Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з прилюдних торгів та виселення, стверджуючи, що 22 жовтня 2007 року між АКБ «Порто - Франко», правонаступником якого є АБ «Порто-Франко» і [PERSON] укладено кредитний договір №804/2-07, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в сумі 32000,00 доларів США під 15% річних строком по 21 жовтня 2014 року, а позичальник прийняв на себе зобов'язання своєчасного повернення всієї суми кредиту, відсотків у розмірах, строки і на умовах визначених кредитним договором. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, 22 жовтня 2007 року між АКБ «Порто - Франко» і [PERSON] укладений іпотечний договір, відповідно до якого в заставу банку передано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 22,3 кв.м. та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею - 0,084 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON]. 15 травня 2013 року заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року задоволено позов АБ «Порто - Франко» до [PERSON] та [PERSON], стягнуто в солідарному порядку заборгованість у сумі 403118,17 грн. та розподілено між сторонами судові витрати. Позивач вказує, що позичальник і поручитель ухилилися від виконання вказаного рішення, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить суд: - звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 22,3 кв.м. та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею - 0,084 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайної ціни на цей вид майна на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - виселити [PERSON] з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився та надав письмову заяву про розгляд справи без його участі (а.с.37). Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, надав письмові заперечення проти позову, мотивуючи тим, що [PERSON] не ухилявся від виконання рішення суду, він його оскаржував в касаційному порядку та з 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який розповсюджує дію на правовідносини, які склалися між відповідачкою та позивачем, тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на заперечення надані стороною відповідача. Заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 року між АКБ «Порто - Франко», правонаступником якого є АБ «Порто-Франко» (а.с.8-11) і [PERSON] було укладено кредитний договір №804/2-07, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в сумі 32000,00 доларів США під 15% річних строком по 21 жовтня 2014 року, а позичальник прийняв на себе зобов'язання своєчасного повернення всієї суми кредиту, відсотків у розмірах, строки і на умовах визначених кредитним договором . З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, 22 жовтня 2007 року між АКБ «Порто - Франко» і [PERSON] укладений іпотечний договір, відповідно до якого в заставу банку передано житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 42,9 кв.м., житловою площею 22,3 кв.м. та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею - 0,084 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] (а.с.12-16). 15 травня 2013 року заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області (а.с.17-19), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2013 року (а.с.20-25) задоволено позов АБ «Порто - Франко» до [PERSON] та [PERSON], стягнуто в солідарному порядку заборгованість у сумі 403118,17 грн. та розподілено між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Для належного виконання зобов'язань статтею 546 ЦК України, передбачені такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. Згідно зі ст.672 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України, передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом частини 1 ст.583 К України та частини 2 ст.11 Закону України «Про іпотеку», заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Відповідно до ст.590 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частиною 6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. В той же час, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, оскільки вказаний закон є чинним, відповідач заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки, який є єдиним місцем проживання відповідача, доказів про наявність іншого нерухомого майна суду не надано, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed