Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2019 року вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01.10.2018 року у частині вирішення цивільних позовів скасований і в цій частині кримінальне провадження направлене на новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. У своїй позовній заяві позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на її користь майнову шкоду у сумі 148 414,10 грн. та з відповідача [PERSON] моральну шкоду у сумі - 5000000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 22 червня 2017 року в денний час на автодорозі М-14 сполученням «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» водій [PERSON] , при експлуатації належного йому на праві приватної власності транспортного засобу «Subaru Outback», державний номерний знак [NUMBER] , вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості водій та пасажири транспортного засобу «ВАЗ-2107», державний знак [NUMBER] , серед яких була позивач, яка знаходилася в момент зіткнення двох транспортних засобів на передньому пасажирському сидінні. Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2018 року у справі № 477/1981/17 відповідача [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років. На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» [PERSON] звільнено від призначеного покарання. Згідно з висновком експерта від 11 листопада 2017 року № 198, їй були завдані тілесні ушкодження у виді тупої травми живота з розривом селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, струсу головного мозку, чисельних поверхневих різаних ран обличчя, відкритого численного перелому правого наколінника, відкритого осколкового перелому обох стегон у нижній третині зі зміщенням, травматичного шоку 2-3 ступеню, які належать до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя. Вироком суду, заявлений нею цивільний позов був задоволений частково та стягнуто з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у сумі 128430,06 коп. та моральну шкоду у сумі 80000,00 грн. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2019 року вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2018 року в частині вирішення цивільних позовів скасовано, та в цій частині кримінальне провадження направлено на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В інший частині вирок залишено без змін. Вважає, що страхова компанія має відшкодувати матеріальну шкоду, оскільки на момент настання дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб відповідача [PERSON] був застрахований в ПрАТ СК «Арсенал Страхування», що підтверджується полісом №АК 6006631 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з терміном дії з 03 липня 2016 року по 02 липня 2017 року, Крім цього, внаслідок злочину, вчиненого відповідачем [PERSON] , їй було завдано моральну шкоду. Так, тілесні ушкодження та їх тяжкість з втратою свідомості та частково пам`яті, викликали у неї психологічний шок та постійний стресовий стан, панічний страх перед поїздками в автомобілях та взагалі по дорогах на будь-якому транспортному засобі, душевні переживання у зв`язку з усвідомленням того, що вона могла загинути, прояви відчуття психологічної напруги, тривоги, пригнічений настрій, втрата спокою та рівноваги, невиправдана агресія до найближчих людей, виникнення безсоння, поява відчуття безнадії та безпомічності, різка зміна звичайного укладу життя, в якому постійно потребує і ще тривалий час буде потребувати сторонньої допомоги, часті та тривожні думки щодо безперспективності та нікчемності подальшого життя. Крім того, внаслідок отриманих в ДТП травм були порушені її нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, на тривалий час порушено стосунки з оточуючими людьми, фактично втрачена можливість реалізації сімейних планів. Продовжує відчувати неймовірний фізичний біль в зв`язку з перенесеними травмами та оперативними втручанням, а також відчуває страх у зв`язку майбутніми оперативними утручаннями, від чого її моральні страждання тривають постійно. Представником відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до суду у встановлений законом строк поданий відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов не визнає, оскільки Страховиком виплачено страхове відшкодування у повному обсязі у сумі 61399,34 грн., що складає половину суми, яка на думку Страховика підлягає відшкодуванню. В обґрунтування вказала, що 29 травня 2019 року позивач звернулася до Страховика та надала письмове повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, заяву на виплату страхового відшкодування та інші документи стосовно події. 12 червня 2019 року, у передбачений Законом строк, Страховиком прийняте рішення про сплату страхового відшкодування [PERSON] у сумі - 61399,34 грн. 18 червня 2019 року здійснено виплату страхового відшкодування позивачу у цій сумі. Вважає, що виплата страхового відшкодування здійснена у повному обсязі, у строки, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Крім цього, зазначила, що відповідно до п. 36.3. ст. 36 Закону у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Згідно з ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам,особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто, водії транспортних засобів, власники (володільці) джерела підвищеної небезпеки є відповідальними особами перед іншими особами (зокрема, пасажирами або іншими особами, які не є власниками або володільцями транспортних засобів) незалежно від вини водіїв (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). В зв`язку з чим водій [PERSON] також має нести відповідальність та відшкодувати половину спричиненої матеріальної шкоди. Згідно з розрахунком лікаря-експерта Страховика підтверджена належними та допустимими доказами сума витрат на лікування складає 116951,11 грн. Інші документи щодо витрат позивача не були взяті до уваги Страховиком, оскільки ряд фіскальних чеків містять витрати, які є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам спеціального Закону, вимогам Закону України «Про лікарські засоби», Постанови КМУ №637 від 15 грудня 2014 р. «Про затвердження положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», а також Протоколам лікування, затвердженими МОЗ України та не підлягають відшкодуванню. Зокрема, виключаються витати на купівлю пакетів, підгузків, пелюшок, мийних засобів, мила та інших товарів. Крім цього, не підлягають відшкодуванню витрати на суму 1064,10 грн. на придбання пального, оскільки відсутні докази того, що такі витрати пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням протезуванням та реабілітацією потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я, а також того, що такі витрати здійснені потерпілою. Тобто, є неналежними доказами, оскільки жодним чином не пов`язані з витратами на лікування потерпілої. На деяких чеках, через погані копії, неможливо побачити дату платежу, інформацію по чеку, назву товарів. Також серед наданих позивачем документів містяться вимоги та документи про відшкодування витрат на придбання ліків в республіці Іспанія на суму 3663, 00 грн. та витрати на послуги перекладача у розмірі 1953,00 грн. Однак, такі витрати відшкодуванню Страховиком не підлягають, оскільки, в порушення до п. 24,1 ст. 24 Закону, витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, не були узгоджені зі Страховиком. Крім цього, серед доданих до позовної заяви копій чеків деякі дублюються. В зв`язку з чим обґрунтована сума, що відповідає вимогам Закону у якості витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілої (Позивача) складає 116951,11 грн. Оскільки відшкодовувати шкоду пасажирам транспортного засобу «ВАЗ 2107», реєстраційний номер [NUMBER] мають обидва водії, як водій забезпеченого транспортного засобу [PERSON] , так і водій транспортного засобу «ВАЗ 2107» [PERSON] , то Страховиком прийнято рішення про відшкодуванням шкоди, пов`язаної з лікуванням [PERSON] у сумі: 116951,11 (розмір заподіяної шкоди) / 2 (кількість відповідальних осіб) = 58475,56 грн. Крім цього, відповідно до ст. 261 Закону, потерпілому, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, передбачене відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю. Таким чином, Страховиком прийнято рішення про відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі: 58475,56 х 5%=2923,78 грн. Виплата страхового відшкодування здійснена Страховиком у повному обсязі у передбачений Законом строк. Отже, оскільки Страховиком здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] у сумі 61399,34 грн., вважає, що він виконав свої обов`язки перед позивачем у повному обсязі та у передбаченому законом порядку та строки. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Семенюк О.Г. до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі, через безпідставність та необґрунтованість. Зазначила, що [PERSON] позовні вимоги не визнає. Останній не заперечує факт ДТП з його участю, яка малі місце 22 червня 2017 року, водночас винним себе не визнає. Так, дійсно 01 жовтня 2018 року Жовтневим районним судом Миколаївської області ухвалений вирок, яким його було визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Водночас, він був звільнений від призначеного покарання на підставі пункту в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Заперечує щодо стягнення з нього моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач також винна в спричиненні їй тілесних ушкоджень, оскільки мала бути пристебнутою ременем безпеки. Вважає, що [PERSON] , яка в момент ДТП знаходилася на передньому пасажирському сидінні, не була пристебнута ременями безпеки. Через власну халатність та порушення Правил дорожнього руху України, вона отримала значно серйозніші тілесні ушкодження, які не отримала би, будучи пристебнутою. Зазначає, що ремені безпеки є додатковим засобом безпеки та першочергово покликані попереджати і запобігати травмам у водія та пасажирів, які знаходяться в автомобілі під час ДТП. Провина за те, що позивач їхала не пристебнута також покладається і на водія автомобіля, оскільки пунктом 2.3 ПДР передбачено: «... для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних підголівниками і ременями безпеки, користуватися ними і не перевозити пасажирів, непристебнутих ременями». Винна як сама позивач, так і водій автомобіля, в якому вона перебувала, який порушив ПДР і керував автомобілем з непристебнутими пасажирами. Посилаючись на норми статті 1193 ЦК України вважає, що шкода не підлягає відшкодуванню, оскільки позивач сама порушила Правила дорожнього руху і поставила себе, своє життя і здоров`я під загрозу. Відповідач [PERSON] вважає, що заявлена сума моральної шкоди є значно завищеною і не підтверджується жодним доказом у справі. Позивач не наводить яким чином здійснювався розрахунок розміру моральної шкоди. На думку відповідача, зазначена сума жодним чином не обґрунтована, оскільки відсутній висновок експерта на підтвердження розміру цієї моральної шкоди. Вважає, що при визначені розміру моральної шкоди потрібно також врахувати, що халатні дії позивача [PERSON] також сприяли тому, що Позивач отримала значно серйозніші травми, ніж могла отримати, якщо виконувала би вимоги ПДР і пристебнулася. А тому моральна шкода, заявлена Позивачем, жодним чином не обґрунтована. Якщо пасажир переднього сидіння був би пристебнутий і водій прослідкував би за цим (як е це передбачено Правилами дорожнього руху), то таких наслідків не настало би. Представник позивача в судовому засіданні уточнила заявлені позовні вимоги та з урахуванням частини відшкодованої суми матеріальної шкоди просила стягнути 69383,11 грн. з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь позивача [PERSON] , а також з відповідача [PERSON] моральну шкоду у сумі 5000000,00 грн. Вважає думку представника ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Струхування» щодо поділу навпіл страхового відшкодування між Компанією та іншим водієм [PERSON] такою, що протирічить вимогам діючого законодавства, та є спробою часткового уникнути цивільно-правової відповідальності за договором страхування, в зв`язку з чим зазначені доводи не визнає та з ними не погоджується. Посилання Страховика щодо того, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими є такими, які спростовуються обставинами справи, встановленими у вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2018 року у справі № 477/1981/17. Дії потерпілого [PERSON] не взаємопов`язані зі злочинними діями [PERSON] , не є спільними, сукупними або діями з єдністю наміру. Зазначила, що положення ч. 2 ст. 1182 ЦК України застосовуються до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача, тобто, якщо власниками транспортних засобів були би юридичні особи або фізичні особи підприємці. На її думку, в цьому випадку, має застосовуватися положення статті 1166 ЦК України. Щодо висновку лікаря-експерта з приводу розрахунку відшкодування витрат на лікування, вважає його недопустимим та недостовірним доказом, оскільки сторонам та суду не надано ніяких документів, що підтверджують кваліфікацію [PERSON] , як лікаря-травматолога та невропатолога, а також відсутні посилання та документи, що підтверджують їх повноваження на складання експертних висновків. Змістом п. 24.1. ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Тому, вважає надані позивачем чеки та інші фінансові документи, такими, що обґрунтовано підтверджують понесені [PERSON] витрати, не тільки на лікування, але й розміщення, утримання та реабілітацію відповідно до положень вказаного Закону. Всі закупівлі були зроблені в період лікування, під час знаходження на стаціонарі в ЛШМД м. Миколаєва. На думку представника позивача саме внаслідок злочинних дій відповідача [PERSON] , яким [PERSON] були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, остання мала купувати пелюшки, серветки, підгузки, засоби гігієни, оскільки перебувала в реанімаційному відділенні без свідомості, а в подальшому травматологічному відділенні в безпорадному стані. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснила про вищевикладене, просила позов задовольнити. Зазначала, що під час руху автомобіля була пристебнута ременем безпеки. Щодо моральної шкоди пояснила, що зазнала та продовжує зазнавати тяжких моральних страждань, оскільки їй встановлено інвалідність, яка настала в результаті ДТП, винуватцем якої є відповідач [PERSON] і наразі чекає на чергове оперативне втручання. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Семенюк О.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо їх задоволення. Наполягала на тому, що тілесні ушкодження позивачем були отримані з її вини, оскільки вона порушила вимоги п. 5.2 ПДР, та не була пристебнута під час руху транспортного засобу. Вказувала, що саме через свої халатні дії позивач отримала значно серйозніші травми, ніж могла отримати, якщо виконувала би вимоги ПДР і пристебнулася. Тим самим, позивач [PERSON] поставила себе, своє життя і здоров`я під загрозу. Тому, вважає, що заявлені до її довірителя вимоги є необґрунтованими. Щодо стягнення зі ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» матеріальної шкоди не заперечувала. А також клопотала про призначення експертизи, за висновком якої можливо було би встановити чи була пристебнута позивач ременем безпеки під час руху автомобіля. Представник відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - Мамедова І.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги щодо стягнення зі страхової компанії матеріальної шкоди не визнала, посилаючись на обставини вказані у поданому відзиві на позовну заяву. Зазначила, що ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» свої зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування виконала в повному обсязі на суму 61399,34 грн. Ще раз підтвердила свою думку, що відшкодовувати шкоду позивачу мають обидва водії - [PERSON] та [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, судом встановлено наступне. 22 червня 2017 року близько 15-00 години на автодорозі М-14 сполучення «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» відповідач [PERSON] керував транспортним засобом «Subaru Outback», державний номерний знак [NUMBER] . Через порушення ним правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій та пасажири транспортного засобу ВАЗ-2107, державний номерний знак [NUMBER] , отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. Вказане підтверджується вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2018 року, яким [PERSON] був визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, а саме: в порушенні правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження середнього степеню тяжкості потерпілому [PERSON] , та потерпілій [PERSON] і тяжкі тілесні ушкодження потерплій [PERSON] . Цим же вироком частково задоволені цивільні позови потерпілих, у тому числі з [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] стягнута матеріальна шкода у сумі 128430,06 грн., та моральна шкода - 800000,00 грн. ( т. 1 а.с. 39-44). 19 березня 2019 року ухвалою Миколаївського апеляційного суду вирок суду першої інстанції від 01 жовтня 2018 року в частині вирішення цивільного позову потерпілих скасований, і в цій частині кримінальне провадження направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині зазначений вирок залишений без змін (т. 1 а.с. 45-49). Відповідач [PERSON] ухвалу Миколаївського апеляційного суду до Верховного Суду не оскаржував, тим самим погодився із прийнятим рішенням. А тому суд критично сприймає твердження його представника - адвоката Семенюк О.Г. щодо невизнання відповідачем винуватості у ДТП. Крім цього, представник відповідача [PERSON] невірно розуміє звільнення обвинуваченого від призначеного покарання із застосуванням Закону України «Про амністію у 2016 році». Відповідно до пункту 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Під час судового розгляду були досліджені матеріали кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,. Відповідно до висновку експерта № 17-825 від 19 серпня 2017 року, водію автомобіля «Subaru Outback» в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, що викладені в пунктах 10.1., 14.2. (підпункт в) ПДР, а саме: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані. Водночас дії водія автомобіля «Subaru Outback» не відповідали п.п. 10.1, 14.2 (підпункт «в») ПДР. Належним і своєчасним виконанням вимог п.п. 10.1, 14.2 (підпункт «в») ПДР водій автомобіля «Subaru Outback» мав технічну можливість попередити ДТП і тому дії водія автомобіля «Subaru Outback», що передували ДТП, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. В свою чергу водій автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер [NUMBER] , з моменту виникнення небезпеки для руху, в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п. 12.3 ПДР, а саме: У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Разом з тим в діях водія автомобіля «ВАЗ» не вбачається невідповідність п. 12.3. ПДР. За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, водій автомобіля ВАЗ не мав технічної можливості запобігти ДТП, а його дії, що передували ДТП, з технічної точки зору, не перебувають у причинному зв`язку з ДТП, що сталося. В момент ДТП ходова частина, рульове керування і робоча гальмівна система автомобіля «Subaru Outback» знаходилися в працездатному стані, зазначене встановлено висновком експерта від 22 серпня 2017 року № 461. Тобто з вказаного висновку вбачається, що ДТП сталося в результаті порушення ПДР саме відповідачем [PERSON] , а саме виїзду ним на зустрічну смугу руху, по якій їхав автомобіль у якому знаходилася позивач [PERSON] , і водій цього автомобіля не мав технічної можливості запобігти ДТП, а його дії, що передували ДТП, з технічної точки зору, не перебувають у причинному зв`язку з ДТП, що сталося. При цьому у висновку експерта зазначено, що відповідач [PERSON] мав технічну можливість попередити ДТП. Згідно з висновком експерта № 17-823 за результатами проведеної транспортно-трасологічної експертизи від 18.08.2017 року, місце зіткнення автомобіля «Subaru Outback», реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля «ВАЗ-2107», реєстраційний номер [NUMBER] , розташовувалося в межах смуги руху, біля її краю, у напрямі АЗС «WOG», тобто в напрямку руху «ВАЗ-2107», зустрічному для автомобіля «Subaru Outback». Як убачається з фототаблиці до матеріалів експертного висновку передня частина автомобіля ВАЗ повністю зім`ята та практично вдавлена у салон автомобіля. Зазначені докази, які містяться в матеріалах кримінальної справи, повністю спростовують твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката Семенюк О.Г. щодо наявності вини позивача у отриманні нею тілесних ушкоджень. Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 11 липня 2017 року позивачу [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у виді тупої травми живота з розривом селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, струсу головного мозку, численних поверхневих різаних ран обличчя, відкритого численного перелому правого надколінника, осколкового перелому обох стегон у нижній третині зі зміщенням, травматичного шоку 2-3 ступеня, які відносяться до категорії тяжких за ознакою небезпеки для життя. З виписного епікризу від 21 серпня 2017 року судом встановлено, що [PERSON] поступила до Миколаївської лікарні швидкої медичної допомоги до Травматологічного відділення 22 червня 2017 року через травми отримані в наслідок ДТП. Встановлений основний діагноз: тупа травма живота, розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча, закрита черепно-мозкова травма голови, струс головного мозку, численні поверхневі різані рани обличчя, відкритий перелом виростків правого стегна, осколковий перелом обох стегон в нижній третині зі зміщенням, правосторонній пневматорикс, травматичний шок 2-3 ступеня. Позивачу було проведено сім оперативних втручань. 22 червня 2017 року проведені операції: 1. Лапоратомія , ревізія органів черевної порожнини. 2. Дренування по Бюлау. 3. Первинна хірургічна обробка правого стегна. Стабілізація правого стегна АВФ. 4. Стабілізація лівого стегна АВФ. 26 червня 2017 року 5. Трахеотомія (а.с. 50). Крім цього, 24 липня 2017 року проведено операцію - МОС лівого стегна пластиною LCP, 10 серпня 2017 року - МОС правого стегна пластиною LCР, зазначене підтверджується довідкою головного лікаря МЛШМД від 15 серпня 2017 року № 5237/676 (т. 1 а.с. 51). Згідно з товарними чеками позивачем [PERSON] за власні кошти були придбані призначені їй лікарем медикаменти, чотири комплекти фіксаторів для остеосинтезу стегнової кістки, спиці для системи скелетного витягування, позивачу проведено МРТ. Загальна сума понесених витрат на лікування склала 124102, 35 грн. (т. 1 а.с. 52-116). 21 серпня 2017 року позивач [PERSON] була госпіталізована до лікарні при Університеті Ла Рібера в Іспані до відділення травмо-ортопедичної хірургії. Як вбачається з виписного епікризу переведена з України внаслідок отримання травм після ДТП. Поставлено діагноз: травма шлунку з кровотечею, розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча, закрита ЧМТ з мозковою контузією, множинні розриви і порізи на обличчі, відкриті переломи правої та лівої стегнової кістки, травматичний шок 2-3 ступеня, перелом правих реберних дуг, від 2 до 8, деякі зміщенні, з утворенням кісткових мозолей. У дугах 5 і 6 спостерігаються дві точки перелому, в латеральному і попередньому положенні. Перебувала на стаціонарному лікуванні до 28 серпня 2017 року. (т. 1 а.с. 135-143). В подальшому позивач зверталася за консультаціями лікаря після проведення лікування, були проведені додаткові обстеження (анамнез-первинний контакт від 03 жовтня 2017 року ) (т. 1 а.с. 144-146) Позивачу був встановлений термін тимчасової непрацездатності для отримання відповідної соціальної допомоги, який в подальшому був продовжений (а.с. 147-154). Наразі позивачу [PERSON] встановлено інвалідність, наданий статус інваліда та нараховано відповідну пенсію (т. 2 а.с. 32-43). Також, з огляду на медичні документи, а саме: медичну звітну відомість, методи лікування, судом встановлено, що позивач через отримані під час ДТП тілесні ушкодження проходила курс лікування з 26 березня 2018 року в лікарні при Університеті Ла Рібера в Іспанії, у відділенні ортопедичної хірургії. Останній було проведено хірургічне втручання з приводу видалення пухлини правої стегнової кістки. Лікарем були призначені відповідні лікарські препарати. Загальна вартість лікування склала 65,31 євро (т. 1 а.с. 13-20, 127-134). Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім цього, правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Відповідно до п.22 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, в тому числі, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно з п. 24.1 ст. 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. За таких обставин суд приходить до висновку, що витрати, понесені позивачем, на лікування підлягають відшкодуванню. Як було встановлено в судовому засіданні та не оспорювалося відповідачем та представниками, між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6006631, який був чинним на момент ДТП 22 червня 2017, забезпечений транспортний засіб «SUBARU OUTBACK», реєстраційний номер [NUMBER] (т. 2 а.с. 19). Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) від 04 липня 2018 року, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавала шкоди. Згідно з розрахунком лікаря експерта Страховика сума витрат на лікування склала 116951,11 грн. (т. 1 а.с. 198-200). При цьому, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1188 ЦК України Страховиком виплачено лише половину суми шкоди, а саме: 61 399,34 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18 червня 2019 року № 34105597 (т. 1 а.с. 198-201). Виплачена ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» позивачем та її представником не оспорювалася. Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, на підставі поданих доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» частково, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що саме в результаті злочинних дій [PERSON] було завдано шкоду здоров`ю потерпілій - позивачу [PERSON] , через що вона змушена була нести витрати. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, на суму 63956,01 грн., які складаються з: 62703,01 грн. (124102,35 грн. - 61399,34 грн.) - витрат на лікування; що підтверджується дослідженими в судовому засіданні фіскальними чеками, та 1953 грн. - витрати на послуги перекладача, яким здійснений переклад документів з іспанської мови на українську. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав щодо стягнення витрат на пальне у сумі 1064,10 грн., оскільки позивачем не надано доказів, що вказані витрати пов`язані з доставкою, розміщенням утриманням та реабілітацією потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я. Крім цього, суд не вбачає підстав для стягнення 3663,00 грн. витрат на придбання позивачем ліків в республіці Іспанії, оскільки вказані дії не були узгоджені зі страховиком в порушення пункту 24.1 ст. 24 Закону, яким встановлено що, витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату), докази щодо погодження зі Страховиком понесення вказаних витрат матеріали справи не містять. Також, не підлягають стягненню витрати на проведення МРТ на суму 700,00 грн., оскільки надані на підтвердження цих витрат фіскальні чеки є неякісними і з них неможливо встановити інформацію про дату та суму платежу. Будь-яких інших допустимих та належних доказів на підтвердження цих витрат позивачем не надано. Разом з тим суд вважає за необхідне стягнути витрати на придбання пелюшок, серветок, підгузків, засобів гігієни та інших супутніх товарів, оскільки всі закупівлі були зроблені в період лікування в стаціонарі ЛШМД м. Миколаєва, внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень в результаті ДТП. Позицію представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» стосовно того, що на підставі ч. 2 ст. 1188 ЦК України водій [PERSON] також має нести відповідальність за спричинену позивачу матеріальну шкоду, суд вважає хибною. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У пункті 8 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що: особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). Водночас, відповідно до висновку експерта від 19 серпня 2017 року № 17-875 за умов, викладених в постанові про призначення експертизи в діях водія автомобіля «ВАЗ» не вбачається невідповідність п. 12.3. ПДР. За умов, викладених в постанові про призначення експертизи, водій автомобіля ВАЗ не мав технічної можливості запобігти ДТП, а його дії, що передували ДТП, з технічної точки зору, не перебувають у причинному зв`язку з ДТП, що сталося. Вироком суду від 01 жовтня 2019 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 березня 2019 року встановлено, що саме з вини [PERSON] сталася ДТП, при цьому водієм [PERSON] не були порушені правила дорожнього руху України, а тому не було завдано спільно з [PERSON] шкоду. Щодо вирішення питання стягнення моральної шкоди, то суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 1167 ЦК України позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди, яка завдана неправомірними діями відповідача. Згідно зі ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначаються судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала матеріальної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди, суд виходить з того, що в результаті вчиненого відповідачем [PERSON] злочину позивачу були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких позивач стала інвалідом, враховує характер спричинених тілесних ушкоджень, тривалість та складність лікування потерпілої, те, що проводилися багаточисельні оперативні втручання, які є небезпечними для життя та здоров`я особи, перебування її у комі, видалення органу (селезінки), встановлення титанових імплантів, те, що період реабілітації більше ніж через два роки після ДТП ще не завершився, і вважає, що стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральної шкоди у сумі 1 000 000,00 грн. буде достатньою компенсацією завданих моральних страждань. Суд критично ставиться до твердження представника відповідача [PERSON] - адвоката Семенюк О.Г. щодо неможливості вирішення питання стягнення моральної шкоди за відсутності висновку експерта з цього питання, оскільки наявність такого висновку не визначена законодавцем як обов`язкова. Щодо клопотання представника відповідача [PERSON] про призначення експертизи, за висновком якої можливо було би встановити чи була пристебнута позивач ременем безпеки під час руху автомобіля, то судом було відмовлено у призначенні цієї експертизи, оскільки винуватість відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП була встановлена вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області, який в цій частині не скасований та набрав законної сили. Крім цього, зазначене клопотання про проведення експертизи представник відповідача мала право заявляти під час проведення підготовчого судового засідання, яке було проведене за відсутності представника [PERSON] з наступних підстав. Ухвалою суду від 29 травня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 04 липня 2019 року. В зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача [PERSON] , відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та клопотанням представника відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» підготовче судове засідання відкладено на 27 серпня 2019 року. 27 серпня 2019 року відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача - адвоката Семенюк О.Г. надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання в зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання та допуск її до участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси. В обґрунтування клопотання вказала, що має малолітню доньку, [INFO] , яка знаходиться на грудному годуванні. В зв`язку з чим її відрядження до іншого міста неможливе, оскільки не може відлучитися від дитини більше ніж на декілька годин. При цьому, також просила врахувати, що з 01 вересня 2019 року по 15 вересня 2019 року не зможе приймати участь у справі, оскільки буде перебувати у відпустці. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, виклик до суду, який направлявся йому за місцем фактичного проживання, зазначеного його представником, повернувся з відміткою «за закінченням зберігання». Однак, відповідно до частини 5 статті 130 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином, оскільки представник відповідача [PERSON] . обізнаний про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотніми поштовими повідомленнями про вручення та змістом клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З чого слід дійти висновку, що суд мав законні підстави 27 серпня 2019 року провести підготовче судове засідання за відсутності відповідача [PERSON] та його представника, оскільки відповідач та його представник були повідомлені про час та місце розгляду справи у передбачений законом спосіб. Проте, з метою забезпечення реалізації прав, передбачених нормами ЦПК України, представником відповідача адвокатом Семенюк О.Г. суд вдруге відклав проведення підготовчого судового засідання. А також для створення максимальної зручності щодо участі у судовому розгляді справи представнику відповідача [PERSON] адвокату Семенюк О.Г., яка має дитину, що знаходиться на грудному годуванні, було задоволене її клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції та відкладення підготовчого судового засідання. Підготовче судове засідання було відкладене на 15 жовтня 2019 року. 11 жовтня 2019 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Семенюк О.Г. до суду знову надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, з посиланням на перебування у відрядженні у м. Києві, де вона буде проводити навчальний тренінг. А також зазначала, що буде перебувати у відрядженні, пов`язаному з викладацькою діяльністю, 18.10.2019 року, 30.10.2019 року, 13.11.2019 року, 20.11.2019 року. Проаналізувавши вищезазначені обставини, суд дійшов висновку щодо недобросовісності поведінки представника відповідача - адвоката Семенюк О.Г., яка спочатку не могла відлучитись від дому більше ніж на декілька годин, а менше ніж за півтора місяця регулярно перебуває у відрядженнях. З чого суд дійшов висновку, що представник відповідача намагається безпідставно затягнути розгляд справи. За таких обставин, суд, врахувавши вищезазначені обставини щодо неявки представника відповідача - адвоката Семенюк О.Г., думку інших учасників судового засідання, положення частини 3 статті 223 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу за відсутності учасника справи у разі його повторної неявки, ухвалив проводити підготовче судове засідання за відсутності відповідача [PERSON] та його представника - адвоката Семенюк О.Г, які повідомлені про час та місце підготовчого судового засідання відповідно до вимог ЦПК України. Також слід зазначити, що до 15 жовтня 2019 року від представника відповідача адвоката Семенюк О.Г., окрім клопотань про відкладення підготовчого судового засідання, будь-яких доказів та клопотань щодо проведення необхідних експертиз не надходило. З чого суд дійшов висновку щодо зловживання представником відповідача [PERSON] своїми правами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також з урахуванням роз`яснень, що містяться у пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно задоволеним вимогам. Так, з ПрТА «СК «Арсенал Страхування» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 708,31 грн. (63956,01грн. х 100/69383,11 грн = 92,18%, 768,40 грн. х 92,18%=708,31 грн.). З відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 15000,00 грн. (1000 000,00 грн. х 100/5000 000,00 грн. = 20%, 75 000,00 грн. х 20 %=15 000,00 грн..

Outcome: partial