Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] пред'явила в суді позов до [PERSON] про стягнення аліментів. Зазначила, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27 червня 2017 року. Від спільного подружнього життя у них є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач є фізично здоровим, офіційно не працевлаштований, хоча періодично виїздить на заробітки за кордон до Чехії, де працює та отримує високі доходи. Та обставина, що відповідач проживає окремо, ніяк не звільняє його від обов'язку утримувати своїх дітей, цікавитись ними і надавати матеріальну допомогу. Просить суд ухвалити рішення, на підставі якого стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину, з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Окрім того, у позовній заяві позивач [PERSON] заявила клопотання про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. (а.с.2) Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач в судове засідання не з'явилась подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує на постановленні заочного рішення. (а.с.34) Відповідач в судове засідання не з'явився, причина його неявки в судове засідання невідома, хоча про день слухання справи він був повідомлений належним чином - через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с.32). Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей та, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, зобов'язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття. (а.с.12-13) Факт проживання неповнолітніх дітей з позивачем підтверджується актом Млинівської селищної ради від 16.04.2018 року та довідкою Млинівської селищної ради від 17.04.2018 року № 712. (а.с.8,14) Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, котрий на час розгляду справи становить 1944 гривень. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом відповідач фізично здоровий, інших дітей та утриманців немає, офіційно працевлаштований у республіці Чехія. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На думку суду, підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно довідки від 02.05.2018 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 68 від 02.05.2018 року [PERSON] оплатила правничу допомогу адвоката у розмірі 600 гривень. (а.с.19-20) Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів від сплати судового збору звільняються. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а його позовні вимоги задоволені, судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved