Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом про розірвання договору № 24/01 від 24.01.2018 р. та договору б/н від 27.01.2018 р., стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) на свою користь сплачених коштів за такими договорами, компенсацію інфляційних втрат, 3 % річних та пеню. Позов обґрунтований тим, що між сторонами 24.01.2018 року було укладено Договір № 24/01 (надалі за текстом -Договір-1) та Договір б/н від 27.01.2018 року (надалі за текстом - Договір-2). Відповідно до пунктів 1.1 та 2.1 Договору-1, пунктів 1.1 та 2.1 Договору-2 відповідач зобов`язується якісно виготовити продукцію, визначену в даних договорах та виконати обумовлені в пунктах 1.1. роботи, а саме, згідно пунктів 1.1. вищезазначених договорів позивач доручає, а відповідач бере на себе зобов`язання щодо збору, монтажу, проведення замірів та транспортування продукції за вказаною адресою доставки: вулиця [ADDRESS] . Згідно умов укладених договорів, доставка замовлення повинна бути здійснена протягом 14 робочих днів з моменту їх підписання. Позивач, відповідно до пункту 3.1. договору-1 здійснив на виконання свого зобов`язання передоплату в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, що становить 70 % від загальної суми договору та 27.01.2018 року здійснив доплату по даному Договору в сумі 1 600 (тисяча шістсот) гривень, що підтверджується відповідними відмітками на вищезазначених договорах. Отже, загальна сума передоплати згідно договору-1 становить 19 600 (дев`ятнадцять тисяч шістсот) гривень та 6300 (шість тисяч триста) гривень згідно договору-2. Термін виконання договору-1 сплив 14.02.2018 року та договору-2 21.02.2018 року відповідно. Станом на дату подачі даного позову умови укладених договорів відповідачем не виконані, у зв`язку з чим, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. Крім того, позивач посилався на те, що з відповідача на його користь підлягають стягненню у порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних. Також, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню пеня у відповідності до п. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» . На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2018 р. головуючого суддю визначено Гребенюка В.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2018 р. прийнято справу до свого провадження. До початку судового засідання представник позивача подав заяву, в якій просив розглянути справу у відсутність сторони позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував (а.с. 37). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судова повістка з позовною заявою та додатками до неї, що направлялася на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталася до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 23). Судова повістка з повідомленням про судове засідання, призначене на 07.06.2019 р. повернулась врученою відповідачу особисто 04.04.2019 р. (а.с. 34). Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, беручи до уваги позицію сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом, 24.01.2018 року було укладено Договір-1 та Договір-2. Відповідно до пунктів 1.1 та 2.1 Договору-1, пунктів 1.1 та 2.1 Договору-2 відповідач зобов`язується якісно виготовити продукцію, визначену в даних договорах та виконати обумовлені в пунктах 1.1. роботи, а саме, згідно пунктів 1.1. вищезазначених договорів позивач доручає, а відповідач бере на себе зобов`язання щодо збору, монтажу, проведення замірів та транспортування продукції за вказаною адресою доставки: [ADDRESS] . Згідно умов укладених договорів, доставка замовлення повинна бути здійснена протягом 14 робочих днів з моменту їх підписання. Позивач, відповідно до пункту 3.1. договору-1 здійснив на виконання свого зобов`язання передоплату в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, що становить 70 % від загальної суми договору та 27.01.2018 року здійснив доплату по даному Договору в сумі 1 600 (тисяча шістсот) гривень, що підтверджується відповідними відмітками на вищезазначених договорах (а.с. 4,6). Так, загальна сума передоплати згідно договору-1 становить 19 600 (дев`ятнадцять тисяч шістсот) гривень та 6300 (шість тисяч триста) гривень згідно договору-2 (а.с. 5,7). Термін виконання договору-1 сплив 14.02.2018 року та договору-2 21.02.2018 року відповідно. Станом на дату подачі даного позову умови укладених договорів відповідачем не виконані. Статтею 14 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) встановлено, що цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. У відповідності до ст.ст. 626,627 ЦК України - договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦПК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦПК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. З вищенаведеного вбачається, що між сторонами 24.01.2018 року було укладено Договір-1та Договір-2, відповідно до яких відповідач зобов`язується якісно виготовити продукцію, визначену в Договорах та виконати обумовлені в пунктах 1.1. роботи, а саме, згідно пунктів 1.1. вищезазначених Договорів позивач доручає, а відповідач бере на себе зобов`язання щодо збору, монтажу, проведення замірів та транспортування продукції за вказаною адресою доставки. Частиною 2 ст. 849 ЦК України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, посилався на те, що відповідачем відповідні роботи у відповідний строк так розпочато і не було. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 4 ст. 1 ч. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Згідно норми ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. У відповідності ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. З вищенаведеного вбачається, що відповідачем було порушено умови договору, тому вимоги позивача про розірвання спірних договорів та стягнення з відповідача на користь позивача сплачених ним коштів є обґрунтованими. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь штрафних санкцій, суд зазначає наступне. Згідно проведеного позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.05.2018 р. становить: за Договором 1: основна сума заборгованості - 19 600 грн., заборгованість по 3% річних (кількість днів прострочки - 85) - 138,54 грн., інфляційні втрати - 513,52 грн., заборгованість за пенею - 49 980 грн., загальна заборгованість - 70 232,06 грн.; За Договором 2: основна сума заборгованості - 6300 грн., заборгованість по 3% річних (кількість днів прострочки - 78) - 40,91 грн., інфляційні втрати - 107,73 грн., заборгованість за пенею - 14 742,00 грн., загальна заборгованість - 21 190,64 грн. Відповідно до ст.ст. 623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПКУкраїни, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов, в частині стягнення з відповідача пені за невиконання договорів, задоволенню не підлягає через відсутні правові підстави на застосування стягнення в розрізі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», з огляду на застосування судом наслідків ст. 625 ЦК України, задля недопущення подвійного стягнення. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання договорів та стягнення грошових коштів з відповідача. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 914 гривень за вимогу майнового характеру та 704,80 гривень за вимогу немайнового характеру. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial