Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що 17.01.2014р. в м. Вишневому Києво-Святошинського району Київської області між мною і [PERSON] було заключено нотаріально засвідчений договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належала мені на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія САЕ 613401 від 01.03.2012р. Договір засвідчив приватний нотаріус Києво- Святошинського району Київської області [PERSON] Проте, передаючи майно за Договором дарування він не врахував однієї важливої обставини. На момент передачі квартири діяв Кредитний договір № 833/11/99/2007-840 заключений між ним і ВАТ КБ «Надра» 24.12.2007р. Строк дії якого з 24.12.2007р. до 24.12.2028р. Предметом договору було надання коштів на придбання цінних паперів з подальшим обміном їх на житлову площу. Згідно умов кредитного договору викладених в п. 4.3.5 протягом 3-х робочих днів з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно необхідно було укласти з банком договір, передбачений п.2.1.3, а саме нотаріально засвідчений Договір іпотеки на зазначене майно. Ця умова Кредитного договору не була виконана. За період дії договору представники банку до нього не звертались з вимогою виконати зобов»язання по Кредитному договору передбачені п.4.3.5. 04.06.2015р. Постановою Правління Національного банку України під 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «НАДРА» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіббуло прийнято рішення від 05.06.2015 року №113 про - здійснення процедури ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КБ «НАДРА» та проведено дії із забезпечення : - умов Кредитного договору. Представник фонду гарантування вкладів фізичних осіб звязався з ним і повідомив про порушення ним вимог Кредитного договору, і нагадав, що у разі не виконання умов договор на майно можливе накладання арешту. Кредитним договором, було передбачені відкладальні обставини котрі стосувалися майна, що він набув внаслідок отримання кредиту. Дані обставини полягали, в тому що у заставу банку на момент укладання кредитного договору передавалися цінні папери, котрі посвідчували право на нерухомість, що буде збудована у майбутньому. Після обміну цінних паперів на житлову нерухомість - він мав передати протягом трьох днів дану нерухомість у заставу банку та укласти іпотечний договір. Внаслідок чого, він не мав права дарувати, чи вчиняти будь-які інші дії по відчуженню майна. Наявність істотних обставин щодо предмету Договору дарування не давали йому можливості розпоряджатися квартирою на свій розсуд у зв'язку з обмеженням накладеними умовами Кредитного договору. Також на момент заключення Договору дарування відповідно до рішення № 5 від 18.01.2008 р. Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області присвоїти адреси обєктам зареєстрованим па масиві села Чайки слідуючим порядком «Житловому будинку/ будівельний №10/ вул. В. Лобановського, 18» та відповідно; до Наказу ТОВ «УКРгАЗ» № 09/1 -ОД «Про затвердження нової нумерації квартир у житловому будинку №18» було змінено нумерацію квартир приміщенню № 143 згідно проектної документації присвоїти №137 згідно з даними технічної інвентаризації. Договір дарування укладався внаслідок помилки та за наявності обставин, що мають істотне значення. На момент укладання існував обовязок дарувальника передати майно в іпотеку, котрі також істотно обмежували його права відносно предмету дарування. Проте в наслідок недбальства з його сторони був вчинений правочин (Договір дарування) до предмету якого діяла істотна обставина. Визнати недійсним договір дарування квартири, укладений 17.01.2014 рокута зобовязати [PERSON] повернути йому майно, а самеквартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених в позові, просив суд позов задовольнити. Представники відповідачів проти позову заперечували, зазначаючи, що позовні вимоги [PERSON] являються незаконними, безпідставними та не обґрунтованими. Допитаний у судовому засіданні свідок суду пояснив, що даний договір дарування квартири позивач не мав права укладати, так як на той час діяв кредитний договір. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 січня 2014 року було укладено договір дарування квартири між позивачем та відповідачкою [PERSON], відповідно до якого дарувальник подарував, а обдаровувана прийняла в дар квартиру за № 137. 24.12. 2007 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» був укладений Кредитний договір № 833/11/99/2007-840, строк дії якого з 24.12.2007р. до 24.12.2028р. Предметом договору було надання коштів на придбання цінних паперів з подальшим обміном їх на житлову площу. Проте умовами даного договору не передбачено умову в укладенні договору. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-202цс15, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про визнання договору дарування недійсним. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed