Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , що виділено в користування у вигляді квартири № [NUMBER] . У квартирі зареєстрована відповідач, яка є її дочкою та з 2016 року у звязку з одруженням переїхала проживати до свого чоловіка в іншу місцевість, не проживаючи за місцем реєстрації, її особисті речі у квартирі відсутні, комунальні платежі вона не сплачує, чим порушується право власності позивача на належне їй нерухоме майно. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує, а також просить не допитувати свідків. Відповідач у судове засідання також не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не направила. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. З огляду на те, що позивач у поданій заяві відмовилася від допиту свідків, тому суд приймає таку відмову від їх допиту. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що у власності позивача перебуває 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 25.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5339. Місце проживання відповідача зареєстроване в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» № 792 від 18.06.2019 року. Згідно акту комісії ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» від 18.06.2019 року відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2016 року. Таким чином, досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] та її фактичне непроживання в ній без поважних причин з 2016 року, тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача у частині житлового будинку, яка належить на праві власності позивачу, порушуються її права як власника та їй створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом зняття визнання відповідача таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved