Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] посилаючись на те, що з 29 червня 2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року був розірваний. В період шлюбу, а саме 04 вересня 2012 року, подружжям було придбано автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем. Стверджувала, що в даний час вона не має змоги користуватись автомобілем, оскільки відповідач чинить їй у цьому перешкоди, з підстав чого позивачка просила суд визнати автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного автомобіля. Ухвалою суду від 02 липня 2019 року по вказаній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 56-57). 05 серпня 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування спільним майном, в обґрунтування якого зазначив, що з 29 червня 2007 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року був розірваний. В період шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Вказав, що за час шлюбу, вони з [PERSON] придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] , в якій відповідачка проживає разом із донькою, та автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , право спільної сумісної власності на який ним не заперечується. Стверджував, що після погіршення сімейних стосунків відповідачка декілька разів забирала спільний автомобіль, чим обмежувала його право володіння та користування, та з весни 2016 року він взагалі не знає де знаходиться спірний автомобіль, який його технічний стан, оскільки технічний паспорт на автомобіль та ключі знаходяться у відповідачки. Посилаючись на те, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні спільним автомобілем, досягти домовленості з цього приводу їм не вдається, позивач за зустрічним позов просив суд встановити порядок спільного користування автомобілем VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом надання права безперешкодного користування [PERSON] у січні, березні, травні, липні, вересні, листопаді місяцях календарного року, а [PERSON] - у лютому, квітні, червні, серпні, жовтні, грудні місяцях календарного року; Зобов`язати [PERSON] передати автомобіль у користування [PERSON] кожного січня, березня, травня, липня, вересня, листопада місяцях календарного року та не перешкоджати [PERSON] у праві володіння та користування автомобілем VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , стягнути з відповідачки судові витрати. Ухвалою суду від 10 вересня 2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування спільним майном було прийнято до провадження, вимоги за зустрічним позовом були об`єднані в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна (а.с. 77-78). Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року підготовче провадження у даній справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 87-88). Позивачка в судовому засіданні підтримала первісні позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, зустрічні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення зустрічного позову, про що надала відповідну заяву (а.с. 91). Відповідач та його представник, який діє на підставі ордеру від 02 серпня 2019 року, в судовому засіданні первісний позов визнали, не заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали та просили суд його задовольнити, про що надали відповідну заяву (а.с. 68, 90) Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України та главою 26 книги третьої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року № 6-37цс11. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29 червня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2016 року був розірваний (а.с. 6-7). В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановлено, що 14 вересня 2012 року, за час перебування у шлюбі, [PERSON] було придбано автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , вартістю 82797, 00 грн., що підтверджується довідкою-рахунком серії ДПІ №007617 (а.с. 37). Право власності на автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8). Згідно звіту про незалежну оцінку транспортного засобу VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного оцінювачем [PERSON] 17 червня 2019 року, ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 172600,00 грн. (а.с. 10-42). Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд вважає, що оскільки відповідач визнав позовні вимоги позивачки стосовно визнання автомобіля VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю подружжя, то дані обставини не підлягають доказуванню, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з презумпції рівності часток, враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивачки, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] підлягають задоволенню у повному обсязі. Досліджуючи зустрічні позовні вимоги про встановлення порядку користування спільним майном, суд виходить з наступного. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Враховуючи те, що в процесі розгляду справи відповідачка за зустрічним позовом визнала позовні вимоги та не заперечувала щодо встановлення порядку спільного користування автомобілем VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом надання [PERSON] права безперешкодного користування автомобілем VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] у січні, березні, травні, липні, вересні, листопаді місяцях календарного року, а їй - у лютому, квітні, червні, серпні, жовтні, грудні місяцях календарного року, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки відповідають інтересам сторін. Позивач за зустрічним позовом стверджував, що автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] з 2016 року перебуває у відповідачки, остання в судовому засіданні визнала, що дійсно, в даний час спірний автомобіль знаходиться у неї, що свідчить про те, що остання дійсно чинить перешкоди у користуванні спільним майном позивачу. За положеннями частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Враховуючи вищевикладене, також те, що сторони по справі визнали заявлені позовні вимоги та визначили порядок користування спірним автомобілем, що відповідає їх інтересам, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у праві володіння та користування автомобілем VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] та передати [PERSON] у користування кожного січня, березня, травня, липня, вересня, листопада місяцях календарного року автомобіль VOLKSWAGEN GOLF PLUS, легковий комбі 2006 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір за первісним позовом складає 863,00 грн., за зустрічним - 768, 40 грн., які сплачені позивачами у повному обсязі при зверненні до суду, та у зв`язку із задоволенням позовних вимог підлягають відшкодуванню з відповідачів на користь позивачів (а.с. 1, 65). На підставі ст. ст. 15, 16, 183, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 63, 66, 68, 70 СК України,

Outcome: approved