Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У травні 2016 р. [PERSON]Ш.о. звернувся до суду із позовом, який обґрунтував тим, що перебував з відповідачем у трудових відносинах, 21 березня 2016 р. звільнився, отримав трудову книжку, але розрахунку із ним здійснено не було. Борг відповідача перед ним становить 23231,97 грн. нарахованих коштів за перебування у відрядженні, залишок заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку становить 78246,82 грн., компенсація втрати доходів у звязку з інфляційним знеціненням по несвоєчасно виплаченій заробітній платі 32660,34 грн., по несвоєчасно виплаченим витратам за час перебування у відрядженні 12893,83 грн. Також йому належить сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні і моральну шкоду 10000 грн. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, погодився на заочний розгляд справи. Відповідач представника або відзиву до суду не направив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Згідно трудової книжки позивача він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 2005 р., звільнився 23 березня 2016 р. за власним бажанням. Відповідно до довідок відповідача у березні 2016 р. заборгованість перед позивачем за витратами на відрядження становила 25231,97 грн., по заробітній платі борг становив 78246,82 грн. Оскільки наявність такого боргу відповідачем не спростована то він підлягає стягненню на користь позивача у відповідності до ст. 116 КЗпП України. У відповідності до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМ України №159 від 21 лютого 2001 р. підлягає стягненню компенсації витрат на відрядження 12893,83 грн., по заробітній платі 32660,34 грн. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Виходячи з середнього заробітку за день 152 грн. та норми тривалості робочого часу з встановленою на підприємстві розрахованого за календарем пятиденного робочого тижня з двома вихідними днями, що підтвердив позивач, середній заробіток складає 21280 грн. виходячи з 140 робочих дній з 23 березня 2016 р. по 13 жовтня 2016 р. (згідно листа Мінсоцполітики України 20 липня 2015 р. № 10846/0/14-15/13) множених на 152 грн. Співмірним розміром середнього заробітку до частини задоволених позовних вимог про його стягнення та суми заробітної плати, на яку має право позивач, суд вважає суму у 15000 грн. Згідно ст. 237-1 КЗпП України враховуючи потребу в докладання додаткових зусиль для організації свого життя позивачем у звязку із позбавленням права на оплату праці, суд вважає за можливе компенсувати таку моральну шкоду сумою в 1000 грн. З відповідач на користь позивача слід стягнути судовий збір 551,20 грн.

Outcome: partial