Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд: визнати дійсним договір дарування грошових коштів у сумі 700 000,00 грн., укладений 13.05.2015 між [PERSON] , [PERSON] та нею; визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер [NUMBER] , її особистою власністю; усунути їй перешкоди в користуванні її квартирою за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер [NUMBER] , шляхом виселення відповідача [PERSON] з цієї квартири. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 05.08.2011 між сторонами було укладено шлюб у ВДРАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області за актовим записом № 260. Зі слів позивача, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2018, що набрало законної сили 03.09.2018, зазначений шлюб було розірвано. Позивач стверджувала, що за час шлюбу нею за власні кошти, що були подаровані їй на її день народження [INFO] її батьками - відповідачами [PERSON] та [PERSON] у сумі 700 000 грн., було на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру за № В-15/1/3-МП від 06.07.2015, укладеного з ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД», придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказувала, що факт дарування зазначених коштів відповідачами [PERSON] та [PERSON] їй підтверджується вітальною листівкою від 13.05.2015 та договором дарування грошових коштів від 13.05.2015. Позивач зазначила, що та обставина, що договір дарування грошових коштів від 13.05.2015 не був посвідчений нотаріально, як того вимагає законодавство, пояснюється тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не вбачали у цьому необхідності та з огляду на це не бажали витрачати свій час на відвідування нотаріуса. На сьогодні відповідачі також відмовляються звертатись до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору, так як грошові кошти подаровано давно, ці кошти вже використано нею на купівлю та облаштування спірної квартири і, на їх думку, жоден нотаріус не посвідчить нотаріально договір, який укладено 4 роки назад та ще й виконано. Зі слів позивача, факт придбання спірної квартири саме нею підтверджується: - її заявою № 262022840759 про відкриття та ведення поточного рахунку від 29.05.2015 та угодою № PDV2-1023202 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 29.05.2015, що є договором банківського обслуговування, відповідно до яких ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на її ім`я було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , на який нею 29.05.2015 було покладено кошти у сумі 691 200,00 грн. та 29.05.2015 було перераховано ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» у сумі 434 600,00 грн.; - квитанціями від 29.05.2015 про зарахування нею 29.05.2019 на її поточний рахунок № [NUMBER] у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів у сумі 691 200,00 грн. та платіжним дорученням від 29.05.2015 про сплату нею 29.05.2015 з її поточного рахунку № [NUMBER] у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» 434 600,00 грн. за майнові права; - додатковою угодою № 1 від 06.07.2015 про розірвання договору № В-9/1/2-МП купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.05.2015, укладеного нею з ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД», відповідно до якої було розірвано зобов`язання щодо придбання позивачем у ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» майнових прав на іншу квартиру (у цьому ж будинку та у цьому ж під`їзді, але на другому поверсі та за № 9); - договором № В-15/1/3-МП купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру від 06.07.2015, укладеного нею з ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД», та додатку до нього з технічною характеристикою та переліком оснащення квартири; - довідкою ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» за № В-15/1/3-МП-Д від 11.03.2016 про виконання позивачем зобов`язань по оплаті ціни майнових прав на спірну квартиру; - актом прийому-передачі оплаченої покупцем спірної квартири (совокупності майнових прав) від 11.03.2016, підписаного позивачем та ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД»; - інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2019, згідно з якою право власності за позивачем на спірну квартиру було зареєстровано 17.03.2016 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № В-15/1/3-МП, укладеного 06.07.2015 ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» та нею, додаткової угоди № 1 до Договору № В-15/1/3-МП купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 06.07.2015, укладеної 11.03.2016 ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» та нею; Акту прийому-передачі оплаченої покупцем квартири (совокупності майнових прав), підписаного 11.03.2016 ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» та нею. З позиції позивача, факт того, що відповідач [PERSON] не брав ніякої участі у придбанні спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , а також усвідомлював те, що вона не є його спільною сумісною власністю з нею, підтверджується тим, що: - у нього не було взято жодного погодження на укладання договору купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру, що вбачається зі змісту вже згаданого договору № В-15/1/3-МП купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру від 06.07.2015, укладеного позивачем з ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД»; - у нього не було фінансової можливості з огляду на його незначні прибутки, а також витрати на оренду квартир, що підтверджується доданими до даної позовної заяви копіями договорів оренди жилого приміщення № 114-Е від 09.07.2012 та від 24.05.2014, згідно з якими відповідач сплачував за оренду житла під час шлюбу та до моменту купівлі майнових прав на спірну квартиру по 3 000 грн. щомісячно, плюс комунальні платежі; - відповідач [PERSON] не зареєстрував своє місце проживання за адресою знаходження спірної квартири, що підтверджується довідками виконкому Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 4285 від 03.05.2019 та № 151 від 06.02.2019; - відповідач з листопада 2017 року, тобто з того часу, як створив такі умови, що позивач не змогла проживати разом з ним під одним дахом, і він залишився проживати у спірний квартирі один, не ніс тягар утримання цієї квартири до того часу, поки позивач не звернула увагу на це у ході розгляду цивільної справи № 369/10772/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що підтверджується актом депутата № 1/04-613 від 03.05.2019, довідкою виконкому Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06.02.2019, квитанціями за комунальні послуги, договором № 178 від 11.10.2018 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладеного позивачем та КП «Управління міським господарством», а також чеками про оплату комунальних послуг позивачем. Позивач зазначила, що попри вказане відповідач [PERSON] користуючись тим, що спірна квартира, хоча і була придбана за її особисті кошти, проте була придбана саме у шлюбі, звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, де просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири (цивільна права № 369/10772/18). Позивач вказала, що така обставина змусила її звертатись до суду із цим позовом, оскільки [PERSON] своїм зверненням до суду показав, що не визнає її права на квартиру як на її особисту власність, що була придбана хоч і під час шлюбу, але за особисті кошти. Також, зі слів позивача, наразі відповідач [PERSON] , не маючи ніякого відношення до спірної квартири та не будучи чоловіком її власника, тобто її чоловіком, безпідставно одноособово проживає без реєстрації у цьому житлі, чим чинить їй перешкоди у користуванні її власністю, так як спірна квартира є одноквартирною, сторони вже є чужими людьми, а тому не можуть проживати в одній кімнаті. З огляду на вказане позивач змушена проживати на даний час у її батьків за адресою: [ADDRESS] , що актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.05.2019. Позивач вказувала, що відповідач [PERSON] добровільно виселятися зі спірної квартири не бажає, чим перешкоджає їй користуватись її майном, що змушує її, знову ж таки, звернутись до суду з даним позовом про виселення [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.06.2019 було відкрито загальне позовне провадження у цій справі. Ухвалою суду від 09.08.2019 було відмовлено в об`єднанні цієї справи із цивільною справою № 369/10772/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 09.08.2019 було відмовлено в зупиненні провадження у цій справі до вирішення цивільної справи № 369/10772/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 11.10.2019 було витребувано у Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Чернігівській області (код ЄДРПОУ 39483254, адреса: 17500, Чернігівська область, м.Прилуки, вул. Київська, буд. 214) інформацію про доходи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за період з 05.08.2011 по 06.07.2015. Ухвалою суду від 11.10.2019 було призначено по справі судову фізико-хімічну експертизу, на вирішення якої було поставлено наступні питання, чи відповідає давність складеного договору дарування грошових коштів від імені [PERSON] , [PERSON] [PERSON] грошових коштів у сумі 700000 (сімсот тисяч) гривень від 13.05.2015 та вітальної листівки з Днем народження [PERSON] від тата та мами від 13.05.2015 даті, вказаній у цих документах? Якщо ні, то в який період був виконаний вказаний текст та поставлені підписи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; проведення експертизи доручено експертам Незалежного інституту судових експертиз, попереджено їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України; провадження по даній справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою судді від 18.02.2020 провадження у цій справі поновлено у зв`язку із поверненням експертною установою до суду матеріалів справи із результатами судової фізико-хімічної експертизи. Ухвалою суду від 15.09.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29.12.2020 на підставі розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області було здійснено повторний автоматичний розподіл цієї справи, за результатами якого головуючою суддею у справі було визначено суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. Ухвалою судді 29.12.2020 було прийнято до розгляду цю справу. Позивач та її представник в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання з`явились, проти задоволення позову заперечували. У ході розгляду справи [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якій вказував, що спірна квартира була придбана під час шлюбу за спільні кошти подружжя, заперечував проти того, що мало місце дарування позивачу її батьками коштів, за які, як стверджує позивач, було придбано спірну квартиру. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, подали до суду відзив на позовну заяву, в якому позов та обставини, якими він обґрунтований, визнали. Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 05.08.2011 між сторонами було укладено шлюб у ВДРАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області за актовим записом № 260, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.08.2011. Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.11.2012. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.07.2018, що набрало законної сили 03.09.2018, згаданий шлюб між сторонами було розірвано. 13.05.2015, тобто в день народження позивача, їй було подаровано її батьками, відповідачами [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у сумі 700 000 грн. для купівлі особистого житла, що підтверджується наявними у справі вітальною листівкою та договором дарування грошових коштів від 13.05.2015, не посвідченим нотаріально. За заявою позивача № 262022840759 про відкриття та ведення поточного рахунку від 29.05.2015 та підписаною нею угодою № PDV2-1023202 з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 29.05.2015, що є договором банківського обслуговування, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я позивача було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , на який позивачем 29.05.2015 було покладено кошти у сумі 691 200,00 грн. та 29.05.2015 було перераховано ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» у сумі 434 600,00 грн., що підтверджується квитанціями від 29.05.2015 про зарахування позивачем 29.05.2019 на її поточний рахунок № [NUMBER] у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошових коштів у сумі 691 200,00 грн. та платіжним дорученням від 29.05.2015 про сплату нею 29.05.2015 з її поточного рахунку № [NUMBER] у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» 434 600,00 грн. за майнові права. Додатковою угодою № 1 від 06.07.2015 про розірвання договору № В-9/1/2-МП купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.05.2015, укладеною позивачем з ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД було розірвано зобов`язання щодо придбання позивачем у ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» майнових прав на іншу квартиру (у цьому ж будинку та у цьому ж під`їзді, але на другому поверсі та за № 9). 06.07.2015 позивачем було укладено з ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» договір № В-15/1/3-МП купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру. Відповідно до довідки ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» за № В-15/1/3-МП-Д від 11.03.2016 позивачем було виконано зобов`язання по оплаті ціни майнових прав на спірну квартиру згідно з договором № В-15/1/3-МП від 06.07.2015. Згідно з актом прийому-передачі оплаченої покупцем спірної квартири (совокупності майнових прав) від 11.03.2016, підписаним позивачем та ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД», останнім було передано позивачу спірну квартиру. З огляду на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2019 право власності за позивачем на спірну квартиру було зареєстровано 17.03.2016 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № В-15/1/3-МП, укладеного 06.07.2015 ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» та нею, додаткової угоди № 1 до Договору № В-15/1/3-МП купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 06.07.2015, укладеної 11.03.2016 ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» та позивачем; Акту прийому-передачі оплаченої покупцем квартири (совокупності майнових прав), підписаного 11.03.2016 ТОВ «ЧАБАНИ-МІСЬКБУД» та позивачем. Разом з тим, суду не було надано докази того, що відповідачем [PERSON] були надані погодження на укладання договору купівлі-продажу майнових прав на спірну квартиру та сплату коштів. З договорів оренди жилого приміщення № 114-Е від 09.07.2012 та від 24.05.2014 вбачається, що відповідач сплачував за оренду житла під час шлюбу та до моменту купівлі майнових прав на спірну квартиру по 3 000 грн. щомісячно, плюс комунальні платежі. З наданих Прилуцькою об`єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Чернігівській області відомостей про доходи відповідача [PERSON] за період з 05.08. 2011 по 06.07.2015 не вбачається, що ним було отримано, в тому числі й з огляду на базові потреби його сім`ї та витрати на оренду житла, достатньо доходу для купівлі спірної квартири. Відповідач [PERSON] не зареєстрував своє місце проживання за адресою знаходження спірної квартири, що вбачається з довідок виконкому Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 4285 від 03.05.2019 та № 151 від 06.02.2019. З акту депутата Вишневої міської ради № 1/04-613 від 03.05.2019 вбачається, що відповідач з листопада 2017 року проживав у спірний квартирі один. З наданих суду квитанцій за комунальні послуги, договору № 178 від 11.10.2018 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладеного позивачем та КП «Управління міським господарством», а також чеків про оплату комунальних послуг вбачається, що за час проживання відповідача у спірній квартирі він не сплачував комунальні послуги, погашала заборгованість, що утворилась внаслідок цього, позивач. У серпні 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, де просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної квартири (цивільна права № 369/10772/18), що підтверджується інформацією із сайту «Судова влада» та роздруківкою із ЄДРСР ухвали про відкриття провадження від 31.08.2018. 21.11.2018 листівка «З Днем народження [PERSON] » про дарування позивачу відповідачами [PERSON] та [PERSON] 700 000 грн. була долучена до матеріалів цивільної справи № 369/10772/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя разом з клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.05.2019. З огляду на висновок судового експерта Незалежного інституту судових експертиз Юрченка Є.М. № 9468 від 17.02.2020, складений за результатами проведення судової фізико-хімічної експертизи, давність виконання рукописного тексту та підписів в договорі дарування від імені [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] грошових коштів у сумі 700 000 (сімсот тисяч) гривень, та рукописного тексту вітальної листівки з Днем народження [PERSON] від тата та мами не відповідають вказаній даті - 13.05.2015, а виконані значно пізніше, а саме в період лютий-травень 2019 року. У вказаному висновку експерта вказано, що при проведені дослідження використовувались науково-методичні джерела, в тому числі: Дослідження безколірних компонентів водорозчинних матеріалів письма методом ГРХ (2. Технічна експертиза документів, 2.2. Дослідження матеріалів документів), дата прийняття рішення про державну реєстрацію від 06.02.2009, реєстраційний код 2.2.46). Відповідно до листа Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14.08.2020 № 9590-20 згідно з вимогами ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Отже, фізико-хімічні експертизи, як підвид криміналістичних, мають виконуватися виключно державними спеціалізованими установами. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду повідомила обставини, ідентичні тим, що вказала у позовній заяві. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є матір`ю позивача, вона та її чоловік, батько позивача, на день народження доньки подарували їй 700 000 грн. на купівлю квартири в особисту власність, дарували кошти разом із вітальною листівкою, згодом підписали простий письмовий договір дарування коштів, нотаріально не посвідчували його, так як не вважали за потрібне, адже вони є рідними людьми, під час дарування коштів були присутні сторони у цій справі та двоюрідна сестра позивача [PERSON] , подаровані кошти вона та батько позивача збирали тривалий час. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що є двоюрідною сестрою позивача, що 13.05.2021 вона була присутня на дні народженні позивача і бачила, як батьки позивача подарували їй пакет з грішми та вітальною листівкою, у цей час були присутні позивач, відповідачі та свідок, позивач перерахувала кошти в їх присутності, там було 700 000 грн., і сказала, що потрібно якомога швидше відкривати рахунок в банку, щоб покласти туди кошти, батьки казали, що дарують кошти позивачу на купівлю житла в її особисту власність, їй відомо, що вони збирали кошти на купівлю квартири позивачу ще задовго до шлюбу позивача, також позивач у час, коли купувала спірну квартиру, їй часто жалілась, що катастрофічно не вистачає коштів, що потрібно виходити з декретної відпустки, так як заробітної плати чоловіка вистачає ледве на оренду квартири та на потреби дитини. Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив свій висновок, вказав на його законність та достовірність, на наявність у нього повноважень на проведення судової фізико-хімічної експертизи, повідомив, що точну дату документу встановити не можливо, можливо вказати вірогідну дату документу в діапазоні 4 місяців, що він і зробив, також зауважив, що у будь-якому разі вітальна листівка та спірний договір дарування грошових коштів не могли бути виготовлені 13.05.2015. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України) Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. За приписами ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. З огляду на вимоги п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, а також набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, підтверджено абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у цивільній справі № 738/2137/16-ц, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено у постановах Верховного Суду України від 19.06.2013 та 02.10.2013, від 01.07.2015 у справі № 6-612цс15, від 16.12.2015 у справі № 6-2641цс15. У постанові від 17.06.2021 у справі № 128/1511/19 Верховний суд вказав, що, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. З огляду на правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 16.01.2019 у цивільній справі № 243/7004/17-ц, від 15.05.2019 у цивільній справі № 521/16883/16-ц та від 14.08.2019 у цивільній справі № 702/101/18, якщо встановлено, що позивач є власником квартири, яка вимагає від відповідача усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом виселення, і відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Такий по суті висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 709цс16, від 15.05.2017 у справі № 6-2931цс16. Зі змісту постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у цивільній справі № 396/1481/14-ц вбачається, що у разі проведення судової експертизи, що відноситься до криміналістичних експертиз, недержавною експертною установою висновок експерта є недопустимим доказом. Приписами ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. До державних спеціалізованих установ належать: -науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; -науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; -експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Відповідно до п. 3 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за № 705/3145 (далі за текстом - Науково-методичні рекомендації), технічна експертиза документів є одним з підвидів криміналістичної експертизи. Пунктом 3.1. Науково-методичних рекомендацій визначено, що технічна експертиза документів поділяється на: -експертизу реквізитів документів; -експертизу друкарських форм; -експертизу матеріалів документів. Пунктом 3.4.2 Науково-методичних рекомендацій визначено, що одним з основних завдань технічної експертизи матеріалів документів є визначення абсолютного часу виконання штрихів рукописних записів у документах. З огляду на зміст п. 3.5 Науково-методичних рекомендацій орієнтовний перелік вирішуваних питань до підпункту 3.4.2: Чи виготовлений рукописний текст у той час, яким датований документ? У який період часу був виконаний рукописний текст у наданому документі? В один чи різні періоди часу виконано рукописні тексти в наданих документах? Чи в один період часу були виконані рукописні текст та підпис у наданому документі? Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Приписами ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, зокрема, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 108 ЦПК України експерт повинен забезпечити збереження об`єкта експертизи. Якщо експертне дослідження пов`язане з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміною його властивостей: 1) призначений судом експерт має одержати на його проведення відповідний дозвіл суду, який оформляється ухвалою; 2) залучений учасником справи експерт має повідомити відповідного учасника справи про наслідки проведення експертного дослідження, передбачені цим Кодексом, та одержати письмовий дозвіл на його проведення. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, з огляду на предмет спору, вище проаналізовані нормативно-правові акти та правові висновки ВС суду потрібно встановити, чи є підстави вважати, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана за час шлюбу сторін за їх спільні кошти, чи була вона набута за особисті кошти позивача. Так, з наданих суду доказів вбачається, що тодішня сім`я [PERSON] не мала фінансової можливості придбати майнові права на зазначену квартиру. На припущеннях же суд не може будувати свою позицію. Разом з тим, позивач надала суду вітальну листівку та договір дарування грошових коштів від 13.05.2015, викладений у простій письмовій формі, з якої вбачається, що батьки позивача, відповідачі у цій справі, подарували їй на день народження [INFO] 700 000 грн. на придбання власного житла. Вказані обставини були підтверджені також і показами свідків і не були відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України спростовані відповідачем [PERSON] , який заперечував проти них. Також із такою обставиною узгоджується той факт, що незадовго після цього, 29.05.2015, позивачем було відкрито рахунок у банку, куди було покладено грошову суму, майже ідентичну подарованим 700 000 грн. - 691 200 грн., і саме із цього рахунку було здійснено оплату за купівлю майнових прав на спірну квартиру. Разом із цим, намагаючись спростувати подані суду позивачем згадані вище вітальну листівку та договір дарування грошових коштів, відповідач звернувся до суду з клопотанням про призначення судової фізико-хімічної експертизи, яке суд задовольнив. За результатами такої експертизи суду було надано висновок експерта. Проте, до вказаної експертизи суд ставиться критично і не може взяти її до уваги з огляду на те, що така експертиза дійсно відноситься до криміналістичних експертиз з огляду на використану експертом методику, поставлені в ній питання в розрізі Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за № 705/3145, та лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14.08.2020 № 9590-20. А отже, відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» така судова експертиза могла бути проведена виключно судовими експертами державних експертних установ, чого в даній справі зроблено не було, тобто поданий суду висновок експерта виготовлений неналежним суб`єктом, що вказує з огляду на ч. 1 ст. 78 ЦПК України на недопустимість цього доказу. Також судову експертизу у цій справі, яка була пов`язана із частковим знищенням досліджуваних документів, було проведено без дотримання ч. 4 ст. 108 ЦПК України, а саме: без одержання відповідного дозволу суду, який повинен бути оформлений ухвалою, без повідомлення позивача про наслідки проведення такого експертного дослідження, передбачені цим Кодексом, та без одержання від неї письмового дозволу на його проведення. Зазначене також вказує на недопустимість висновку експерта як доказу в розумінні ч. 1 ст. 78 ЦПК України. Крім того, вказаний висновок експерта суперечить матеріалам справи, так як експертом було визначено в ньому період складання вітальної листівки та договору дарування грошових коштів як лютий-травень 2019 року, тоді як суду було надано докази того, що ще 21.11.2018 листівка «З Днем народження [PERSON] » була долучена до матеріалів цивільної справи № 369/10772/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя разом з клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи. Зазначені обставини вказують на недостовірність цього доказу. Покази судового експерта, надані у цьому контексті, суд розцінює як намагання змінити зміст висновку експертизи, що є недопустимим. Також достовірність висновку експерта як доказу спростовується і показами допитаних судом свідків. А отже, суд відхиляє висновок судового експерта Незалежного інституту судових експертиз Юрченка Є.М. № 9468 від 17.02.2020, складений за результатами проведення судової фізико-хімічної експертизи, як недопустимий та недостовірний доказ. Поруч із вказаним, з огляду на те, що спірний договір дарування грошових коштів повинен був бути нотаріально посвідчений, але цього зроблено не було, а тому він вважається нікчемним, позивач просила суд визнати його дійсним в порядку ст. 220 ЦК України, вказавши на те, що посвідчення не мало місце у зв`язку із тим, що батьки позивача не хотіли йти до нотаріуса та витрачати кошти на такі нотаріальні дії. Вказана обставина була підтверджена відповідачем [PERSON] , яка була допитана судом як свідок. Також ця обставина була визнана відповідачами [PERSON] та [PERSON] у їх відзиві. У зв`язку із вказаним суд зважає на те, що спірний договір дарування грошових коштів є двостороннім, тому позивач одноособово посвідчити його у нотаріуса не могла, а дарувальники ухилились від його нотаріального посвідчення, зі змісту договору вбачається, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, з наданих суду доказів вбачається, що відбулося повне його виконання. А отже, з урахуванням вказаного суд вбачає, що є підстави для визнання спірного договору дарування грошових коштів дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України, а тому задовольняє вимоги позивача у цій частині. З огляду на викладене суд вважає доведеним ту обставину, що спірну квартиру було придбано позивачем за особисті кошти, які їй було подаровано, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 57 СК України визнає її особистим майном позивача і також задовольняє позов у цій частині. Поруч із викладеним, позивач також просила суд усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом виселення відповідача [PERSON] з неї, при цьому надала докази того, що відповідач проживає в спірній квартирі, та вказала на неможливість її спільного проживання з відповідачем у спірній однокімнатній квартирі. Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи суду не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, не заперечував проти цих обставин. При цьому, суд зважає, що відповідач [PERSON] вже не є чоловіком позивача, тобто членом її сім`ї, у зв`язку з чим право користуватись належним його дружині майном у нього припинилось в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, він не є співвласником спірної квартири, спірна квартира є однокімнатною, тобто її спільне використання позивачем разом зі сторонніми особами не можливе, відповідач [PERSON] має офіційно зареєстроване місце проживання за іншою адресою, а тому приходить до висновку, що є всі підстави для усунення перешкод позивачу у користуванні належною їй спірною квартирою шляхом виселення відповідача [PERSON] з неї, і задовольняє позов [PERSON] і в цій частині. А отже, суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача з першого відповідача [PERSON] , який не визнає її право, яке вона змушена захищати у судовому порядку, судовий збір у розмірі 7 838,02 грн. за подання позовної заяви, сплачений при зверненні до суду за вимоги, висунуті саме до нього, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій першого відповідача.

Outcome: approved