Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 16.04.2019 р. вказана цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів на утримання дитини була направлена за підсудністю до Дніпровського районного суду м.Києва . Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2019 р. було визначено гоовуючого - суддю Гончарука В.П. Відповідно до позовних вимог позивач [PERSON] просить суд : визначити місце проживання малолітньої [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] ; Припинити стягнення аліментів та звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів заробітку ( доходу) проте не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що здійснюється на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16.01.2015 року; Стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягненню дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 17.11.2012 року він уклав шлюб з відповідачем [PERSON] . В шлюбі народилася донька [PERSON] [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16.01.2015 року шлюб було розірвано та стягнуто аліменти на утримання малолітньої [PERSON] на користь відповідача [PERSON] в розмірі ј частини усіх видів заробітку ( доходу)проте не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Хоча відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16.01.2015 р. було визначено місце проживання матлолітньої [PERSON] разом з відповідачем - [PERSON] , але фактично малолітня більшість часу проживала разом з позивачем по місцю його проживання, З січні 2017 року малолітня [PERSON] фактично проживає разом з позивачем, своїм батьком, по місцю його проживання. Підставою для цього став телефонний дзвінок відповідача , що повідомила відповідачу, що дитина хворіє та у відповідача не має наміру та бажання лікувати їх спільну доньку . Після цього позивач приїхав за місцем проживання відповідача яка віддала йому малолітню [PERSON] , після чого повіз останню до медичних закладів, у малолютньої [PERSON] були блювота, висока температура, скарги на болі в животі, та були діаностовані такі захворювання як гострий двосторонній отит з частковою втратою слуху, аденоїдит ІІ - ІІІ ступеня. Малолітній був необхідний постіний домашній нагляд та медикаментозне лікування. Після покращення фізичного стану малолітньої [PERSON] позивач відвіз останню до відповідача та надав всю відповідну інформацію щодо курсу лікування малолітньої, але як з`ясувалося згодом відповідач не виконували рекомендації лікарів та у доньки знову став погіршився стан її здоров`я. В квітні 2017 р. позивачу зателефонувала відповідач по справі та повідомила, що донька знову захворіла та у останньої погіршився різко стан її здоров`я. Прибувши за місцем проживання відповідача було діагностовано, що у малолітньої висока температура ОРВІ, гострий отит, гострий трахеїт, гострий риносінусіт, аденоїдит ІІ - ІІІ ступенню, а тонзиліт перейшов у хронічну стадію, все це свідчило про те, що фактично відповідач не займалася лікуванням доньки [PERSON] . З цього часу малолітня постійно стала проживати з позивачем за місцем його постійного проживання: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] була переведена з дошкільного навчального закладу, в інший дошкільний навчальний заклад, за місцем проживання позивача. Також 26.04.2017 р. Службою у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві державної адмінітсрації було проведено обстеження житлово - побутових умов у належній позивачу, вказаній вище квартирі [ADDRESS] , відповідно якого вбачається, що в квартирі створені всі належні умови для проживання. Фактично з даного часу з квітня 2017 р. відповідач припинила будь - яке спілкування зі своєю донькою [PERSON] , будь - якої участі у її вихованні, забезпеченні не приймає, не цікавиться її життям, за весь цей період доньку відповідач бачила декілька разів, що також підтверджується висновком Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації від 21.05.2018 р. за №109/05/40-4681. Крім того 18.11.2018 р. відповідач [PERSON] з невідомими особами здійснила спробу забрати дитину з дитячого садочку, що стало підставою для виклику поліції. Також відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22.05.2019 р. відповідачу [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову про відібрання дитини . З врахуванням того, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачем в зв`язку з чим відповідач не має права отримувати аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , в зв`язку з чим проосить суд стягнути на його користь аліменти з матері малолітньої [PERSON] та припинии стягнення аліментів з позивача на користь відповдіача. Свої вимоги позивач обгрунтовує посиланнями на вимоги ст.ст. 141, 160,161, 180-183 СК України, ППВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ про батьківство , материнства та стягнення аліментів». В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві, а також у відповіді на відзив та наданих доказів в обгрунтування позовних вимог, наголошуючи на тому, що відповідач фактично самоусунулася від виховання та утримання своєї даньки [PERSON] та задоволення позову відповідає інтересам дитини. Відповідач [PERSON] та її представники заперечували щодо задоволеня позову в повному обсязі, мотивуючи це тим, що підстав для задоволення позову не має, мотивуючи це тим, що позивач створює умови, що перешкоджають відповідачу у спілкуванні зі своєю малолітньою донькою, вона ( позивач )постійно звертається до правоохоронних органів щодо протиправних дій зі сторони позивача, надавши до суду свій відзив на позовну заяву, але при цьому в судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала той факт, що вона за період з квітня 2017 р. фактично не спілкувалася зі своєю дитиною, до школи, в якій навчається її донька приходила тільки двічі, дану обставину обгрунтовує своїм графіком ( курси, відрядження та ін.). Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації Дрига Н.І. в судовому засіданні позов підтримала та підтримала висновок Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 13.10.2019 р. №109/02/40, відповідно до якого орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації підтримав позовну заяву [PERSON] , так як вказані обставини відповідають інтересам малолітньої [PERSON] . В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , що в судовому засіданні підтвердили факт існування конфліктної ситуації між позивачем та відповідачем з приводу визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , але при цьому визнали факт, що малолітня [PERSON] з квітня 2017 року проживає з позивачем [PERSON] , що чинить, на їх думку, перешкоди в спілкуванні відповідача зі своєю донькою, але при цьому визнали той факт, що відповідач рідко відвідує школу, за місцем навчання малолітньої [PERSON] , по місцю її проживання та фактично на даний час не здійснює участі у виховані своєї доньки. Заслухавши думку учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.11.2012 року. В шлюбі у них народилася донька [PERSON] [INFO] . Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16.01.20015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти у розмірі 1/4 усіх видів його заробітку (доходу), проте, не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17.11 .2014 року до досягнення дитиною повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як було встановлено в ході судового розгляду та фактично не оспорювалося учасниками процесу, що з квітня 2017 року малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою : [ADDRESS] , за цей період часу відповідач [PERSON] фактично ніякої участі у вихованні та забезпечені дитини не приймала. Відповідно до висновку Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 13.10.2019 р. №109/02/40, вбачається, що орган опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації підтримав позовну заяву [PERSON] з врахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м.Києві державній адміністрації від 09.10.2019 р. ( протокол №20) та з врахуванням інтересів дитини ( а.с.220- 225 т.1). Також в матеріалах справи є Висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 21.05.2018 р. №109/05/40-4681, відповідно до якого вбачається, що з врахуванням рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м.Києві державній адмінітсрації від 16.05.2018 р. ( протокол №10), з врахуванням інтересів дитини комісія не підтрималда позовну заяву [PERSON] та вважає, що дитині краще проживати разом з батьком, а матері приймати активну участь у житті дитини ( а.с. 49-50 т.1). Як убачається з довідки від 5 лютого 2018 р., виданої завідуючою Дошкільним навчальним закладом №452 малолітня [PERSON] відвідувала вказаний навчальний заклад з вересня 2016 р. по 30 квітня 2017 р. Згідно до довідки дошкільного навчального закладу №739 малолітня [PERSON] відвідувала даний заклад з жовтня 2017 року та відвідувала додаткові освітні послуги . Вихованням дитини займався [PERSON] , мати дитини [PERSON] у вихованні, розвитку та житті дитини участі ніякої не приймає. ( а.с.44-46 т.1). Також відповідно до матеріалів справи малолітня [PERSON] в перід часу 2016 - 2018 р.р. відвідувала різні гуртки, та з дитиною був батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22.05.2019 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи : Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про відібрання дитини в задоволені позову було відмовлено, вказане рішення набрало законної сили та обставини, що встанолені судовим рішенням повторному доказуванню не підлягають, відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. В зазначеному рішенні вказано, що [PERSON] не надала до суду належних та допустимих доказів участі її у вихованні, розвитку та оздоровленні дитини. Відповідно актів обстеження умов проживання дитини, що містяться в матеріалах справи, малолітня [PERSON] за місцем проживання позивача по справі [PERSON] забезпечена всім необхідним та для останньої створені належні умови проживання . Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Також статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з ним знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ч.2 статті передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України, той з батьків разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Виходячи з вищевикладеного, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що за обставин, що склалися позов [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, підлягає задоволенню з врахуванням саме того, що малолітня проживає разом з позивачем по справі. У відповідності до вимог ст. 192 СК України суд може змінити розмір алміентів визначений за рішенням суду . За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: approved