Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов»язань за кредитним договором №ICKGMCU.8601.002 від 12 липня 2011 року у розмірі 8000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з»явився, повідомлявся належним чином, до суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував. 05 жовтня 2016 [PERSON], заперечуючи обґрунтованість позовних вимог, подав зустрічну позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору. Свою вимогу мотивує тим, що банком були порушені його права, як споживача фінансових послуг у розумінні вказаного Закону. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 12 липня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ICKGMCU.8601.002, згідно з яким відповідачу було надано кредитні кошти на суму 8000,00 грн із процентною ставкою у розмірі 36,00% річних, на строк 2 роки. Наявна у матеріалах справи виписка із позичкового рахунку [PERSON] за 13.07.2011 року по 05.04.2016 року свідчить про виконання Банком обов'язку із надання позичальнику кредиту у розмірі 8000,00 грн. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Факт неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов'язань, що зумовило виникнення у нього кредитної заборгованості в 37 020,41 грн., з яких: 7 280,90 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 10 091,19 грн. - прострочена заборгованість за процентам, 19 440,32 грн. - сума пені, підтверджуються наданим позивачем довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором. Водночас, в судовому засіданні відповідач заявив усне клопотання про застосування позовної давності в один рік для вимог щодо стягнення неустойки. Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд погоджується із доводами відповідача про наявність підстав для застосування строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Відтак, неустойка за даним позовом може бути нарахована за період з 09.06.2015р., що, з урахуванням встановленого договором графіку платежів, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 11 860,87 грн. При цьому за частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що має істотне значення. У межах судового засідання представник відповідача вказував на надмірність нарахованої позивачем неустойки. За змістом наведених норм, взявши до уваги розмір невиконаних грошових зобов'язань позичальника, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу і, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром можливих збитків кредитора, суд вважає за доцільне розмір неустойки, що підлягає до стягнення зменшити до 7 579,45 грн., що є співмірним із боргом позичальника за кредитом. Що стосується зустрічного позову, то вирішуючи спір у цій частині, суд виходить із такого. Як стверджує позивач за зустрічним позовом, оспорюваний кредитний договір є договором споживчого кредиту, а тому до нього застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, [PERSON] вважає, що при укладанні кредитного договору, банк порушив деякі норми ЗУ «Про захист прав споживачів», не повідомивши про умови кредитування, ввівши його в оману щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, а також переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, Договором встановлено несправедливі та дискримінаційні умови по відношенню до відповідача. Підписуючи вказаний кредитний договір [PERSON] погоджувався з правилами (договірними умовами) кредитування. Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, а саме зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Доводи зустрічного позову [PERSON] щодо не проінформованості його в повному обсязі про укладення договору кредиту, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» (в редакції на момент виникнення правовідносин), не попередження його про валютні ризики та інші порушення вказаного закону (несправедливість, дискримінаційність и т.і.) не знайшли свого підтвердження у ході розгляду даної справи. Належних доказів введення Банком позичальника в оману при укладенні договору, відповідачем суду не надано. Враховуючи викладене, вимога [PERSON] за зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним не підлягає задоволенню з огляду на її недоведеність і необґрунтованість. При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 1378,00 грн., які відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах. На підставі зазначеного,

Outcome: partial