Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 2012 року їй належить на праві власності однокімнатна квартира за вказаною адресою, де крім інших членів її сім'ї, було зареєстровано і місце проживання її сина від першого шлюбу, - відповідача [PERSON], який у червні 2012 року забрав свої особисті речі та виїхав на проживання до Херсонської області до своєї співмешканки, а потім переїхав до АРК Крим, звідки телефонував останній раз у квітні поточного року. З того часу відповідач не з'являвся, участі в оплаті житлово-комунальних послуг та утриманні квартири не брав. У зв'язку з цим позивач вважала, що на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування її квартирою. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача неодноразово були надіслані судові повістки про виклик у судове засідання, які були повернуті до суду за закінченням терміну зберігання, що може свідчити про відсутність відповідача за зареєстрованим в установленому порядкау місцем його проживання. У такому випадку відповідно до правил ст. 74 ЦПК України судовий виклик вважається врученим належним чином. Беручи до уваги наявність умов, передбачених ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач у судовому засіданні пояснила, що відповідач після відбуття чергового покарання в місцях позбавлення волі у червні 2012 року з'явився у квартирі на один день, після чого її залишив і більше не з'являвся. Де він перебуває зараз їй невідомо, зв'язку з ним немає. Взагалі він завжди вів бродячий спосіб життя. Посилаючись на те, що відповідач відсутній у квартирі без поважних причин тривалий час, а вона несе зайві витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які на нього нараховуються, просила суд задовольнити позов. Перевіривши наявні докази, з'ясувавши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 15 лютого 2012 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., реєстр. № 318, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, номер запису: 138/51 в книзі: 51-09-15/1. Згідно технічного паспорту на квартиру вона складається з однієї кімнати жилою площею 17,0 кв.м. та допоміжних приміщень, загальна площа квартири 41,3 кв.м.. Між комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр» і [PERSON] укладено договори від 27.02.2012 р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої вони і водовідведення. Між ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» і [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією від 16.02.2012 р.. Між ПАТ «Укртелеком» та [PERSON] укладено договір про надання телекомунікаційних послуг від 22.02.2012 р.. Згідно довідок ф. 3 від 06.05.2014 р. та від 15.08.2014 р., виданих комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр», у квартирі проживають і зареєстровані з відміткою у паспорті п'ять осіб, в т.ч. син наймача [PERSON] - [PERSON] з 18.02.2012 р. постійно. Згідно копії особового рахунку на квартиру за адресою: [ADDRESS], нарахування оплати за житлово-комунальні послуги здійснюється на 5 мешканців, заборгованості станом на 01.04.2014 р. немає. За змістом актів про непроживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] від 12.04.2014 р. та від 25.06.2013 р. [PERSON] відсутній з лютого 2012 року, його особистих речей немає. Листом Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області від 28.04.2014 р. повідомлено, що [PERSON] з будь-якими заявами про перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], протягом 2010-2014 років не звертався. Вирішуючи спір, суд виходить з положень глави 32 ЦК України, які передбачають право користування чужим майном. Згідно ч. 1 ст. 401 цього Кодексу право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Частиною першою статті 405 ЦК України встановлено право членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно частини третьої цієї статті повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Як визначено частиною четвертою цієї статті, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, згідно якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За правилом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленостю між ними і власником житла або законом. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] з червня 2012 року у спірній квартирі відсутній, особистих речей у ній не тримає, участі в утриманні квартири не приймає, як своє місце проживання її не використовує за відсутності поважних причин, тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування спірною квартирою. За встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин позовні вимоги слід визнати обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За правилом ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати якого позивач при зверненні до суду звільнена відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved