Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 липня 1975 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] в РАЦС Індустріального району м. Дніпропетровська, актовий запис № 536. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Зазначив, що до 1998 року вони проживали нормальним сімейним життям. Однак, з 1998 року і в подальшому відповідач перестав приймати участь в житті сімї, з кожним роком відносини між ними ставали все гіршими та напруженішими. Також, повідомив, що вони перестали спілкуватися, стали зовсім чужими людьми, шлюбні відносини між ними давно припинилися. Поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не збирається, спільне проживання та збереження сімї неможливе, у звязку з чим вимушений був звернутися до суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не зявився, 05.07.2017 року надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Прізвище після розірвання шлюбу просив не змінювати. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 224-226 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. З матеріалів справи судом встановлено, що 26 липня 1975 року РАЦС Індустріального району м. Дніпропетровська, актовий запис № 536, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після одруження [PERSON]. У шлюбі неповнолітніх дітей немає. Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, позивач наполягав на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, спір про майно відсутній, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки, сплачений при подачі позову про розірвання шлюбу, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved