Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] і просить: - стягнути з [PERSON] подвійну суму внесеного нею завдатку за попереднім договором купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]; - стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] 13891 грн. 13 коп. понесених нею витрат на підведення до житлового будинку [ADDRESS] газомережі та її підключення, побудову криниці, ремонт хліва; - стягнути з [PERSON] та [PERSON] 10000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що у листопаді 2005 року [PERSON] умовила її придбати у неї 1/2 частину житлового будинку та хлів, що розташовані в [ADDRESS]. На підтвердження намірів купити частину будинку вона у 2005 та у 2006 роках передала для [PERSON] завдаток на загальну суму 2000 грн. Крім того, [PERSON] зобов»язала її оформити для неї технічну документацію на цю частину будинку та кадастровий номер на присадибну земельну ділянку, виготовити проект та підвести до будинку газову мережу, викопати криницю, зробити ремонт частини будинку та відремонтувати хлів. Після того, як вона здійснила ці роботи [PERSON] відмовилась укладати з нею договір купівлі-продажу і продала належну їй частину будинку для неповнолітньої [PERSON] Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 12 травня 2014 року за позовом [PERSON] її разом із чоловіком виселено з будинку [ADDRESS]. Тому, просить стягнути з [PERSON] сплачений нею завдаток за будинок у подвійному розмірі в сумі 4000 грн. Крім того, відповідачами не відшкодовано їй тих витрат, які вона понесла на облаштування будинку, а саме на газифікацію будинку в сумі 1571,28 грн. та 4319,85 грн., на облаштування криниці в сумі 5000 грн., на ремонт хліва в сумі 3000 грн., на оформлення технічної документації на будинок та кадастровий номер на присадибну земельну ділянку, що загалом складає 13891 грн. 13 коп., які просить солідарно стягнути з відповідачів. Також зазначає, що через шахрайські дії відповідачів її виселили на вулицю, залишили без засобів до існування, вона відчуває себе обманутою, розгубленою, а тому за свої душевні страждання просить стягнути з відповідачів 10000 грн. моральної шкоди. В ході судового розгляду справи [PERSON] уточнила заявлені позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди і просить стягнути з відповідачів на свою користь в рівних частках 10000 грн. моральної шкоди, тобто по 5000 грн. з кожного. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі і просить позов задоволити, посилаючись на те, що у листопаді 2005 року домовилась із [PERSON] про купівлю у неї за 5000 грн. 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS]. В рахунок вартості будинку вона передала для [PERSON] у 2005 році та у 2006 році 2000 грн., про що є відповідні розписки, решту коштів вона також сплатила, однак розписок не брала. За згодою [PERSON] вона поселилась у будинок і проживала там до 2014 року. За цей час вона відремонтувала хліва, на що витратила 3000 грн., викопала криницю, на що затратила 1300 грн. та 420 грн. на придбання шлангу та насосу, здійснювала оплату послуг Старокостянтинівського БТІ, щоб оформити за [PERSON] право власності на частину будинку для того, щоб в подальшому можна було укласти договір купівлі-продажу, здійснила підведення до частини будинку газу, на що витратила 4319 грн. 85 коп. на придбання матеріалів, 900 грн. за послуги трактора, а також 1571 грн. 20 коп. та 3108 грн. 96 коп. за виконані роботи по підведенню газу. Представник позивачки - адвокат [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила, посилаючись на те, що не домовлялась із [PERSON] про продаж їй частини будинку. Зазначила, що [PERSON] проживала у будинку як квартирант, а кошти які вона їй сплатила по розписках є платою за проживання. Також вказала, що усі проплати за послуги БТІ здійснювала вона особисто, а щодо інших витрат [PERSON] їй нічого не відомо. Відповідачка [PERSON] проти позову також заперечила, посилаючись на те, що 28 березня 2014 року [PERSON] продала належну їй частину будинку по [ADDRESS] для її неповнолітньої доньки [PERSON], а тому вважає, що вимоги [PERSON] до неї про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є безпідставними. Представник відповідачів - адвокат [PERSON] вважає позов безпідставним, а викладені у позові обставини такими, що не підтверджені жодними належними доказами, а тому просить в позові відмовити у повному обсязі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 17 жовтня 1987 року будинок [ADDRESS] був об»єктом спільної власності [PERSON] та [PERSON], частка кожного з яких у будинку складала 1/2 частину. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частина будинковолодіння [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON], яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину й 03 вересня 2010 року оформила свої спадкові права на зазначену частину будинковолодіння. Зазначені обставини підтверджуються: матеріалами інвентарної справи №49 на будинковолодіння по [ADDRESS], свідоцтвом про право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], яке видано 13 жовтня 1987 року виконкомом Григорівської сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району на ім»я [PERSON], свідоцтвом про право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], яке видано 13 жовтня 1987 року виконкомом Григорівської сільської ради народних депутатів Старокостянтинівського району на ім»я [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON], свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видано 03 вересня 2010 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори [PERSON] на ім»я [PERSON] на належну [PERSON] 12 частину будинку [ADDRESS]. Судом також встановлено, що у листопаді 2005 року між [PERSON] та [PERSON] була досягнута усна домовленість щодо укладення договору купівлі-продажу належної останній 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS]. 09 листопада 2005 року на підтвердження наміру придбати будинковолодіння [PERSON] передала [PERSON] 1000 грн. Про отримання зазначених коштів [PERSON] особисто написала розписку, у якій сторони визначили зазначені кошти «як внесок за будинок». 24 березня 2006 року [PERSON] знову передала для [PERSON] 1000 грн. Про отримання зазначених коштів [PERSON] особисто написала розписку, у якій зазначені кошти визначила, як «гроші за будинок». В подальшому договору купівлі-продажу будинковолодіння між [PERSON] та [PERSON] укладено не було, оскільки 28 березня 2014 року [PERSON] відчужила належну їй частину будинковолодіння по [ADDRESS] для малолітньої [PERSON], законними представниками якої є її батьки [PERSON] та [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються: оригіналом розписки від 09 листопада 2005 року, оригіналом розписки від 24 березня 2006 року, які знаходились у позивачки та долучені нею до матеріалів справи, договором купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], який укладено 28 березня 2014 року між [PERSON], яка діяла на підставі довіреностей від [PERSON] та [PERSON], з одного боку та [PERSON], від імені якої діяли її законні представники [PERSON] та [PERSON], з другого боку, та посвідчено 28 березня 2014 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Виходячи зі змісту зазначеної норми, завдаток є доказом існування зобов»язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов»язання. Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов»язання може мати місце лише у разі наявності зобов»язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Між [PERSON] та [PERSON] не було укладено договору купівлі-продажу частини будинку, який б за формою і змістом відповідав вимогам закону, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачкою відповідачці грошові кошти в сумі 2000 грн. є авансом, який підлягає поверненню [PERSON] Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року (справа №6-176цс12), які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковими для судів. Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачкою [PERSON] коштів визначена законом, то посилання позивачки на те, що ці кошти є завдатком, правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України. Крім того, обов»язок по поверненню авансу не ставиться в залежність від того, з чиєї вини не був укладений договір, який сторони мали намір укласти та в рахунок плати по якому відповідачка отримала аванс. Таким чином, на користь [PERSON] слід стягнути з [PERSON] отримані нею як аванс кошти по розписках від 09 листопада 2005 року та від 24 березня 2006 року в сумі 2000 грн. Посилання [PERSON] на те, що вона не домовлялась із [PERSON] про продаж їй будинку, а лише здавала їй будинок як наймачу, за що отримувала від [PERSON] відповідну плату, є голослівними та не підтверджені жодними належними та допустими доказами, й спростовуються власноручно написаними [PERSON] розписками від 09 листопада 2005 року та від 24 березня 2006 року, з яких вбачається, що кошти в сумі 2000 грн. [PERSON] отримала саме за продаж будинку. Не заслуговують на увагу і посилання представника відповідачів - адвоката [PERSON] на те, що [PERSON] пропущено строк позовної давності по вимогах щодо повернення грошових коштів по розписках від 09 листопада 2005 року та 24 березня 2006 року, оскільки відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд вважає, що саме з моменту відчуження відповідачкою [PERSON] належної їй частки будинковолодіння не для [PERSON], а для [PERSON], а саме з 28 березня 2014 року було порушено право позивачки [PERSON], а тому заява про застосування строку позовної давності є безпідставною. Судом також встановлено і сторонами не оспорюється, що [PERSON] з листопада 2005 року проживала у [ADDRESS]. Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 16 липня 2014 року, [PERSON], а також її чоловіка [PERSON] виселено з житлового будинку по [ADDRESS]. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказує, що за період проживання у [ADDRESS] нею вкладено значні кошти на поліпшення будинковолодіння, а саме: здійснено ремонт хліва, на що витрачено 3000 грн., разом із [PERSON], яка проживає в другій половині будинку, вона викопала криницю, на що потратила 1300 грн. та 420 грн. на купівлю шлангу та насоса, разом із [PERSON] вона проводила газ до будинку, витративши 4319 грн.85 коп. на купівлю будівельних матеріалів, 900 грн. - винаймала трактор, а також за самі роботи по газифікації нею було сплачено у червні 2013 року 1571 грн. 28 коп. та 3108 грн. 96 коп., крім того, вона за свій рахунок оформляла за [PERSON] право власності на частину спірного будинку, за що проводила оплату робіт Старокостянтинівського БТІ 30 листопада 2007 року, 06 березня 2009 року, 24 лютого 2011 року, 15 жовтня 2010 року, 05 травня 2011 року, а також оплачувала послуги Хмельницької регіональної філії Центр ДЗК 23 вересня 2010 року та 30 вересня 2011 року. Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно бо зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Звертаючись до суду із вимогами про відшкодування витрат в сумі 3000 грн., понесених на ремонт хліва, [PERSON] не надала жодних доказів, які б свідчили про проведення нею такого ремонту та підтверджували фактично понесені затрати на такий ремонт, а тому в цій частині її вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується вимог про відшкодування витрат на облаштування криниці в сумі 1300 грн. та придбання шлангу й насосу, то ці витрати також належним чином не підтверджені позивачкою. Показання допитаного судом свідка [PERSON], який вказав, що за облаштування криниці у 2010 році на території будинковолодіння по [ADDRESS] чоловік [PERSON] - [PERSON] заплатив йому 1300 грн. та придбав насос за 300 грн., який він поставив у криницю, є недопустимим доказом в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України, оскільки факт отримання та передачі грошових коштів не може бути підтверджений показаннями свідка. Не підлягають до задоволення і вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачів коштів, витрачених нею на підведення до спірного будинку газомережі, оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами. З матеріалів справи вбачається, що у 2013 році за замовленням [PERSON] Старокостянтинівська філія ПАТ «Хмельницькгаз» виготовила робочий проект по газифікації житлового будинку по [ADDRESS]. Разом з тим, за повідомленням виконавчого комітету Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району №745 від 11 серпня 2014 року 1/2 частині житлового будинку по [ADDRESS] не присвоювалась адреса [ADDRESS]. Суд не приймає до уваги товарний