Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся із позовом до ДП «Завод порошкової металургії» про стягнення невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що із 10.07.2012 року він працював на посаді слюсарем-ремонтником у Державному підприємстві «Завод порошкової металургії», а 03.04.2017 року він звільнився із займаної посади за власним бажанням. Як зазначає позивач, в день звільнення розрахунок з ним проведений не був. На письмове звернення позивача останньому видано довідку про розмір боргу із заробітної плати за період із грудня 2016 року по березень 2017 рік, у тому числі і компенсація за невикористану відпустку, розмір якої складає 25 392,32 грн. З огляду на викладені обставини, позивач змушена звернутися із даним позовом, в якому просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку у вищевказаному розмірі. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 9098,34 грн. та збільшений розмір на момент винесення рішення. До початку розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, де просив стягнути із відповідача заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсації за невикористану відпустку у розмірі 21 225,97 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку. У судове засідання [PERSON] не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання направив заперечення, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що у зв'язку із економічною кризою, яка склалася в країні, на підприємстві зменшилася кількість замовлення продукції, оскільки основним замовником виготовленої ДП «ЗПМ» продукції була Російська Федерація, яка є країною агресором по відношенню до України. У результаті вищевказаних обставин, на підприємстві виник дефіцит коштів, що не дає можливості вчасно розрахуватися по обов'язкових платежах, а саме, виплатити працівникам заробітну плату. За таких обставин, представник позивача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 10 липня 2012 року на підставі розпорядження № 18-К від 09.07.2012 року прийнятий на посаду слюсара-ремонтника у Казенний завод порошкової металургії, який реорганізовано в Державне підприємство «Завод порошкової металургії», про що свідчить запис у трудовій книжці позивача (а.с.8). Матеріалами справи встановлено, що 20 березня 2017 року позивач подав до ДП «Завод порошкової металургії» заяву про звільнення за власним бажанням (а.с. 6). На підставі вищевказаної заяви, 03 квітня 2017 року [PERSON] звільнено з посади слюсара-ремонтника за власним бажанням, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача (а.с. 8). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Зі змісту копії довідки № 60, виданої Державним підприємством «Завод порошкової металургії» 10 травня 2017 року, вбачається, що розмір невиплаченої позивачу заробітної плати складає 20 186,89 грн. З письмових пояснень позивача видно, що після подання позову до суду, відповідачем виплачена заробітна плата позивачу за січень 2017 р. у розмірі 4166,35 грн. Отже, з урахуванням вищевказаних норм, підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення із відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 020,54 грн. (20 186,89 грн. - 4166,35 грн.). Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100, збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Як передбачено п. 8 вищевказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період Так, виходячи із даних довідки № 60, виданої Державним підприємством «Завод порошкової металургії» 10 травня 2017 року, та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, розмір середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні позивача та до моменту подачі даного позову становить: 4242,85 грн. + 3751,45 грн. = 7994,30 грн. - фактична заробітна плата за останні два місяці роботи; 7994,30 грн.: 42 (кількість фактично відпрацьованих днів) = 190,34 грн. - середньоденна заробітна плата; 190,34 грн. х 38 (кількість днів затримки розрахунку) = 7232,92 грн. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення середнього заробітку, який збільшений на момент ухвалення рішення, оскільки на підтвердження даної вимоги позивачем не додано розрахунку такого середнього заробітку. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Доводи заперечення відповідача не підтвердженні будь-якими доказами, є необґрунтованими та недоведеними, а тому суд не бере їх до уваги. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: partial