Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У січні 2021 року представник позивача адвокат Гунько Олександр Юрійович, діючи від імені та в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам [PERSON] та [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували в установленому порядку права власності на житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] . Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року встановлено факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, починаючи з 1976 року і до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Отже, [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом уважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] . Позивач прийняла спадщину після її смерті, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому представник позивача звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право власності на спірний житловий будинок у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач та її представник адвокат Гунько О.Ю. не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивача подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача та представника позивача. Представник відповідача Мринської об`єднаної територіальної громади в особі Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій указала, що Мринська сільська рада Носівського району Чернігівської області визнає позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У\~\~ судовому\~\~ засіданні\~\~ встановлено,\~\~ що\~\~ житловий\~\~ будинок\~ [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року склад зареєстрованих у будинку становив: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідками виконавчого\~\~\~\~ комітету\~\~ Мринської\~\~\~ сільської\~\~\~ ради\~ Носівського району Чернігівської області № 557/03-08 та 558/03-08 від 01 жовтня 2020 року (а. с. 10, 11). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] та [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного\~ двору\~ належало по 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 13). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 45). Спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 44). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 02 грудня 2019 року, установлено факт, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , проживали однією сім`єю, починаючи з 1976 року і до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Отже, у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом уважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] 1/2 частини спірного житлового будинку визнається належною [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6). За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 26 липня 2005 року секретарем виконавчого комітету Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області Шиян О.М. (а. с. 38). Заповіт чинний, його не змінено й не відмінено, що підтверджується\~\~ інформаційною\~\~ довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 42). Отже, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом. Відповідно до довідки виконавчого комітету Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської\~\~\~ області\~\~ №\~ 555/03-08\~\~\~ від 01 жовтня 2020 року [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] . Інших зареєстрованих осіб за даною адресою не значилося (а. с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України\~ спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 179/2019, заведеної Носівською районною нотаріальною конторою, [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 35-39). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної\~\~ ДНК\~\~ про\~\~ відмову\~\~ у\~ вчиненні нотаріальної дії № 736/02-31 від 22 вересня 2020 року (а. с. 20). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 17-19). Згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 15 вересня 2020 року ринкова вартість спірного житлового будинку становить 20000 грн. (а. с. 21). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 3, 4). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved