Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 квітня 2012 року між її представником та відповідачем було укладено договір підряду № 7Р-12, згідно умов якого позивачка надала відповідачеві грошові кошти на проведення ремонтних робіт у розмірі 418 400 грн., а відповідач в свою чергу взяв на себе зобов'язання здійснити ремонтні роботи квартири [ADDRESS], яка належить позивачці на праві власності. Крім того, вказує позивачка, вона замовила відповідачеві роботи по облаштуванню в деяких приміщеннях теплої підлоги та встановленню вікон. Між тим, замовлені позивачкою роботи відповідачем виконані неякісно з порушенням норм та будівельних стандартів. Позивачка зазначає, що загалом за вказаними договорами нею було сплачено відповідачеві 405 480 грн. Посилаючись на те, що відповідачем умови вищевказаного договору виконані не були, позивачка просила суду стягнути з відповідача на її користь вказану суму. Крім того, у зв'язку з протиправними діями відповідача їй завдано моральні страждання, які порушили нормальні життєві зв'язки і потребували додаткових зусиль для організації життєвих процесів. У зв'язку з вказаним позивачка, просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму у рахунок відшкодування моральної шкоди, розмір якої оцінила у сумі 50 000 грн. У судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали у повному обсязі. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Заслухавши думку учасників процесу, показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 23 квітня 2012 року між представником позивачки та відповідачем було укладено договір № 7Р-12. Згідно з умовами даного договору [PERSON] зобов'язався здійснити консультування щодо проведення ремонту, підбір матеріалів та працівників для здійснення ремонту та проведенню робіт по ремонту квартири [ADDRESS], яка на праві власності належить позивачці, а позивачка зобов'язалася сплатити кошти за виконані за договором роботи. У відповідності до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до підпункту е) п. 2.2. договору замовник, уклавши цей договір, приймає на себе зобов'язання своєчасно сплачувати виконавцю винагороду за його послуги в розмірах та порядку, встановленими цим договором та додатковими угодами сторін. Разом з тим, як вбачається з п. 3.1. договору загальна вартість послуг та робіт з цього Договору вказана в додатку № 1 до нього. Однак, в зазначеному додатку № 1 до договору зазначено лише перелік демонтажних робіт, загально-будівельних та оздоблювальних робіт, та не зазначено вартості послуг виконавця за договором. Також між позивачкою та відповідачем не було укладено жодної додаткової угоди, в якій зазначалася вартість послуг відповідача та передбачався порядок оплати коштів. Отже, позивачка уклавши з відповідачем договір № 7Р-12 від 23 квітня 2012 року не погодила з відповідачем вартість робіт та порядок їх оплати. Згідно підпункту б) п.2.1. договору виконавець, уклавши цей договір, приймає на себе зобов'язання представляти інтереси замовника у взаємовідносинах з контрагентами з правом укладення угод від імені та за рахунок замовника; їх підписання для закупівлі матеріалів та виробів (вікна, двері, шафи, плитки, паркет та інше). Відповідно до підпункту г) п. 2.2. договору замовник, уклавши цей договір, приймає на себе зобов'язання надати виконавцеві відповідні повноваження від імені замовника для закупки матеріалів та послуг. 23 квітня 2012 року між позивачкою та ТОВ ВКФ «Крона» укладено договір № 1204021, згідно з умовами якого ТОВ ВКФ «Крона» зобов'язалося виготовити та встановити металопластикові конструкції, а позивачка прийняти та оплатити роботи в розмірі 40 275 грн. В той же час, 03 серпня 2012 року між позивачкою та [PERSON] укладено договір № АА 11530, згідно з умовами якого [PERSON] зобов'язався здійснити роботи по монтажу стелевих систем, а позивачка прийняти та оплатити роботи в розмірі 20 920 грн. Згідно з ч. 3 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Разом з тим, вищезазначені договори не підписані позивачкою або відповідачем, як представником позивачки. Відповідно до вимог ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Однак, суду не надано жодних доказів того, що позивачка надала відповідачу повноваження на укладення вищезазначених договорів для закупки матеріалів та послуг. Тому за договором № 1204021 від 23 квітня 2012 року та договором № АА 11530 від 03 серпня 2012 року відповідач не мав обов'язку перед ТОВ ВКФ «Крона» та [PERSON] щодо сплати коштів за виконання останніми зобов'язань за даними договорами, оскільки не мав достатніх повноважень на укладання таких договорів, тому посилання позивачки на ту обставину, що вона надала відповідачу кошти для виконання зобов'язань за договором № 1204021 від 23 квітня 2012 року та договором № АА 11530 від 03 серпня 2012 року не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Серед іншого, як на підставу своїх вимог, позивачка посилається на акт інженерно-технічного нагляду, який не є висновком експерта у розумінні цивільно-процесуального законодавства. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зазначений акт складався майже через півтора роки після подій, з якими позивака пов'язує порушення свого права. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Разом з тим, позивачка та її представники не були позбавлені можливості порушити питання про призначення відповідної судової технічної експертизи, однак таким своїм процесуальним правом не скористалися. За таких обставин, суд не приймає до уваги у якості належного та допустимого доказу наявний в матеріалах справи акт. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який складав названий вище акт, повідомив, що йому не відомо хто, здійснював ремонт квартири та не відомо, коли ремонт був закінчений. Також свідок повідомив, що при проведенні огляду квартири він не здійснював розрахунку збитків не робив. У вказаній квартирі свідок був двічі, зокрема у лютому 2013 року (при огляді із слідчим) та у грудні 2013 року (при огляді для складання акту). Під час складання акту він не використовував будь-яких документів на виконання робіт, а брав до уваги усні пояснення представника позивачки. В свою чергу допитаний в ході розгляду справи свідок [PERSON] повідомив суду, що він за рекомендацією відповідача та за завданням представника позивачки здійснював сантехнічні роботи, які йому оплачувала сама представник позивачки. Також свідок зазначив, що у будь-яких трудових чи субпідрядних відносинах з відповідачем він не перебував. Відповідач при здійсненні робіт на об'єкті консультував представників позивача та будь-яких робіт у квартирі, яка належить позивачці, не здійснював. Відповідно до ч. 1. ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Посилання позивачки на передачу відповідачу коштів на підставі розписок судом до уваги не беруться, оскільки за загальноприйнятими правилами розписка про отримання коштів повинна мати: найменування документа - розписка; прізвище, ім'я, по батькові особи, що отримала грошові кошти; прізвище, ім'я, по батькові особи, що передала грошові кошти; суму, яка отримана та підстави її отримання; дату отримання коштів та підпис особи, яка отримала кошти. Однак, з наданих позивачкою документів не вбачається, яка особа надала кошти, ким було отримано зазначені кошти та чи передавалися кошти у зв'язку з виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 7Р-12 від 23 квітня 2012 року. Крім того, суд надає оцінку тій обставині, що складання розписки для отримання відповідачем коштів за надані роботи за договором № 7Р-12 від 23 квітня 2012 року не передбачені. Відповідно ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставити, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача коштів за завдані матеріальні збитки в розмірі 405 480 грн. є такими, що задоволенню не підлягають. Оскільки суд не знайшов підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача коштів за завдані матеріальні збитки, вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також підлягають залишенню без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed