Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого вказала, що її батько [PERSON] в 1960 році побудував будинок та прибудови до нього за [ADDRESS], після смерті батька у 1999 році, спадок на будинок прийняла її мати [PERSON], та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, але дане свідоцтво в БТІ вона не зареєструвала. Мати померла [INFO]. Вона останні два роки мешкала разом з матір»ю та фактично після смерті матері прийняла спадщину. Через рік після смерті матері вона звернулася до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини, але їй відмовили в оформленні спадщини та прийнятті заяви про прийняття спадщини, так як вона у будинку матері не зареєстрована, і пропустила строк на подачу заяви на прийняття спадщини, крім того пояснила, що свідоцтво на право спадкування по закону після смерті батька не зареєстроване в БТІ м. Маріуполя. Вказала, що є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері, у зв»язку з чим просила визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається із будинку літ. А-1, нежилої при будівлі а-1, тамбура а1-1, жилої при будівлі літ. А1-1, літньої кухні літ. Б-1, гаражу літ. Г-1, навісу літ. Д-1, огорожи №1,2, замощення літ. 1 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. До судового засідання позивачка нез»явилася, надала заяву, в якій вказала, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутністю. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, так як мати позивачки [PERSON] після отримання свідоцтва на спадщину у 1999 році не пройшла державну реєстрацію і в неї не виникло право на власність на домоволодіння за адресою по [ADDRESS], крім того нежила прибудова, тамбур, жила прибудова, навіс не входили в спадкову масу . Дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою під будівництво будинку від 26.10.1956 року [PERSON] було надано земельну ділянку по [ADDRESS]. Батьком позивачки - [PERSON] було збудовано будинок з надвірними прибудовами, згаданий будинок з надвірними прибудовами належав померлому [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва жилого будинку, посвідченого Іллічівською державною нотаріальною конторою 20 січня 1960 року по реєстру зареєстрованого в Маріупольському бюро техничної інвентаризації 19 лютого 1960 року під № 14416. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.1999 року мати позивачки [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка у вигляді одного жилого будинку з відповідними до нього надвірними та господарськими прибудовами, які розташовані у [ADDRESS], на земельній ділянці. Згідно техничного паспорту житловий будинок з прибудовами за [ADDRESS] належить [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], актовий запис № 1327 від 26 жовтня 2012 року, складений Іллічівським відділом РАЦС Маріупольського МУЮ Тарасова [PERSON] померла [INFO] Згідно свідоцтва про народження позивачки [PERSON] її дівоче прізвище [PERSON], її батьками вказані [PERSON] та [PERSON], актовий запис №134 від 02.02.1954 року складений Іллічівським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції. 22.03.1975 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], після укладання шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON], актовий запис № 1055 від 22.03.1975 року складений Міським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції. Згідно довідки КСН «Азов»є» [PERSON] мешкала разом з матір»ю [PERSON] без реєстрації з січня 2010 року по час її смерті за адресою м. Маріуполь, [ADDRESS], що також підтверджується актом комітету самоорганізації населення «Азов»є» від 09 квітня 2014 року та підписами сусідів [PERSON], [PERSON] Згідно відповіді третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 13.06.2014 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 23.10.2012 року в справах держнотконтори відсутня. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.09.2014 року № 1747/02/31вказано, що житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано за померлою [PERSON], а до цього часу зареєстровано за [PERSON], після смерті якого спадщину прийняла та оформила на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою 21.04.1999 року за реєстром № 1-413 [PERSON], але не зареєструвала документ в органах державної реєстрації. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів вирішення зазначеного питання можливо у судовому порядку. На підставі ст..1216 ЦК України спадкуванням є переход прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст.. 1218 ЦК України входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачка фактично прийняла спадщину: вступила у розпорядження та володіння спадковим майном, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Відповідно до вимог ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, і батьки. Згідно до ч.3 ст.1268 ЦК України позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини у спірному будинку і постійно утримував спадкодавця, доглядав його та надавав матеріальну допомогу, і як наслідок протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини не звернувся до нотаріальної контори. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, визнавши право власності за нею після матері в порядку спадкування за законом. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.1999 року мати позивачки отримала у спадок жилой будинок з надвірними та господарськими прибудовами за [ADDRESS], а саме: один будинок із цеглі жилою площею 25,6 кв.м. літ. А-1, літню кухню літ. Б, уборну літ. В., сарай літ. Г, тини № 1,2, бруківка 1. Згідно технічного паспорту за вказаною адресою знаходяться такі споруди, а саме: один будинок із цеглі жилою площею 25,6 кв.м. літ. А-1, нежила прибудова літ. а-1,тамбур літ.а1-1, жила прибудова літ. А1-1, літню кухню літ. Б, гараж літ. Г-1, навес літ. Д-1, тини № 1,2, бруківка 1. Таким чином судом встановлено, що споруди побудовані до 1992 року, а саме: нежила прибудова літ.а-1, тамбур літ. а1-1, жила прибудова літ. А1-1, навес літ. Д-1 не входили до спадкової маси після смерті [PERSON], тобто спадкодавець [PERSON] не отримала право власності на ці будівлі в порядку спадкування. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 01.03.2013 року, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи, що нежила прибудова літ. а-1, тамбур літ. а1-1, жила прибудова літ. А1-1, навес літ. Д-1 були побудовані у період шлюбу [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку що вказані споруди були побудовані в період їх шлюбу та за життя [PERSON] до 05 серпня1992 року (що підтверджується техничним паспортом ), після смерті якого його дружина [PERSON] прийняла спадщину, крім нежилої прибудови літ. а-1, тамбуру літ. а1-1, жилої прибудови літ. А1-1, навесу літ. Д-1, що стосується вказаних споруд, то суд вважає, що позов у повному обсязі обгрунтований, бо ці споруди були побудовані до 05 серпня 1992 року. Та фактично [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] у 1999 році прийняла спадщину на всі будівельні споруди, які залишилися після смерті чоловіка, а саме на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. А-1,нежилої прибудови а-1, тамбура а1-1, житлової прибудови літ. А1-1, загальною площею 79,3 кв.м, жилою площею 39,4 кв.м., літньої кухні літ. Б-1, гаража літ. Г-1, навісу літ. Д-1, огорожі № 1,2, змощення літ. 1. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, визнавши за нею право власності на домоволодіння розташоване за [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після матері.

Outcome: approved