Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 28.09.2017 року з нього стягнуто аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2017 року. Дитина проживає з нею та вона самостійно утримує сина, піклується про нього. У відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебуває виконавче провадження № 54910562 з примусового виконання виконавчого листа № 295/7981/17, виданого 10.10.2017 року. Відповідач вимоги постанови з виконавчого провадження не виконує, не надає декларацію про свої доходи та майно, а також не сплачує частку від свого реального доходу. У ході виконавчого провадження вона неодноразово зверталася із заявами щодо вжиття заходів для встановлення реального розміру доходів боржника та повідомляла про те, що він тривалий час офіційно проживає та працює за кордоном, а саме у Королівстві Данія , але де саме точно їй невідомо. Кожних півроку боржник приїжджає в Україну до своїх батьків у м. Житомир. Його родина цей факт приховує та щомісячно його мати сплачує аліменти в мінімальному розмірі, надаючи державному виконавцю квитанції про сплату аліментів, щоб відповідач міг безперешкодно перетинати кордони та мати право керувати транспортними засобами. Позивач працює та отримує заробітну плату з окладом 7260,00 грн., через що їй складно в повній мірі забезпечити потреби дитини. Відповідач свої доходи приховує і як наслідок того визначений судом розмір аліментів у частці від доходів платника аліментів фактично не сплачується. Допомоги у вихованні дитини, навчанні, догляді за нею, придбання одягу та взуття, витратах на обстеження, лікування, оздоровлення відповідач не бере. Крім того, з часу винесення судом рішення, значно зросли витрати на комунальні послуги, які вона сплачує самостійно. За рекомендацією лікарів у зв`язку з поставленим діагнозом їхній син потребує систематичного відвідування басейну, оздоровлення та відпочинку біля моря та ортопедичного взуття. Тому позивач просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Богунського районного суду міста Житомира від 28.09.2017 року на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на 1/3 частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. За ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 03.07.2019 року на підставі клопотання позивача направлялося судове доручення до компетентного органу Королівства Данії для витребування інформації про місце проживання, працевлаштування та розмір доходу громадянина України [PERSON] , [INFO] на території Королівства Данії. Провадження у справі було зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 11.02.2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку з тим, що судове доручення було повернуто до суду без виконання. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, та пояснила, що фактично отримує аліменти в розмірі 1100,00 грн., що не відповідає частці доходу відповідача, яка має сплачуватись ним згідно судового рішення. Відповідач проживає, працює та подорожує за кордоном, не одружений, інших дітей не має. Стан його здоров`я після ухвалення рішення не змінився. Їхній малолітній син навесні 2019 року захворів на псоріаз, тому на лікування сина вона щомісячно витрачає до 1000,00 грн. Іншими хворобами син хворів і раніше, але на теперішній час його стан здоров`я покращився. З часу стягнення аліментів судом її матеріальне становище не змінилося. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 51 Конституції України та ст. 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Обов`язок доказування і подання доказів передбачений ст. 81 ЦПК України, згідно ч. 1 якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Із матеріалів справи судом встановлено, що з 20.10.2007 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 25.07.2013 року розірвано. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем згідно довідки ПП «ВЖРЕП № 4» від 08.05.2019 № 881 (а. с. 6). Заочним рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 28.09.2017 року у справі № 295/7981/17 із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.07.2017 року (а. с. 8). У відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебуває виконавче провадження № 54910562 з примусового виконання виконавчого листа № 295/7981/17, виданого 10.10.2017 року (а. с. 10, 11, 13-16). Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У 2016 році малолітньому сину сторін [PERSON] було встановлено діагноз «ювенільний ідеопатичний артрит», через що він перебуває на диспансерному обліку, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 1018 Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» та довідкою ЛКК № 77 від 13.03.2018 року (а. с. 19-21). Позивач працює на посаді юрисконсульта юридичного відділу ЗАТ «Житомирські ласощі» з 18.01.2017 року згідно витягу з наказу від 17.01.2017 року № 9-к (а. с. 17). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Оцінивши досліджені судом докази, суд не встановив наявності визначених ч. 1 ст. 192 СК України обставин, які можуть бути підставою для зміни стягнутого судом розміру аліментів, оскільки позивачем не доведено належними, допустими та достатніми доказами, що після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів відбулося покращення матеріального становища відповідача, а також виникнення інших обставин для зміни розміру аліментів. Діагноз «ювенільний ідеопатичний артрит» малолітньому [PERSON] було встановлено до ухвалення судом рішення про стягнення на його утримання аліментів із відповідача і при цьому письмових доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я дитини позивачем до суду не надано. Поряд із тим, у разі понесення позивачем витрат на лікування дитини судовий захист прав позивача може бути здійснено шляхом звернення до суду з позовом щодо стягнення з батька дитини додаткових витрат на її лікування в порядку ст. 185 СК України. Наявну в матеріалах справи інформацію щодо перетинання відповідачем державного кордону України у 2018 році відповідно до повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14.03.2019 року (а. с. 12) не можна розцінювати як доказ покращення матеріального становища відповідача, так як відповідних відомостей зазначений доказ не містить. Окрім того, посилання позивача на сплату нею комунальних послуг також не є передбаченою ч. 1 ст. 192 СК України підставою зміни розміру аліментів, а є безпосереднім обов`язком споживача таких послуг. Тому за наведених обставин суд вважає позов таким, що не ґрунтується на вимогах закону та відмовляє в його задоволенні. Позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «про судовий збір».

Outcome: dismissed