Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український консиліум з міжнародної освіти» (далі - відповідач), третя особа : Державний університет телекомунікацій про розірвання договору та відшкодування збитків. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 18.01.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір на отримання послуг з питань освіти, детальний опис та порядок надання яких передбачений умовною пропозицією від 18. 01. 2017 року. Сторони узгодили всі істотні умови даного договору, шляхом обміну електронними листами по електронній пошті. Зокрема, за даним договором відповідач взяв на себе зобов'язання здійснювати оплату за навчання позивача та гуртожиток в Київському державному університеті телекомунікацій за 2017/2018 навчальний рік. Належно виконуючи свої обов'язки за договором, позивач сплатив відповідачу 5983 Євро, в дану суму входила вартість навчання, проживання та інші послуги згідно з умовами договору. Відповідач спочатку виконував умови договору, зокрема відповідачем було отримано в інтересах позивача запрошення на навчання до Державного університету телекомунікацій, на підставі якого позивач отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні, частково сплачено вартість навчання позивача за 9 семестр, що в сукупності підтверджує існування договірних відносин між сторонами. Проте, станом на 01.02.2018 р. сформувався борг за 10 семестр навчання в сумі 34983,45 грн., на підставі чого Наказом Ректора Державного університету телекомунікацій № 03-09ст від 15.03.2018р. позивача, як студента, було відраховано з п'ятого курсу 2017-2018 навчального року денної форми навчання групи МНДМ-51 спеціальності «Менеджмент організації та адміністрування» Навчально-наукового інституту менеджменту та підприємництва за порушення умов контракту, про що свідчить відповідь № 01/413 від 10.05.2018 р. Державного університету телекомунікацій на адвокатський запит. Дані обставини підтверджують грубе порушення відповідачем умов договору, більше того такі дії, а точніше бездіяльність, зумовили для позивача негативні наслідки. Через відрахування з Державного університету телекомунікацій рішенням Гу ДМС України в місті Києві було скасовано посвідку позивача на тимчасове проживання в Україні. На даний час, через допущені відповідачем порушення умов договору, позивач змушений в судовому порядку оскаржувати рішення ГУ ДМСУ в м. Києві справа № 826/6305/18, оплачувати професійну правничу допомогу адвоката, доводити законність свого перебування в Україні, позбавлений можливості укласти шлюб, фактично сплатив всі кошти відповідачу розраховані на повне навчання, а в результаті позбавлений можливості отримати освіту в даному університеті. Позивач не одноразово усно звертався до відповідача з вимогою врегулювати спір мирним шляхом, зокрема розірвати договір та повністю повернути сплачені кошти, проте досягнути згоди не вдалося. Також позивач самостійно направляв письмову претензію з аналогічними вимогами, проте відповідач не надав жодної відповіді. Тому позивач просив суд розірвати договір про отримання послуг з питань освіти від 18.01.2017 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Український консиліум з міжнародної освіти»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український консиліум з міжнародної освіти» на користь [PERSON] завдані збитки в розмірі 183498,61 грн. Ухвалою суду від 13.06.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 25.04.2018 року, в якому оголошено перерву для виконання сторонами своїх процесуальних обов'язків, передбачених ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. У судове засідання представник відповідача Департаменту не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. У судове засідання третя особа не з'явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, заслухавши представника позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.01.2017 між ТОВ «Український Консиліум з Міжнародної освіти» та громадянином Пакистану [PERSON] було укладено контракт, відповідно до умов якого Товариство взяло на себе зобов'язання надати громадянину Пакистану [PERSON] консультативні послуги з отримання візи, зустрічі в аеропорту, оплатити вартість оформлення та реєстрації в університеті, обробити/здійснити переклад документів та нотаріальне затвердження, медичне обстеження, страхування міграційного ризику, читацький квиток, оформлення посвідки на проживання, та оплата за навчання та гуртожиток у Державному університеті телекомунікацій. [PERSON], [INFO], є громадянином Пакистану. Наказом Державного університету телекомунікацій (приймаюча сторона) від 12.04.2017 № 137 «Про зарахування на навчання слухача Підготовчого відділення для іноземців» [PERSON] зараховано на навчання до Підготовчого відділення для іноземців Державного університету телекомунікацій на курс вивчення української мови з 12.04.2017. 24.04.2017 року на підставі вказаного наказу та листа від 12.04.2017 № 01/171 в.о. ректора Державного університету телекомунікацій громадянину Пакистану [PERSON] видано посвідку на тимчасове проживання в Україні серії ТП № 171138. 14.09.2017 наказом № 11-іст «Про зарахування на навчання» громадянина Пакистану [PERSON] з 14.09.2017 зараховано студентом п'ятого курсу 2017/2018 навчального року, денної форми навчання за спеціальністю Менеджмент організацій та адміністрування за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб. 15.09.2017 листом № 01/382 Державний університет телекомунікацій (приймаюча сторона) звернувся до ГУ ДМС у м. Києві, в якому просив продовжити термін дії посвідки на тимчасове проживання в Україні до 01.04.2019 студенту Університету на підставі наказу про зарахування до магістратури. Разом з тим, 15.03.2018 наказом № 03-09-ст «Про відрахування студентів» громадянина Пакистану [PERSON], студента п'ятого курсу 2017-2018 навчального року денної форми навчання, який навчається для здобуття ступеня вищої освіти «Магістр» спеціальності «Менеджмент організацій та підприємництва» з фінансуванням за рахунок коштів фізичних осіб, юридичних осіб, відраховано з Державного університету телекомунікацій за порушення умов контракту. На підставі вказаного наказу від 15.03.2018 № 03-09-ст «Про відрахування студентів» ГУ ДМС у м. Києві прийнято рішення від 27.03.2018 № 8/739 щодо скасування громадянину Пакистану [PERSON], [INFO] посвідки на тимчасове проживання в Україні серії [NUMBER], виданої 24.04.2017. Позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що ТОВ «Український Консиліум з Міжнародної освіти» належним чином не виконало покладені на себе обов'язки та не сплатило за навчання, громадянина Пакистану [PERSON] було відраховано з університету та скасовано посвідку на тимчасове проживання. Як зазначає представник позивача, про вказані обставини позивач повідомив відповідача, однак такі обставини не були взяті відповідачем до уваги, також повідомив відповідача про те, що має намір зареєструвати шлюб з громадянкою України, а тому наголошує на безпідставність прийняття спірного рішення, яке спричинило позивачу збитки. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» приймаюча сторона - зареєстровані в установленому законом порядку українські підприємства, установи та організації, представництва (філії) іноземних підприємств, установ, організацій, представництва міжнародних організацій, а також фізичні особи (громадяни України, іноземці та особи без громадянства), які постійно проживають або тимчасово перебувають на території України у зв'язку з навчанням, стажуванням, роботою, або на інших законних підставах, та запрошують чи приймають іноземців та осіб без громадянства. При цьому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк дії посвідки на тимчасове проживання для відповідних категорій іноземців та осіб без громадянства становить у випадку, визначеному частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, - період навчання, який зазначається в документі, що підтверджує факт навчання в Україні. Посвідка на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною дванадцятою статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», видається на період навчання, який визначається наказом навчального закладу про встановлення періодів навчання для іноземних студентів. Документами, що підтверджують факт навчання іноземця та особи без громадянства в Україні, є накази навчального закладу про їх зарахування на навчання та про встановлення періодів навчання для іноземних студентів. Згідно вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для його виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 903 ЦК України, яка регулює питання щодо плати за договором про надання послуг, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В статті 610 ЦК України, зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Вимогами статті 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Статтею 22 частинами 1 та 3 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідачем порушено істотні умови договору про отримання послуг з питань освіти від 18.01.2017 року, а саме не сплачено за навчання позивача в Київському державному університеті телекомунікацій за 10 семестр навчання, чим не виконано належним чином зобов'язання за договором, беручи до уваги, що в результаті зазначених дій, позивач позбавлений можливості отримати освіту в даному університеті, у зв'язку з чим йому завдано збитків, а тому позовні вимоги про розірвання договору та стягнення збитків є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати в розмірі 2539,78 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved