Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України та приватного підприємства «[PERSON] Сервіс», в якому з урахуванням останньої редакції заяви про уточнення позовних вимог просила: визнати офісні приміщення №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, площею 77,3 кв.м., розташовані на ІІІ поверсі літ.«Б» по вулиці Радянській, 46, в місті Херсоні, спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу офісних приміщень №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в від 26.03.2010 року, укладений між [PERSON] та ПП «[PERSON] Сервіс»; визнати за [PERSON] право власності на ? частину офісних приміщення №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, площею 77,3 кв.м, розташовані на ІІІ поверсі літ.«Б» по вулиці Радянській, 46, в місті Херсоні; витребувати офісні приміщення №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, площею 77,3 кв.м, розташовані на ІІІ поверсі літ.«Б» по вулиці Радянській, 46, в місті Херсоні у [PERSON] обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України; визнати житловий будинок по вулиці Миру, 31, в селі Софіївка Білозерського району Херсонської області спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку та на ? частину земельної ділянки розміром 0,1250 га по вулиці Миру, 31, в с. Софіївка Білозерського району Херсонської області; визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] наступні автомобілі: ЗАЗ 110307, реєстраційний номер 82407X0; ЗАЗ 110307, реєстраційний номер 82406X0; СНЕRY АМULET DА11А, реєстраційний номер [NUMBER]; СНЕRY АМULET А15, реєстраційний номер [NUMBER]; HUNDAI GETZ, реєстраційний номер [NUMBER]; FAWCA1031К2L2R5, реєстраційний номер [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? середньої вартості вказаних автомобілів в розмірі 209016,63 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що з травня 2003 року по 08.08.2008 року позивач та відповідач проживали однією сімєю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу, а з 08.08.2008 року по 22.12.2009 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання за спільні кошти вони придбали майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Частину майна вже було поділено між ними за рішенням суду. Не поділеними залишились житловий будинок в с. Софіївка та спірні автомобілі. Оскільки ? частина будинку належить позивачу, то, на її думку, до неї перейшло право на ? частину земельної ділянки, яку приватизував відповідач. Спірні автомобілі відповідач переховує та використовує на власний розсуд, тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь ? середньої вартості цих автомобілів, визначену експертом. Частиною майна (офісними приміщеннями №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, по вул. Радянській, 46, в м. Херсоні) відповідач [PERSON] розпорядився на власний розсуд і продав їх за договором купівлі-продажу без письмової згоди позивача, у звязку з чим вона просить визнати цей договір недійним та витребувати майно з чужого незаконного володіння. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги, з урахування заяв про їх збільшення та уточнення, повністю підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково, зокрема не заперечувала проти визнання спільним сумісним майном житлового будинку в с. Софіївка та поділу його між подружжям шляхом визнання за кожним права власності на ? його частину. Проти визнання права власності на ? частину земельної ділянки заперечувала з тих підстав, що вона була приватизована, а тому є особистою приватною власністю відповідача. Також частково визнала вимоги щодо автомобілів, як спільного сумісного майна, і наполягала на їх поділі шляхом визнання права власності на них по ? частині за кожним. Проти визнання офісних приміщень спільною сумісною власністю також заперечувала, бо вони є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки були придбані ним для ведення підприємницької діяльності. Крім того, вона заявила про те, що позивачем пропущено строки позовної давності для предявлення вимог в цій частині. Представник відповідача ПП «[PERSON] Сервіс» позовні вимоги в частині визнання договору купівлі-продажу офісних приміщень недійсним заперечувала, оскільки на момент його укладення не було встановлено факту спільного проживання подружжя, тому сторони діяли правомірно, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду України. У вирішенні справи в частині вимог про визнання офісних приміщень спільною сумісною власністю поклалась на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України в судове засідання не зявився, про розгляд справи відповідач був належним чином повідомлений, причини неявки представника суду не відомі. Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного. У судовому засіданні встановлено, що з травня 2003 року по 08.08.2008 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сімєю та вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. Факт спільного проживання та ведення спільного господарства був встановлений та підтверджений рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26.06.2012 року у справі №2114/2-3507/11, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 11.11.2013 року. При розгляді цієї справи судами було встановлено, що сторони проживали спільно однією сімєю, вели спільний побут, за спільні кошти придбавали майно. Згідно письмових доказів [PERSON] з 01.09.1999 року по 01.10.2003 року працювала на посаді головного ректора газети в ПП [PERSON], а згідно свідоцтва про державну реєстрацію з 27.10.2003 року вона була зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності фізична особа. Згідно показань свідка [PERSON], допитаної в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] вона знає давно, ще з початку їх відносин. Після того як в 2003 році вони почали жити разом, вони вели спільне господарство і спільною працею та зусиллями вели бізнес. [PERSON] допомагала [PERSON] у його бізнесі та паралельно вела свої якісь напрямки. Розпоряджались коштами спільно і спільно придбавали майно. Свідок зазначила, що спірні офісні приміщення спільно придбавались і використовувались, [PERSON] приймала активну участь в їх ремонті та утриманні. З 08.08.2008 року по 22.12.2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 04.10.2005 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Миру, 31, в селі Софіївка Білозерського району Херсонської області. Згідно державного акту на землю від 10.04.2009 року [PERSON] в порядку приватизації отримав у власність земельну ділянку розміром 0,1250 га по вулиці Миру, 31, в с. Софіївка Білозерського району Херсонської області, кадастровий номер 652038860:07:013:0001. 