Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Неодноразово змінюючи позовні вимоги, в останнє 01 серпня 2016 року, просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1500 грн. щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з січня 2006 року по червень 2010 року перебував з відповідачем у цивільному шлюбі. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. З липня 2010 року спільне проживання між сторонами було припинено. До липня 2013 року їх донька [PERSON] проживала разом матір'ю, але зважаючи на несприятливі умови проживання, неприязними стосунками між різностатевими дітьми, позивач був змушений забрати свою доньку до себе. Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться навчанням дитини та нехтує її вихованням в сім'ї, школу не відвідує. У зв'язку з тим, що відповідач усунувся від виховання та утримання дитини, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Крім того зазначає, що позбавлення батьківських прав відповідача не звільняє останню від її обов'язку утримувати доньку до досягнення нею повноліття та враховуючи те, що відповідач має не регулярний дохід, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмір 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги у судовому засіданні не визнала у повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити. Зазначила, що позивач, взявши доньку для спілкування, не повернув її додому. З 2013 року по 20 січня 2016 року вона судилася з позивачем за визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з нею. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, залишеною в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, неповнолітню [PERSON] було витребувано у [PERSON] та повернуто її [PERSON] для постійного проживання із матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Однак, позивач вищезазначені рішення не виконує. Лише з серпня 2016 року донька почила проживати разом з нею. Вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Представник органу опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Представник органу опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпропетровську ради в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Надав суду висновок згідно якого орган опіки та піклування соборної районної у м.Дніпропетровську ради вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів також просила відмовити, у зв'язку з тим, що місце проживання дитини визначено разом з матір'ю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позовні вимоги не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з січня 2006 року по червень 2010 року перебували у цивільному шлюбі. З липня 2010 року спільне проживання між сторонами було припинено. Від цивільного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 27 березня 2007 року. Після припинення спільного проживання сторін, їх донька [PERSON], залишилась проживати з матір'ю. У липня 2013 року позивач забрав доньку до себе. З 2013 року по 20 січня 2016 року сторони неодноразово у судовому порядку визначали місце проживання доньки [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, залишеного в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, неповнолітню [PERSON] було витребувано у [PERSON] та повернуто [PERSON] для постійного проживання із матір'ю за адресою: [ADDRESS]. З серпня 2016 року [PERSON] проживає разом з [PERSON] Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно з висновком органу опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпропетровську ради №5-38-156 від 22 липня 2016 року визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], [INFO]. Органом опіки та піклування встановлено, що починаючи з 2013 року [PERSON] відстоює своє право на проживання її дитини разом з нею. [PERSON] бажає проживати разом зі своєю донькою, виховувати запіклуватись про неї. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Відповідно до ст. 164 СК підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпропетровську ради про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки у розмірі 1500 грн. щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову, суд виходить з наступного. Як вже зазначалося судом вище, Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року неповнолітню [PERSON] було витребувано у [PERSON] та повернуто [PERSON] для постійного проживання із матір'ю за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивач незаконно змінив місце проживання дитини, що встановлено Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року. Таким чином вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] є незаконними та такими, що суперечать самому змісту аліментних зобов'язань, оскільки позивач не законно змінив місце проживання дитини на яку просить стягувати аліменти. Крім того, з серпня 2016 року неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю - [PERSON] (відповідач по справі). Відповідно до положень ч. 2 ст. 181 СК України обов'язок сплачувати аліменти має той з батьків, хто проживає окремо від дитини. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих доказів, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь аліментів з [PERSON] також не підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed