Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.11.2007 року між ним і [PERSON] (далі - відповідач-1) укладено кредитний договір № 734/П/99/2007-840, відповідно до умов якого відповідач-1 отримав кредит у сумі 121396,57 доларів США з кінцевим терміном повернення 27.11.2027 року, зі сплатою 12,39% річних за користування кредитом та зобов'язався повертати кредит і сплачувати відсотки шляхом внесення на поточний рахунок суми мінімально необхідного платежу у розмірі 1376,85 доларів США щомісячно до 10-го числа поточного місяця. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договори поруки: 27.11.2007 року із [PERSON] (далі - відповідач-2) та 04.08.2009 року з [PERSON] (далі - відповідач-3), за якими позичальник та поручителі відповідають перед кредитором за виконання умов кредитного договору як солідарні боржники. В порушення умов кредитного договору відповідач-1 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання: не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту, в зв'язку з чим станом на 22.04.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 179469,11 доларів США, що еквівалентно 1434469,59 грн по курсу НБУ станом на 22.04.2013 року, з яких, заборгованість по кредиту - 113425,20 доларів США, що еквівалентно 906607,62 грн, заборгованість по відсотках - 44266,33 доларів США, що еквівалентно 353820,81 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 6361,84 доларів США, що еквівалентно 50850,20 грн, штраф за порушення вимог кредитного договору - 15415,73 доларів США, що еквівалентно 123217,97 грн. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути солідарно з усіх відповідачів вказану суму заборгованості - 179469,11 доларів США та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Також пояснив, що розрахунок пені проведений невірно, а штрафні санкції нараховано за невиконання відповідачем-1 умов договору щодо укладення договору страхування, сплати процентів та погашення кредиту. Представник відповідача-1 у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, а також вважає необґрунтованими вимоги про стягнення пені та штрафних санкцій. Представник відповідача-2 у судовому засіданні позов не визнав, вважає вимоги необґрунтованими та безпідставними, оскільки строк дії поруки припинено на підставі ч.ч. 1 та 4 ст. 559 ЦК України. Представник відповідача-3 у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України строк дії договору поруки припинено, а тому вимоги є безпідставними. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 27.11.2007 року між ВАТ КБ «Надра» і [PERSON] укладено кредитний договір № 734/П/99/2007-840, відповідно до умов якого відповідач-1 отримав кредит у сумі 121396,57 доларів США з кінцевим терміном повернення 27.11.2027 року, зі сплатою 12,39% річних за користування кредитом. 04.08.2009 року між позивачем та відповідачем-1 була укладена додаткова угода № 1 (далі - угода № 1) до кредитного договору № 734/П/99/2007-840 від 27.11.2007 року, згідно якої кредитний договір викладений у новій редакції. Пунктом 1.1.1 угоди №1 встановлено, що позичальник повертає кредит та сплачує відсотки банку, шляхом внесення на поточний рахунок мінімально необхідного платежу в розмірі 1376,85 доларів США щомісячно до 10-го числа поточного місяця. Згідно п. 3.2.3.1 угоди №1, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії у вигляді плати за управління кредитом та можливих штрафних санкцій у разі затримання позичальником сплати кредиту (частини кредиту) та/або процентів щонайменше на 30 календарних днів. Згідно п.п. 3.3.7, 3.3.8 угоди № 1, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п. 1.1, 2.4 цього договору та комісії у вигляді плати за управління кредитом в розмірах та в порядку, передбачених цим договором; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.п. 1.1, 2.4 цього договору. Пунктом 4.1 угоди №1 передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4, 2.10 цього договору, комісій у вигляді плати за управління кредитом, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно п. 4.2 угоди № 1, у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2 - 3.3.5, 3.3.7- 3.3.17 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3% від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок. Пунктом 4.3 угоди № 1 встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач-1 здійснив останній платіж 13.04.2010 року в сумі 549,29 доларів США, після чого припинив внесення чергових щомісячних платежів щодо повернення кредиту, у зв'язку з чим станом на 22.04.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 157691,53 доларів США, з яких, заборгованість по кредиту - 113425,20 доларів США, заборгованість по відсотках - 44266,33 доларів США. На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на наведене суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту в сумі 113425,20 доларів США та заборгованісті по відсотках в сумі 44266,33 доларів США. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що розрахунок пені проведено не вірно, не відповідно до умов договору, однак позовні вимоги не уточнив, нового розрахунку не надав, тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 6361,84 доларів США недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення штрафу в сумі 15415,73 доларів США, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не надано розрахунку щодо нарахування суми штрафу. Також суд вважає безпідставними посилання представника відповідача-1 на пропуск позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач-1 здійснив останній платіж 13.04.2010 року в сумі 549,29 доларів США, тобто в розмірі меншому ніж передбачено умовами договору (1376,85 дол. США), що є неналежним виконанням зобов'язань щодо розміру та строку щомісячного платежу, тому відповідно до п. 4.3 угоди №1 строк користування кредитом вважається таким, що сплив 09.07.2010 року (10.04.2010р.+90 днів), а позов подано до суду поштою 06.06.2012 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Також судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено два договори поруки: 27.11.2007 року із [PERSON] та 04.08.2009 року з [PERSON], за умовами яких відповідачі-2, 3 поручились перед кредитором за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору (п.1.1). Пунктом 1.2 договорів поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Пунктами 5.3 договорів поруки встановлено, дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього договору. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч.1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями або годинами. Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251,252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 23 травня 2012 року по справі № 6-33цс12, постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-48цс11, постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, які є обов'язковими при виборі правової норми, що підлягає застосуванню в силу положень ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України. З огляду на наведене та беручи до уваги, що договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктами 5.3 цих договорів установлено, що вони діють до повного виконання позичальником всіх зобов'язань за кредитним договором, та враховуючи, що позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який відповідно до п. 4.3 угоди № 1 сплив 09.07.2010 року, не пред'явив вимоги до поручителів, суд приходить до висновку, що порука припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому вимоги про стягнення заборгованості з поручителів [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до [PERSON] суд також приймає до уваги, що вона не надавала згоду на укладення додаткової угоди № 1, якою були внесені зміни до кредитного договору, зокрема п. 4.3, яким встановлено обов'язок по достроковому поверненню кредиту протягом одного робочого дня в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків щодо сплати процентів та погашення кредиту, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а тому така зміна умов основного зобов'язання тягне припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, враховуючи, що з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності. На підставі викладеного та

Outcome: partial