Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] є донькою від першого шлюбу покійного чоловіка позивачки [PERSON] Відповідачка проживала з батьками [PERSON] без реєстрації. 17 жовтня 2001 року було розірвано шлюб між [PERSON] та позивачкою [PERSON] 14 червня 2012 року з дозволу позивачки [PERSON], відповідачка [PERSON] була зареєстрована за адресою місця проживання позивачки. Відповідачка [PERSON] не виконує обовязки наймача квартири, зокрема, що стосуються сплати квартирної плати та плати за комунальні платежі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Відповідачка у справі [PERSON] у судове засідання не зявилась, була належним чином повідомлена, про причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Так як відповідачка, яка належним чином повідомлена й від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності в судове засідання не зявилась, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. За змістом ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. При розгляді справ про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням потрібно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Судом установлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 2 жовтня 2007 року (а. с. 5). У вищевказаній квартирі, що належить позивачці [PERSON] за адресою: [ADDRESS], починаючи з 14 червня 2012 року зареєстрована відповідачка у справі [PERSON] (а. с. 12). Відповідачка [PERSON] набула право користування вищевказаною квартирою за згодою позивачки [PERSON] Відповідачка [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає, починаючи з моменту набуття права користування нею, тобто з 14 червня 2012 року (а. с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] не проживає у квартирі, що належить позивачці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 14 червня 2012 року, без поважних причин відсутня за вказаною адресою, домовленостей між нею та власником житла з приводу користування житлом не виникало, відповідно відповідачка є такою, що втратила право користування житлом, що належить позивачці. Вимоги позивачки [PERSON], що стосуються зняття відповідачки [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO] не підлягають захисту у такий спосіб, оскільки законодавцем визначено належний спосіб захисту порушеного права у цих правовідносинах, а саме визнання особи такою, яка втратила право користування житлом. Тобто вказані вимоги є необґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою [PERSON] у цій справі понесено та документально підтверджено судові витрати, що складаються з судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн, що підлягають стягненню з [PERSON] на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial