Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

у травні 2021 року [PERSON] звернулася до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що, 09.02.1991 між [PERSON] , [INFO] , та нею був укладений шлюб, який у подальшому 26.08.2020 - розірваний. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Медведєвою В.А. заведена спадкова справа і спадкоємцем його майна є відповідач по справі [PERSON] . Позивач стверджує, що між нею та її колишнім чоловіком, за його життя, не було здійснено розподіл спільного сумісного майна, нажитого у період шлюбу. Родичі колишнього чоловіка не повідомляють її про весь обсяг спадкового майна, їй відомо лише про автомобілі, зареєстровані на [PERSON] : ГАЗ 5327, 1988 р.в., та ЗАЗ 110308-ЗНГ, 2008 р.н., а також про рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», на якому були кошти, що є спільною сумісною власністю подружжя. Окрім цього, зазначає, що за часів їхнього з колишнім чоловіком життя, у автогаражному кооперативі «Клен» був побудований гараж, доля якого їй на даний час не відома, також колишнім чоловіком були придбані автомобілі Рено [NUMBER] , причіп [NUMBER] , ДАФ, реєстраційні дані невідомі, які після смерті чоловіка його родичі продали. У зв`язку з викладеним позивач просить: виділити з обсягу спадкового майна після спадкодавця [PERSON] майно, що є спільною сумісною власністю та набуте в період її шлюбу з померлим; визнати за нею право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя, а саме «ГАЗ» моделі 5327, 1988 року випуску та «ЗАЗ» моделі «110308-ЗНГ» 2008 року випуску, яке було набуте у період її шлюбу з [PERSON] ; стягнути з відповідача [PERSON] , як спадкоємця колишнього чоловіка, 600 доларів США, в гривневому еквіваленті на момент ухвалення рішення судом, в рахунок компенсації Ѕ частки реалізованого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Судові витрати просить компенсувати за рахунок відповідачів (а.с.26-31). 13.05.2021 суд частково задовольнив клопотання позивача [PERSON] про забезпечення позовута зобов`язав приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медведєву В.А. вирішити питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] , з урахуванням наявного на розгляді в суді спору щодо майна померлого (а.с.18). Своєю ухвалою від 07.06.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання, одночасно залучив в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медведєву В.А. (а.с. 42). У відзиві на позов відповідач з позовними вимогами не погоджується та просить в їх задоволенні відмовити та стягнути з позивачки на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, посилається на те, що його син ніколи не мав у власності автомобілів Рено [NUMBER] , причіп [NUMBER] , ДАФ, також не будував та не мав у власності гараж у кооперативі «Клен». На час звернення до суду з позовом у [PERSON] відсутній і рахунок в банку, натомість [PERSON] після смерті сина заволоділа його карткою та зняла з неї грошові кошти в загальному розмірі 13 130,00 грн. Автомобілі «ГАЗ» моделі 5327, 1988 року випуску та «ЗАЗ» моделі «110308-ЗНГ» 2008 року випуску придбані сином за власні кошти (а.с.84-89). Ухвалою від 04.08.2021 суд закрив підготовче провадження та справу призначив до розгляду по суті (а.с. 134,135). У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, аналогічних тим, які викладено в позовній заяві, просили позов задовольнити, покликаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не бажає виплатити позивачці кошти в рахунок належної їй частки у спадковому майні. Позивачка пояснила, що до 2017 року вони з померлим чоловіком [PERSON] проживали разом в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , потім чоловік пішов до іншої жінки, але до 2020 року продовжував піклуватися про неї - приносив продукти, возив в лікарню та допомагав грошима, в 2020 році чоловік подарував їй свою частину кімнати, після чого вони розлучилися. Автомобілі «ГАЗ» моделі 5327, 1988 року випуску та «ЗАЗ» моделі «110308-ЗНГ» 2008 року випуску були передані її чоловіку в рахунок заробітної плати, оскільки підприємство, де чоловік працював, заборгувало зарплатню, автомобілі Рено та Даф були придбані чоловіком по довіреності, зокрема Рено з причепом був придбаний в [PERSON] за 7 тис. доларів, кошти він позичав у сестри та станом на 2017 рік залишилась заборгованість перед сестрою в розмірі 1,5 тис. доларів. Після смерті чоловіка автомобілі Рено та Даф були продані, а тому вона вимагає половину коштів від продажу автомобілів. Також позивачка заперечувала проти стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вона є особою з інвалідністю. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов та представник відповідача пояснила, що у померлого [PERSON] з позивачкою від 2008 року не було спільного бюджету та побуту, оскільки він фактично проживав з іншою жінкою, лише після того, як померлий подарував позивачці половину кімнати в гуртожитку, яка була приватизована на двох, та зробив в кімнаті ремонт, [PERSON] надала згоду на розлучення. Автомобілі ГАЗ та ЗАЗ придбані за кошти померлого [PERSON] , а саме були передані йому в рахунок заборгованості по заробітній платі, а інші автомобілі взагалі зареєстровані на інших осіб, доказів наявності іншого майна не надано. Представник також покликалася на відсутність в подружжя [PERSON] спільного бюджету та спільних коштів і під час спільного проживання, а відповідно і майна, яке було придбано за кошти, зароблені померлим [PERSON] , позивачка ж не працювала. Суд, заслухавши пояснення сторін та представників, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, обґрунтовуючи свою позицію, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, встановив таке. Позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 09.02.1991 по 26.08.2020 (а.с. 12, 126). [INFO] [PERSON] помер (а.с.56) та 09.03.2021 приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медведєва Вікторія Анатоліївна до майна померлого завела спадкову справу № 05/2021 (67312446 у Спадковому реєстрі), спадкоємцем померлого [PERSON] є його батько [PERSON] (а.с.55,64). Постановою від 06.05.2021 приватний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва, оскільки чинним законодавством не передбачена видача таких свідоцтв колишній дружині померлого чоловіка (а.с.71). За інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області (а.с.13) станом на 30.03.2021 року за [PERSON] зареєстровані автомобілі: «ГАЗ» моделі «5327», 1988 року випуску, об`єм двигуна 4250 см.куб/74кВт та «ЗАЗ» моделі «110308-ЗНГ» 2008 року випуску, об`єм двигуна 1299 см.куб. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона проживає в гуртожитку по сусідству з позивачкою [PERSON] , на одному поверсі та їй відомо, що подружжя [PERSON] розлучилися, про що вона дізналася від сусідів. До дня смерті [PERSON] приходив до колишньої дружини - привозив продукти, ліки та возив до лікарні. В померлого була машина Таврія та ще якийсь новенький автомобіль. Свідок [PERSON] показав, що він товаришував з померлим [PERSON] та останній брав в користування належний йому автомобіль Рено-преміум. Також в користуванні [PERSON] були автомобілі Даф та Таврія, у власності [PERSON] , який [PERSON] отримав в рахунок заборгованості по заробітній платі. Також повідомив, що дружина не давала розлучення [PERSON] , погодилася після того, як останній переписав на неї половину кімнати та зробив там ремонт. [PERSON] , будучи допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він товаришував із сім`єю [PERSON] 12 років та обізнаний, що [PERSON] ультимативно примусила [PERSON] переписати на неї квартиру, після чого дала розлучення чоловіку, вони домовилися, що [PERSON] не матиме претензій щодо іншого майна. [PERSON] 5 років перед смертю не проживав з [PERSON] , в нього була інша жінка, з якою він проживав в с.Нові Санжари. В [PERSON] були у власності автомобілі [PERSON] та [PERSON] , який він отримав в рахунок заборгованості по заробітній платі. Також повідомив, що скільки він знайомий з [PERSON] , [PERSON] не працювала. Свідок [PERSON] показав, що померлий [PERSON] доводився йому дядьком та в розмові з ним дізнався, що дядько, щоб розлучитися з позивачкою, подарував їй Ѕ частку належної йому квартири та за життя [PERSON] мав у власності автомобілі ЗАЗ та Газ, які він придбав за особисті кошти. Хоча дядько вже не проживав з дружиною, але зробив в кімнаті ремонт, допомагав [PERSON] коштами. Дядько помер в лікарні, де пролежав місяць, йому допомагала та відвідувала цивільна дружина. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, оскільки судом встановлено, що автомобілі «ГАЗ» моделі «5327», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 4250 см.куб/74кВт та «ЗАЗ» моделі «110308-ЗНГ» 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1299 см.куб були придбані за час перебування позивачки та померлого [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, суд дійшов висновку про те, що сторони набули право спільної сумісної власності на це майно у рівних частинах і воно підлягає поділу, у зв`язку з чим потрібно визнати за позивачкою право власності на Ѕ частку вказаних автомобілів. Посилання представника відповідача на те, що позивачка на час придбання спірного автомобіля не мала доходів, суд визнає неспроможними зважаючи на те, що доходи у вигляді заробітної плати не можуть бути визнані особистими коштами одного із подружжя в розумінні ст.57 СК України, оскільки відповідно до ч.2 ст.61 СК України вони є об`єктом права спільної сумісної власності, натомість автомобілі були передані [PERSON] в рахунок заборгованості по заробітній платі. Доказів на підтвердження того, що автомобіль було придбано померлим [PERSON] за його особисті кошти, відповідачем не надано. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В іншій частині позову суд відмовляє за недоведеністю, оскільки доказів наявності в подружжя [PERSON] інших транспортних засобів та гаража позивачем не надано. Відповідно частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За правилами ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою витрати у вигляді судового збору за подання цього позову підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розглядаючи вимоги відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн (а.с.90-93,200-207), доходить висновку про обґрунтованість заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу в сумі 4500,00грн, які потрібно стягнути пропорційно розміру відхилених позовних вимог в сумі 3600,00 грн. Такі витрати є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, при цьому суд враховує заперечення позивача та те, що остання являється особою з інвалідністю 2 групи. Стосовно розміру витрат пов`язаних з поїздками адвоката до Машівського районного суду для участі у розгляді справи, суд зазначає, що відповідач та його представник не надали доказів, яким видом транспорту користувалася адвокат для прибуття до суду та в зворотному напрямку, не надано документів, що засвідчують вартість фактично понесених витрат та розрахунку таких витрат, а тому суд доходить висновку про недоведеність заявлених вимог. До того ж витрати часу на дорогу не можна віднести до жодного з виду професійної правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial