Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований 26 червня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. 20 грудня 2013 року за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти позивача та відповідача набуто спірне майно. Тому, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд поділити наявне спільне майно, набуте сторонами за час шлюбу між позивачем та відповідачем порівну, таким чином, щоб частки позивача і відповідача в спільній власності становили по 2045628 грн. таким чином: присудити позивачу та визнати за ним право власності на: житловий будинок 1958 року побудови, з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 63,6 км.м., вартістю - 185064 грн.; КТЗ мотоцикл BMW R1200RT, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 196380 грн.; вартість КТЗ Subaru forester, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, на суму 276490 грн.; КТЗ причеп Schore Lander, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 8323 грн.; 11/25 (44%) квартири [ADDRESS], загальною площею 78,4 кв.м., вартістю частки в 1379371 грн.; присудити відповідачу та визнати її право власності на: КТЗ ВАЗ-21150, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 76306 грн.; 14/25 (50%) квартири [ADDRESS], загальною площею 78,4 кв.м., вартістю частки в 1379371 грн. та все майно, яке в ній знаходиться, вартістю 210860 грн.; визначити позивачу для використання та проживання одну кімнату в квартирі [ADDRESS], загальною площею 78,4 кв.м.; визначити відповідачу та неповнолітньому сину для використання та проживання інші кімнати, ніж та, що визначена для проживання позивача в квартирі [ADDRESS], загальною площею 78,4 кв.м. В судовому засіданні 22.05.2015 року до спільного розгляду з первісним позовом було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що 26 червня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва був зареєстрований шлю між [PERSON] та [PERSON]. 20 грудня 2013 року за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлю був розірваний. Під час шлюбу з [PERSON] було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS], власником якої є [PERSON] і в якій на даний час зареєстровані та проживають [PERSON], неповнолітній син [PERSON], [INFO]; будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці 0,20 га, який був придбаний 26 лютого 2002 року під час шлюбу та зареєстрований на [PERSON]; 20.04.2007 року був придбаний автомобіль Subaru forester, державний номер [NUMBER], зареєстрований на ім`я позивача за первісним позовом; 12.09.2012 року був придбаний мотоцикл BMW R1200RT, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], зареєстрований на ім`я позивача за первісним позовом; причеп Schore Lander, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований за [PERSON] 11.08.2012 року. Крім того, відповідач за первісним позовом зазначає у поданій зустрічній позовній заяві, що позивач за первісним позовом просить визнати йому для використання та проживання кімнату загальною площею 22,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS], проте відповідно до графічних зображень, кімната, яку він хлче отримати має розмір 25,20 кв.м., що відрізняється від розміру кімнати, який зазначено в позовних вимогах. [PERSON] останні два роки взагалі не дбає про сім`ю, свого неповнолітнього сина, не несе ніяких витрат на утримання квартири, на даний час ніде не працює, приховав від відповідача за первісним позовом продаж спільного майна (автомобіля Subaru forester, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску та мотоцикла BMW R1200RT, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER]) та продав спільне майно без згоди відповідача за первісним позовом за ціною, яка набагато менша ринкової його вартості, витратив спільне майно (автомобіль і мотоцикл) на шкоду інтересам сім`ї, а використовував їх у своїх особистих справах. Тому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та заяви про уточнення, відповідач за первісним позовом просив суд в порядку поділу спільного майна: квартиру [ADDRESS] вартістю 2427022 грн. залишити у власності [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість автомобіля Subaru forester, 2007 року випуску в розмірі 477398 грн.; житловий будинок загальною площею 63,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] вартістю (без урахування надвірних будівель) 494681 грн. залишити у власності [PERSON]; земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), площею 0,2124 га, на якій розташовано вищезазначений будинок, вартістю 406873 грн., залишити у власності [PERSON]; мотоцикл BMW R1200RT, номер двигуна [NUMBER], 2011 року випуску, вартістю 446323 грн. залишити у власності [PERSON]; причеп SchoreLand`r, чорний, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], [NUMBER], вартістю 26900 грн. залишити у власності [PERSON]; автомобіль ВАЗ-21150 (Лада Самара), 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], вартістю 93800 грн., залишити у власності [PERSON] та стягнути з [PERSON] судові витрати. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, проти вимог зустрічної позовної заяви заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. До матеріалів справи додано заперечення щодо зустрічної позовної заяви. Відповідач за первісним позовом та представники відповідача за первісним позовом у судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог первісного позову та просили відмовити у їх задоволенні, а вимоги зустрічної позовної заяви підтримали та просили суд їх задовольнити. До матеріалів справи долучено заперечення на первісний позов. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позову та зустрічної позовної заяви підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 1999 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 26 червня 1999 року, серія [NUMBER] (а.с.7, 1 том). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9-10, 1 том). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28 лютого 2001 року, серія [NUMBER] (а.с.8, 1 том). Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 15 вересня 2000 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], яка складається з 3 жилих кімнат, жилою площею 58,20 кв.м., загальною площею 78,40 кв.м. (а.с.119, 1 том). Відповідно до Договору купівлі-продажу від 26 лютого 2002 року, [PERSON] купив житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17, 1 том). Судом встановлено, що позивач за первісним позовом є власником земельної ділянки, адреса: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0,2124 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 21.07.2014 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.94, 95, 2 том). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником причепу SHORELAND`R, чорний, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], [NUMBER], 11.08.2012 року (на обліку) (а.с.48, 2 том). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 19.02.2016 року № 31/26-90Аз, мотоцикл BMW R 1200RT, 2011 року випуску, шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], зареєстрований за гр. [PERSON], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 05.12.2015 року, номерний знак [NUMBER], що також підтверджується реєстраційною карткою тз (а.с.68,69, 3 том). Власником автомобіля Subaru Forester, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, дата первинної реєстрації - 04.08.2012 рік, є позивач за первісним позовом, що підтверджується обліковою карткою [NUMBER] (а.с.144, 2 том). Відповідно до пояснення відповідача за первісним позовом, викладених в зустрічній позовній заяві, де зазначено, що позивач за первісним позовом здійснив продаж спільного майна, а саме автомобіля Subaru forester, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску та мотоцикла BMW R1200RT, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], яке продав без її згоди за ціною, яка набагато менша ринкової його вартості. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2015 року було визнано недійсною угоду за довідкою-рахунком серії ААВ № 374877 від 29 червня 2013 року про купівлю-продаж автомобіля марки Subaru Forester, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] посвідчену ТОВ «Прогресавто» на ім`я [PERSON] та визнано недійсною угоду за довідкою-рахунком серії ВІА № 028859 від 01 жовтня 2013 року про купівлю-продаж мотоцикла марки BMW R 1200RT, 2011 року випуску, шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER] посвідчену ФОП «[PERSON]» на ім`я [PERSON] та зобов`язано [PERSON] повернути мотоцикл марки BMW R 1200RT, 2011 року випуску, шасі [NUMBER], двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER] у власність [PERSON] та [PERSON] (а.с.200-205, том 2). Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Враховуючи те, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2015 року було визнано недійсною угоду за довідкою-рахунком серії ААВ № 374877 від 29 червня 2013 року про купівлю-продаж автомобіля марки Subaru Forester, суд прийшов до висновку, що вимоги зустрічної позовної заяви в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартість автомобіля Subaru forester, 2007 року випуску в розмірі 477398 грн., не підлягають задоволенню. Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 19.02.2016 року № 31/26-91Аз, автомобіль ВАЗ 21150, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований за гр. [PERSON], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 24.12.2005 року (а.с.70, 3 том). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічне положення закріплено в ч. 2 ст. 372 ЦК України, де зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи надані пояснення, інтереси [PERSON] та [PERSON], їхнього сина, та надані по справі докази, звертаючи увагу на та те, що майно було придбано сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі, суд вважає за необхідне здійснити поділ майна наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на : 1/3 частину квартири [ADDRESS]; 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою : [ADDRESS]; 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]; автомобіль ВАЗ 21150, державний номер [NUMBER]; автомобіль Subaru forester, державний номер [NUMBER]; мотоцикл BMW R1200RT, державний номер [NUMBER]; причеп Schore Lander, державний номер [NUMBER] та визнати за [PERSON] право власності на : 2/3 частини квартири [ADDRESS]; 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою : [ADDRESS]; 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується позовних вимог позивача за первісним позовом в частині щодо присудження відповідачу за первісним позовом та визнання її право власності на все майно, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS], вартістю 210860 грн., то суд прийшов до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження того, що меблі та обладнання були придбані для обладнання вказаної квартири саме в період шлюбу. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню (п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Крім того, позивач за первісним позовом просив суд визначити йому для використання та проживання одну кімнату в квартирі [ADDRESS], загальною площею 78,4 кв.м., проте дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно експлікації внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень квартири [ADDRESS], з якої вбачається, що зазначена квартира складається з трьох житлових приміщень: 20,6 кв.м., 22.6 кв.м. та 15,0 кв.м., а тому не можливо поділити вказані кімнати порівну, а кімнати площею 41,11 кв.м. взагалі не існує за наданими документами. На підставі викладеного,

Outcome: partial