Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що 01 лютого 2008 року між цією банківською установою й [PERSON] укладено кредитно-заставний договір, за яким відповідач одержала у кредит 12 119 доларів 27 центів Сполучених Штатів Америки до 30 січня 2015 року. Для забезпечення належного виконання зобов'язань у заставу передано транспортний засіб, який належить [PERSON] Разом із тим, відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов'язання за правочином, у зв'язку із чим утворилася заборгованість по кредиту в сумі 4 203 долари 61 цент Сполучених Штатів Америки. Із урахуванням уточнень позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» остаточно просить суд: - у рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року в сумі 4 203 долари 61 цент, що у співвідношенні іноземної валюти до національної грошової одиниці гривні, складає - 53 007 грн. 57 коп., вилучити у [PERSON] й передати позивачу предмет застави, а саме автомобіль марки «CHERY», модель «A 15 AMULET», реєстраційний номер [NUMBER]; - зобов'язати [PERSON] передати ПАТ «КБ «ПриватБанк» комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) на автомобіль марки «CHERY», модель «A 15 AMULET», реєстраційний номер [NUMBER]; - звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки «CHERY», модель «A 15 AMULET», реєстраційний номер [NUMBER], з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із наданням повноважень на отримання дублікату, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, із зняттям цього автомобіля із обліку в органах державної автомобільної інспекції по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або дублікату цього свідоцтва для його подальшої реалізації, а також із наданням ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу й зняття автомобіля із обліку в органах державної автомобільної інспекції. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» Сап’ян Р.О. підтримав заявлені позовні вимоги й просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали й просили у їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 01 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» й [PERSON] укладено кредитно-заставний договір № К3V0AN23463754. За умовами цього правочину [PERSON] одержала у кредит - 12 119 доларів 27 центів Сполучених Штатів Америки. Строк користування кредитними коштами - до 30 січня 2015 року. Мета кредиту: а) частина кредиту в розмірі - 11 214 доларів 29 центів США надана для придбання автомобіля; б) частина кредиту в розмірі - 673 доларів 95 центів США надана для оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; в) частина кредиту в розмірі - 6 доларів 75 центів надана для оплати реєстрації предмета застави в державному реєстрі; г) частина кредиту в розмірі - 224 доларів 29 центів надана для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Процентна ставка - 10,56 річних. У заставу передано транспортний засіб марки «CHERY», модель «A 15 AMULET» (легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER]), реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. На дату підписання договору за домовленістю сторін вартість предмета застави становить - 56 620 грн. 00 коп. Станом на дату підписання правочину розмір забезпечених вимог становить - 18 295 доларів 16 центів, й додатково нараховані проценти та винагороди, а також інші суми, що можуть підлягати сплаті позичальником за договором. Для дослідження письмових доказів в оригіналі судом зобов'язано представника позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» надати до суду оригінал кредитно-заставного договору № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року, який ним був наданий у судовому засіданні. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що дійсно між нею та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір, грошові кошти в сумі 12 119 доларів 27 центів вона одержала у ПАТ «КБ «ПриватБанк». Належний їй примірник кредитно-заставного договору вона втратила. Її звернення до позивача щодо надання копії цього правочину залишене без відповідного реагування. Наданий у судовому засіданні представником позивача кредитно-заставний договір не є тим договором, який вона укладала із банківською установою, оскільки під час укладення правочину нею ставився підпис на всіх аркушах договору, а наданий примірник договору не містить її підписів на кожній із його сторінок. Нею ставився підпис на сторінці без номера, яка йде за сторінкою примірника договору під номером 16, на додатку № 1 до цього договору, яким визначено графік погашення кредиту, а також підписана заява від 01 лютого 2008 року про її сімейний стан й обставини проживання. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просила суд виключити із числа доказів у цій цивільній справі наданий представником позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» кредитно-заставний договір № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року відповідно до статті 185 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» [PERSON] пояснив, що наданий ним примірник кредитно-заставного договору № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року є оригіналом, іншого правочину у банківській установі не має. Те, що не на всіх сторінках правочину проставлено підпис кредитора й позичальника не може свідчити про його не укладення. У ПАТ «КБ «ПриватБанк» існує практика укладення кредитно-заставних договорів й ця банківська установа не вимагає при укладенні правочинів проставляти підписи сторін на кожній їх сторінці. В інших банківських установах можливо існує інший порядок укладення договорів. 10 березня 2014 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» направило [PERSON] письмове повідомлення про існування у неї простроченої заборгованості по кредиту й необхідність погашення цієї заборгованості. Також повідомлено про наслідки непогашення заборгованості, в тому числі й про намір провести звернення стягнення на предмет застави (а.с.9). Із розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року видно, що станом на 10 квітня 2014 року заборгованість за цим правочином у позичальника перед банківською установою становить 4 203 долари 62 центи США (заборгованість за кредитом - 3 809 доларів 77 центів, в тому числі прострочене тіло 1 718 доларів 95 центів США, заборгованість за відсотками - 81 долар 85 центів США, в тому числі прострочені відсотки 75 доларів 93 центи США, заборгованість з комісії - 8 доларів 06 центів США, заборгованість з пені - 84 долари 88 центів США. Всього заборгованість за кредитом - 3 984 долари 56 центів США. Штраф (фіксована частина) 19 доларів 83 центи. Штраф (відсоток від суми заборгованості) 199 доларів 23 центи США (а.с. 4-7). Офіційний курс гривні до іноземної валюти, а саме 100 грн. 00 коп. до 100 доларів США станом на 10 квітня 2014 року становив - 1 261 грн. 79 коп. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] пояснили, що у відповідача є заборгованість за кредитно-заставним договором № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року, однак наданий позивачем ПАТ «КБ «ПриватБанк» розрахунок заборгованості за правочином не є належним свідченням про існування цієї заборгованості саме у розмірі 4 203 доларів 61 цент Сполучених Штатів Америки, оскільки він не деталізований та не конкретний. Власного розрахунку заборгованості відповідачем не проводилося. Статтями 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до статті 185 ЦПК України письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні та надаються для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, а в необхідних випадках - також експертам, спеціалістам і свідкам. Особи, які беруть участь у справі, можуть давати свої пояснення з приводу цих доказів або протоколу їх огляду. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Суд приходить до висновку, що клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про виключення із числа доказів наданого представником позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» кредитно-заставного договору № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року задоволенню не підлягає. Як вже було зазначено вище, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представником позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк» перед судом клопотань про виключення кредитно-заставного договору № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року із числа доказів не заявлялися. Суд не приймає у якості доказів надані представником відповідача [PERSON] - [PERSON] копії кредитних договорів, які укладалися фізичними особами із іншими банківськими установами як такі, що не стосуються цієї цивільної справи. Надані правочини не можуть свідчити про наявність сталої й чітко визначеної процедури укладення у банківській системі кредитних договорів саме із проставленням на кожному аркуші правочину підписів його сторін. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В укладеному кредитно-заставному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Позивачем зобов'язання за договором виконані в повному обсязі. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання виконала не в повному обсязі. Згідно із статтею 526 того ж ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. За змістом статей 19, 20, 21 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині звернення стягнення на предмет застави в межах вартості невиконаних грошових зобов'язань, які визначені позивачем станом на 10 квітня 2014 року. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Питання щодо визначення суб'єкта оціночної діяльності та вартості майна під час реалізації предмету застави підлягають вирішенню в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Суд вважає за необхідне визначити спосіб реалізації предмета застави шляхом продажу на прилюдних торгах під час процедури виконавчого провадження. Положення, які містяться у правочині, що укладений між сторонами з питань реалізації предмета застави, на думку суду стосуються питань позасудового вирішення спору. На підставі викладеного та

Outcome: partial