Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до відповідача з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві позивач посилалася на те, що 14 лютого 2014 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 78. У шлюбі народилася спільна дитина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємоповаги, підтримки та постійних конфліктів з різних питань сімейного життя. Повідомила, що не проживає разом з відповідачем з грудня 2016 року. Вказала, що відповідач матеріально не забезпечує їхнього сина [PERSON], а також не приймає участь у його вихованні. Примирення між ними та збереження шлюбу неможливе. Після фактичного припинення сумісного життя дитина жила з позивачкою. Вказує на те, що вона не може сама утримувати малолітнього сина. Домовленості щодо утримання їхньої сумісної дитини між позивачем і відповідачем не досягнуто, грошові кошти відповідач не надає. Тому, просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після розірвання шлюбу просила прізвище не змінювати. Позивач в судове засідання зявилася, підтримала подана заяву та просила її задовольнити. Відповідач в судове засідання зявився. Позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що між сторонами 14 лютого 2014 року був зареєстрований шлюб Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 78 (а.с. 7). У зазначеному шлюбі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 496371, актовий запис № 903 від 06 серпня 2014 року, доданого до матеріалів справи, у якому батьками зазначено позивача та відповідача. Дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Також, судом встановлено, що сторони з грудня 2016 року проживають окремо, спільне господарство не ведеться, примирення не можливе. Спори щодо місця проживання сина та розділу майна відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачкою та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення, суд враховує те, що позивачка наполягала на розірванні шлюбу, відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу, сімейно-шлюбні відносини припинені, а тому приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд бере до уваги необхідність врегулювання виниклих між сторонами аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, рівності батьків щодо обовязку по утриманню дитини. Відповідач є працездатною особою, а тому має можливість утримувати дитину, що є його обовязком, інших стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться. Тому, приймаючи до уваги\~\~прохання позивачки, її\~матеріальне становище, і те, що малолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде присудити на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки, сплачений при подачі позову про розірвання шлюбу, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., а також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved