Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, зазначив, що йому належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Проте, у вказаній квартирі залишаються бути зареєстрованими відповідачі, які порушують права [PERSON], як власника. На підставі викладеного просив суд, стягнути з [PERSON] та [PERSON], як солідарних боржників на користь [PERSON] заборгованість за сплату платежів за весь розрахунковий період, що передує дню укладення договору купівлі - продажу квартири в сумі - 2 618,00 грн.; визнати [PERSON], [PERSON] [INFO], [PERSON] - такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]; усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS], скасувавши реєстрацію [PERSON], [PERSON] [INFO], [PERSON] шляхом зняття їх з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]; виселити [PERSON] - [INFO] з квартирі [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В судове засідання позивач не з?явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання у справі не з'явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., та зареєстрованим в реєстрі за № 209. Відповідно до вищезазначеного договору, позивачем була придбана квартира [ADDRESS]. Того ж дня з метою забезпечення належного виконання зобов'язань продавця - [PERSON], було укладено договір Поруки між Позивачем та [PERSON], як Поручителем. Відповідно до умов договору поруки, поручитель - [PERSON], поручився перед Позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань щодо сплати комунальних та інших платежів за весь розрахунковий період, що передує дню укладення договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], у розмірі та на умовах які були встановлені домовленістю між сторонами договору. Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед [PERSON] як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Однак, з моменту придбання позивачем квартира [ADDRESS] та до теперішнього часу позивач не може потрапити до своєї квартири, тому що до даного часу там продовжує проживати член сім'ї попереднього власника - [PERSON]. Також до даного часу в квартирі зареєстровані - [PERSON] та члени його сім?ї [PERSON], [PERSON]. В порушення досягнутих домовленостей між позивачем та відповідачем [PERSON] до даного часу існує не погашена заборгованість за сплату комунальних та інших платежів за весь розрахунковий період, що передує дню укладення договору купівлі - продажу квартири на загальну суму - 2 618,00 грн., що складається з газопостачання - 1126,60 грн., дніпротеплосеть - 1345,05 грн., міськелекторсеть - 146,11 грн. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право члена сім'ї власника квартирою користуватись цім житлом існує лише за наявністю у власника права приватної власності на це майно. Оскільки житлові права членів сім'ї власника житлового будинку є похідними від прав власника на цю квартиру, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням; усунення перешкод та виселення. Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують заборгованість з оплати комунальних витрат, а наданий позивачем розрахунок не завірений належним чином, а тому суд не вбачає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial