Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У травні 2014 року позивач ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 32 050 гривень 84 копійки, а також судовий збір. В подальшому представником позивача подано уточнену позовну заяву, в які просив стягнути на користь ПАТ «ПРОСТО - страхування» з [PERSON] затрати по виплаті страхового відшкодування в розмір 510 гривень, з Товариства додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» затрати по виплаті страхового відшкодування в розмір 31 540 гривень 84 копійок, а також стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору в розмірі 320 гривень 51 копійок. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 січня 2013 року АТ «ПРОСТО страхування» та [PERSON] уклали договір страхування № АТК 223809. 08 травня 2013 року в м. Києві на вулиці Ревуцького М. Кравчука в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були відповідач [PERSON], який керував автомобілем «КІА» д.н.з. [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем «Nissan TIIDA» д.н.з. [NUMBER]. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 17.06.2013 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. З метою визначення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля «Nissan TIIDA» д.н.з. [NUMBER], позивачем було проведено його огляд, що підтверджується відповідним актом, було складено звіт. Згідно із Звітом №7956/71635 від 27 травня 2013 року вартість відновлюваного ремонту «Nissan TIIDA» д.н.з. [NUMBER] в результаті пошкодження в вищевказаній ДТП складає 34 361 гривень 84 копійок. 11 червня 2013 року співробітниками АТ «ПРОСТО - страхування» було складено розрахунок страхового відшкодування № 71635, що належить до виплати страхувальнику у розмірі 32 050 гривень 84 копійок. Зазначена дорожньо-транспортна пригода визнана АТ «ПРОСТО - страхування», про що 11 червня 2013 року складено Страховий акт № 71635. Відповідно до платіжного доручення № 17424 від 18 червня 2013 року АТ «ПРОСТО - страхування» виплачено [PERSON] страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Nissan TIIDA» д.н.з. [NUMBER] в розмірі 32 050 гривень 84 копійки. Таким чином , фактичні витрати страхової компанії, пов'язані з страховим випадком складають 32 050 гривень 84 копійки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність за наявними доказами, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання була повідомлена судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. Судові повістки повернулись до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Представники відповідачів ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ПАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» у судове засідання не з'явились з невідомих для суду причин. Дослідивши матеріали справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, дійшов наступних висновків. Згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 України із застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень. На даний час постанова суду є такою, що набрала законної сили. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини і постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС/2095572 від 30.04.2013 року вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ СК «Інкомстрах» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого у розмірі 100 гривень. Франшиза становить 0 гривень. Згідно платіжного доручення № 17424 від 18 червня 2013 року ПАТ «ПРОСТО-страхування» сплатило власнику транспортного засобу «Nissan», р.н. [NUMBER] страхове відшкодування у розмірі 32 050 гривні 84 копійки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги(регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. В конкретному випадку позивач обґрунтовує розмір шкоди на підставі копії висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 27 травня 2013 року складений судовим експертом авто-товарознавцем ФОП «[PERSON].». Натомість доказів наявності у ФОП «[PERSON].» відповідного свідоцтва про право на зайняття діяльністю пов'язаною з проведенням експертної оцінки спричиненої шкоди, суду не надано. Відсутність такого права у ФОП «[PERSON].» було поставлено під сумнів представником позивача, а позивач в свою чергу не надав суду доказів наявності такого права у зазначеного оцінювача. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Позивач наполягав на стягненні майнової шкоди з відповідача [PERSON] та ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», а позовні вимоги до ПАТ СК «Інкомстрах» не пред'являв. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на статтю 1191 ЦК України, як на правову підставу для стягнення з [PERSON] суми майнової шкоди в порядку зворотної вимоги(регрес) виходячи з наступних міркувань. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги(регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Страхова виплата в силу Закону є страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності. Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладаються на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає, що позивач не надаючи повного тексту договору добровільного страхування транспортного засобу та не надаючи доказів наявності права у ФОП «[PERSON].» здійснювати діяльність пов'язану з оцінкою шкоди, реалізував своє диспозитивне право щодо подання доказів і участь у дослідженні таких доказів у той спосіб, який він обрав самостійно. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до [PERSON] та ПАТ «СК «Альфа-Гарант». Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Судові витрат між сторонами розподілити за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed