Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом із батьком. В обґрунтування позову зазначав, що 22 жовтня 2008 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що вчинено відповідний актовий запис № 1895. Від вказаного шлюбу у них із відповідачкою народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. При цьому зазначав, що спільне сімейне життя у них з відповідачкою не склалося, з лютого 2016 року шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, у звязку з чим вважає, що збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачкою є неможливе та суперечить його інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини з відповідачкою він не має. Крім того вказував, що на даний час син [PERSON], [INFO], проживає разом із ним, а донька [PERSON], [INFO], зареєстрована за його адресою, однак проживає разом із відповідачкою за адресою: с. Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області. Посилаючись на вказане, залишивши в ході розгляду справи позовну вимогу про визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з батьком без розгляду, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, розірвати, а також визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO], разом із ним. У судовому засіданні позивач поданий позов підтримав у повному обсязі, просив про його задоволення. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, заперечувала проти надання строку на примирення, однак не заперечувала проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина [PERSON] разом із батьком, що також підтверджується її письмовою заявою, яка міститься в матеріалах справи. Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як убачається з матеріалів справи, з 22 жовтня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що вчинено відповідний актовий запис №1895 (а.с.5). Від вказаного шлюбу у них із відповідачкою народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], спір щодо місця проживання яких між сторонами відсутній, що також підтверджено поясненнями сторін у судовому засіданні (а.с. 6, 7). Крім того, як встановлено судом, між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо й відповідно сторони наміру продовжувати подружні відносини не мають, що також не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, у тому числі й поясненнями відповідача, яка заперечувала проти надання судом строку на примирення. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також те, що сторони заперечували щодо доцільності надання строку на примирення, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, а тому укладений між сторонами шлюб підлягає розірванню. Що позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітнього сина разом із батьком, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст.9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі\~ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. \~\~\~\~\~\~ При цьому, поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Тим більш, що позивач не заперечує проти спілкування дитини з матір'ю.\~\~ Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 141 СК\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За приписом статей\~160,\~161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо їх неповнолітньої дитини при визначенні її місця проживання, суд повинен діяти виключно в інтересах дитини. Також слід зазначити, що відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу у судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розміри виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом із батьком за адресою : [ADDRESS] (а.с.8) та знаходиться на його утриманні, що також не заперечується відповідачем. Крім того, згідно пояснень відповідача, наданих в ході розгляду справи, вона не заперечує проти визначення місця проживання сина разом із батьком, що також підтверджено її письмовою заявою. Також судом встановлено, що позивач офіційно працевлаштований та його середньомісячний дохід становить приблизно 4 тис. грн. Не надано відповідачем й доказів щодо неналежної поведінки позивача у відношенні дитини, а також доказів зловживання спиртними напоями, перебування на відповідних обліках та наявності даних щодо його аморальної поведінки, які б унеможливлювали залишення дитини проживати разом із ним. За таких обставин, суд враховуючи те, що на даний час дитина проживає разом із позивачем, має особисту прихильність до батька, матір проти проживання дитини з позивачем не заперечує, що підтверджено її поясненнями наданими в ході розгляду справи, а також письмовою заявою, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини саме з батьком.

Outcome: approved