Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 315262,61 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4728,93 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.02.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками виступає АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8991635611, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 90000 гривень 00 копійок. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит на умовах, визначених у кредитному договорі, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, встановлені цим договором. Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі протягом 36 місяців, тобто до 10.02.2020 року. Відповідно до умов договору проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 11,99% річних, з урахуванням можливості автоматичного збільшення або зменшення. У порушення прийнятих на себе зобов`язань відповідач за користування кредитними коштами припинив сплачувати. Починаючи з травня 2017 року позивач неодноразово повідомляв позичальника про неналежне виконання умов кредитного договору. Станом на 24.03.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 315262,61 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 89775,76 гривень; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 26680,03 гривень, пеня на суму простроченої заборгованості за період з 25.03.2018 року по 25.03.2019 року - 125138,66 гривень. 01.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.07.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов. У судове засідання представник позивача не з`явився, але від нього надійшла заява про слухання справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що відповідачем неправильно здійснений розрахунок заборгованості, допущено арифметичну помилку. У заявлених позовних вимогах позивач просить стягнути на його користь заборгованість в розмірі 315 262,61 грн. яка складеться з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 89 775,76 грн.,заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені) - 26 680,03 грн., пеня на суму простроченої заборгованості за період з 25.03.2018 року по 25.03.2019 року в сумі 125 138.66 грн. Однак якщо порахувати зазначену суму вона складає: 89 775,76 грн. + 26 680,03 + 125 138,66 грн. + судовий збір 4 728,93 грн. = 246323,38 грн., що не відповідає заявленим вимогам. Підтвердив, що дійсно був укладений кредитний договір, за умовами якого він отримав грошові кошти в сумі 90000 гривень. Однак приблизно в березні 2017 року у нього з банком почали виникати непорозуміння, оскільки вони незаконно почали нараховувати великі відсотки за кредитом, запропонував їм надати розрахунок заборгованості та зробити перерахунок. Однак після розмови вони так і не надали запрошені ним документи. Зазначає, що не погоджувався при укладенні кредитного договору на оплату страхового платежу у розмірі 13500 гривень, пояснивши, що він ці кошти не отримував і не просив, щоб його страхували. Через це сплачував кредит не у повному обсязі, оскільки не погодився зі стягнення страхового платежу з нього. Відповідач вказує, що у травні 2017 року ним було сплачено останній раз, також він не розуміє чому зазначена сума не була зарахована на сплату відсотків а згідно з розрахунком її зараховано на оплату комісії. Згідно укладеного договору № 8991635611 від 10.02.2011 сторони встановили як строк дії договору та кінцевий термін повернення кредиту, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів до 1- кожного місяця для погашення заборгованості за договором, яка складається із: заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями, а також інші витрати згідно з Умовами. Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою ст.254 Цивільного кодексу України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати настання події, з якою пов`язаний його початок (стаття 253 ЦК України). Таким чином право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а саме з березня 2017 року, відтак, початок перебігу спеціальної позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідач вказує на те, що загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік. Позивач звернувся до суду із позовом 17.05.2019 року. Позивачем розрахована заборгованість пені за період з 25.03.2018 р. по 25.03.2019 р. незважаючи на те, що строк обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, а саме з 01.03.2017 року. Оскільки кредитним договором передбачено, що його виконання здійснюється частинами відповідно до графіку погашення кредиту, то початком перебігу позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його, і відповідно позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений графіком. Крім того, вимоги щодо стягнення пені поза межами передбаченого пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України строку не підлягають задоволенню. За таких обставин відповідач вважає, що оскільки пеня обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10.02.2011 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками виступає АТ «ТАСКОМБАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір №8991635611, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 90000 гривень 00 копійок (а.с.4-6). Вказаний факт також підтвердив відповідач у судовому засіданні. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит на умовах, визначених у кредитному договорі, а позичальник зобов`язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, встановлені цим договором. Позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі протягом 36 місяців, тобто до 10.02.2020 року, про що також свідчить копія графіку платежів, додана до матеріалів справи (а.с.5). Відповідно до умов договору проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 11,99% річних. Починаючи з травня 2017 року позивач повідомляв позичальника про неналежне виконання умов кредитного договору, що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією повідомлення-вимоги (а.с.11). Позивач у позовній заяві зазначив, що станом на 24.03.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 315262,61 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 89775,76 гривень; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 26680,03 гривень, пеня на суму простроченої заборгованості за період з 25.03.2018 року по 25.03.2019 року - 125138,66 гривень. Однак вказану заборгованість суд вважає необґрунтованою, оскільки вона суперечить наданому позивачем до матеріалів справи розрахунку заборгованості. Зокрема, заборгованість за відсотками (в т.ч. простроченими) складає згідно вказаного розрахунку 21680,03 гривень, а не 26680,03 гривень, як вказує позивач у позовній заяві. Таким чином, з урахуванням викладеного, станом на 24.03.2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 236594,45 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 89775,76 гривень; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 21680,03 гривень, пеня на суму простроченої заборгованості за період з 25.03.2018 року по 25.03.2019 року - 125138,66 гривень. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами Цивільного Кодексу. Однак з матеріалів справи та відзиву вбачається, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав щодо вимог про стягнення пені, про застосування наслідків пропуску якого просить відповідач у справі. У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Суд встановив, що останній платіж за вказаним кредитним договором відповідачем здійснено 30 травня 2017 року. При цьому посилання відповідача у відзиві на те, що останній платіж ним був здійснений 01.03.2017 року, суд вважає безпідставними, оскільки ним не надано жодних доказів на підтвердження даного факту. Натомість з розрахунку заборгованості, доданого до матеріалів справи, вбачається, що останній платіж датований саме 30 травня 2017 року, що також не заперечив у судовому засіданні відповідач. З позовом до відповідача позивач звернувся до суду 17 травня 2019 року. Таким чином, враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, беручи до уваги наданий до матеріалів справи графік платежів (а.с.5), суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості у розмірі 111455,79 гривень, з них: заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 89775,76 гривень; заборгованість за відсотками (в т.ч. прострочені) - 21680,03 гривень. Сума заборгованості за пенею у розмірі 125138,66 гривень не підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення за даним видом платежу, про що наголошував відповідач у своєму відзиві та просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Крім того, посилання відповідача у судовому засіданні на те, що він не погоджувався при укладенні кредитного договору на оплату страхового платежу у розмірі 13500 гривень, пояснивши, що він ці кошти не отримував, суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається із заяви №8991635611 від 10.07.2017 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» відповідач доручив ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати за рахунок отриманого ним кредиту на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» страховий платіж за договором страхування №8991635611 від 10.07.2017 року у розмірі 13500 гривень, про що свідчить його підпис у вказаній заяві (а.с.4). Будь-яких інших доказів в обґрунтування своїх заперечень, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідач не надав. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 4728,93 грн. Пропорційно до задоволених вимог сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1671,83 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial