Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27.01.2011 померла його мати [PERSON], яка на час смерті постійно проживала з ним у належному їй житловому будинку № 9 по вулиці Валі Котика в селі Западинці Красилівського району Хмельницької області, хоча він був зареєстрований [INFO]. У 2010 році він переселився проживати до матері, це було пов'язано із значним погіршенням стану її здоров'я, потребою в отриманні постійного стороннього догляду та допомоги так, як за станом здоров'я на старості років їй було важко самій забезпечити власні потреби, вона з важкістю пересувалася та потребувала постійного стороннього догляду. У зв'язку з чим він переселився проживати до її будинку, де здійснював догляд за нею до дня її смерті. При цьому, реєстрації його проживання [INFO] він не придавав ніякого значення, не змінював її на фактичне місце його проживання в належному для його матері будинку та вважав, що вирішальне значення в прийнятті спадщини відіграє сам факт проживання, а не його реєстрація. Таким чином, на час смерті [PERSON] він постійно проживав з нею, після її смерті по сьогоднішній день продовжує проживати в тому ж будинку. За життя, а саме 10.01.2011 [PERSON] складено заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла йому. До дня смерті [PERSON] складений на його ім'я заповіт нею не змінювався та не скасовувався. Також спадкоємцями [PERSON] є її дочка [PERSON], її син [PERSON] та [PERSON], які спадщину [PERSON] не приймали. До складу спадщини [PERSON] входить земельна ділянка площею 2,4933 га на території Западинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадщину матері він фактично прийняв так, як постійно проживав з нею на час її смерті і не відмовлявся від неї. Однак, так як його спільне проживання із матір'ю на час її смерті здійснювалось без реєстрації за однією адресою, на даний час він не може документально підтвердити цей факт, а також факт прийняття її спадщини. З цих причин постановою державного нотаріуса [PERSON] від 12.08.2015 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері та з метою підтвердження факту спільного проживання з нею на час відкриття спадщини рекомендовано звернутись до суду. Від встановлення судом факту його постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини залежить виникнення у нього можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після її смерті. Просить встановити факт постійного його проживання із спадкодавцем [PERSON], яка померла 27.01.2011 в житловому будинку по вул. В.Котика, 9 в с.Западинці Красилівського району Хмельницької області. У судове засідання позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі, належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень на їх прізвища та розписки про отримання судових повісток, у судове засідання не з'явилися і від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, відкладення розгляду справи чи повідомлення про причини неявки. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів у порядку заочного розгляду. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 27.01.2011 померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 154687 від 27.01.2017. За життя, а саме 10.01.2011 [PERSON] був складений заповіт, згідно якого вона заповіла все своє майно своєму синові [PERSON] До складу спадщини [PERSON] входить земельна ділянка площею 2,4933 га на території Западинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На момент смерті матері позивач проживав разом з нею, доглядав за нею, здійснив її поховання та продовжує проживати за місцем проживання матері. 12.08.2015 до Красилівської державної нотаріальної контори [PERSON] була подана заява про прийняття спадщини [PERSON] за заповітом. Постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері в зв'язку з тим, що він не надав доказів спільного проживання із спадкодавицею. Інші спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спадщини [PERSON] не приймали, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали. Ці обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-БВ № 154687, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БВ № 254310, заповітом [PERSON] від 10.01.2011, Державним актом на право приватної власності на землю серії Р2 № 843051, довідками №№ 88, 89 від 10.03.2016 Западинської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. В.Котика, 9 с.Западинці Красилівського району, експлікацією до плану будинку, свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 04.12.1989, постановою від 12.08.2015 про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення згідно переліку, передбаченого ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, не передбачені нормами Цивільного процесуального кодексу України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У випадку наявності спору про право питання щодо встановлення таких фактів вирішується в позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 3 Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'' місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Реєстрацією визнається внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України ''Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні'' реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За таких обставин слід зазначити, що хоча [PERSON] і не був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, але доказами, здобутими в ході судового розгляду підтверджено, що він на час смерті матері постійно проживав разом з нею в її власному будинку. Отже, сама по собі відсутність реєстрації місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про несвоєчасність прийняття спадщини. Спадкування є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як передбачено ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Враховуючи надані суду докази, суд визнає доведеним факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Outcome: approved