01.06.2004 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ВАТ «МІКОН», [PERSON] придбав офісні приміщення №12, 13, 14, площею 74,6 кв.м, розташовані на ІІІ поверсі літ.«Б» по вулиці Радянській, 46, в місті Херсоні. В подальшому спірні приміщення були реконструйовані шляхом виділення із приміщення № 14 приміщень № 14а, 14б та 14в. 26.03.2010 року на підставі договору купівлі-продажу новим власником офісних приміщень №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в, по вул. Радянській, 46, в м. Херсоні стало ПП «[PERSON] Сервіс», яке в свою чергу на підставі договору міни від 01.04.2010 передало спірні приміщення разом іншими приміщеннями по вул. Радянській, 46, в м. Херсоні Херсонській обласній організації фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України. Відповідно до інформації УДАІ УМВС України в Херсонській області від 07.10.2014 року /а.с. 103-107/ автомобілі: ЗАЗ 110307, реєстраційний номер 82407X0; ЗАЗ 110307, реєстраційний номер 82406X0; СНЕRY АМULET DА11А, реєстраційний номер [NUMBER]; СНЕRY АМULET А15, реєстраційний номер [NUMBER]; HUNDAI GETZ, реєстраційний номер [NUMBER]; FAWCA1031К2L2R5, реєстраційний номер [NUMBER]; були придбані під час спільного проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON], що не заперечується та визнається представником [PERSON] Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинного на момент укладення договору купівлі продажу) майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За змістом наведених нормативних положень набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності в разі не доведення існування обставин, передбачених ч.1 ст. 57 СК України, які відносять набуте під час шлюбу майно до особистої власності чоловіка або дружини (договір дарування, спадкування, придбання майна за особисті кошті). Положеннями ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна зі сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, враховуючи те, що житловий будинок, автомобілі та офісні приміщення були придбані [PERSON] під час проживання однією сімєю з [PERSON], маючи з нею спільний побут, взаємні права та обовязки, та за спільні кошти, що було підтверджено судом у іншій справі між тими ж сторонами, суд вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, докази іншого в матеріалах справи відсутні. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] відносно того, що офісні приміщення були придбані [PERSON] для ведення підприємницької діяльності, а тому є особистою приватною власністю відповідача. Оскільки відповідно до договору купівлі-продажу від 01.06.2004 року [PERSON], купуючи спірні приміщення, діяв як фізична особа, а не як підприємець, і право власності було зареєстровано за ним як за фізичною особою. Крім того, відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.2010 року [PERSON] продав спірні приміщення також як фізична особа. Те що майно в подальшому використовувалось [PERSON] в підприємницькій діяльності, не змінює статусу цього майна, як обєкту спільної сумісної власності. За наведених обставин вимоги про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Миру, 31, в селі Софіївка Білозерського району Херсонської області є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як зазначалось, відповідачем [PERSON] вимоги в цій частині визнаються. Вимоги про визнання за [PERSON] права власності на ? частину земельної ділянки розміром 0,1250 га по вулиці Миру, 31, в с. Софіївка Білозерського району Херсонської області не підлягають задоволенню. Оскільки відповідно до матеріалів справи відповідач [PERSON] набув право власності на цю земельну ділянку, використавши своє право на приватизацію, відтак земельна ділянка є особистою приватною власністю і не підлягає поділу між подружжям. Згідно правового висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2710цс15, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Суд також не вважає обґрунтованими позовні в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу офісних приміщень №12, 13, 14, 14а, 14б, 14в від 26.03.2010 року; в частині визнання за позивачем права власності на ? частину цього майна та в частині витребування цього майна у [PERSON] обласної організації фізкультурно-спортивного товариства «Динамо» України. Оскільки факт перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах був встановлений рішенням суду від 26.06.2012 року, тобто більше як через два роки після укладення між [PERSON] та ПП «[PERSON] Сервіс» спірного договору купівлі-продажу від 26.03.2010 року, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у звязку з укладення цього договору. Крім того, на момент укладення спірного правочину єдиним власником спірного майна був [PERSON] Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, висловлених в постановах від 19.09.2011 року у справі № 6-33цс11 та від 07.11.2011 року у справі № 6-44цс11. Щодо вимог про поділ спірних автомобілів слід зазначити наступне. На час розгляду справи спірні автомобілі (крім автомобілю СНЕRY АМULET А15, реєстраційний номер [NUMBER], який відповідач [PERSON] вважає фізично знищеним) перебувають у фактичному володінні відповідача [PERSON], що його представником не заперечується. Позивач, як співвласник цих автомобілів, позбавлена будь-якої можливості здійснювати свої повноваження власника. Враховуючи те, відповідач на власний розсуд користується і розпоряджається спірними автомобілями, вимоги позивача про стягнення компенсації ? вартості цього майна підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача [PERSON] відносно того, що автомобіль СНЕRY АМULET А15, реєстраційний номер [NUMBER], є фізично знищеним і не підлягає поділу між подружжям не є обґрунтованими. Оскільки на час розгляду справи автомобіль не знято з обліку як знищений /а.с. 105/, жодних доказів того, що автомобіль не було відновлено після ДТП 02.12.2009 року, суду не надано. Визначаючи розмір компенсації, суд враховував те, що відповідач [PERSON] ухилився від проведення автотоварознавчої експертизи та не надав для огляду спірні автомобілі, у звязку з чим експертом визначено середню ринкову вартість вказаних автомобілів в сумі 418033,27 грн. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути компенсацію ? середньої вартості вказаних автомобілів в розмірі 209016,63 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2317,96 грн.

Outcome: partial