Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, якою просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням -квартирою [ADDRESS] Ухвалою судді від 01.06.2018 відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та його син- [PERSON] Відповідач у спірній квартирі після реєстрації з 2003 року ні одного дня не проживав та не підтримує відносини до теперішнього часу. За вказаною адресою відповідач у добровільному порядку з реєстрації не знявся, а власник будинку несе витрати по його утриманню та по сплаті комунальних платежів за особу, яка в будинку не проживає. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України). За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.08.1999, серії АВВ № 496409, посвідченого державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Христенко Н.Л., позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі разом із позивачем зареєстрований його син - [PERSON], що підтверджується інформацією про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 24.05.2018. З 2003 року відповідач не цікавиться житловим приміщенням, не приймав участі в сплаті комунальних послуг, не навіщає спірну квартиру. На доказ того, суду наданий акт від 23.05.2018, який був складений свідками: [PERSON], [PERSON], [PERSON], з якого убачається, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживав та не проживає, вказану адресу не відвідує, ніяких особистих речей в квартирі не має. Як убачається з відповіді Державної прикордонної служби України № 23/7176 від 10.09.2018, відповідач [PERSON] останній раз перетинав державний кордон України в 2015 році. Стаття 319 ЦК України закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, позивач самостійно несе всі витрати по підтриманню квартири [ADDRESS] в належному стані та сплачує комунальні послуги за відповідача. Реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі реалізовувати права власності та розпорядження частки належного будинку та призводить до додаткових витрат по сплаті комунальних послуг за особу, яка в будинку не проживає. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. п. 3,7 ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особливого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, факт не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі без поважних причин понад один рік знайшов своє підтвердження зібраними по справі доказами, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved