Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У травні 2017 року комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради» (далі - КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР») звернувся до суду з указаною заявою, зазначаючи, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в їхньому закладі з 13.05.2009 року. Комісією закладу йому було встановлено діагноз: РТБ легень, Дестр +, МБТ +, М -, К - резист І - резист ІІ, гист.0 кат2 ког2(2017). [PERSON] повинен був проходити стаціонарне лікування та після лікування знаходиться на обліку в лікаря-фтізіатра за місцем проживання, але цього хворий не виконав. У [PERSON] виявлено тяжку форму захворювання у вигляді відкритої форми туберкульозу - бацило-розповсюджувач, що становить загрозу розповсюдження в суспільстві. Він викликався дільничною службою закладу, проте останній на виклики не реагує, у диспансер не з'являється та від лікування ухиляється. Згідно із висновком комісії хворий [PERSON] є епідеміологічно-небезпечним для оточуючих людей у суспільстві. Посилаючись на викладене, КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР» просив примусово госпіталізувати [PERSON] до їхнього протитуберкульозного закладу строком на 3 місяці до повного знебацилення (повного вилікування). У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити. У судове засідання [PERSON] судом не викликався згідно із ч. 1 ст. 285 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР. Комісією цього закладу йому було встановлено діагноз: РТБ (02.02.2017р) легень (фіброзно-каверозний), Дестр +, МБТ +, М -, К - резист І - резист ІІ (0), гист.0 кат2 ког2(2017). Таким чином, у [PERSON] виявлено тяжку форму захворювання у вигляді відкритої форми туберкульозу - бацило-розповсюджувач, що становить загрозу розповсюдження в суспільстві. Він викликався дільничною службою КЗ «Криворізький протитуберкульозний диспансер № 2» ДОР, проте останній на виклики не реагує, у диспансер не з'являється та від лікування ухиляється. Згідно із висновком комісії хворий [PERSON] є епідеміологічно-небезпечним для оточуючих людей у суспільстві. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» протидія захворюванню на туберкульоз є складовою державної політики щодо забезпечення якісної і доступної медичної допомоги, реалізації державних цільових програм лікування найбільш поширених небезпечних для здоров'я і життя людини захворювань, проведення обов'язкових профілактичних медичних оглядів з метою ранньої діагностики захворювань, надання гарантованого обсягу безоплатної медичної допомоги. Здійснення протитуберкульозних заходів, забезпечення кожному громадянину в разі захворювання на туберкульоз безоплатності, доступності та рівних можливостей отримання відповідної медичної допомоги належать до завдань центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» медична допомога хворим на туберкульоз надається амбулаторно або в умовах стаціонару протитуберкульозного закладу відповідно до галузевих стандартів надання медичної допомоги та стандарту інфекційного контролю за захворюванням на туберкульоз. Обов'язковими умовами проведення протитуберкульозного лікування є надання письмової інформованої згоди хворого (пацієнта) або його законного представника чи піклувальника на проведення лікування та його письмове попередження про необхідність і умови дотримання протиепідемічного режиму. Контроль за дотриманням хворими призначеного лікарем режиму лікування та протиепідемічного режиму, у тому числі виявлення їх порушення, здійснюється медичними працівниками, які відповідно здійснюють або мають здійснювати лікування хворого на туберкульоз. Хворим на заразні форми туберкульозу забезпечується госпіталізація до протитуберкульозних закладів. У разі відмови хворих на заразні форми туберкульозу від госпіталізації їх лікування може проводитися амбулаторно за можливості їх ізоляції в домашніх умовах. Статтею 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначено, що у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Продовження строку примусової госпіталізації таких осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк з урахуванням висновку лікаря, який здійснює лікування цього хворого. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Примусова госпіталізація хворих на заразні форми туберкульозу, які страждають на психічні розлади, здійснюється в установленому цим Законом порядку з урахуванням законодавства про психіатричну допомогу. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» передбачено, що хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] в епідеміологічному відношенні є небезпечним для оточуючих і в добровільному порядку пройти курс лікування від захворювання на туберкульоз відмовляється, тому він підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу. На підставі викладеного,

Outcome: approved