overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У січні місяці 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] звернулися із позовом до суду про визнання права власності на земельну ділянку, в якому вказують, що [INFO] року померла громадянка [PERSON], баба [PERSON] та [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина - земельна ділянка площею 2,83 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №043051 виданого Луговиківською сільською радою від 04 липня 2000 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] є спадкоємцями [PERSON], і за заповітом мають право на спадкування майна померлої, просили суд визнати право власності на земельну ділянку, за ними в рівних долях. В судовому засіданні позивач [PERSON] та позивачка [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON], підтримали позовні вимоги, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, прохали суд визнати право власності на земельну ділянку, яка належала [PERSON], за ними. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі, проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року померла - [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина - земельна ділянка площею 2,83 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №043051 виданого Луговиківською сільською радою від 04 липня 2000 року. За заповітом, посвідченим секретарем виконкому Луговиківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області 11 лютого 2013 року, [PERSON] заповіла належне їй майно [PERSON] та малолітньому [PERSON] в рівних долях. [PERSON] та [PERSON], яка діє від імені малолітнього сина [PERSON], мають бажання прийняти спадщину, але не мають змоги оформити право на спадщину скориставшись послугами нотаріуса. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Таким чином є всі достатні правові підстави для визнання права власності на земельну ділянку за позивачами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У січні місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що [INFO] помер її брат - [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,32 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ПЛ № 069250 виданого на підставі розпорядження голови Чорнухинської райдержадміністрації від 19 листопада 2002 року №289. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею свого брата [PERSON], і за законом має право на спадкування майна померлого, земельної ділянки, просила суд визнати право власності на земельну ділянку за нею. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала прохала суд визнати право власності на земельну ділянку за нею. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі, проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер брат позивачки - [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина - земельна ділянка площею 3,32 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва . Позивачка є сестрою померлого і відноситься відповідно до ст.1262 ЦК України до другої черги осіб, які спадкують майно за законом, що підтверджується свідоцтвом про її народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, копіє актового запису про народження [PERSON] Оскільки позивачка [PERSON] є спадкоємицею майна свого брата [PERSON] за законом вона має право на спадкування майна померлого - земельної ділянки площею 3,32 га. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Таким чином є всі достатні правові підстави для визнання права власності на землю за позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У січні місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказала, що з відповідачем по справі перебувала в шлюбі з 25 лютого 1995 року. 29 грудня 2011 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання сина належної матеріальної допомоги не надає. На даний час син [PERSON] навчається в Лубенському професійному ліцеї. Самостійно утримувати сина не в змозі, оскільки вона не працює, на її утриманні знаходиться ще неповнолітня донька [PERSON] Просила суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання сина - [PERSON] в розмірі 800 гривень, щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила стягувати аліменти з [PERSON] на утримання сина в розмірі 800 гривень, щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з заявленими позовними вимогами, погодився. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувала в шлюбі з 25 лютого 1995 року. 29 грудня 2011 року згідно рішення суду, шлюб розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачкою [PERSON], продовжує навчання в Лубенському професійному ліцеї. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчатися і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь свого сина, так як він працює отримує заробітну плату і має можливість приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

У січні місяці 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказала, що з відповідачем по справі перебувала в шлюбі з 25 лютого 1995 року. 29 грудня 2011 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання сина належної матеріальної допомоги не надає. На даний час син [PERSON] навчається в Лубенському професійному ліцеї. Самостійно утримувати сина не в змозі, оскільки вона не працює, на її утриманні знаходиться ще неповнолітня донька [PERSON] Просила суд стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання сина - [PERSON] в розмірі 800 гривень, щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила стягувати аліменти з [PERSON] на утримання сина в розмірі 800 гривень, щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з заявленими позовними вимогами, погодився. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувала в шлюбі з 25 лютого 1995 року. 29 грудня 2011 року згідно рішення суду, шлюб розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачкою [PERSON], продовжує навчання в Лубенському професійному ліцеї. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчатися і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь свого сина, так як він працює отримує заробітну плату і має можливість приймати участь у матеріальному забезпеченні своєї дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У січні місяці 2015 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради, про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобовязання та трьох процентів річних, а також процентів за користування коштами. В обґрунтовування позову зазначив, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2015 року з Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 2\~275, 65 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили. Позивач зазначає, що відповідач рішення суду не виконав, суму боргу. Присуджену рішенням суду не сплатив. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь проценти у розмірі 698. 24 грн, за час користування коштами у сумі 1\~837, 47, набутими без достатніх підстав, а також суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції 532, 75 грн; три проценти річних від простроченої суми -37, 17 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2015 року з Комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради на користь [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 2\~275, 65 грн. за користування відповідачем коштами у сумі 1837,47 грн, набутих без достатньої підстави за 2011 рік за особовим рахунком № 43-180092. Вказаним рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти у сумі 1837, 47 грн та проценти за користування цими коштами у 2011р.; 2012р; у 2013 р. та у 2014 р., всього: 2\~275, 65грн. Оскільки за 2015 рік проценти за користування грошовими коштами не стягувалися, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму грошових коштів у вигляді процентів у розмірі 698, 24 грн. за користування коштами у сумі 1837, 47 грн за 2015 рік. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, як відповідач рішення суду не виконав, суму боргу у розмірі 2\~275, 65 грн позивачу не сплатив, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 532, 75 грн ( 2\~275, 65х 43%х196/100 =532, 75 ), а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 37,17 грн. ( 2\~275, 65 грн х3х196/100=37, 17 ).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У січні місяці 2015 року заявник звернулася із заявою в суд, яку мотивує тим, що 16 листопада 1995 року вона із членами своєї родини приватизувала квартиру № 157, що по вулиці Устима Кармалюка, 10 у м. Хмельницькому, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Хмельницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером. Однак у означеному документі допущена помилка її прізвища, замість правильного «Белявська» вказано «Білявська». В даний час розбіжність у правильності прізвища у правовстановлюючому документі унеможливлює здійснити державну реєстрацію об»єкта права власності. Просить задоволити заяву та встановити факт приналежності правовстановлюючого документу. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала, просить їх задоволити. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з»явились, повідомлені про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку, свої повноважних представників до суду не направили. Заслухавши доводи заявника, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 листопада 1995 року Хмельницьким обласним шкірно-венерологічним диспансером було видано свідоцтво про право власності на житло, загальною площею 53,4 кв.м. на квартиру [ADDRESS] в порядку приватизації на праві спільної сумісної власності [PERSON] ( так у документі), чоловіку [PERSON] та доньці [PERSON] в рівних частках кожному. Однак у означеному правовстановлюючому документі допущена помилка прізвища заявника замість правильного «Белявська» зазначено прізвище «Білявська», що унеможливлює заявнику належним чином розпоряджатися своєю власністю та зареєструвати його у передбаченому законом порядку. Виправити помилку у правовстановлюючому документі, органом, що його видав, здійснити неможливо. Факт приналежності означеного правовстановлюючого документу [PERSON] підтверджується сукупністю доказів: копією паспорта заявника за прізвищем «Белявська», копією свідоцтва про одруження, довідкою житлово-експлуатаційної контори №7 від 17.01.2015 року, у якій прізвище заявника зазначено «Белявська», що суд дає підстави задоволити заяву. Тому слід встановити факт приналежності свідоцтва про прво власності на житло заявнику. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У січні місяці 2015 року заявниця [PERSON], звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що вона починаючи з 06 квітня 2005 року по 28 вересня 2012 року працювала в приватного підприємця [PERSON]. З нею був укладений трудовий договір за №66 від 06 квітня 2005 року. При укладенні трудового договору була допущена помилка, вказаний ідентифікаційний номер [NUMBER] замість [NUMBER]. Тому період роботи у приватного підприємця управлінням Пенсійного фонду не зараховано до її трудового стажу. Просила суд встановити факт належності їй трудового договору про перебування у трудових відносинах з приватним підприємцем [PERSON] з 06.04.2005 року по28.092012 року. В судовому засіданні заявниця [PERSON] суду пояснила, що встановлення даного факту необхідно для зарахування трудового стажу за період роботи у приватного підприємця з 06.04.2005 року по 28.09.2012 року. Представник управління Пенсійного фонду України в Чорнухинському районі Самойлік Ю.І. проти заяви не заперечував. Суд заслухавши пояснення заявницю, представника управління Пенсійного фонду України в Чорнухинському районі, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що трудовий договір про перебування у трудових відносинах з приватним підприємцем [PERSON] з 06 квітня 2005 року по 28 вересня 2012 року укладений з [PERSON], [INFO], жителькою [ADDRESS]. Ці обставини підтверджуються копією паспорта заявниці та ідентифікаційним номером належним [PERSON] Тому є достатні правові підстави для встановлення факту належності трудового договору [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

У січні місяці 2015 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 15 вересня 2001 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Деражнянського РУЮ Хмельницької області, актовий запис №60. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з часу укладення шлюбу не склалися постійно виникали сварки та непорозуміння, що призвели до припинення сімейних відносин, спільного господарства не ведуть, тому просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримала, наполягає на його задоволенні з причин наведених у заяві. Просить не надавати терміну для примирення, оскільки з відповідачем два роки спільно не проживають, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав, просить розірвати шлюб та не надавати терміну для примирення, позаяк сім»я збережена бути не може. Суд, заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 15 вересня 2001 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Деражнянського РУЮ Хмельницької області, актовий запис №60. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини та не підтримують їх два роки. Наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства не ведуть, спільно не проживають. За наведених обставин суд вважає, що збереження сім»ї є неможливим, тому суд не вбачає підстав для надання строку для примирення подружжю, і шлюб підлягає розірванню. Неповнолітня дитина залишається проживати з матір»ю. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

У січні місяці 2015 року позивач звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 09 липня 2013 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького РУЮ у Хмельницькій області, актовий запис № 62. Від шлюбу дітей не мають. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, непорозумінь сварок, що призвели до припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач позивач не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні позову. Відповідач в судовому засіданні заявленого позову не визнала. Суду пояснила, що вони з відповідачем дійсно в даний час не проживають, оскільки він знаходиться на заробітках у м. Києві. З часу розгляду справи судом не вживали заходів до примирення, так як цьому заважала мати позивача. Суд, перевіривши доводи позивача та заслухавши доводи відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09 липня 2013 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городоцького РУЮ у Хмельницькій області, актовий запис № 62. Від шлюбу дітей не мають. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини та не підтримують їх. Причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між подружжям, сварок, що призвели до припинення шлюбних відносин. Наміру їх відновлювати позивач не має, спільного господарства сторони не ведуть, відповідач понад три місяці у судові засідання безпричинно не з»являлась та при цьому не вживала будь-яких заходів до примирення. В наданий судом термін для примирення сторони не помирились. Тому за наведених обставин шлюб підлягає розірванню, суд вважає, що надавати додатковий термін для примирення подружжя є недоцільним, оскільки сім»я збережена бути не може та на розірванні шлюбу наполягає позивач. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

У січні місяці 2015 року позивач звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 05 липня 1997 року. Від цього шлюбу вони мають доньку Анастасію, [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають та утримується нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тому просить стягувати аліменти в її користь в розмірі 1/3 частини із заробітку відповідача. Крім того, у звязку із інвалідністю доньки просить стягнути 879,0 грн. на її утримання у звязку із додатковими витратами на її лікування та навчання. Просить задоволити позов. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей підтримала, просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини із його заробітку щомісяця на утримання дітей, вважає що він має змогу сплачувати їх. На стягненні додаткових витрат не наполягає. Відповідач в судовому засіданні заявлений позов в частині стягнення аліментів визнав повністю та не заперечує про їх стягнення на утримання дітей у заявленому розмірі. Щодо стягнення додаткових витрат заперечує. Заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 05 липня 1997 року, який за рішенням Хмельницького міськрайонного суду розірвано 23 травня 2013 року. Від шлюбу вони мають доньку Анастасію, [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьком яких згідно свідоцтв про народження дітей є відповідач. Діти проживають і утримуються матірю, що підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної контори №3 та не заперечується відповідачем. Відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей, чого у судовому засіданні не заперечує, тому відповідно до вимог статей 180,182 Сімейного кодексу України відповідач зобовязаний та має змогу сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей в розмірі однієї третьої частини його заробітку (доходу). При цьому суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дітей, їх вік та матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд не вбачає підстав для стягнення додаткових витрат на утримання доньки Анастасії, оскільки на їх стягненні не наполягає позивач. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У січні місяці 2015 року позивач звернулась із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 15 вересня 2012 року. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає та утримується нею, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просить стягувати аліменти в її користь на утримання сина в розмірі 1 000 грн. із заробітку відповідача на дитину щомісяця. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1000 грн. на дитину із його заробітку щомісяця на утримання сина, вважає що він має змогу сплачувати аліменти у визначеному розмірі. Відповідач в судовому засіданні позов у зазначеному позивачем розмірі 1000 грн. визнав та не заперечує щодо його задоволення. Заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 вересня 2012 року. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Дитина проживає і утримується матірю, що підтверджується довідкою ЖКК «Будівельник» за № 7. Відповідач фактично не заперечує щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини у заявленому розмірі щомісяця, тому відповідно до вимог статей 180,182 Сімейного кодексу України відповідач зобовязаний та має змогу сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1 000 грн. на із його заробітку (доходу). При цьому суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини, її вік та матеріальне становище платника аліментів та не знаходить підстав для стягнення аліментів у меншому розмірі. Відповідно до положень статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved