.1807119940.1 від 20.08.2020 АТ КБ «Приватбанк» [PERSON]. сплатив на рахунок КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» за комунальні послуги, надані за адресою [ADDRESS] , 1,10 грн. інфляційних втрат. Відтак з відповідача підлягає стягненню 0,55 грн. інфляційний втрат (1,65 грн. - 1,10 грн.). Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Позивачем заявлено вимогу про стягнення (відшкодування) з відповідача його витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500,00 грн. Положеннями ст. 133 ЦПК встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до статті 26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК). Судом враховано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2020 між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та Адвокатським об`єднанням «ШЕНЛІ» укладено договір про надання правничої допомоги №3-20, відносно умов якого виконавець забезпечує надання наступних послуг: представництво інтересів замовника у садах всіх інстанцій під час здійснення цивільного, господарського та адміністративного судочинства; надання правової допомоги у суді та державній виконавчій службі щодо стягнення боргів за житлово-комунальні послуги; організація та здійснення претензійної-правової роботи за матеріалами, підготовленими замовником, а замовник зобов`язується оплачувати послуги виконавця. Додатком №1 до договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020, сторони визначили вартість послуг, встановили (п. 2.1 додатку), що вартість підготовки і подання заяви до суду про видачу судового наказу або підготовка і подання позову до суду про стягнення боргу у порядку спрощеного позовного провадження із заявою про розгляд справи за відсутності позивача (що включає нарахування інфляції та 3 відсотків річних на суму боргу за житлово-комунальні послуги) становить 1 500,00 грн. Договір та додаток до договору підписано директором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та Головою адвокатського об`єднання «ШЕНЛІ» Братищенко Ю.О., який є адвокатом згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №5994 від 23.11.2017, та скріплено печатками. Відповідно до довіреності від 03.01.2020 №110/005-2 Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» уповноважило Братищенка Ю.О. представляти інтереси КП «Житло-сервіс» в господарських, адміністративних та загальних судах всіх інстанцій, з питань, що стосуються діяльності КП «Житло-Сервіс». Згідно із актом виконаних робіт за квітень 2020 року по договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та Адвокатське об`єднання «ШЕНЛІ» склали даний акт на підставі п. 6.3 договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 про те, що виконавець надав замовнику послуги за період з 01.04.2020 по 30.04.2020 на суму 248 500,00 грн. У додатку №01 до ату виконаних робіт за квітень 2020 року по договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 сторони визначили вартість послуг за квітень 2020 року, серед яких (п. 137) визначено підготовку і подання позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , у сумі 1 288,83 грн. вартістю 1 500,00. Загальна сума наданих послуг за квітень 2020 склала 248 500,00 грн. Акт та додаток до акту підписано директором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та Головою адвокатського об`єднання «ШЕНЛІ» та скріплено печатками. Відповідно до виписок з рахунку АО «ШЕНЛІ» 06.05.2020 від КП «Житло-Сервіс» надійшли кошти у розмірі 112 500,00 грн. та 05.06.2020 - 136 000,00 грн. Згідно із детальним описом робіт (наданих послуг) у справі №759/9815/20 від 30.06.2020, 20.04.2020 було надано послуги з підготовки і подання позовної заяви про стягнення боргу (п. 2.1 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020) вартістю 1 500,00 грн. Опис підписано представником КП «Житло-сервіс» Братищенко Ю.О. Відповідач заперечував щодо стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу. Щодо аргументу відповідача, що винагорода за подання позову до суду до розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України не входить, ст. 1, 19 ЗУ «Про адвокатуру» не передбачено такий вид правничої допомоги. У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. У п. 6, 9 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено: представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Відповідно до ст.19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення; надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні; представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами; представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Згідно додатку №01 до ату виконаних робіт за квітень 2020 року по договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 позивачу були наданні наступні види правової допомоги: підготовка і подання позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , у сумі 1 288,83 грн. Відтак, суд погоджується з доводами відповідача з даного питання та зазначає, що подання позову безпосередньо до суду не може бути віднесено до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. 1, 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідач вказує, що позивачем не надано суду доказів укладення договору з АО «ШЕНЛІ» з позивачем відносно саме конкретного відповідача [PERSON] ; у виписках АТ «Приватбанк» від 05.06.2020 на суму 136 000,00 грн. та від 06.05.2020 на суму 112 500,00 грн. не вказано, що здійснена оплата за позовом до відповідача; з детального опису не вбачається, що саме послуги були надані АО «ШЕНЛІ». Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, суд здійснює дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених ЦПК України. Так, дійсно, договір про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 та виписки з рахунку не містить прямого посилання відносно [PERSON] . Однак, такий факт повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства. Оцінюючи договір про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020 у сукупності з іншими доказами у справі, а саме: актом виконаних робіт за квітень 2020 року, додатком №01 до ату виконаних робіт за квітень 2020 року, детальним описом від 30.06.2020, випискою з рахунку, вбачається, що у квітні 2020 року АО «ШЕНЛІ» було надано на підставі договору №3-20 від 08.01.2020 правничі послуги щодо 172 спорів, серед яких визначено підготовку і подання позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] за житлово-комунальні послуги, за що позивачем було оплачено кошти на рахунок АО «ШЕНЛІ». З урахування наведеного суд констатує, що з урахування усієї сукупності наявних в справі доказів, підтверджується факт надання АО «ШЕНЛІ» позивачу послуг з підготовки позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] за житлово-комунальні послуги на виконання вимог договору про надання правничої допомоги №3-20 від 08.01.2020. Щодо тверджень відповідача, що позивачем не надано до суду відповідного ордеру на підставі чого, адвокат мав право здійснювати підготовку та подання позову до суду та детальний опис робіт від 30.06.2020 підписано представником позивача Ю.О. Братищенко, а не як адвокатом або представником-адвокатом АО «ШЕНЛІ». Частинами 1, 2 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. У відповідності до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (частини 1, 2, 4 ст. 64 ЦПК України). Звертаючись до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , Братищенко Ю.О. діяв як адвокат відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, на підтвердження своїх повноважень надав копію довіреності, яка є достатньою самостійною підставою, що надає право адвокату на підписання документів від імені особи, учасника справи, в тому числі і на підписання позовної заяви. Отже, посилання відповідача на відсутність ордеру у матеріалах справи є необґрунтованим. Суд відхиляє посилання відповідача на п.3 додатку №1 до договору між позивачем та АО «ШЕНЛІ» з приводу не надання доказів щодо звернення з претензією до відповідача, оскільки заявлена позивачем сума судових витрат не включала в себе підготовки претензії, а виключно - підготовку і подання позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] за житлово-комунальні послуги. Щодо посилання відповідача на те, що довіреність від 03.01.2020 за №110/005-2 видана ще до укладання договору №3-20 від 08.01.2020 про надання правничої допомоги між позивачем та АО «ШЕНЛІ» та позовна заява підписана представником позивача по довіреності від 03.01.2020, але право на підписання представник Братищенко Ю.О. набув з 08.01.2020 відповідно до договору від 08.01.2020 про надання правничої допомоги. Довіреність, яку видано відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (частини перша, друга, четверта статті 64 ЦПК України). Як зазначалось вище, належним і достатнім підтвердженням повноважень адвоката як представника сторони можуть бути або ордер, або довіреність цієї сторони. Відповідно до довіреності від 03.01.2020 №110/005-2 Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» уповноважило Братищенка Ю.О. представляти інтереси КП «Житло-сервіс» в господарських, адміністративних та загальних судах всіх інстанцій, з питань, що стосуються діяльності КП «Житло-Сервіс». 08.01.2020 між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та Адвокатським об`єднанням «ШЕНЛІ» укладено договір про надання правничої допомоги №3-20, відносно умов якого виконавець забезпечує надання наступних послуг: представництво інтересів замовника у садах всіх інстанцій під час здійснення цивільного, господарського та адміністративного судочинства; надання правової допомоги у суді та державній виконавчій службі щодо стягнення боргів за житлово-комунальні послуги; організація та здійснення претензійної-правової роботи за матеріалами, підготовленими замовником, а замовник зобов`язується оплачувати послуги виконавця. Відповідно до п. 11.1 договору даний договір набирає чинності з 01.01.2020 і діє до 31.12.2020. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У ч. 1 ст. 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (ч. 3 ст. 251 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Відтак, сторони в договорі №3-20 мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір, як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору, стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін Відтак, на момент укладення довіреності від 03.01.2020 №110/005-2 вже діяв договір про надання правничої допомоги №3-20, Братищенко Ю.О. був уповноважений підписувати позовну заяву від імені позивача, а тому твердження відповідача відхиляються. Щодо тверджень відповідача стосовно того що, довіреність не містить посилання на договір №3-20 від 08.01.2020, суд зазначає наступне. Суд звертає увагу, що вимоги до змісту ордера та вимоги до змісту довіреності розрізняються. Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Вимоги до змісту ордера визначені у пункті 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженій рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41. У свою чергу відповідно до статті 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї особи. Помилковим є ототожнення вимог до змісту ордера адвоката, де дійсно повинно зазначатись посилання на договір про надання правової допомоги, проте щодо довіреності такого обов`язку законодавством не встановлено. Щодо заперечень відповідача щодо співмірності боргу та суми витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень ч.4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того судом зауважується, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial