Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просила ухвалити рішення, яким: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрованого у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №789 від 12 вересня 2009 року; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягування з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення молодшим сином повноліття; стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані із сплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що у 2009 році між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею і перебувають на її утриманні. Спору з відповідачем про місце проживання дітей не має. Починаючи з 2019 року їх відносини зіпсувалися, в сім`ї почалися постійні сварки, подружжя не може дійти до спільної думки у вирішенні важливих питань, у зв`язку з чим подружні відносини між ними фактично припинилися з початку жовтня 2020 року. З цього часу з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розриву є несумісність характерів, різні погляди на життя, відсутність порозуміння, втрата почуття любові та поваги один до одного. Спору про спільне майно не мають. По домовленості між позивачем та відповідача діти проживають з матір`ю. При цьому позивачка зазначила про те, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Такий рівень позивачка самостійно забезпечити не зможе, тому батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня звернення до суду з даним позовом. Позивач працює приватним підприємцем. З огляду на зазначене, посилаючись на приписи статтей 104, 105,110, 112, 113, 141, 150,180, 181-184 Сімейного кодексу України позивачка просить: постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у означеному нею розмірі, починаючи з 04 січня 2021 року і до досягнення молодшим сином повноліття та судові витрати. Також позивачка у позовній заяві просить справу розглядати без її участі у зв`язку із запровадженням карантину в м. Миколаєві. У судове засідання сторони у справі не з`явилися. Позивачка подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про те, що заперечень проти позовних вимог [PERSON] у нього не має. З огляду на зазначене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 12 вересня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб про що зроблено актовий запис №789. Після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] . Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей сина [PERSON] , [INFO] (9 років); [PERSON] , [INFO] (7 років). Зазначене підтверджується наявними у справі копіями свідоцтв про народження дітей. Починаючи з жовтня 2020 року [PERSON] та [PERSON] не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, спільного господарство не ведуть. Поновити шлюбні стосунки сторони не бажають. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу постановляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Із матеріалів справи слідує, що сторони протягом тривалого часу (починаючи з жовтня 2020 року) подружніх відносин не підтримують, примиритися та відновляти їх не мають наміру, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, утрачені первісні почуття поваги та взаєморозуміння. Сторони наполягають на розірванні шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved