Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

У червні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділ частки у спільній частковій власності на домоволодіння. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначивши, що домоволодіння [ADDRESS] належить: ? частини - [PERSON], 1/6 частина - [PERSON] та 1/3 частина [PERSON] Наведене підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10.11.1993, реєстраційним посвідченням КП ДМБТІ від 07.12.1993, довідкою від 22.03.2013 та Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі. За [PERSON], який позивачу та відповідачу [PERSON] є дідом, а відповідачці [PERSON] батьком, доглядала позивачка до самої його смерті. Проживала разом зі своєю сім'єю в вищезазначеному домоволодінні в квартирі №1, яка має окремий вхід. Для отримання сторонами свідоцтва про спадщину за заповітом від 25.10.1993 було виготовлено технічний паспорт на спірне домоволодіння, згідно якого загальна площа усіх приміщень будинку А 1 становить 101, 3 кв.м., із них по квартирі № 1 - 48, 9 кв.м., по квартирі № 2 - 52, 4 кв.м. Під час розгляду іншої цивільної справи за позовом [PERSON] 01.02.2013 КП ДМБТІ на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на спірне домоволодіння, з якого вбачається, що загальна площа житлового будинку А-1 становить 105,5 кв.м., з них самовільно збудовано прибудову а2-1 площею 5,6 кв.м. При цьому по квартирі №1 загальна площа становить 67,4 кв.м. (з урахуванням площі самовільно збудованого тамбуру), по квартирі № 2 - загальна площа становить 38,1 кв.м. Даний технічний паспорт відображає фактичне користування приміщеннями будинку, який встановився між [PERSON] та [PERSON], а саме у фактичному користуванні позивача знаходиться квартира [NUMBER] а у користуванні [PERSON] - квартира №2. У [PERSON] та [PERSON] різні сім'ї, різні входи до квартир, якими вони користуються. За період з 1993 по 2013 роки позивачка у квартирі №1, якою вона користується неодноразово робила ремонт та здійснила поліпшення домоволодіння. Згідно технічного паспорту від 1993 року позивачка користувалася усіма приміщеннями квартири [NUMBER] У 2007 році [PERSON], який користувався усіма приміщеннями квартири [NUMBER] згідно технічного паспорту за 1993 рік, запропонував позивачці взяти у користування приміщення 2-4 площею 9,5 кв.м., яку [PERSON], переобладнала у нежитлову кімнату - відповідно до технічного паспорту від 2013 року, зараз це приміщення 1-6 - санвузол. Крім того у технічному паспорті за 2013 рік не зазначено, що вбиральня Е та душ Ж є самовільно побудованими, їх побудував [PERSON] у 2009 році, а площа приміщення 2-5 зменшилася із 9,0 кв.м. до 7,9 кв.м. Все це ставить під сумнів правдивість даних, наведених у технічному паспорті за 2013 рік, який був виготовлений на замовлення [PERSON] Враховуючи те, що сторони вступили у спадщину на майно, яке відображене у технічному паспорті за 1993 рік, то використовувати технічний паспорт за 2013 рік при виділі часток в натурі не доцільно. Таким чином позивач [PERSON] просить суд виділити їй в натурі ? частину домоволодіння [ADDRESS] яка складається із усіх приміщень квартири [NUMBER] а саме: кухня 1-1 площею 13,0 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 12,4 кв.м., житлової кімнати 1-3 площею 9,2 кв.м., ганок квартири [NUMBER] вбиральня літ. В, душ літ. Г та сарай літ. Б, споруди І, № 1-7 залишити у загальному користуванні. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], де третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про виділ в натурі часток у спільній частковій власності на домоволодіння та усунення перешкод в користуванні майном. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначивши, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй належить 1/3 частина домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, 1/3 частина вказаного домоволодіння належить [PERSON] , а 1/6 частина - [PERSON] Оскільки сторони не можуть домовитися з приводу користування спільним домоволодінням, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач [PERSON] просить виділити їй в натурі 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS], яка складається з наступного: житлової прибудови літ. А2-1, 1968 року побудови, загальною площею 38,1 кв.м., яка складається з усіх приміщень квартири [NUMBER] а саме - приміщення 2-1 кухня площею 8,0 кв.м., житлової кімнати приміщення 2-2 площею 9.7 кв.м., житлової кімнати приміщення 2-3 площею 12,5 кв.м, коридору приміщення 2-4 площею 7,9 кв.м; прибудови літ. а-1 - 1985 року побудови, площею 9.0 кв.м.; прибудови літ. а1-1 1968 року побудови площею 10,7 кв.м. та усунути їй перешкоди в користуванні домоволодінням [ADDRESS] шляхом вселення. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2013 року обидва позови об'єднані в одне провадження. Позивач [PERSON], її представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засідання надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві [PERSON] та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував в повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Відповідач [PERSON] будучи обізнаним про наявність на розгляді даної цивільної справи тривалий час рухом по розгляду справи не цікавиться (а.с.117). Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням по справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. За таких обстав, суд вважає за можливе з урахуванням строків розгляду справ, розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності сторін, де частка сторін складає [PERSON] - ? частина, [PERSON] - 1/6 частина та [PERSON] належить 1/3 частина. Висновком судової будівельно-технічної експертизи № ГО-64 від 25 квітня 2014 року передбачено можливість поділу в натурі спірного будинку з порушенням діючих будівельних норм при умові, що співвласник 1/6 частини виконає добудову. Відповідно до ст. 152 ЖК України та роз'яснень Верховного Суду України, що викладені в п. 7 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» №20 від 22 грудня 1995 року, переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевих рад. Сторонами по справі не надано доказів отримання відповідного дозволу виконкому на переобладнання, перепланування та прибудови, тобто даний експертний висновок не було узгоджено сторонами з виконкомом, санітарно-епідеміологічною службою, органами пожежної безпеки, газопостачання та іншими органами, що унеможливлювало приймати до уваги зазначений висновок та на його підставі проводити поділ в натурі спірного будинку. Крім того, як зазначено експертом такий поділ буде порушувати діючи будівельні норми. З огляду на зазначене, суд не може погодитися з посиланнями позивача [PERSON], що можливо виділити їй в натурі ? частину, оскільки при такому розподілі будуть порушуватися права інших співвласників. Що стосується позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення її в спірне домоволодіння, суд вважає, що дані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки доказів чинення перешкод [PERSON] та [PERSON], в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в повному обсязі в задоволенні позовів [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділ частки у спільній частковій власності на домоволодіння та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], де третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про виділ в натурі часток у спільній частковій власності на домоволодіння та усунення перешкод в користуванні майном. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed