Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У червні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] вона є власницею квартири №31 в будинку №3 по Піонерському проїзду в м. Запоріжжі. З відповідачем по справі вони є колишнім подружжям, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач, будучи громадянином [PERSON], був прописаний за вказаною адресою як колишній чоловік позивачки. Станом на теперішній час окрім позивачки з відповідачем за вказаною адресою зареєстрований син сторін [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав до [PERSON] на постійне місце проживання та саме з цього часу він не мешкає за вищевказаною адресою, не має особистих речей, на утримує квартиру та не сплачує вартість нарахованих комунальних послуг. У звязку з реєстрацією [PERSON] в належній позивачці квартирі остання повинна сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають додаткові матеріальні витрати та порушує її право на володіння та розпорядження своєю власністю. Позивачка в судове засідання не зявилася, звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідач в\~судове засідання\~не зявився,\~електронним повідомленням\~надав суду\~ відзив\~на позов,\~згідно якого\~не заперечував\~проти \~вимог позовної\~заяви та\~її задоволення.\~Пояснив,\~що станом\~на теперішній\~час він\~дійсно мешкає\~в [PERSON]\~ [ADDRESS]. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім'ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб'єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності. В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2001 року [PERSON] та громадянин [PERSON] [PERSON] зареєстрували шлюб в Запорізькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 1159, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, І-ЖС № 036985. Від вказаного шлюбу у сторін 28.04.2002 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва І-ЖС № 064696, виданого 21.05.2002 року Запорізькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 83. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2015 року (справа №334/8689/15-ц, провадження №2/334/3548/15) шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало чинності 26.10.2015 року. 16.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №675, на підставі якого остання набула в право власності квартиру №31 в будинку №3 по Піонерському проїзду в місті Запоріжжя. Цього ж дня право власності на зазначену вище квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 13759584. За вказаною у договорі адресою відповідач прописаний як колишній чоловік власника. Реєстрація місця проживання відповідача підтверджується відміткою, зробленою в його посвідці на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії ЗП №0097, виданої 13.07.2015 року ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області, підтверджена довідкою департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. На теперішній час в зазначеній квартирі окрім [PERSON] зареєстровано місце проживання власниці квартири [PERSON] та її сина - [PERSON], що підтверджується доданими до позову копіями паспорта позивачки СВ 436364, виданого 06.11.2001 року Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області та Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2313-452878-2017 від 12.04.2017 року. Станом на\~теперішній час\~відповідач виїхав\~на постійне\~місце проживання\~до держави\~[PERSON],\~де \~він мешкає\~за адресою:\~[ADDRESS].,\~що підтверджується\~доданою до\~позову заявою\~[PERSON]\~ Таким чином, відповідач фактично більше року не проживає у належній позивачці квартирі, житловим приміщенням квартири не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації він не бажає, оскільки мешкає за кордоном, а тому в силу статті 405 ЦК України втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення його права користування житловим приміщенням. В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по оплаті судового збору у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved