Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

У травні 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. Позов обґрунтований такими обставинами. 28.03.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 1 400 000,00 грн., що станом на 28.03.2018 еквівалентно 53000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01.07.2018. В подальшому, за домовленістю сторін 06.12.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 1 866 000,00 грн., що станом на 06.12.2019 еквівалентно 78080 доларів США, з кінцевим терміном повернення до травня 2020 року. Оскільки відповідач не повертає отримані в борг кошти, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 31 травня 2021 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання викликом сторін. 12.07.2021 ухвалою підготовчого судового засідання розгляд справи призначено по суті. Позивач подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка викликалася в судове засідання у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем її проживання, проте до суду вона не з`явилася без повідомлення причин неявки, письмовий відзив на позов не подала. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. 28 березня 2018 року між позивачем, з одного боку як Позикодавецем та відповідачем, з іншого боку, як Позичальником, укладено договір позики у відповідності до якого відповідач отримала в борг грошові кошти у розмірі 1 400 000,00 грн., що еквівалентно станом на 28.03.2018 становить 53 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01.07.2018. На підтвердження факту передачі коштів та їх отримання відповідачем надано розписку. У відповідності до пункту 2.2. Договору позики 1 сторони домовились про те, що факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника. У відповідності до п.п.2.3.,2.4,2.5. Договору позики 1 на суму позики нараховуються відсотки в розмірі 5 % в місяць з моменту отримання суми позики позичальником і до моменту повернення її позикодавцю. Позичальник зобов`язується сплачувати суму нарахованих відсотків в гривні та у строки з 01 по 05 числа наступного місяця починаючи з 01.05.2018. За умовами п.2.7. Договору позики 1 відповідачка зобов`язалася повернути отримані грошові кошти до 01 липня 2018 року (через два місяці). Сторони домовились про те, що сума позики вважається повернутою в момент передачі позикодавцю (позивачу) готівки. Зазначений Договір позики 1 укладено позивачем та відповідачем у письмовій формі та за домовленістю він не посвідчувався нотаріально. Крім того, сторони домовились в письмовій формі вести відомість (графік) погашення позики та відсотків. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач посилається на те, що з відповідачем знайомий, оскільки вона є мамою товариша сина позивача, з яким він тривалий час підтримує дружні стосунки та який разом із відповідачкою переконували позичити кошти для їх власних потреб. Станом на 01.07.2018 Відповідач не повернула позивачу ні основний борг в розмірі 1 400 000,00 грн., ні відсотки за користування вказаною сумою за договором позики від 28.03.2018. Вказала, що мотивом неповернення взятих в борг коштів та нарахованих процентів за твердженнями є скрутне фінансове становище сім`ї. Одночасно відповідачка та її син просили відтермінувати на певний строк повернення боргу мотивуючи тим, що згідно п.3.1. Договору позики 1 для належного забезпечення виконання переді мною [PERSON] передала в заставу садовий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район СТОВ «Дніпро 81» по [ADDRESS] в межах Гнідинської сільської ради. Позивач погодився почекати ще певний час для того, щоб відповідачка мала змогу виконати свої зобов`язання та повернути і взяті в борг кошти та проценти за користування ними. Протягом 2019 року відповідачка постійно обіцяла, що ось-ось вона поверне кошти та весь час призначала новий і новий термін повернення коштів і процентів. В кінці 2019 року відповідач заявила про те, що вона на підтвердження наміру добросовісного виконання зобов`язань перед позивачем готова укласти новий договір позики із урахуванням боргу, який виник у неї перед позивачем станом на час підписання нового договору позики грошей. 06 грудня 2019 року позивач та відповідач уклали між собою новий Договір позики за яким позивач, з одного боку як Позикодавець та відповідач, з іншого боку, як Позичальник, уклали договір позики у відповідності до п.1.1. [PERSON] передав [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 1 866 000,00 грн., що еквівалентно станом на 06.12.2019 - 78 080,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язалася повернути триману суму в строки і у порядку, що зазначені у даному договорі. На підтвердження факту передачі у борг відповідачці 1 866 000,00 грн. та отримання нею вказаної грошової суми, [PERSON] надала власноруч написану та особисто підписану нею розписку від 06.12.2019. У відповідності до пункту 2.2. Договору позики 2 сторони домовились про те, що факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника. У відповідності до п.п.2.3,2.4,2.5. Договору позики на суму позики нараховуються відсотки в розмірі 2 % (два) в місяць з моменту отримання суми позики позичальником і до моменту повернення її позикодавцю. Позичальник зобов`язується сплачувати суму нарахованих відсотків в гривні та у строки з 01 по 05 числа наступного місяця починаючи з 01.02.2019. За умовами п.2.8. Договору позики 2 відповідачка зобов`язалася повернути отримані грошові кошти до травня 2020 року. Зазначений Договір позики укладено позивачем та відповідачем у письмовій формі та за домовленістю він не посвідчувався нотаріально. Крім цього, позивач та відповідачка домовились у письмовій формі вести відомість (графік) погашення позики та відсотків, у якому фіксувались щомісячні платежі з погашення основного боргу та відсотків та у якому позивач та відповідачка ставили свої особисті підписи на підтвердження даних, які у ній фіксувались (копія відомості (графіку) погашення боргу та відсотків додається). Станом на травень 2020 року [PERSON] взяті у борг грошові кошти не повернула, жодних платежів на повернення відсотків за користування грошовими не здійснювала, що призвело до заборгованості в розмірі 2 673 984,00 грн. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зважаючи на положення частини 1 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його суму не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а в частині 2 вищевказаної статті ЦК України вказано, що підпис відповідачкою договору посвідчує передання їй позивачкою грошових коштів і містить вказівку на її зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Частини 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк встановлений законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач своїх грошових зобов`язань у встановлений строк не виконала, що підтверджується договором позики грошових коштів. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх в повному обсязі. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, звільненого від сплати судового збору, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідачку сплачений судовий збір в розмірі на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved