Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

У червні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що 22.11.1997 року вона зареєструвала\~ шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину\~ - сина [PERSON] , [INFO] . З 2017 року відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що ставить її у скрутне матеріальне становище, оскільки дитина відвідує спортивну школу «Атлетік» секція «Дзюдо», тому потребує посиленого харчування та додаткових коштів на придбання спортивної форми та витрати на змагання. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 8000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив, відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що 22.11.1997 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис №1016, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 22.11.1997 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.03.2004 року виконкомом Сартанської селищної ради м.Маріуполя Донецької області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони у справі, актовий запис № 20. Відповідно до довідки № 1124 від 19.06.2019 року, виданої виконавчим комітетом Сартанської селищної ради м.Маріуполя Донецької області, дитина мешкає разом з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання в [ADDRESS] . Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки позивачка наполягає на стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, суд враховуючи, що відповідач не має постійного доходу, що також не спростовується самим відповідачем, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині. Щодо визначення розміру аліментів, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, законодавець закріпив мінімальний рекомендований розмір аліментів прив`язав його до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стягнення якого залежить від доведеності розміру доходу відповідача та можливості його сплатити. В судовому засіданні, позивачка наполягала на стягненні аліментів в розмірі 8 000,00 грн., посилаючись на норми ч.3 ст. 182 СК України. Однак за змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Досліджуючи матеріальний стан сторін, та можливість відповідача та позивача утримувати свого неповнолітнього сина, суд приходить до наступного. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач офіційно не працює, має нестабільний дохід.\~ Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У своїй позовній заяві позивачка зазначила, що відповідач хоча офіційно не працевлаштований, займається торгівлею м`яса, має у власності дві земельних ділянки, з яких отримує орендну плату, має будинок та дві машини, у зв`язку із чим, його дохід дозволяє сплачувати йому аліменти на утримання дитини саме у заявленому розмірі в сумі 8 000,00 грн. Однак належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлену позивачкою суму доходу відповідача, суду надано не було, а тому позивачем в судовому засіданні не було доведено достатності заробітку (доходу) платника аліментів для сплати рекомендованого розміру аліментів. Прожитковий мінімуму на дитину віком від 6 років до 18 років, на момент звернення позивачки складав 2027,00 грн. Таким чином, суд дослідив всі докази, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку що позовні вимоги\~ підлягають задоволенню частково, в розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, оскільки враховуючи вимоги ст. 180 СК України, за якою обов`язок щодо утримання неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, в тому числі і на мати дитини, розмір аліментів у сукупності становитиме суму, що перевищує прожитковий мінімум для особи відповідного віку. У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial