Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 17.04.2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №114. Від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] . Більше ніж півроку фактичні шлюбні відносини між ними припинені, оскільки між ними втрачено почуття любові і поваги один до одного. Вважає, що збереження родини неможливе, просила шлюб розірвати. Також зазначила, що дитина проживає разом з нею, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим, позивачка просила також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб із відповідачем. А також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Виходячи із змісту ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 17.04.2004 року сторони зареєстрували шлюб в Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №114, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.04.2004 р. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.11.2004 року виконкомом Сартанської селищної ради м.Маріуполя Донецької області, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є сторони у справі, актовий запис № 70.\~ Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю позивачкою у справі за адресою: [ADDRESS] .\~ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу- одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Враховуючи те, що у сторін по справі відсутній намір на примирення, бажання поновити сімейні стосунки та проживати однією сім`єю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню. Позивачка при зверненні до суду із позовними вимогами про розірвання шлюбу сплатила судовий збір в сумі 768,40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Щодо розподілу судових витрат за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. За вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved