Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 18.10.2016 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики відповідно до умов якого остання отримала у позику грошові кошти в сумі 237289,50 грн., що на той момент було еквівалентно 9000 доларів США та зобов`язувалась повернути вказану суму в строк до 27.12.2017 року. Разом з тим, у встановлений договором строк відповідач своїх зобов`язань не виконала та грошові кошти не повернула, хоча він 13.06.2018 року звертався до неї з повідомлення про необхідність повернення позичених коштів. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права та умови договору, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 237289,50 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній з заяві та на виконання ухвали суду про витребування доказів надав для огляду в судовому засіданні оригінал укладеного між сторонами договору позики. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не з`явилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду справи як за зареєстрованим місцем проживання так і за адресою, яка була вказана нею у письмовій заяві про відкладення розгляду справи та уточнення поштової адреси. Про причини своєї неявки суд не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Крім того, у встановлений строк відповідачкою не було подано відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила та не направила відзиву, а позивач в судовому засіданні не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. В рамках судового розгляд даного спору судом витребувано оригінал укладеного між сторонами договору. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У відповідності до вимог ст.ст. 627, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 27.12.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В. (а/с 6). За змістом ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору, останній містить відмітку про те, що позичальник [PERSON] отримала від позикодавця [PERSON] на виконання умов вказаного договору грошові кошти в сумі 237289,50 грн., що еквівалентно 9000 доларів США на момент укладення договору. Також, відповідно п. 2 укладеного між сторонами договору, позичальник зобов`язувалась повернути позикодавцю грошові кошти в розмірі 237289,50 грн. в строк до 27.12.2017 року та повернення позики має бути здійснене за адресою [ADDRESS] . Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання позивальником взятих на себе зобов`язань та повернення суми позики у визначений договором строк, при цьому у справі міститься копія нотаріально посвідченої заяви позивача від 13.06.2018 року якою останній звертався до відповідачки х вимогою повернення позичених нею коштів (а/с 7). Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, наявність у позивача оригіналу договору, який було досліджено в судовому засіданні, також вказує на те, що зобов`язання щодо повернення одержаних за договором позики коштів не виконане. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається з положень ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума неповернутої у визначений строк позики в розмірі 237289,50 грн. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі та відсутні докази наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved