Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову зазначено, що позивачка з 19 січня 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] . У шлюбі в них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які досягли повноліття. Протягом двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що призвело до припинення шлюбних відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями, останні пів року усі зароблені кошти витрачає виключно на свої потреби. Шлюб носить формальний характер, перебування в шлюбі суперечить інтересам позивачки, миритись не бажає, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] не подав відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи без її участі. На розірванні шлюбу наполягає, оскільки примирення неможливе. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати в розмірі 840,80 грн сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Ухвалою суду від 19 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання . Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд за згодою позивача провів заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, які надані позивачем, суд прийшов до наступних висновків. 19 січня 1995 року [PERSON] та [PERSON] у Пуківській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №1. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Судом встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серіяІ-НМ №287470 та [NUMBER] , виданими Пуківською сільською радою 20 листопада 1995 року і 01 березня 1997 року відповідно. Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. У статті 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч.1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з ч.ч.3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. В частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Отже, з наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. З врахуванням того, що у позивачки наявне стійке волевиявлення на розірвання шлюбу, що між сторонами більше двох років не існує шлюбних відносин, неповнолітніх дітей на утриманні в подружжя немає, у позивачки наявне стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин, суд прийшов до висновку, що застосування судом строку для примирення подружжя за наведених обставин суперечитиме моральним засадам суспільства. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки встановлено, що сторони тривалий час не перебувають у шлюбних відносинах, сімейні стосунки не підтримують, позивач бажає шлюб розірвати, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Клопотання про відновлення дошлюбного прізвища від позивачки не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, а тому з врахуванням вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею за подання позовної заяви до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved