Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов кредитного договору № 352 від 14.05.2008 року КС «Полтава і полтавці» надала [PERSON] кредит в розмірі 17000,00 грн. строком до 14.05.2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,21 % щоденно на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначав, що у разі порушення боржником своїх зобов'язань по договору позивач має право на подвоєння та потроєння відсоткової ставки відповідно до п. 9.1 кредитного договору. З метою забезпечення виконання зобов'язань 14.05.2008 року між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки №203. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2012 року з боржників солідарно стягнуто 34 423,69 грн заборгованості за кредитом, яке виконано частково. Вважав, що наявність судового рішення, яке не виконане боржником, не припиняє відносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконане грошове зобов'язання, тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно просив солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №352 від 14.05.2008року у розмірі 52829,42 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначав, що позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідачів у судове засідання не з'явився, попередньо надавши письмові заперечення та заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 14 травня 2008 року між КС «Полтава і полтавці» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 352 (надалі Кредитний договір). Відповідно до пункту 1.1 вказаного Кредитного договору позивач прийняв на себе зобов'язання надати боржнику кредит в сумі 17000,00грн. строком на 24 місяці з 14 травня 2008 року по 14 травня 2010 року, а боржник взяв на себе зобов'язання погасити кредит згідно графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору, з процентною ставкою за користування кредитом 0,21 % щоденно на залишок основної суми кредиту. Згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2012 року з боржника та поручителів у солідарному порядку стягнуто 34 423 грн 69 коп. заборгованості, з яких: 8556 грн 18 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 15867 грн 51 коп. - заборгованість по процентах за користування ним та 10000 грн - штрафні санкції, на підставі якого був виданий виконавчий лист. Виконавче провадження закінчено постановою державного виконавця від 20 листопада 2014 року (а. с. 105 т. 1) у зв'язку із повним погашенням боргу. 10.07.2012 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/1609/154/2012 виданого 18.06.2012 року Київським р/с про стягнення з [PERSON], на користь КС «Полтава і Полтавці» 34423,69 грн. (ВП №33336531), який в подальшому було направлено за заявою стягувача до Київського ВДВС Полтавського МУЮ із залишком боргу 11950,81 грн. (т. 1 а.с. 145-232). Відповідно до копії меморіального ордеру №631 від 02.11.2012 року солідарним боржником [PERSON] сплачено на користь Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ 24899,58 грн. боргу по виконавчому листу №2/1609/154/2012 від 18.06.2012 року(т. 1 а.с. 106). Постановою державного виконавця ДВС Полтавського РУЮ від 06.07.2012 року відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/1609/154/2012 виданого 18.06.2012 року Київським р/с про стягнення з [PERSON], на користь КС «Полтава і Полтавці» 34423,69 грн. солідарно (ВП №33259014), яку 21.12.2012 року було закінчено, про що направлено постанову до Київського ВДВС. Згідно заяви представника КС «Полтава і Полтавці» до Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 03.01 2013року залишок заборгованості по даному виконавчому листу становив 11950,81грн. У подальшому стягнення 11950,81грн проводилось Київським ВДВС із вжиттям відповідних заходів примусового виконання рішення суду.20.11.2014 року державним виконавцем Київського РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №2/1609/154/2012 виданого 18.06.2012 року Київським районного суду про стягнення з [PERSON], на користь КС «Полтава і Полтавці» 11950,81грн, в зв'язку із погашенням солідарного боргу в повному обсязі. Згідно зі ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, У статтях 44,45 Закону України «Про виконавче провадження передбачено черговість та порядок виплат коштів, сплачених на виконання рішення суду. Із матеріалів виконавчого провадження та довідок про сплату коштів на погашення заборгованості вбачається, що заборгованість у визначеному за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2012 року розмірі погашалась частинами. Враховуючи те, що при сплаті коштів на погашення заборгованості за Кредитним договором у межах виконавчого провадження у платіжних документах не було зазначено, на погашення яких саме платежів(тіла кредиту, відсотків чи штрафу) вони сплачуються, тому їх зарахування повинно проводитись відповідно до черговості, встановленої п. 4.4 Кредитного договору. Так, відповідно до меморіального ордеру №631 від 02.11.2012 року солідарним боржником [PERSON] сплачено на користь Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ 24899,58 грн. боргу по виконавчому листу №2/1609/154/2012 від 18.06.2012 року, які 15.11.20112 року надійшли на рахунок позивача у розмірі 22 472,88 грн.(за вирахуванням суми виконавчого збору), проте вся сума була безпідставно зарахована на погашення поточних відсотків по кредиту. Оскільки у платіжному документі не зазначено конкретний вид заборгованості, тому, з урахуванням п.4.4 Кредитного договору, ця сума підлягає зарахуванню у такому порядку: 15 867 грн. 51 коп. - на погашення заборгованості по процентах, решта - 6 605,37 грн. - на погашення заборгованості за кредитом. У подальшому всі платежі, які надходили на рахунок позивача в межах виконавчого провадження, повинні бути зараховані на погашення тієї заборгованості, яка визначена рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 лютого 2012 року, у встановленій п. 4.4 Кредитного договору послідовності. Разом з тим, з матеріалів позовної заяви та розрахунку позовних вимог вбачається, що позивач, всупереч вимогам закону, зараховував сплачені на виконання рішення суду кошти на поточні відсотки по кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Як зазначено у п. 17 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення відсотків за період з 11.02.2012 року по 04.06.2013 року у розмірі 5 543,58 грн., з урахуванням залишку боргу по тілу кредиту за кожен період між черговими сплатами боргу: Так, згідно з п. п. 1. 4. Кредитного договору № 754 від 06.09.2007 року сума нарахованих відсотків за день складає: залишок по основній сумі кредиту 8556,18 грн. х 0, 21% = 17,96 грн. щоденно. За період з 11.02.2012 року по 15.11.2012 року сума нарахованих процентів становить 4 992,88 грн. ( 17,96 грн. х 278 днів прострочення). Після часткового погашення 15.11.2012 року заборгованості за кредитом залишок боргу складає 1 950,81 грн., тому нараховані відсотки на цю суму за період з 16.11.2012 року по 11.04.2013 року складають 4,09 грн. щоденно(1950,81 грн.х0,21%), всього за цей період - 484,72 грн.(4,09 грн.х146 днів). За період з 12.04.2013 року по 18.05.2013 року сума нарахованих процентів становить 61,92 грн. ( 1,72 грн. х 36 днів прострочення). За період з 19.05.2013 року по 04.06.2013 року сума нарахованих процентів становить 1,05 грн. ( 0,07 грн. х 16 днів прострочення). Позовні вимоги у частині стягнення подвійного та потрійного розміру процентної ставки задоволенню не підлягають з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Таким чином, подвійний та потрійний розмір процентної ставки за своєю правовою природою є неустойкою. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 03.06.2014 року. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. За таких обставин, нарахування штрафів у зв'язку з прострочення платежів не ґрунтується на вимогах закону, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Відповідна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13). У частині вимог до [PERSON] позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що у ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 1.4) про її припинення лише у разі належного виконання договору кредиту не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. У п. 1.3 Кредитного договору строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 14 травня 2010 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 14 травня 2010 року протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. За таких обставин на момент звернення до суду з позовом порука припинилася, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14 Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial