Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 07 березня 1998 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2012 року. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано на імя відповідача. Посилаючись на те, що квартира придбана в період шлюбу за спільні кошти, позивачка просить визнати її обєктом спільної сумісної власності подружжя; в порядку поділу майна подружжя визнати за кожною стороною право власності на 1/2 частину спірної квартири та встановити порядок користування нею, виділивши їй житлову кімнату № 6 площею 18,8 кв.м, відповідачу житлову кімнату № 5 площею 13.3 кв.м, а підсобні приміщення: кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату, балкон залишити у спільному користуванні. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що квартира придбана за його особисті кошти, які подарував його батько особисто йому, а тому квартира є його особистою власністю. Також вважає безпідставними вимоги про виділення позивачці кімнати з більшою житловою площею, оскільки з нею проживає їх дочка, так як дочка безперешкодно користується всіма приміщеннями у квартирі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони 07 березня 1998 року зареєстрували шлюб, який розірвано 08 червня 2012 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області. У період шлюбу сторонами придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано на імя відповідача, що підтверджується копією копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 481745 від 05.05.2003 р. Квартира має загальну площу 59,1 кв.м, житлову 32,1 кв.м. та складається з двох житлових кімнат: № 5 площею 13,3 кв.м, № 6 площею 18,8 кв.м, підсобних приміщень: коридору № 1 площею 10,4 кв.м, вбиральні № 2 площею 1,9 кв.м, ванної кімнати № 3 площею 3,6 кв.м, кухні № 4 площею 8,4 кв.м, балкону. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що квартира придбана під час шлюбу, а відповідачем не надано належних доказів, щодо її придбання за особисті кошти, суд приходить до висновку, що позов про визнання квартири обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання за кожною стороною в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/2 частину спірної квартири підлягає задоволенню. Визначаючи порядок користування квартирою, суд враховує, що в квартирі проживає неповнолітня дочка сторін, а тому вважає за можливе виділити позивачці житлову кімнату №6 площею 18,8 кв.м, відповідачу - № 5 площею 13,3 кв.м, а підсобні приміщення залишити в спільному користуванні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір у сумі 3204,10 грн підлягає стягненню на її користь з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved