Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У травні 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Центр охоронних послуг К 49» (далі по тексту - ПП «Центр охоронних послуг К 49», відповідач) про стягнення невиплаченої заробітної плати за серпень 2016 р. з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 6 720 грн., грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 1 907,54 грн., вихідної допомоги з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 20 160 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2016 р. по 31 травня 2017 р. в сумі 53 714,29 грн. На обґрунтування позову зазначив, що з лютого 2016 р. він працював в ПП «Центр охоронних послуг К 49»: спочатку на посаді начальника відділу охорони, а з травня 2016 р. - генеральним директором з посадовим окладом в розмірі 6 000 грн. 30 серпня 2016 р. він був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Всупереч вимог статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні відповідач не виплатив йому усі належні суми, а саме: заробітну плату за серпень 2016 р., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, яка належить йому відповідно до положень статті 44 Кодексу законів про працю України. Окрім того він має право на компенсацію, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 Кодексу законів про працю України. Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог. Просив стягнути невиплачену заробітну плату за серпень 2016 р. з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в загальному розмірі 7 014 грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в загальному розмірі 1 990,99 грн., вихідну допомогу з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в загальному розмірі 21 420 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2016 р. по день ухвалення судового рішення. Представник відповідача Паньшин С.С. позов не визнав пославшись на те, що позивач, перебуваючи на посаді директора ПП «Центр охоронних послуг К 49», привласнив грошові кошти підприємства в сумі 117 133,50 грн., а його вимоги ґрунтуються на нелегітимних штатних розкладах і підроблених наказах. З цього приводу відповідач подав до управління поліції заяву про вчинення позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України. Представник відповідача та треті особи в судове засідання 10 жовтня 2017 р. не з'явилися, про причини неявки не повідомили і документів на підтвердження поважності причин неявки не надали. Причини нез'явлення відповідача та третіх осіб в судове засідання суд розцінив як не поважні та дійшов висновку про можливість розгляду справи у їх відсутність. Враховуючи подання позивачем заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність, суд розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статуту ПП «Центр охоронних послуг К 49» та даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновниками (учасниками) цього підприємства є треті особи [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16-19, 20-21). Наказом директора ПП «Центр охоронних послуг К 49» № 02о/с від 17 лютого 2016 р. [PERSON] було прийнято на роботу, на посаду начальника відділу охорони, з 25 лютого 2016 р. за сумісництвом з 0,5% посадового окладу згідно зі штатним розписом (а.с. 7). Рішенням зборів засновників ПП «Центр охоронних послуг К 49» від 5 травня 2016 р., оформленим протоколом № 1, [PERSON] призначено на посаду директора (а.с. 8). Відповідно до наказу № 07 о/с від 13 травня 2016 р. [PERSON] вступив на посаду ПП генерального директора ПП «Центр охоронних послуг К 49» з оплатою згідно штатного розпису (а.с. 11). Згідно введеного в дію з 1 травня 2016 р. штатного розписуПП «Центр охоронних послуг К 49», затвердженого наказом № 03/од від 28 квітня 2016 р., посадовий оклад директора складає 6000 грн. (а.с. 12). 29 серпня 2016 р. [PERSON] звернувся до голови зборів засновників (учасників) ПП «Центр охоронних послуг К 49» [PERSON] із заявою про звільнення з посади генерального директора за власним бажанням у зв'язку з невиконанням засновниками підприємства законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 14). На вказаній заяві наявне погодження голови зборів засновників ПП «Центр охоронних послуг К 49» [PERSON] такого змісту: «Згоден, до розгляду на зборах засновників (учасників) ПП «Центр охоронних послуг К 49». Рішенням зборів засновників ПП «Центр охоронних послуг К 49» від 29 серпня 2016 р., яке оформлено протоколом № 2, було задоволено заяву [PERSON] та звільнено його з займаної посади з 30 серпня 2016 р. за власним бажанням у зв'язку з невиконанням засновниками (учасниками) ПП «Центр охоронних послуг К 49» законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору, відповідно до частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України (а.с. 15). Згідно наказу № 46 від 29 серпня 2016 р. [PERSON] з 30 серпня 2016 р. склав з себе обов'язки та повноваження генерального директораПП «Центр охоронних послуг К 49» та звільнився з роботи. Вказаним наказом на бухгалтера ПП «Центр охоронних послуг К 49» було покладено обов'язок виплатити [PERSON] суми, що належать йому від підприємства (а.с. 22). Наказом (розпорядженням) № 16 о/с про припинення трудового договору (контакту) від 30 серпня 2016 р. [PERSON] визначив, що розмір належної йому компенсації за невикористану відпустку за 12 календарних днів за період роботи з 25 лютого по 30 серпня 2016 р. становить 4140,51 грн., а вихідна допомога відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України - 27 571,41 грн. Цього ж числа [PERSON] передав новому директору Рудкову О.А. печатку та чекову книжку ПП «Центр охоронних послуг К 49» (а.с. 24). Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписом зазначеної норми при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки… Аналогічна норма міститься і в статті24 Закону України «Про відпустки» . З позовної заяви вбачається, що відповідач ні в день звільнення, ні пізніше, не виплатив позивачу заробітну плату за серпень 2016 р. та грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки. Жодних доказів на спростування зазначених стверджень позивача відповідачем не надано, а відповідно до положень статей 10. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи відповідача про привласнення позивачем грошових коштів підприємства суд відкидає, оскільки ці обставини є предметом розгляду в іншій цивільній справі, а відтак не мають правового значення для вирішення цього позову. Враховуючи, що на день звільнення позивач перебував на посаді директора ПП «Центр охоронних послуг К 49» з посадовим окладом в розмірі 6 000 грн., суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка виникла за серпень 2016 р., в розмірі 6 000 грн. Відповідно до статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відраховується з дня укладення трудового договору. Позивач працював ПП «Центр охоронних послуг К 49» з 25 лютого по 30 серпня 2016 р., тобто повних 6 місяців, а відтак мав право на 12-денну відпустку. Доказів використання позивачем зазначеної відпустки відповідач не надав, а тому позивач при звільненні мав отримати відповідну грошову компенсацію. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту - Порядок обчислення середньої заробітної плати), обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки (пункт 7 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Належних доказів на підтвердження сукупного розміру заробітної плати, отриманого позивачем з першого числа місяця після оформлення його на роботу, тобто з 1 березня 2016 р., по перше число місяця, в якому підлягала виплаті компенсація за невикористану відпустку, тобто по 1 серпня 2016 р., суду не надано, а тому при розрахунку компенсації за невикористану відпустку суд бере до уваги надані позивачем дані про його посадовий оклад на посаді начальника відділу охорони (1400 грн.) та дані штатного розпису про посадовий оклад директора (6 000 грн.). Отже з урахуванням наведеного за період з 1 березня 2016 р. по 1 серпня 2016 р.[PERSON] мав отримати заробітну плату в загальному розмірі 19 347,37 грн. Кількість календарних днів (без святкових) у вказаному періоді становила 146, а відтак середній (середньоденний) розмір заробітної плати позивача становить 132,52 грн. (19 347,37: 146). З урахуванням 12 днів невикористаної відпустки сума грошової компенсації, яку відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу в день звільнення, складає 1 590, 24 грн. (132,52 х 12). Статтею 38 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно статті 44 цього Кодексу при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. З наданих позивачем доказів вбачається, що він був звільнений з займаної посади генерального директораПП «Центр охоронних послуг К 49» на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Зазначена обставина підтверджується формулюванням заяви [PERSON] про звільнення, яку було завізовано головою зборів засновників ПП «Центр охоронних послуг К 49» [PERSON] без будь-яких зауважень чи застережень, змістом рішення зборів засновників ПП «Центр охоронних послуг К 49» від 29 серпня 2016 р. про звільнення позивача з посади генерального директора на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, а також формулюванням запису про звільнення в трудовій книжці позивача (а.с. 69). Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а жодних доказів на підтвердження доводів про те, що вищенаведені докази були отримані позивачем обманним шляхом, відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] був звільнений з посади генерального директора на підставі частини 3 статті 38 Кодексу законів про працю України, він має право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що у разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За два останні повні фактично відпрацьовані місяці - червень та липень 2016 р., позивач мав отримати заробітну плату у розмірі 12 000 грн. За цей період фактично відпрацьовано 40 робочих днів. Відтак середньоденна заробітна плата позивача становить 300 грн. Середньомісячне число робочих днів у цей період становить 20 (19 робочих днів в червні + 21 робочий день в липні): 2) З огляду на вказане середня місячна заробітна плата позивача, виходячи з якої підлягає обчисленню вихідна допомога, становить 6 000 грн. (300 грн. х 20 днів), а отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога в загальному розмірі 18 000 грн. (6 000 х 3). З позовної заяви вбачається, що належні позивачу при звільненні суми заробітної плати за серпень 2016 р., компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога в день звільнення виплачені не були. Будь-яких доказів на спростування зазначеної обставини суду не надано, як не надано і доказів, що позивач сам ухилявся від отримання належних йому коштів, а отже суд вважає доведеною вину ПП «Центр охоронних послуг К 49» у затримці розрахунку з [PERSON] За приписом частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що всі належні при звільнені суми [PERSON] повинен був отримати 30 серпня 2016 р., на дату ухвалення рішення у справі (10 жовтня 2017 р.)затримка розрахунку складає 279 робочих днів. Відповідно до пункту 2 розділу IІ Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки подією, з якою пов'язана виплата позивачу коштів, є його звільнення у серпні 2016 р., при обчисленні середньомісячної заробітної плати варто виходити з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували цій події - за червень та за липень 2016 р. За ці два місяці позивач мав отримати заробітну плату у розмірі 12 000 грн., а фактично відпрацьовано робочих днів за цей період - 40, а відтак розмір середньоденного заробітку, який підлягає застосуванню при обчисленні компенсації в порядку статті 117 Кодексу законів про працю України, становить 300 грн. Отже розмір заробітної плати за вказаний період затримки розрахунку становить 83 700 грн. (300 х 279). Вимоги позивача про компенсацію втрати ним частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати ґрунтуються на приписах статті 34 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) та статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон № 2050-ІІІ), згідно з якими відповідно підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Перелік таких доходів наведено в пункті 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159). З огляду на вказане суд вважає, що на вихідну допомогу, яка має разовий характер і виплачується лише за певних умов (у разі звільнення особи внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору), вимоги Законів № 108/95-ВР та № 2050-ІІІ щодо компенсації втрати частини доходів не розповсюджуються, а відтак компенсації підлягає лише сума заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону № 108/95-ВР). Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць (пункт 5 Порядку № 159). У Додатку до Порядку № 159 міститься приклад обчислення суми компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, з якого вбачається, що при розрахунку компенсації застосовується така формула: Ск = ЗПчист х (Iі х Iі + 1 х… х In х 100 - 100) : 100, де Ск - сума компенсації; ЗПчист - сума заробітної плати після вирахування з неї всіх обов'язкових утримань (тобто «до виплати працівнику»), але не виплачена у строк не з вини працівника; Iі - індекс споживчих цін (індекс інфляції) місяця, наступного за місяцем нарахування заробітної плати (ділений на 100); In - індекс споживчих цін (індекс інфляції) місяця, що передує місяцю виплати заборгованості (ділений на 100). Оскільки наданий позивачем розрахунок суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (а.с. 42-43) виконаний не за встановленою формулою, а саме: при обрахунку застосована сума заробітної плати без вирахування з неї всіх обов'язкових утримань, а для самостійного обрахування компенсації у суду немає необхідних даних, зазначену вимогу суд вважає недоведеною і відмовляє в її задоволенні. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави за ставкою, встановленою для юридичних осіб за подачу позовних заяв майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial