Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, стверджуючи, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі, але з середини 2009 року шлюбні відносини між ними фактично розірвано. Позивачка вказує, що від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з позивачкою. Також позивачка стверджує, що відповідач не несе відповідальності перед сімєю, ухиляється від надання їй з дитиною матеріальної допомоги, не приймає участі у вихованні доньки, а їй (позивачу) важко утримувати дітей, так як вона має третю групу інвалідності. У звязку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно на своє утримання, як інваліда третьої групи, починаючи з дня предявлення цього позову. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та просила суд його задовольнити. Відповідач заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що позивачка є працюючою особою, отримує заробітну плату та розмір пенсії, яку отримує позивач перевищує прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність. У зв'язку з цим вона немає права на утримання аліментів. Заслухавши присутніх сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Статтею 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг повнолітнього віку, встановленого законом, або є інвалідом І-ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», встановлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який становить - 949 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 1991 року (а.с.3). У сторін є неповнолітня дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4). 08 квітня 2014 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності загальної групи захворювання (а.с.9) та їй була призначена пенсія по інвалідності (а.с.44). Також, судом встановлено, що [PERSON] має постійне місце роботи, працює на посаді завідувача господарства в філії «Дельта Лойман» ДП «АМПУ» та її оклад складає 3045 грн. на місяць (а.с.61). Згідно копії довідки з філії «Дельта Лойман» ДП «АМПУ» від 16.09.2014 року (а.с.60), вбачається, що заробітна плата [PERSON] за серпень 2014 року склала 3494,11 грн. Отже, приймаючи до уваги, що пенсія по інвалідності та заробітну плату, яку отримує [PERSON] більше прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ України «Про державний бюджет України на 2014 рік», вона не має права, відповідно до вимог ст.75 СК України, на отримання від [PERSON] аліментів на її утримання. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який не сплачено при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved