Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] , власником/наймачем якої є відповідач, забезпечується послугами з централізованого опалення, що надаються позивачем. З 01.12.2016 року по 01.03.2019 року відповідач у повному обсязі не сплачував кошти за надані послуги позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 14859,01 грн. Підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність оплати заборгованості за надані послуги централізованого опалення, проте відповідач борг не сплатив. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 14859,01 грн. боргу за спожиті послуги з централізованого опалення та витрати з оплати судового збору. Відзив на позов відповідачем до суду не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву з проханням проводити розгляд справи в його відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи в його відсутності. При цьому зазначив, що позов не визнає, так як плата з теплопостачання визначається позивачем без урахування інтересів споживача, формування її розміру непрозоре, відповідних договорів із зафіксованим незмінним розміром на відповідні періоди не укладося, розмір плати є завищеним. Просить застосувати строк позовної давності до заявлених вимог. Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що визначено ст. 81 ЦПК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.11.2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухомей майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.01.2021 року, у зв`язку з чим відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення, які надає позивач до зазначеного житлового приміщення, та від отримання послуг не відмовлявся. Відповідач своєчасно та в повному обсязі не проводив оплату за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2016 року по 01.03.2019 року, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 14859,01 грн., що підтверджується оборотами (розрахунком нарахувань) по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Власники (споживачі) повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін (ст. 162 ЖК України). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За змістом ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду № 285/4671/15-ц від 14.01.2019 року. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Із розрахунку нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ) слідує, що в період із 01.12.2016 року по 01.03.2019 року відповідач не сплачував коштів за надані позивачем послуги, через що йому нараховано заборгованість у сумі 14859,01 грн., яка в добровільному порядку не сплачена. Поряд із тим, необхідно зауважити, що позивач звернувся з позовом до суду 28.01.2021 року щодо заборгованості за період із 01.12.2016 року по 01.03.2019 року, пропустивши строк позовної давності щодо вимог за період з 01.12.2016 року по 27.01.2018 року. Тому за заявою відповідача суд застосовує до позовних вимог щодо суми заборгованості за вказаний період строк позовної давності та відмовляє в задоволенні позову в цій частині в зв`язку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності при зверненні до суду з позовом. З огляду на те, що відповідач у порушення своїх зобов`язань не сплачував у повному обсязі та вчасно плату за надані послуги з централізованого опалення, чим були порушені права позивача, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за період з 28.01.2018 року по 01.03.2019 року, що становить 7160,36 грн. (1040,83 грн. : 31 день = 33,58 грн.; 4 дні х 33,58 грн. = 134,32 грн., де 1040,83 грн. - заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за січень 2018 року, 31 днів - кількість днів у січні 2018 року, 33,58 грн. - середня вартість послуги з централізованого опалення за 1 день у січні 2018 року, 4 дні - кількість днів з 28.01.2018 року по 31.01.2018 року включно, 134,32 грн. - заборгованість за період з 28.01.2018 року по 31.01.2018 року). На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. за одну вимогу майнового характеру.

Outcome: partial