Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] ; стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , 1948 року народження, який склав заповіт, яким заповідав своє майно позивачу. 26 листопада 2018 року позивач отримала свідоцтво право на спадщину за заповітом, посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального кругу Прийдак Юрієм Миколайовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 2500. Спадщина, на яку позивачці видано свідоцтво, складається з житлового будинку [ADDRESS] . Позивач є єдиною власницею зазначеного майна. Зареєстровані особи, на даний час, в будинку - відсутні. Однак, на сьогодні в спірному будинку, що належить позивачу, проживають незареєстровані сторонні особи, які не є членами сім`ї власника майна, [PERSON] . При цьому, відповідачі мають інше місце реєстрації, де мають змогу проживати. Добровільно покинути домоволодіння відповідачі, не бажають, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача адвокат Трофименко В.В. позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити, посилаючись на обставини, які в ній зазначені. Відповідачі в судове засідання, повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за їх відсутності суду, не надали. Судом відповідно до ч.4 ст.223, ст.ст.280,281 ЦПК України ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів. За наслідками з`ясування і аналізу обставин справи, вислухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власницею житлового будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26 листопада 2018 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Прийдак Ю.М. (арк.с.15). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності, розмір частки 1/1, [PERSON] (арк.с.16). Відповідно до довідки № 10963 від 23 вересня 2020 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані особи відсутні. [PERSON] уповноважений власник (не зареєстрований) (арк.с.17). Відповідно до п. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно\~позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено\~порушене право та з яких підстав. Враховуючи положення передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як зазначає позивач, відповідачі членами її сім`ї не являються та ніяких домовленостей з приводу користування вищевказаною квартирою між ними не існує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будь яких заперечень по суті позову, не надали. Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. 15 травня 2017 року Верховним Судом України за результатами розгляду цивільної справи № 734/387/15-ц винесено постанову в якій суд зробив висновок, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено позовні вимоги шляхом достовірних та достатніх доказів, у зв`язку з чим позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в розмірі по 420 грн. 40 коп., з кожного. На підставі\~ст.ст. 41,47 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.150 ЖК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268, 280 - 281 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved