Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Зазначає, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23.09.2016 року стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, починаючи з 27.05.2016 року і до досягнення повноліття [PERSON] , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а також стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з 27.05.2016 року і до досягнення сином [PERSON] трьох років. На даний час [PERSON] досяг повноліття, навчається на безкоштовній основі в ДНЗ «Київський центр професійно-технічної освіти», отримує стипендію, розмір якої не покриває всіх затрат по навчанню, проїзду, харчуванню, позивачка не працює, а тому не в змозі забезпечити належні умови сину, більш того, малолітній син часто хворіє, що впливає на вибір роботи, в добровільному порядку відповідач відмовився укласти договір про сплату аліментів. Посилаючись на указані обставини, [PERSON] просить суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] до 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з 05.05.2020 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Позивачка та її представник у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали та просили позов задовольнити з тих підстав, що у ній викладені. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у позові повністю, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23.09.2016 року розірваний. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.04.2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 732. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 05.07.2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, починаючи з 27.05.2016 року і до досягнення повноліття [PERSON] , але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з 27.05.2016 року і до досягнення сином [PERSON] трьох років. Відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON] , остання 15.03.2019 року звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Згідно висновку Центральної ЛКК від 06.05.2020 року за № 126, [PERSON] , [INFO] , знаходиться у групі ризику з діагнозом рекурентний ГРВІ, рекурентний фенолтонзіліт рецидивуючий. Відповідно до довідки КНП «Консультативно-діагностичний центр» Оболонського району м. Києві, у [PERSON] , [INFO] , загальний недорозвиток мовлення ІІІ ступеню. Згідно довідки від 18.05.2020 року за № 21, [PERSON] працює в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення ГУ ДСНС України у м. Києві на посаді начальника групи рятувальних робіт, зарплата за 2019-2020 року, а саме за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року без урахування податків та інших стягнень, склала 136 228 грн. 07 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2 та 3 ст. 183 СК України передбачено, що Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно роз`яснень наданих у п. 17 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Тобто, суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Відповідно збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку аліментів (постанова Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17). Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що матеріальний стан відповідача з дня ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів не змінився на стільки, що дозволяв би сплачувати йому аліменти у більшому розмірі, ніж це встановлено рішенням суду, доказів про погіршення майнового стану позивачки суду не надано, зміна прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не є підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, а понесення витрат на утримання неповнолітньої дитини, пов`язаних з її хворобою чи навчанням є обставинами, які надають позивачці право звернутися з вимогою про їх компенсацію до суду в загальному порядку й не можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позову. За таких обставин позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed