Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд захистити її права власності усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] із зняттям відповідача з реєстраційного обліку, треті особи Заводський районний відділ в м. Дніпродзержинську Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Позивач в судове засідання з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи та без застосування технічних засобів. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, судова повістка - виклик направлена відповідачеві та третім особам на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідача та третіх осіб неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду розглядати справу на підставі наявних у справі доказів та за згодою позивача, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи на підставі договору дарування ВТА № 799833, реєстр № 1719 від 08.11.2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], який було зареєстровано в реєстрі № 1719, позивачці належить на праві приватної власності нерухоме майно, яке складається з квартири за [ADDRESS], загальною площею 65,7 кв.м. та житловою площею 37,4 кв.м. у тому числі. З матеріалів справи вбачається, що договір було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі № 131 за реєстровим № 21706, та видано позивачці технічний паспорт на квартиру. Як встановлено в судовому засіданні відповідач подарував позивачці квартиру, уклав договір, але залишився бути зареєстрованим в квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім'ї , виданою ТОВ «Абонент ХХІ». Судом встановлено, що відповідач подарував квартиру 08.11.2012 року, але ще до укладання договору звільнив квартиру, забрав свої особисті речі, оскільки він розлучився з матір'ю позивачки, цей факт підтверджується актом виданим 21 червня 2014 року КЖЕП «Оріон», в якому зазначено, що в квартирі відповідач не проживає з 1993 року, та в квартирі відсутні будь які речі, які б належали відповідачі. Як встановлено в судовому засіданні в теперішній час позивач, будучи власником майна (квартири), фактично позбавлена відповідачем права користуватись цим майном, більше того відповідач не здійснював платежі за житлово-комунальні послуги, що спричиняє зростанню боргу, який лягає на позивача, як на власника майна, тому вважає свої вимоги законними та просить їх задовольнити. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідач в спірній квартирі з реєстраційного обліку не знятий, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю, своїми діями Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація та проживання Відповідача за вказаною адресою заважає власнику квартири в повній мірі і на власний розсуд користуватись належним йому майном, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру. Суд вважає, що та обставина, що відповідач продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушує законні права позивача, як власника майна, тобто належної позивачу на праві власності квартири. Таким чином вимога позивача щодо усунення перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися власністю підлягає задоволенню шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved