Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з останньої на свою користь грошові кошти у загальному розмірі 3 425 277,20 грн., в тому числі: 975 786 грн. - сума позики, 10 026,20 грн. - 3% річних, 2 439 465 - пеня. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.12.2018 року між сторонами було укладено Договір позики, що підтверджується розпискою. Відповідач отримала від позивача у борг грошові кошти у сумі 975 786 грн., що на день укладення договору за курсом НБУ становив 35 000 дол. США, і зобов`язалася повернути їх до 12:00 07.01.2019 року. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала. 25.05.2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову по справі № 761/20784/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, - відмовлено. 06.06.2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами позовного провадження в загальному порядку. 09.12.2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Призначено справу до судового розгляду по суті на 05.03.2020 року на 15.00 год. у приміщенні Шевченківського районного суду зал/каб.№ 402(м. Київ, вул.Дегтярівська, 31а). Відповідно до положень ст.280 ЦПК України , за згодою представник позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 07.12.2018 року між сторонами було укладено Договір позики (а.с.6-7), відповідно до п.1 якого відповідач отримала від позивача 975 786 грн, що на день укладення договору за курсом НБУ становив 35 000 дол. США. Зобов`язалася повернути указану суму до 12:00 07.01.2019 року (п.3 указаного договору). Факт отримання 35 000 дол. США відповідачем від позивача підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачем (а.с.8). Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідач в судовому засіданні підтвердив, що він належним чином не виконав зобов`язання та кошти в повному обсязі не повернув. Отже, так як в судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання та не повернув в строки, визначені в розписці кошти в повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача за борговою розпискою від 07.12.2018 року у розмірі 975 786 грн - сума позики. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Суд вважає, що є законом передбачені підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 10 026,20 грн - 3% річних, 2 439 465 - пеня. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved