Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У червні 2019 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 18.04.2002 року ВАТ «Новомосковське» видано Державний акт на право колективної власності на землю, серія ПЛ , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 35. Невід`ємною частиною Державного акту є Додаток - Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, яким дана земельна ділянка належить на права колективної власності. Позивач включений до списку членів ВАТ «Новомосковське». Сертифікат на право на земельну ділянку не видавався, оскільки відсутні бланки, відповідно до листа від 22.05.2019 року № 217/104-19. Враховуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити позовну заяву та визнати за ним право на земельну ділянку (пай) розміром 3,54 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Глобинської міської ради Полтавської області, згідно Державного акту на право колективної власності на землю серія ПЛ від 18.04.2002 року. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що позовні вимоги підтримують. Представники відповідача в судове засідання не з`явились належним чином повідомлені, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позову заперечень не мають, оскільки підставою видачі [PERSON] сертифікату на право на земельну часту (пай) є розпорядження Глобинської РДА № 751 від 22.12.1999 року, номер земельної ділянки по проекту розташування земельних часток (паїв) ВАТ «Новомосковське» - 766 Відповідно до реєстру не витребуваних земельних ділянок, вищевказаній земельній ділянці під № 766 площею 3,4209 га присвоєно кадастровий номер 5320610100:00:014:0766. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що 18.04.2002 року Відкритому акціонерному товариству «Новомосковське» ( надалі ВАТ «Новомосковське») в межах м. Глобине передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку 2988,5 га на підставі державного акту на право колективної власності серія ПЛ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 35. ( а. с.10-14) Позивач [PERSON] № 119 включений до списку членів ВАТ «Новомосковське», що додається до державного акту на право колективної власності на землю ( а.с.15-17) За повідомленням відділу у Глобинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22.05.2019 р. №217/104-19, [PERSON] не отримував сертифікат на земельну частку (пай), на даний час видати сертифікати на земельну частку (пай) не можливо в зв`язку з відсутністю бланків. ( а.с.19) Середній розмір земельної частки (пай) на території Глобинської міської ради Глобинського району по ВАТ «Новомосковьске» - 3,54 ( умовних кадастрових) га. ( а. с. 20) Згідно з ч.1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст. 126 ЗК). Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з положеннями ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного кодексу України ( надалі ЗК України) 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. З матеріалів справи вбачається, що на час видачі Державного акту 18.04.2002 року [PERSON] працював в ВАТ «Новомосковське», був включений до списку, який є додатком до Державного акту, отже набув право на земельний пай.

Outcome: approved