Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд: - стягнути з відповідача на користь позивача 261 873,42 гривень, у тому числі: суму основного боргу - 130 000,00 гривень; неустойка у виді штрафу 100% суми позики за несвоєчасне повернення позики - 130 000,00 гривень; інфляційні витрати за весь час прострочення з 15 травня 2019 по 06 червня 2019 - 1 300, 00 гривень (130 000,00 гривень х 101 % - 130 000,00 гривень), а остаточну суму визначити за результатами розгляду справи; сім процентів річних від простроченої суми на суму позики 130 000,00 гривень з 15 травня 2019 по 06 червня 2019 - 573,42 гривень (130 000,00 х (7%:365) х 23 дні), а остаточну суму визначити за результатами розгляду справи; -стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2618,73 гривень. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 05 березня 2019 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий договір безпроцентної цільової позики за яким, позивач (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) у власність грошові кошти в сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) 00 копійок. На виконання пункту 4 Договору позивачем була перерахована сума позики 130 000 грн 00 коп. на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . На підтвердження укладення вищезазначеного Договору та виконання його умов, відносно отримання позичальником грошей сторонами (пункту 4, 18 Договору), була оформлена розписка, яка є невід`ємною частиною та додатком до вищезазначеного Договору. Відповідно до пункту 5 Договору позичальник взяв на себе зобов`язання повернути позику до 15 травня 2019 року не пізніше 16 год 00 хвилин за адресою: [ADDRESS] або перерахувати на кратку № [NUMBER] у Приватбанку позичальника. На виконання пункту 15 Договору та з метою надання позичальнику можливості самостійно виправити допущені порушення моїх майнових прав на грошові кошти, 23 травня 2019 року на електронну адресу позичальника (Е-mail: [INFO] ) була направлена вимога на повернення позики та сплату штрафних санкцій на суму 261 524 грн 38 коп, у тому числі: основного боргу 130 000 грн 00 коп, неустойки у виді штрафу 100% суми позики за несвоєчасне повернення позики - 130 000,00 гривень (пункт 9 Договору); інфляційні витрати за весь час прострочення з 15 травня 2019 по 23 травня 2019 - 1 300, 00 грн (пункт 9 Договору); сім процентів річних від простроченої суми на суму позики 130 000,00 гривень з 15 травня 2019 по 23 травня 2019 - 224 грн 38 коп (пункт 9 Договору). Вжиття [PERSON] заходів досудового врегулювання цивільної правової відповідальності виявилися марними, тобто позичальник ухилився від виконання умов договору та ухиляється від досудового врегулювання створеного ним конфлікту. Отже, невиконання позивальником взятих на себе цивільних зобов`язань є порушенням правопорядку у сфері цивільних відносин, що змусило позивача звернутися до суду за захистом порушених майнових прав власності на грошові кошти. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу - безпроцентної цільової позики, штрафу, пені та інфляційних витрат, передано за територіальною підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2019 року позов [PERSON] залишено без руху, визначено недоліки, які слід усунути та надано строк на їх усунення. Згідно ухвали від 30 серпня 2019 року у справі за позовом [PERSON] відкрито провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/126 від 20 листопада 2019 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 24.10.2019 заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 28.10.2019 №05-05/137 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] », зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчука Я.А. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, між тим подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судові засідання неодноразово не з`являвся. У підготовче засідання, призначене на 12 грудня 2019 року на 09 годину 30 хвилин, відповідач на з`явився, надав до суду телефонограму про перенесення справи на іншу дату, однак жодних документів на підтвердження поважності причин його неявки суду не надав. У підготовче засідання, призначене на 06 лютого 2020 року на 16 годину 00 хвилин, відповідач на з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, при цьому відповідач не повідомив про причини своєї неявки. У підготовче засідання, призначене на 03 квітня 2020 року на 11 годину 30 хвилин, відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, надав до суду телефонограму про перенесення справи на іншу дату, однак жодних документів на підтвердження поважності причин його неявки суду не надав. У підготовче засідання, призначене на 14 травня 2020 року на 12 годину 30 хвилин, відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, надав до суду телефонограму про перенесення справи на іншу дату, у зв`язку із оголошення в Україні карантину. У підготовче засідання, призначене на 23 червня 2020 року на 10 годину 30 хвилин, відповідач на з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, при цьому відповідач не повідомив про причини своєї неявки. У підготовче засідання, призначене на 31 липня 2020 року на 15 годину 00 хвилин, відповідач на з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, при цьому відповідач не повідомив про причини своєї неявки. У підготовче засідання, призначене на 30 жовтня 2020 року на 15 годину 00 хвилин, відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, надав до суду заяву, якою просить за сімейними обставинами перенести справу на іншу дату, однак жодних документів на підтвердження поважності причин його неявки суду не надав. У підготовче засідання, призначене на 17 грудня 2020 року на 11 годину 00 хвилин, відповідач на з`явився, про причини своєї неявки відповідач не повідомив. У судове засідання, призначене на 01 лютого 2021 року на 11 годину 00 хвилин, відповідач на з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки відповідач не повідомив. У судове засідання, призначене на 03 березня 2021 року на 14 годину 00 хвилин, відповідач на з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, надав до суду заяву, якою просить у зв`язку раптовою хворобою (високий тиск) перенести справу на іншу дату, однак жодних документів на підтвердження поважності причин його неявки суду не надав. У судове засідання, призначене на 14 квітня 2021 року на 10 годину 30 хвилин, відповідач на з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином, надав до суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із хворобою його адвоката - Бондаренка Геннадія Миколайовича, між тим доказів повноваження адвоката як представника позивача суду не надано, як і не надано документів на підтвердження хвороби вказаного представника. Відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Статтею 223 ЦПК України встановлені наслідки неявки у судове засідання учасника справи. Так, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав лише першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до частини 3 зазначеної статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Відповідно до вимог частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Отже, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки відповідача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Подання відповідачем заяв про постійне,, відкладення розгляду справи свідчить про зловживання процесуальними правами направленими на затягування розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом відповідачем не поданої жодної заяви по суті справи. З урахуванням зазначеного та виходячи із вищевказаних вимог процесуального закону, суд вважає, що в матеріалах справи маються достатні докази для розгляду справи по суті та розглядає справу у відсутність відповідача. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 05 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір безпроцентної цільової позики, за яким, позивач (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) у власність грошові кошти в сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) 00 копійок. На виконання пункту 4 Договору [PERSON] була перерахована сума позики 130 000 грн 00 коп. на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] . На підтвердження укладення вищезазначеного Договору та виконання його умов, відносно отримання позичальником грошей сторонами (пункту 4, 18 Договору), була оформлена розписка, яка є невід`ємною частиною та додатком до вищезазначеного Договору. Відповідно до пункту 5 Договору позичальник взяв на себе зобов`язання повернути позику до 15 травня 2019 року не пізніше 16 год 00 хвилин за адресою: [ADDRESS] або перерахувати на кратку № [NUMBER] у Приватбанку позичальника. У випадку порушення договору позичальник несе відповідальність у виді штрафу 100 % неповернутої суми позики за її несвоєчасне повернення або не повне повернення, або не повернення у строк, який визначений цим Договором. Крім того, з 15 травня 2019 року за прострочення виконання повернення позики. Позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сім процентів річних від простроченої суми на суму позики ( пункт 9 Договору). Наявність заборгованості за договором безпроцентної цільової позики б/н від 05 березня 2019 року та невиконання [PERSON] зобов`язань щодо повернення заборгованості зумовила звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 627 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами частини 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно частини 1 статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між [PERSON] та [PERSON] укладений договір безпроцентної цільової позики б / н від 05 березня 2019 року. [PERSON] умови договору позики виконав належним чином, передавши відповідачу у власність суму в розмірі 130 000, 00 грн. за договором безпроцентної цільової позики б / н від 05 березня 2019 року. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за договорами позики не здійснив, внаслідок чого у відповідача склалась заборгованість за тілом позики у сумі 130 000, 00 грн. Таким чином заборгованість за тілом позики у сумі 130 000, 00 грн. відповідно до договору безпроцентної цільової позики б / н від 05 березня 2019 року підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, а саме строків повернення коштів, на підставі пункту 9 договору безпроцентної цільової позики б / н від 05 березня 2019 року, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача: 130 000, 00 грн - неустойки у виді штрафу за несвоєчасне повернення позики, 13 143, 00 грн - інфляційних витрати за період з 15 травня 2019 року по 14 квітня 2021 року, 17 452, 05 грн - сім процентів річних від простроченої суми позики за період з 15 травня 2019 року по 14 квітня 2021 року. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі суд, згідно до положень статті 141 ЦПК України, стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 2 618, 73 грн.

Outcome: approved