Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогою про визнання її такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком 85, що розташований на вул. Галинській у м. Харкові. В обґрунтування позову зазначив, що йому належить спірний будинок на підставі договору дарування. Вказував, що відповідач є його рідною тіткою, проте з листопада 2012 року по теперішній час є лише зареєстрованою у будинку, але не мешкає, що перешкоджає йому здійснювати користування належним йому будинком. Позивач [PERSON] надав заяву до суду, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявку суду не повідомила, у зв'язку з чим ухвалою суду від 14 липня 2016 року суд за наявності згоди позивача вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Так, у ході судового розгляду було встановлено, що позивач є власником 51/100 житлового будинку 85, що розташований по вул. Галинській у м. Харкові, що підтверджується копією договору дарування частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель від 19.07.2012 року та витягом про державну реєстрацію від 15.10.2012 року (а.с.10-12). Судом досліджено, що відповідач зареєстрований за зазначеною в позовній заяві адресою. Так, відповідно до відомостей адресно довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] з 27.04.2001 року (а.с.19, 24). Крім того, судом встановлено, що відповідач є родичем позивача. За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що відповідач не мешкає спірному будинку, що належить позивачу по справі з 2012 року, її речей за зазначеною адресою не має, що підтверджується копією акта щодо фактичного не проживання [PERSON] у будинку за адресою: м. Харків, вул. Галинська, 85(а.с.26). Крім того, судом встановлено, що гр. [PERSON] з приводу перешкоджання їй у користуванні житлом за адресою: м. Харків, вул. Галинська, б.85 в період з січня 2015 року по теперішній час, не зверталась (а.с.27). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Проте, позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розгляду цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved