Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 червня 2013 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «АРІВЕ» був укладений договір про надання юридичних послуг. Відповідно до договору позивач надає ТОВ «АРІВЕ» юридичні послуги по захисту прав та законних інтересів в сфері здійснення ним господарської діяльності та цивільно-правових відносин на території України, а замовник сплачує вказані послуги відповідно до умов, визначених договором. Пунктом 4.2 договору була встановлена вартість послуг виконавця, яка складала 340 000,00 (триста сорок тисяч) гривень. Пунктом 4.1 був встановлений порядок сплати вартості послуг виконавця. Параграфом пятим договору закріплений спосіб забезпечення виконання зобов'язання по сплаті вартості юридичних послуг, а саме - неустойка. Згідно з пунктом 5.2 договору предметом неустойки є автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], що належить замовнику на праві власності на підставі договору поставки товару №6805 від 27 травня 2011 року. Відповідно до пункту 5.3 договору сторони домовились, що у якості суми неустойки враховують вартість автомобіля, що вказана у договорі поставки товару №6805 від 27 травня 2011 року. Згідно з пунктом 5.4 договору у разі порушення замовником зобов'язання по сплаті вартості послуг у пятнадцятиденний термін з моменту підписання сторонами договору, замовник зобовязується передати виконавцю предмет неустойки в натурі у пятиденний строк з моменту прострочки замовника. Пунктом 5.5 договору закріплено, що після передачі предмету неустойки у порядку, що передбачений пунктом 5.4 договору, замовник зобовязується передати виконавцю особово свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з відміткою про зняття з реєстраційного обліку, а також у разі потреби надати свого представника для проведення дій з державної реєстрації переходу права власності на транспортний засіб, що є предметом неустойки. 18 червня 2013 року позивач звернулась на адресу ТОВ «АРІВЕ» з листом-вимогою, відповідно до якого пропонувала виплатити вартість її послуг, або передати їй автомобіль, що є предметом неустойки за договором надання послуг від 01.06.2013 р. Керівництво ТОВ «АРІВЕ», посилаючись на тимчасову неплатоспроможність юридичної особи, погодилось з тим, щоб віддати позивачу вказаний автомобіль у якості плати за надання позивачем послуг. 25 червня 2013 року між позивачем та ТОВ «АРІВЕ» був підписаний акт прийому-передачу транспортного засобу, а саме - автомобіля [NUMBER]. Однак надалі вказаний автомобіль не був знятий відповідачем з реєстраційного обліку; позивачу не було передане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з відміткою про зняття з реєстраційного обліку. На листи, що позивач надсилала до відповідача щодо передачі свідоцтва та надання представника ТОВ «АРІВЕ» для проведення дій з державної реєстрації переходу права власності на транспортний засіб відповідач не відреагував; надав позивачу усного пояснення, що здійснить свої обовязки щодо передачі технічної документації та проведення державної реєстрації після виконання позивачем своїх обовязків з надання послуг. Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала заяву в які позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу слухати за її відсутності. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 червня 2013 року між позивачем - [PERSON] та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «АРІВЕ» був укладений договір про надання юридичних послуг. Відповідно до договору позивач надає ТОВ «АРІВЕ» юридичні послуги по захисту прав та законних інтересів в сфері здійснення ним господарської діяльності та цивільно-правових відносин на території України, а замовник сплачує вказані послуги відповідно до умов, визначених договором. Пунктом 4.2 договору була встановлена вартість послуг виконавця, яка складала 340 000,00 (триста сорок тисяч) гривень. Пунктом 4.1 був встановлений порядок сплати вартості послуг виконавця. Відповідно до вказаного пункту, оплата за надання юридичних послуг мала бути здійснена у вигляді передплати у розмірі 100% від усієї вартості послуг за договором. Передплата мала бути здійснена протягом 15 календарних днів з моменту підписання вказаного договору. Моментом підписання цього договору є дата, вказана у правому верхньому кутку першої сторінки договору, тобто 01 червня 2013 р. Параграфом пятим договору закріплений спосіб забезпечення виконання зобов'язання по сплаті вартості юридичних послуг, а саме неустойка (а.с.4). Згідно з пунктом 5.2 договору предметом неустойки є автомобіль [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], що належить замовнику на праві власності на підставі договору поставки товару №6805 від 27 травня 2011 року. Відповідно до пункту 5.3 договору сторони домовились, що у якості суми неустойки враховують вартість автомобіля, що вказана у договорі поставки товару №6805 від 27 травня 201 1 року. Згідно з пунктом 5.4 договору у разі порушення замовником зобов'язання по сплаті вартості послуг у пятнадцятиденний термін з моменту підписання Сторонами договору, замовник зобовязується передати виконавцю предмет неустойки в натурі у пятиденний строк з моменту прострочки замовника. Пунктом 5.5 договору закріплено, що після передачі предмету неустойки у порядку, що передбачений пунктом 5.4 договору, замовник зобовязується передати виконавцю особово свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з відміткою про зняття з реєстраційного обліку, а також у разі потреби надати свого представника для проведення дій з державної реєстрації переходу права власності на транспортний засіб, що є предметом неустойки згідно з пункту 5.2 договору. Договір був підписаний Сторонами 01 червня 2013 року, однак протягом пятнадцяти днів з моменту його затвердження позивач не отримала передплати за юридичні послуги. 18 червня 2013 року позивач звернулась на адресу ТОВ «АРІВЕ» з листом-вимогою, відповідно до якого пропонувала виплатити вартість її послуг, або передати їй автомобіль, що є предметом неустойки за договором надання послуг від 01.06.2013 р.(а.с. 6). 25 червня 2013 року між позивачем та ТОВ «АРІВЕ» був підписаний акт прийому-передачу транспортного засобу, а саме - автомобіля [NUMBER] (а.с.7). Однак надалі вказаний автомобіль не був знятий відповідачем з реєстраційного обліку; позивачу не було передане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з відміткою про зняття з реєстраційного обліку. На листи, що позивач надсилала до відповідача щодо передачі свідоцтва та надання представника ТОВ «АРІВЕ» для проведення дій з державної реєстрації переходу права власності на транспортний засіб відповідач не відреагував. Згідно довідки № ВН-248 від 09.06.2016 року МВС України Регіонального сервісного центру в м. Києві, територіальний сервісний центр 8041 з 01.01.2013 року по даний час транспортний засіб Hyundai Santa Fe номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] належить на праві власності ТОВ «АРІВЕ», що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Пилипівка, вул. Леніна, 60-А . Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що договір про надання юридичних послуг від 01.06.2013 р. став підставою для: а) позивача - щодо надання юридичних послуг, б) відповідача - щодо сплати вартості послуг шляхом здійснення передплати у розмірі 340 000,00 гривень у пятнадцятиденний строк з моменту підписання договору, тобто до 15.06.2013- р. включно. Згідно з положеннями ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Частиною 1 статті 549 встановлено, що неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Отже, згідно частини 1 статті 549, а також частини 1 статті 551 ЦК України, предметом неустойки може бути не тільки грошова сума, але й рухоме і нерухоме майно. Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Частиною 1 статті 547 ЦК України встановлена обовязкова письмова форма для вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобовязання. Відповідно до відносин між позивачем та ТОВ «АРІВЕ» неустойка була використана не тільки як засіб гарантування належного виконання відповідачем зобовязання щодо сплати вартості послуг, але й як засіб відшкодовування збитків, які позивач отримав при невиконанні відповідачем свого зобовязання. Про це свідчить аналогічність сум основного та акцесорного зобовязань: вартості послуг за договором про надання юридичних послуг від 01.06.2013 р. (340 000,00 грн. відповідно до пункту 4.2 договору), та вартості автомобілю (329 000,00 грн. відповідно до пункту 2.1 договору поставки товару від 27.05.2011 р.) Отже, позивач отримав неустойку з наступних підстав: А) відповідач порушив зобовязання щодо сплати вартості послуг у строк, встановлений договором; Б) вимога щодо передачі відповідачем позивачу предмета неустойки у разі порушення відповідачем зобовязання встановлена законодавством. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з частиною 1 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлене договором або законом. Частиною 2 статті 334 ЦК України передбачено, що переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо. Відповідно до вказаних норм законодавства, право власності на предмет неустойки - автомобіль [NUMBER], - виникло у позивача з моменту передачі майна та складання акту прийому-передачі транспортного засобу від 25 червня 2013 року. Враховуючи, що відповідач порушив умови договору, автомобіль з реєстраційного обліку не зняв, з метою захисту права власності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved