Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

у травні 2017 року позивач звернулася в суд із позовною заявою до відповідача про визнання за нею права власності на житловий будинок загальною площею 46,2 м.кв. та жилою площею 40,6 м.кв. побудованого із глини, сараю загальною площею 10,1 м.кв. побудованого із дощок, сараю загальною площею 32,2 м.кв. побудованого із цегли, що знаходиться на [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що [INFO] померла її бабці тітка - [PERSON] , а [INFO] - батько останньої - [PERSON] .. При цьому, на випадок своєї смерті [PERSON] та [PERSON] 23.07.2009 року склали заповіти, згідно якого заповіли житловий будинок з надвірними будівлями на час смерті [PERSON] .. Вказує, що звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, однак їй було відмовлено у вчинення відповідної нотаріальної дії щодо вказаного житлового будинку, у зв`язку з тим, що на момент її звернення відсутній такий об`єкт приватної власності як колгоспний двір і не подано право встановлювальних документів на вказаний будинок. Зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] . На підставі вказаного, просила позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 16.05.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено попереднє судове засідання (а.с.15). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 06.12.2017 року закінчено проведення попереднього судового засідання та призначено справу до розгляду у судовому засіданні (а.с.21). До судового засідання від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с.87). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, при цьому подавши заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.69). Оскільки учасники справи, які були повідомлені належним чином про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що родичі позивача, станом на 15.01.1991 року, проживали у господарстві, головою якого був [PERSON] , членом - його дружина - [PERSON] , що підтверджується випискою з погосподарської книги Зборівської міської ради Зборівського району Тернопільської області №59 від 31.01.2018 року (а.с.37). Будинок, в якому проживали [PERSON] та [PERSON] та який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належав голові колгоспного двору [PERSON] та члену цього колгоспного двору - [PERSON] , що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області №648 від 13.11.2008 року (а.с.34). При цьому, як вбачається із цієї довідки, житловий будинок побудований 1969 року, надвірні будівлі - 1973 року. Факт належності вказаного будинку [PERSON] та [PERSON] підтверджується і довідкою Козівського РБТІ №39 від 10.05.2017 року (а.с.10). При цьому, кожному із них належало по Ѕ частини такого будинку. Згідно з довідкою Козівського РБТІ №196 від 10.05.2017 року правовстановлюючі документи на зазначене вище будинковолодіння - відсутні (а.с.11). Крім того, судом також встановлено, згідно з довідкою Козівського районного бюро технічної інвентаризації №676 від 06.12.2017 року, що право власності на нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року не зареєстровано (а.с.44). Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погоджену заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року та яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року було запроваджено обов`язкову державну реєстрацію бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих об`єктів нерухомості у містах, селищах міського типу, а також будинків і домоволодінь, розташованих на земельних ділянках, які відведені радгоспам і колгоспам в межах міста або селища міського типу. Згідно абз.2 п.6 вказаної інструкції не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Додатком №1 до вказаної інструкції закріплено Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. При цьому, у зазначеному переліку, серед правовстановлюючих документів відсутні виписки/довідки з по господарських книг. Однак, згідно з п.20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погоджену заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року та яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року у випадку включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадку їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації складало списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам на підставі по господарських книг сільської Ради депутатів трудящих. Таким чином, на переконання суду, нормативно-правовими актами, чинними на момент виникнення спірних правовідносин виникнення, зміна чи припинення права власності не залежало від реєстрації цього права відповідними органами чи установами, а довідки сільських рад та погосподарські книги (витяги з них) були тими документами, на підставі яких встановлювалося право власності. Підтвердженням обґрунтованості такого висновку суду є також позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладена в абз.29 п.3.1. інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно якого: за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Крім того, з метою уніфікації форм таких довідок додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад народних депутатів трудящих, затвердженою наказом міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року №1/5 було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Відтак, на підставі вказаного, суд дійшов до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] належав на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] належало на праві спільної часткової власності будинковолодіння. [PERSON] - померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.02.2010 року (а.с.9, 43). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.10.2016 року (а.с.8,42). На випадок своєї смерті [PERSON] та [PERSON] залишили заповіти від 23.07.2009 року, посвідчені секретарем Великоплавучанської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого кожен з них заповіли житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] - [PERSON] (а.с.6, 7). 05.02.2018 року, постановою приватного нотаріуса Козівського районного нотаріального округу Боднарук М.В. №90/02-31 відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії щодо прийняття спадщини на Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташований у [ADDRESS] (а.с.39). Як вбачається із цієї постанови нотаріуса, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стала не надання правовстановлювальних документів на таке майно. Крім того, 08.02.2018 року позивач звернулася до Козівської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] на Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що розташований у [ADDRESS] , у зв`язку з чим їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки такий об`єкт приватної власності, як колгоспний двір, не визначений діючим законодавством України (а.с.38). У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст.1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За положеннями ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Крім того, ч.1 ст.392 ЦК України закріплено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на підставі вищевказаного, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] , які померли [INFO] та 25.10.2016 року, заповіли житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] і саме це майно відноситься до майна колишнього колгоспного двору, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.392 ЦК України, суд вважає, що слід визнати за позивачем право власності на будинковолодіння за вказаною адресою. На підставі викладеного,

Outcome: approved