Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У червні 2014 року позивач в особі директора ТОВ «ВК Комунальник» Ігнатенко Г.Д. звернувся до суду з вищезазначеним позовом у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття його з реєстрації місця проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не проживає в гуртожитку більше шести місяців. Справу просить розглянути на підставі ст. 6, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 71, 72, 128, 129, 130 ЖК України. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та пояснив, що [PERSON] був зареєстрований у гуртожитку як працівник підприємства - колишнього власника житлового приміщення без ордеру на поселення та без укладення договору оренди. З 1990 року [PERSON] у даному гуртожитку не проживає. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 17,) клопотання про розгляд справи за своєї відсутності не подавав. Суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 31.08.2009 року укладеного між ВАТ «Векон» та ТОВ «ВК Комунальник», останньому було передано у власність частину цілісного майнового комплексу - приміщення (літ. А) загальною площею 2445,60 кв.м., що розташоване по [ADDRESS] (а.с.7-8). Право власності позивача підтверджується реєстраційним посвідченням № 006641, виданим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 17.03.2009 року, записаного у реєстрову книгу за реєстром № 91-з (а.с. 7-9). Відповідно до довідки форми № 3 виданої ТОВ «ВК Комунальник» [PERSON] зареєстрований з 1988 р. у гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до акту ТОВ «ВК Комунальник» про неможливість вручення повістки до суду, підписаного посадовими особами позивача, засвідчено факт неможливості вручення повістки про виклик до суду [PERSON] у зв»язку з не проживанням останнього у гуртожитку (а.с.19). У судовому засіданні свідок Ігнатенко Г.Д. пояснила, що вона працює у ТОВ «ВК Комунальник» з 2003 року на посадах завідуючого гуртожитком, згодом - директором ТОВ «ВК Комунальник», відповідача ніколи не бачила у гуртожитку та не знає. Грошові кошти за проживання від [PERSON] в цей період не надходили. Суд приймає покази свідка за належні докази відсутності проживання [PERSON] у гуртожитку по [ADDRESS], оскільки вони не протирічать поясненням представника позивача та іншим доказам, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] зареєстрований в гуртожитку по [ADDRESS] з 1988 року та з часу набуття ТОВ «ВК Комкнальник» права власності у 2009 році на приміщення гуртожитку, в ньому не проживає. Реєстрація [PERSON] позбавляє позивача права вільно розпоряджатися своїм житловим приміщенням, а тому суд вважає позовну вимогу такою що підлягає задоволенню. У зв»язку з відсутністю правового регулювання питання визнання осіб, зареєстрованих у гуртожитках, такими, що втратили право користування житловими приміщеннями, слід застосувати аналогію закону ст.ст. 71, 72 ЖК України - користування приміщеннями державного і громадського житлового фонду у контексті строку збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, який становить шість місяців.

Outcome: approved