Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у сумі 57 327 грн. та 573,27 судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10.01.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 57 327 грн. на строк до 31.03.2014 року, про що останнім власноруч була написана розписка. Згідно договору відповідач зобов'язався повертати отримані ним грошові кошти за наступним графіком: 10 000 грн. - до 20.01.2014 року; 20 000 грн. - до 20.02.2014 року; 27 327 грн. - до 31.03.2014 року. Однак до теперішнього часу борг відповідачем не повернуто, через що позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання неодноразово не зявлявся, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його не явки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 10 січня 2013 року між [PERSON] як позикодавцем, з однієї сторони, та [PERSON] як позичальником, з другої сторони, було укладено договір позики (а.с.3). Відповідно до п. 5 договору позики позикодавець передав позичальнику грошові кошти на суму - 57 327 грн., а позичальник зобовязався повернути передані позикодавцем кошти в строк до 31.03.2014 року, за наступним графіком: - 10 000 грн. - до 20.01.2014 року, - 20 000 грн. - до 20.02.2014 року, - 27 327 грн. - до 31.03.2014 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Однак, відповідач свої зобовязання не виконав у встановлений договором строк. Згідно ч.1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 ЦУ України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України за порушення зобов'язання настають наслідки встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у сумі 573 27 грн. судового збору.

Outcome: approved