Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 9,24494 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 16 лютого 2006 року позивачка [PERSON] уклала із відповідачем селянським (фермерським) господарством «Павел» договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, що зареєстрований 11 вересня 2006 року за № 14 (далі - Договір). Відповідно до п. 9 Договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент здійснення плати. Пунктом 11 Договору передбачено, що орендна плата вноситься один раз на рік до 31 грудня поточного року оренди. У порушення умов договору селянське (фермерське) господарство «Павел» не сплачувало орендну плату за користування землею. Починаючи з 2013 по 2016 роки розмір заборгованості з орендної плати становить 27558 грн, що підлягає стягненню з селянського (фермерського) господарства «Павел» на користь позивачки. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Представник відповідача селянського (фермерського) господарства «Павел» у судове засідання не з'явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Оскільки представник відповідача, який належним чином повідомлений у судове засідання не з'явився, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав, відповідно суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,24494 гектарів, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області й належить їй згідно державного акта на право приватної власності на землю, виданого 30 жовтня 1998 року Пишненською сільською радою Долинського району Кіровоградської області (а. с. 5). 15 лютого 2006 року між [PERSON] та селянським (фермерським) господарством «Павел» було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки площею 9,24494 гектарів, що знаходиться на території Пишненської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Цей Договір зареєстровано у державному підприємстві «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 вересня 2006 року № 14 (а. с. 6, 7). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно чч. 1, 2, 4 ст. 22 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до вказаного, документом, що підтверджує виконання зобов'язання є, зокрема розписка про одержання виконання, наявність у боржника боргового документа, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Згідно п. 8 спірного Договору від 15 лютого 2006 року, його укладено на сорок дев'ять років. За змістом п. п. 9, 11, 14 Договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі, зокрема 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент здійснення плати за мінусом податку з доходів фізичних осіб. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,02 відсотка несплаченої суми за кожний день прострочення. За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року N 1166-VII, внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема до ПК України. Положенням ст. 288 ПК України після внесення змін Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року N 1166-VII, зокрема передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки. Отже, законодавець чітко визначив, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності. Про це, зокрема у своїй судовій практиці наголошував Верховний Суд України. З огляду на вищезазначене, суд уважає безпідставними доводи [PERSON] про обов'язок селянського (фермерського) господарства «Павел» сплачувати орендну плату у розмірі, що перевищує визначений сторонами такий розмір у Договорі, тобто у розмірі 3 % нормативної грошової оцінки землі замість визначеного розміру 1,5 % нормативної грошової оцінки землі. Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час підписання сторонами договору оренди землі) передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати. Згідно вищевикладеного, оскільки відповідач селянське (фермерське) господарство «Павел» не виконувало зобов'язання за Договором оренди землі від 15 лютого 2006 року у частині сплати орендної плати за 2013-2016 роки, відповідно виникла заборгованість з орендної плати: за 2013 рік - 2343,94 грн, 2014 рік - 2927,57 грн, 2015 рік - 2927,57 грн, 2016 рік - 3389,10 грн, а всього 11588,18 грн. Орендну плату розраховано відповідно з розрахунку 1,5 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент здійснення плати (п. 9 Договору) за мінусом розміру податку з доходів фізичних осіб визначеного згідно ст. 167.1 ПК України у конкретний період. За змістом чч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. З огляду на вищезазначене, оскільки у цій справі суд установив несплату селянським (фермерським) господарством «Павел» орендної плати за 2013-2016 роки, відповідно можливо стверджувати про систематичність таких дій, а відтак наявність підстав для розірвання спірного Договору. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачка [PERSON] у цій справі понесла документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1280 грн, що підлягають стягнення із селянського (фермерського) господарства «Павел» на її користь у розмірі 990,12 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial