Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила, остаточно в обґрунтування позову вказала, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді методиста на 0,5 ставки за сумісництвом. 11 лютого 2015 року наказом в.о.ректора Донецького державного університету управління (далі- ДонДУУ) [PERSON] було звільнено з посади. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачкою проведений не був, сума заборгованості по заробітній платі за період з липня 2014 року по лютий 2015 року складає 4892,63грн. Крім того, відповідач повинен сплатити компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 4841,48грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст.117 КЗпП України відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 12.02.2015 року по день винесення рішення, із розрахунку середньоденної заробітної плати 29,16грн. На підставі викладеного позивачка була вимушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з липня 2014 року по лютий 2015 року в сумі 4892,63грн., компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 4841,48грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 12.02.2015 року по день винесення рішення суду. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг і довіреності, до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги просили задовольнити. Представник відповідача Василевич В.Ю., яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та письмові заперечення, в яких зазначила, що борг по заробітній платі утворився в минулому бюджетному періоді в 2014 році в результаті повного припинення фінансування. З липня 2014 року по 18.11.2014 року університет знаходився на тимчасово непідконтрольній Україні території. Факт дії у ДонДУУ форс-мажорних обставин підтверджується Сертифікатом №6695 від 18.08.2016 року, виданим Донецькою торгово-промисловою палатою. Таким чином, затримка виплат належних [PERSON] відбулась не з вини ДонДУУ, бо належному виконанню роботодавцем своїх обов'язків перед працівником перешкоджали обставини непереробної сили, у зв'язку з чим просили в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка працювала у Донецькому державному університеті управління на посаді методиста на 0,5 ставки за сумісництвом та була звільнена на підставі Наказу №13/1-к від 11.02.2015 року у зв'язку з прийняттям на роботу постійного працівника. Крім того, у вказаному наказі зазначено, що [PERSON] не з'являлась на роботу понад трьох місяців. Позивачкою заявлені вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з липня 2014 року по лютий 2015 року в розмірі 4892,63грн., виходячи з її посадового окладу в розмірі 656,00грн. Відповідно до листа представника ДонДУУ від 28.12.2017 року надати табелі обліку робочого часу [PERSON] за квітень-червень 2014 року, відомості про нараховану заробітну плату [PERSON] за цей же період можливості не мають, оскільки всі табелі передавались до бухгалтерії ДонДУУ у м.Донецьку. 22.07.2016 року ректор ДонДУУ звернувся до Прокурора Донецької області з проханням порушити кримінальну справу, у зв'язку з незаконним заволодінням матеріальними та нематеріальними цінностями членами терористичних операції «Донецька народна республіка» та «Луганська народна республіка» згідно з додатками №1 та №2. Згідно додатку №2 на тимчасово окупованій території знаходяться в тому числі документація відділу кадрів та бухгалтерії. Як вбачається з засвідчених копій витягів з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) за період ІІ кварталу 2014 року та звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за періоди квітень, травень, червень 2014 року ДонДУУ за [PERSON]: за квітень 2014 року нарахована заробітна плата в розмірі 656,00грн., за травень 2014 року- 656,00грн., за червень 2014 року- 656,00грн. Згідно листа Маріупольської місцевої прокуратури №2 від 26.12.2017 року Кальміуським відділом Маріупольської місцевої прокуратури №2 здійснюється процесуальне керівництво по кримінальному провадженню відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань під №42017051700000070 від 21.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України за фактом допущених порушень діючого законодавства України службовими особами ДонДУУ встановлених Управлінням східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності закладу. Під час досудового розслідування проведено обшук в ДонДУУ, в ході якого вилучено бухгалтерські документи, в тому числі табелі обліку робочого часу. Згідно супровідного листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19.03.2018 року до суду направлені копії табелів обліку робочого часу [PERSON] за період з липня 2014 року по лютий 2015 року та додатково повідомлено, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про нараховану заробітну плату за період з березня 2014 року по лютий 2015 року [PERSON], а також табелів обліку робочого часу з березня по червень 2014 року. Як вбачається з наданих копій табелів обліку робочого часу [PERSON] виконувала трудові обов'язки та знаходилась на робочому місці у період з 01.07.2014 року по 31.10.2014 року. В період з 01.11.2014 року по 11.02.2015 року на робоче місце не з'являлась. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У зв'язку із цим за період прогулу заробітна плата працівнику не нараховується. Якщо працівник був відсутній на робочому місці без поважних причин повний календарний місяць, за який здійснюються розрахунки щодо нарахування заробітної плати, то заробітна плата (основна ? посадовий оклад, тарифна ставка, оклад) працівникові за цей місяць не нараховується. Якщо працівник був відсутній на робочому місці без поважних причин окремі дні (години), то основна заробітна плата нараховується виходячи з відпрацьованого працівником робочого часу (фактично виконаної роботи). Даних про виплату заробітної плати [PERSON] за період її роботи з 01.07.2014 року 31.10.2014 року суду відповідачем не надано. Таким чином, судом встановлено, що у період з 01.07.2014 року по 31.10.2014 року позивачка виконувала свої трудові обов'язки, однак заробітну плату за ці місяці не отримала по теперішній час. Виходячи з розміру посадового окладу [PERSON], який складає 656,00грн., заборгованість по заробітній платі перед позивачкою за період з 01.07.2014 року по 31.10.2014 року становить 2624,00грн. Доказів на спростування вказаного розміру заборгованості по заробітній платі відповідачем не надано. Положеннями ст.115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, а тому з Донецького державного університету управління піддягає стягненню на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2014 року по 31.10.2014 року в розмірі 2624,00грн. Вимоги про стягнення боргу по заробітній платі за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року задоволенню не підлягають, у зв'язку з неявкою [PERSON] на робоче місце та не виконання посадових обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов'язок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем був проведений власний розрахунок, згідно із яким розмір компенсації втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з липня 2014 року по жовтень 2014 року складає 2821,46грн. Відповідачем власного розрахунку компенсації втрати частини доходів до суду не надано, в цій частині позовні вимоги відповідач не визнав, тому суд виходив із наданих позивачем письмових доказів та розрахунків, вважає що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки суд не може виходити за межі заявлених позивачем вимог. Суд вважає доречним навести положення першого Протоколу (Париж, 20.03.1952р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950), практику Європейського суду з прав людини у справах щодо захисту права власності, що є джерелом права в Україні та має застосовуватись органами державної влади, в тому числі і судами, яка в розгляді багатьох заяв ілюструє поняття право власності, захист майнового інтересу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейським судом з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ) у рішенні по справі «Сук проти України» («Suk v. Ukraine» заява 10972/05 від 10.03.2011р.), констатовано порушення статті Першого протоколу до Конвенції. Суд зауважив, що вимога заявника ґрунтувалась на чіткому положенні чинного на той час національного законодавства, відтак заявник міг вважатися таким, що мав обгрунтовані сподівання, якщо не право, отримати відповідну виплату. Однак, національні суди аргументували свої рішення тим, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2000 рік» не передбачав видатків для виплат, передбачених Указом Президента України, і, відповідно, постановили, що заявник не мав права на такі виплати протягом відповідного періоду згідно із Законом України «Про бюджетну систему України». Відповідно до усталеної практики Суду державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов'язань, тому остаточна відмова національних органів у праві заявника на цю доплату за період, що розглядається, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі. Аналогічні висновки містяться в рішенні ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00 від 08.11.2005р.) щодо порушення майнових прав заявника, які полягають у невиплаті надбавки до заробітної плати за виконання службових обов'язків. У справі «Новоселецький проти України» (заява 47148/99 від 22.02.2005р.) ЄСПЛ наголошує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між загальною суспільною потребою та потребами збереження фундаментальних прав особи. У відповідності до вимог ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом позивачем не надано до суду докази, які свідчать про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Відповідно до Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, а також платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №595, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Як з'ясовано з матеріалів справи, Донецький державний університет управління з початком озброєного конфлікту на території держави України в період з липня 2014 по 18 листопада 2014 року знаходився на тимчасово непідконтрольній України території. За положеннями ст.117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Згідно листа Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 5 лютого 2015 року з 14 квітня 2014 року суб'єктами боротьби з тероризмом вживаються активні заходи з проведення АТО на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до представленого суду сертифіката Донецької торгово-промислової палати від 18 серпня 2016 року за №6695 засвідчено настання для Донецького державного університету управління, місцезнаходження якого м.Донецьк, форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема: акти тероризму на території Донецької області, які унеможливили сплату податків і зборів у періоди з 01 липня 2014 року по 19 грудня 2014 року. Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що затримка виплати належних позивачу сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, відбулися не з вини відповідача, бо належному виконанню роботодавцем своїх обов'язків у липні-жовтні 2014 року перед позивачем перешкоджали обставини непереборної сили, пов'язані з проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, настання яких для відповідача доведено у встановленому законом порядку. Тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку відсутні. Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України №6-2159цс15 від 11.11.2015 року, яка є обов'язковою для всіх судів, а також в постановах аналогічного змісті у справі №6-364цс16 від 23.03.2016 року, №6-383цс16 від 11.05.2016 року, №584св18 від 07.02.2018 року, №61-7468св18 від 15.08.2018 року. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позовні вимоги підлягають задоволенню на: 16 (5445,46грн. *100% / 33441,27грн. ціни позову = 16%). Отже на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 112,77грн. (16% * 704,80грн./100% = 112,77грн.)

Outcome: partial