Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У травня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування позову послався на те, що стаж його роботи в умовах шкідливих факторів на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля» становить 24 роки 11 місяців. За час роботи на цьому вугільному підприємстві при фізичних навантаженнях, вібрації та несприятливих факторів мікроклімату, а саме по професіях: гірник підземний в період з 04.07.1983 року по 02.06.1990 року, гірник очисного забою - з 11.05.1992 року по 14.05.1996 року, він отримав три професійних захворювання, внаслідок чого 60% втрати працездатності та ІІІ группу інвалідності. Вперше та безтерміново йому було встановлено три професійних захворювання, а саме: хронічна попереково-крижова радикулопатія (30%); вегето-сенсорна поліневропатія рук (25%); двобічна хронічна сенсоневральна приглуховатість (5%) 26.10.2010 року. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою, проходити регулярне лікування. Внаслідок отримання професійного захворювання позивачу завдано значної моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, достроковій втраті працездатності, що призвело до погіршення матеріального становища, втраті соціальних зв'язків, неспроможності ведення домашнього господарства та виконання домашніх справ. 08.06.2015 року представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, у якому, посилаючись на пропущення тримісячного строку позовної давності, та відсутність висновку лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого, просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Крім того пояснив, що внаслідок отримання професійного захворювання йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, достроковій втраті працездатності, що призвело до погіршення матеріального становища. Зазначає, що йому важко пересуватися, підніматися по сходах, постійно відчуває болі. Просить позов задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Установлено, що позивач протягом 1983-2010 років (з перервами) працював на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля» та був звільнений 14.10.2010 року, згідно п.2 ст.40 КЗпП України (за станом здоров'я). Стаж його роботи на підприємству по видобутку вугілля становить 24 роки і 11 місяців, що підтверджується копією трудової книжки, виданою на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.12-14). Згідно з актом розслідування професійного захворювання (отруєння) від 12.20.2010 року (а.с. 8-9) причинами професійних захворювань у позивача (хронічна попереково-крижова радикулопатія, вегето-сенсорна поліневропатія рук; двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість) є: несприятливі фактори мікроклімату (температура повітря +17,8 +18,2 ?? С, вологість повітр'я 88-90 %, швидкість руху повітря -0,76-0,94м/сек.), піднімання та перенесення вантажу масою більше 35 кг. Вручну двічі кожної години зміни, рівень вібрації при бурінні шпурів ручним сверлом 111-11ЗдБ на протязі 25% тривалості робочої зміни, виробничий шум 87 дБА (еквівалентний) 90 % тривалості зміни. З довідок МСЕК серія ЛВА - 2 № 029059 від 28.10.2010 року (а.с.10) та серія 10 ААА № 466017 від 28.10.2010 року (а.с.11) видно, що позивачу 26.10.2010 року актом № 1186 вперше та безтерміново, було встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності (хронічна попереково-крижова радикулопатія -30%; вегето-сенсорна поліневропатія рук - 25%; двобічна хронічна сенсоневральна приглуховатість - 5%) безтерміново. Про професійні захворювання позивача та стійку втрату професійної працездатності стверджують й інші медичні документи, що є у матеріалах справи (а.с. 15-19). Вказане свідчить про те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратою 60% професійної працездатності вперше виникло у позивача 26.10.2010 року. Позивач неодноразово через вказані професійні хронічні захворювання звертався до медичних закладів та перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що підтверджується згаданими медичними документами (а.с. 15-19). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до абзацу третього статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно з вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, оскільки останній втратив 60% працездатності безтерміново, у нього порушено слух, йому стало важко займатися домашніми справами, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 60 %, з яких: 30% - хронічна попереково-крижова радикулопатія, 25% - вегето-сенсорна поліневропатія рук, 5% - двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 12 000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 50000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Отже, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище. Оскільки позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial