Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У травні 2015 року Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилається на те, що 11 березня 2010 року між КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, а 24 вересня 2013 року Відповідачу оформлено платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 22500 гривень (з подальшим його збільшенням до 22940 гривень). Відповідно до умов тарифного плану Відповідач зобов'язався сплачувати 30% річних на суму заборгованості за карткою. В порушення умов Кредитного договору Відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання не виконував та станом на 31 березня 2015 року мав заборгованість по договору на загальну суму в розмірі 33069,59 гривень, яка включала в себе заборгованість за тілом кредиту, за процентами, а також заборгованість по сплаті комісії та штрафних санкцій. З огляду на таке Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості на загальну суму в розмірі 33069,59 гривень в примусовому порядку. До початку розгляду справи по суті Відповідачем був завлений зустрічний позов, в остаточній редакції вимог якого Він просив розірвати кредитний договір від 11.03.2010р. у зв'язку з істотною зміною обставин. Так, підставою для розірвання кредитного договору, як вказує Відповідач у зустрічному позові є той факт, що з серпня 2014 року по даний час [PERSON] не працює, стабільного доходу не має, чого, як зазначає Відповідач, він під час укладення кредитного договору не міг передбачити, і став би укладати такий договір, якщо знав про них. Представник Позивача у судове засідання не з'явився, клопотав про розгляд справи у свою відсутність. Представник Відповідача у судовому засіданні наполягаючи на задоволенні зустрічного позову і розірванні кредитного договору, первісний позов просив задовольнити частково, відмовивши у стягнення з Відповідача штрафних санкцій з огляду на об'єктивні причини, які завадили [PERSON] належним чином виконувати свої зобов'язання за кредитним договором. Заслухавши пояснення представника Відповідача, дослідивши наявні письмові докази, суд встановив наступне. 11 березня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг), у відповідності до якого йому було оформлено кредитну карту «Універсальна» та відкрито по ній кредитну лінію на суму в розмірі 22500 гривень, яку в подальшому збільшено до 22940 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% річних. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг у випадку порушення клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн+5% від суми позову. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, платежі в погашення кредиту не здійснює, а проценти за користування кредитними коштами сплачує нерегулярно та в недостатніх розмірах. У зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за ним утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2015р. становила 33069,59 гривень і складалась із наступного: - заборгованість по тілу кредиту в розмірі 22933,32 гривень; - заборгованість по нарахованим відсоткам в розмірі 7985,34 гривень; - заборгованість по сплаті комісії за користування кредитом в розмірі 100 гривень; - заборгованість по сплаті штрафу в розмірі 500 гривень + 1550,93 гривень. Наданий Позивачем розрахунок заборгованості Відповідача відповідає законодавству та умовам договору, а тому він може бути покладений в основу судового рішення. Таким чином, вимоги Позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Що стосується зустрічних вимог про розірвання кредитного договору від 11.03.2010р., то суд керується наступним. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Частина 2 статті визначає, що якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Та обставина, що Відповідач з серпня 2014 року не працює, не отримує заробітну плату чи іншого доходу, жодним чином не може бути розцінена судом як підстава для розірвання договору. Сторони договору, зокрема Позивач, не мав достатніх підстав виходити з того, що така зміна обставин не настане в майбутньому, і такий ризик, очевидно, під час отримання кредиту взятий на себе Позичальником добровільно. Крім того, виконання договору жодним чином не порушує співвідношення майнових інтересів сторін і не позбавляє б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, оскільки кредитні кошти отримані [PERSON] у повному обсязі та вчасно, а обов'язок зі сплати процентів за користування кредитом не збільшився, штрафні санкції за невиконання зобов'язань також позичальником погоджені. Відтак, немає підстав для розірвання кредитного договору, укладеного між сторонами 11..03.2010р., у зв'язку з чим у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає також сума сплаченого судового збору в розмірі 330,70 гривень.

Outcome: approved