Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

У травні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що з 15 липня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В шлюбі у неї і [PERSON] є дитина [PERSON], [INFO], що проживає разом із нею. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2014 року шлюб між ними розірвано. У період шлюбу ними було придбано наступне майно, а саме автомобіль АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер АА 7213ЕК, зареєстрований за [PERSON]. Документи на право власності на автомобіль знаходяться у [PERSON] і він створює їй перешкоди у користуванні часткою майна і забороняє користуватись вказаним транспортним засобом. В зв»язку з цим вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав і просила стягнути з [PERSON] ? частину вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER]. Відповідно до інформації, що викладена в спеціалізованому інтернетвиданні «Авторіо» № 112 середня вартість автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, станом на 30 березня 2015 року становить 15500 доларів США (20000 доларів США+11000 доларів США/2=15500 доларів США), при цьому 20000 доларів США-найвища ціна, 11000 доларів США-найнижча ціна. Відповідно до розрахунку за курсом НБУ станом на 29 квітня 2015 року (1 долар США=22,26 грн.), вартість автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, становить 345030 грн. (15500 доларів СШАх22,26 грн.=345030 грн.). Таким чином, ? частина вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], що належить до сплати відповідачем їй, становить 172 515 грн. (345030/2=172515 грн.). Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь ? частини вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року впуску, державний номер [NUMBER] в сумі 172 515 грн.. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду невідомі. Оскільки позивач і представник позивача не заперечували проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею ( ним ) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що з 15 липня 2007 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 035499, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області від 15 липня 2007 року. 25 березня 2011 року у позивача [PERSON] і відповідача [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК № 246155, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 08 квітня 2011 року. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів позов задоволено і шлюб, зареєстрований 15 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 36, між [PERSON] і [PERSON] розірвано, і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 листопада 2013 року і до повноліття дитини. Як зазначала позивач [PERSON], у період шлюбу нею з відповідачем [PERSON] було придбано наступне майно, а саме автомобіль АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер АА 7213ЕК, зареєстрований за [PERSON]. Документи на право власності на автомобіль знаходяться у [PERSON] і він створює їй перешкоди у користуванні часткою майна і забороняє користуватись вказаним транспортним засобом. У зв»язку з цим позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. 22 КЗпШС України і ст. 60 СК України просила стягнути з [PERSON] на її користь ? частини вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], в сумі 172 515 грн. Судом перед початком розгляду справи відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України було розяснено позивачу і представнику позивача [PERSON] права та обовязки як учасників процесу, зокрема, право позивача до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Позивач [PERSON] і представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що розяснені судом права їм зрозумілі, однак не використали передбачене ЦПК України право на зміну предмету або підстав позову та наполягали лише на задоволенні заявлених у позові вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] ? частки вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], в сумі 172 515 грн.. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Разом з тим суд зазначає, що позивачем [PERSON] і її представником у позовній заяві не заявлялись вимоги про визнання спірного транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя і поділ вказаного майна подружжя [PERSON] і [PERSON], і як наслідок, стягнення грошової компенсації відповідно до визначеної частки у праві власності на автомобіль. Відповідно ж до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог і ухвалювати рішення з питань, що не входять до предмету позову. Разом з тим, суд також зазначає, що посилання позивача в позовній заяві на вимоги ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України є необгрунтованими, оскільки на час реєстрації шлюбу між позивачем і відповідачем-15 липня 2007 року і існування між сторонами шлюбно-сімейних відносин, діяв Сімейний кодекс України, і норми Кодексу про шлюб та сім»ю України в даному випадку на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюються. Також слід зазначити, що у заявлених позовних вимогах позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь ? частини вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року впуску, державний номер [NUMBER] в сумі 172 515 грн.. В обгрунтування своїх заявлених вимог позивач [PERSON] в позовній заяві і в наданих суду поясненнях та її представник в судовому засіданні вказували, що відповідно до інформації, що викладена в спеціалізованому інтернетвиданні «Авторіо» № 112 середня вартість автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, станом на 30 березня 2015 року становить 15500 доларів США (20000 доларів США+11000 доларів США/2=15500 доларів США), при цьому 20000 доларів США-найвища ціна, 11000 доларів США-найнижча ціна. Відповідно до розрахунку за курсом НБУ станом на 29 квітня 2015 року (1 долар США=22,26 грн.), вартість автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, становить 345030 грн. (15500 доларів СШАх22,26 грн.=345030 грн.). Таким чином, як зазначила позивач, ? частина вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], що належить до сплати відповідачем їй, становить 172 515 грн. (345030/2=172515 грн.). З огляду на викладене, слід зазначити, що згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 22 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Враховуючи викладене, визначення [PERSON] дійсної ринкової вартості автомобіля з посиланнями на відомості, які розміщені на спеціалізованих сайтах з продажу автомобілів, і, зокрема, в інтернетвиданні «Авторіо» № 112, суд не вважає в даному випадку належними і допустимими доказами в обгрунтування заявлених вимог і не може слугувати доказами щодо вказаної в позові дійсної вартості конкретно вказаного спірного автомобіля АУДІ, А4, 2006 року випуску, д.р. н. АА7213ЕК. Вартість же майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, чого, як зазначено представником позивача, досягнуто між сторонами у справі не було, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що за відомостями Управління державної автомобільної інспекції Головного управління в м. Києві від 16 червня 2015 року і 02 липня 2015 року, 22 червня 2011 року вказаний автомобіль був зареєстрований за [PERSON], а 24 вересня 2014 року перереєстрований на [PERSON], і станом на 12 червня 2015 року [PERSON] є власником вищевказаного автомобіля. В судовому засіданні представник позивача не вбачав підстав і відмовився від залучення до участі у справі нового власника автомобіля [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Позивач же [PERSON], вказавши конкретну суму в заявленому позові-172 515 грн., яка, на її думку, підлягає стягненню з відповідача на її користь, належних і допустимих доказів в обгрунтування заявленої грошової компенсації за даний спірний автомобіль суду не надала. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed