Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 07.05.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № DNC0AK100120473, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 12 455,91 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 06.05.2011 року та передала у заставу автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитно-заставного договору, виникла заборгованість, яка станом на 13.07.2011 року становила 126904,23 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2011 року звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. 27.12.2012 року даний автомобіль реалізований. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2013 року з відповідача на користь Банку стягнуто суму заборгованості за кредитним договором № DNC0AK100120473 у розмірі 165\~538,67 грн., що еквівалентно 20\~718,23 доларів США. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору. у відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість. Уточнивши позовні вимоги заявою від 21.11.2016 року, ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ті ж самі підстави, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі у розмірі 30\~553,96 доларів США, що за курсом 25,81 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.10.2016 року становить 788\~597,70 грн. та складається з: 363,74 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 29331,19 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 859,03 доларів США штрафу (процентна складова). Представник позивача, [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі. Представник відповідача зазначила, що позивачем не доведено період нарахування предявлених до стягнення сум та вважає, що наявність рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором та закінчення строку дії кредитного договору 06.05.2011 року, виключає можливість нарахування будь-яких платежів за користування кредитом та будь-яких штрафів поза строком дії кредитного договору. З моменту набрання чинності рішенням від 20.09.2013 року право Банку на отримання будь-яких виплат за кредитним договором припинилось. Посилаючись на вимоги частини 4 статті 267 ЦК України, представник відповідача просила застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та відмовити позивачеві у позовних вимогах в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.05.2008 року між Банком та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір № DNC0AK100120473, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 12 455,91 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 06.05.2011 року та передала у заставу автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. 12-28). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитно-заставного договору, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2011 року звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON] 27.12.2012 року даний автомобіль був реалізований (а.с. 61, 94). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2013 року з відповідача на користь позивача, у зв'язку з неналежним виконанням кредитно-заставного договору, стягнуто суму заборгованості у розмірі 165\~538,67 грн., що еквівалентно 20\~718,23 доларів США (а.с.51). Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитно-заставного договору, заборгованість по пені за порушення строків розрахунків за період з 24.02.2015 року по 24.02.2016 року становить 6\~340,96 доларів США, що за курсом НБУ 27,23 станом на 24.02.2016 року становить 172\~664,34 грн. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості на а.с. 108. Суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв*язку з неналежним виконанням умов кредитно- заставного договору, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання перестають діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України та не передбачають можливості припинення зобов'язань у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язаннь, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. У пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Приймаючи до уваги, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється в один рік, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь позивача суму пені за порушення строків розрахунку за кредитним договором за період з 24.02.2015 року по 24.02.2016 року у розмірі 6340,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.10.2016 року 25,81 грн. становить 172 664 грн.. 34 коп. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення комісії за користування кредитом та штрафу задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Як встановлено судом, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2013 року вже було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість, відсотки та штрафи за кредитом. Тому з моменту набрання чинності вказаним рішенням суду, право Банку на отримання процентів, комісії за користування кредитом припинилось. Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за порушення грошового зобовязання, покладання на відповідача штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобовязання, на думку суду, є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України, та співпадає з правовою позицією Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення виконання зобовязання за договором за період з 24.02.2015 року по 24.02.2016 року у розмірі 6340,96 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.10.2016 року 25,81 грн. становить 172 664 грн.. 34 коп., і про відмову в позовних вимогах в частині стягнення комісії за користування кредитом у розмірі 363,74 доларів США та штрафу (процентної складової) у розмірі 859,03 доларів США. Суд критично ставиться до заперечень представника відповідача проти позову в повному обсязі та застосування строків позовної давності, оскільки вони не відповідають вимогам діючого законодавства та суперечать дійсним обставинам справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2589,96 грн.

Outcome: partial