чек №ЗСД 000214 від 21 травня 2013 року на суму 4319 грн. 85 коп., оскільки позивачкою надано лише його ксерокопію, з якої вбачається, що [PERSON] отримали по товарному чеку матеріали, а саме труби, заглушки тощо, проте хто провів оплату цих товарів із наданої ксерокопії товарного чеку не вбачається. Надані позивачкою акти №136 та №138 приймання виконаних будівельних робіт на суму 1517 грн. 28 коп. та на суму 3108 грн. 96 коп. відповідно, свідчать лише про проведені роботи по газифікації житлового будинку по [ADDRESS], і жодним чином не підтверджують факту проведення оплати цих робіт саме позивачкою. Крім того, відповідачами надано оригінал квитанції №к14/4/42 від 04 червня 2013 року, згідно якої грошові кошти в сумі 3108 грн. 96 коп. оплачено [PERSON] Послуги екскаватора в сумі 1800 грн. також оплачені 25 травня 2013 року [PERSON], що підтверджується квитанцією ТОВ «Альфа-газ» від 25 травня 2013 року. [PERSON] не надала жодних доказів того, що половину цих коштів в сумі 900 грн. сплачено нею. Посилання [PERSON] на те, що вона за власний кошт проводила оплату робіт у Старокостянтинівському БТІ по виготовленню документації на оформлення за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірного будинку, а саме 30 листопада 2007 року на суму 120 грн., 06 березня 2009 року на суму 103 грн. 42 коп., 24 лютого 2011 року на суму 278 грн. 68 коп., 15 жовтня 2010 року на суму 199 грн. 98 коп., 05 травня 2011 року на суму 200 грн. 01 коп., не знайшли свого підтвердження та спростовуються повідомленням Старокостянтинівського БТІ №85 від 28 серпня 2014 року, згідно якого усі замовлення на оформлення спадщини на 1/2 частину будинку по [ADDRESS] після смерті [PERSON] надходили від [PERSON] й оплату послуг проводила [PERSON], а також матеріалами інвентарної справи №49 на будинковолодіння по [ADDRESS], у якій наявні оригінали усіх вищезазначених квитанцій, у яких платником зазначена [PERSON] Що стосується оплати послуг Хмельницької регіональної філії Центр ДЗК 23 вересня 2010 року та 30 вересня 2011 року, то згідно квитанцій про оплату цих послуг №12/1 та №ПН730 відповідно платником також є [PERSON] Та обставина, що оригінали деяких із вищезазначених квитанцій знаходяться у позивачки [PERSON] не свідчить про те, що оплату по цих квитанціях здійснювала вона, оскільки платником по цих квитанціях зазначено [PERSON] Оскільки [PERSON] не доведено розміру понесених витрат на підведення до будинку газомережі, побудову криниці, ремонт хліва, оплату послуг по оформленню спадщини на ім»я [PERSON], тому у суду відсутні будь-які підстави для стягнення грошових коштів в сумі 13891 грн. 13 коп. з відповідачів. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням або пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Відповідно до роз»ясень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачка [PERSON] не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй відповідачами будь-яких моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, належним чином не обґрунтувала за яких обставин та якими саме діями чи бездіяльністю заподіяно їй моральної шкоди, не довела наявність причинного зв»язку між протиправною поведінкою відповідачів та наявністю шкоди, хоча обов»язок по доведенню цих обставин покладається саме на позивачку. Посилання позивачки на те, що відповідачі виселили її з будинку та обманули, саме по собі не є підставою для стягнення з них моральної шкоди без доведення позивачкою наявності такої шкоди, протиправних дій її заподіювача та причинного зв»язку між шкодою та протиправними діями її заподіювача, а такого в ході судового розгляду справи позивачкою доведено не було. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідачів в рівних частках 10000 грн. моральної шкоди задоволенню не підлягають. При розподілі судових витрат, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України, згідно якої якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позовні вимоги [PERSON] задоволено на 2000 грн., що складає 12,59 % (2000 грн. х 100% : 15891,13 грн.), тому на користь позивачки з [PERSON] слід стягнути 30 грн. 67 коп. (243,60 грн. х 12,59 % : 100%) сплаченого судового збору.

Outcome: approved