Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У травні 2014 року сімейні відносини між ними були припинені, з вказаного часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, коштів на своє утримання та забезпечення малолітньої дитини не вистачає. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, що є обтяжуючим фактором для позивача. Тому, просить суд стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частині його заробітної плати (доходів) щомісячно, до його повноліття та на своє утримання аліменти в розмірі 1/4 частині всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. У судове засідання сторони не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому зазначили, позивач позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, відповідач - позов визнав, згоден сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Перевіривши та дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Згідно ст. 10,11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб в матеріалах справи (а.с. 8), [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 2011 року, який зареєстрований Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1208. Від шлюбу подружжя мають одного малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Як встановлено з матеріалів справи, шлюбні відносини сторони не підтримують з травня 2014 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, окрім державної допомогу, інших доходів не має. Малолітня дитина знаходиться на її утриманні, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги позивачу не надає. На спростування зазначених обставин відповідачем доказів не надано. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Матеріалами справи встановлено, відповідач працює, отримує постійний, стабільний заробіток, аліментних стягнень за виконавчими листами на користь третіх осіб не має, при цьому позов визнав у повному обсязі, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України та стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved