Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У травні 2016р. [PERSON]звернулась до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18 травня 2016 року квартира [ADDRESS]. Позивачка зазначала, що в спірній квартирі крім неї зареєстрований син колишньої власниці квартири [PERSON], який за місцем своєї реєстрації не проживає. Стверджувала, що з 2015 року відповідач в квартирі не проживає і відмовляється в добровільному порядку знятися з місця реєстрації, тому, позивачка просила суд винести рішення, яким визнати [PERSON]таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Малиновський РВ ГУМВС України в Одеській області зняти відповідача з реєстрації за вищевказаною адресою. Представник позивача, діюча за довіреністю від 03 травня 2016 року надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.9,23). Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідач [PERSON]в квартирі не проживає та подав заяву про зняття з реєстрації. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом першим та другим книги третьої Цивільного Кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.03.2013р. (а.с.3-4). 18 травня 2016р. між [PERSON] та [PERSON]було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивачка отримала у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.3-4). Відповідно до п.1 ч.1 т. 346 ЦК України, підставою для припинення права власності є відчуження власником його майна. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що на даний час, відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та прописку №550 від 23 травня 2016р., в квартирі зареєстрований син колишньої власниці квартири, [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Встановлено, що відповідач в спірній квартирі зареєстрований, але з 2015р. в ній не проживає. Відповідач надав до суду заяву, згідно якої просив зняти його з реєстраційного обліку (а.с.16). Через реєстрацію відповідача у квартирі, позивачка сплачує за нього комунальні послуги, у зв'язку з чим погіршується її матеріальне становище. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом ОСМД «Малиновський», підписаним жильцями будинку та завіреним начальником головою ОСМД (а.с.8), а також заявою відповідача (а.с.16). З пояснень представника відповідача, останній не проживає за адресою: [ADDRESS]. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній по місцю своєї реєстрації понад один рік без поважних причин. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позов в частині визнання [PERSON]таким, що втратив право користування [ADDRESS] підлягає задоволенню. В іншій частині позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити, з наступних підстав. У постанові Верховного суду України від 16 січня 2012р. зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦПК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003р. №13821V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом. Таким чином рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом є підставою для зняття даної особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстрації.Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 551,20 грн., які повністю сплачені позивачем при зверненні до суду, отже підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 319, 382, 383, 391 ЦК України,

Outcome: partial