Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири у розмірі 27 934,00 грн. та зобов`язання відповідачів провести ремонт сантехнічного обладнання у своїй квартирі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Над квартирою позивача розташована квартира [ADDRESS] [NUMBER] яка на праві спільної власності належить відповідачам. 06.01.2017 року в квартирі позивача відбулося залиття з квартири [ADDRESS] , про що 10.01.2017 року було складено акт про залиття, в якому зазначено, що залиття відбулося з вище розташованої квартири [ADDRESS] . Причину залиття встановити не було можливо, так як відповідачі самовільної її усунули. Друге залиття відбулося 03.06.2018 року, у зв`язку з чим 11.06.2018 року було складено акт про залиття, яким також встановлено, що залиття відбулося з квартири [ADDRESS] , причину залиття встановити не було можливо, так як відповідачі самовільної її усунули. Третє залиття сталося 14.08.2018 року. Відповідно до складеного акту про залиття від 17.08.2018 року причиною залиття стало пошкодження вентеля ГВП на кухні квартири [ADDRESS] . Позивач неодноразово зверталася до мешканців квартири [ADDRESS] з проханням усунути причину залиття та відшкодування заподіяної шкоди. Однак звернення позивача залишено без відповідного реагування. Відповідно до висновку № ED-1727-1-1171.18 від 05.11.2018 року розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 23 019,00 грн. Враховуючи зазначене, відповідачі повинні сплатити на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди зазначену суму, а також 4 915,00 грн. витрат на проведення будівельно-технічного експертного дослідження. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 26.07.2019 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. 13.02.2020 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просили відмовити, посилаючись на те, що надані акти про залиття квартири складено без дотримання типової форми, передбаченої Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, поданий експертний висновок не відповідає вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України. Відповідачі ніякої шкоди майну позивача не завдавали, ніякого залиття з їхньої квартири не відбувалося. Не визнали також заявлений позивачем розмір судових витрат. 25.02.2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначив про те, що заява про факт залиття № Н-253 датована 15.08.2018 року, а не 14.08.2018 року як зазначають відповідачі, а тому лист КП «Керуючакомпанія з обслуговуванняжитлового фонду Дарницького району м. Києва» не є належним доказом у справі. Подані акти повністю відповідають встановленим вимогам, у них зазначено дату затоплення, сліди та причини залиття. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної, не впливає на його чинність. Висновок експертного дослідження також відповідає нормам права. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, пославшись на неналежність доказів, покладених в обґрунтування позову. Вказав, що акти про залиття не відповідають вимогам Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держкомунгоспу № 76 від 17.05.2005 р. та листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 р. № 12/20-11-19765, оскільки їх було складено у відсутність власників квартир, не зазначені причини залиття та обсяги необхідних робіт, які необхідно виконати для усунення пошкоджень. Відповідачів жодного разу не повідомляли про залиття квартири позивача і не запрошували для складання акту. Представник третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» в судове засідання не прибув, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши надані сторонами докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачеві на праві власності належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] , решта квартири належить [PERSON] та [PERSON] по ј кожному, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 80-81). Позивач зареєстрована та проживає у вказаній квартирі. Квартира [ADDRESS] належить відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по ј частині кожному (а. с. 76 - 79). З наданих позивачем Актів про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 10.01.2017 року, 11.06.2018 року та 17.08.2018 року вбачається, що тричі - 06.01.2017 року, 03.06.2018 року та 14.08.2018 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] з вище розташованої квартири [ADDRESS] . У перших двох випадках встановити причину залиття не було можливо, оскільки мешканці квартири [ADDRESS] її усунули самовільно. Останнього разу залиття відбулося з причини пошкодження вентиля ГВП на кухні квартири [ADDRESS] . (а. с. 38, 39, 40). Відповідно до акту від 10.01.2017 року в квартирі [ADDRESS] видно сліди залиття в коридорі - 11,8 кв.м. стіни, стеля; кімнаті - 9,8 кв.м. стіни, стеля; кімнаті - 14,7 кв.м. стіни і стеля, ванна - 2,6 кв.м. стеля, вбиральня - 1,0 кв.м. стеля. Відповідно до акту від 11.06.2018 року у квартирі позивачів видно сліди залиття: коридор - 11,8 кв.м. стіни, стеля; кухня - 7,2 кв.м. стіни, стеля; кімната - 16,9 кв.м. стіни, стеля. Відповідно до акту від 17.08.2018 року у квартирі видно сліди залиття: кухня - 7,2 кв.м. стіни, стеля; кімната - 16,9 кв.м. стіни, стеля. Відповідно до Висновку № ED-1727-1-1171.18 від 05.11.2018 року, матеріальна шкода, що завдана внаслідок залиття квартири [ADDRESS] становить 23 019,00 грн. (а. с. 41 - 60). 21.12.2018 року позивач звернулася письмово до мешканців квартири [ADDRESS] з проханням вжити заходів для усунення причини залиття, щоб залиття не відбулося повторно, відшкодувати вартість завданої майнової шкоди та вартість проведення експертного дослідження (а. с. 61 - 63, 64, 65). Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У частині першій статті 81 ЦПК України закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Враховуючи встановлене вище, суд вважає доведеними факти залиття квартири [ADDRESS] та заподіяння власника квартири збитків, які виразилися у пошкодженні стін та стелі в коридорі, кухні, житлових кімнатах, ванній та вбарильні. Разом з цим відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Натомість той факт, що причини залиття були усунуті мешканцями квартири [ADDRESS] самостійно без відключення водопостачання в усьому будинку, дає підстави вважати, що залиття сталося саме з вини мешканців квартири [ADDRESS] та пошкодження труб водопостачання мало місце на ділянці після лічильника, за яку несе відповідальність власник квартири. Посилання представника відповідача на те, що акти про залиття квартири не відповідають вимогам щодо його змісту та форми, отже не можуть бути належним доказом розміру завданої шкоди, суд не приймає до уваги виходячи з того, що сам по собі акт є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані (Аналогічні висновки місяться в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 та від 29 травня 2019 року у справі №645/2087/15). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідачів провести ремонт сантехнічного обладнання у своїй квартирі, то суд вважає, що вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що сантехничне обладання в квартирі відповідача потербує ремонту та саме його неналежний стан став причиною залиття квартири поверхом нижче.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий 768,40 грн., тобто по 192,10 грн. з кожного, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Доказів сплати позивачем 4 915,00 грн. за експертне дослідження суду не надано, тому вказані витрати не підлягають задоволенню.

Outcome: partial