Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2018 року позовні вимоги [PERSON] до відповідачів КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міськради, КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міськради, КП «ЖЕП № 34» Дніпровської міськради, КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради та КП «ДМТМ» Дніпровської міськради про припинення протиправних дій було розєднано в самостійні провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року підготовче провадження було закрито і справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2019 року у відповідача було витребувано докази. Позивач у своєму позові та ході судового засідання посилався на те, що 17 липня 2017 року він на електронних торгах, які було проведено відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження», придбав Ѕ частину квартири [ADDRESS], про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво, яке зареєстроване у реєстрі за № 441. Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21424582. Після реєстрації права власності, позивач звернувся до відповідача для укладення договору про надання комунальних послуг, проте йому було відмовлено з посиланням на те, що такі договори не укладаються та запропоновано написати заяву про відкриття особового рахунку. Після написання вказаної заяви позивачеві надали довідку, у якій зафіксовані грошові вимоги до нього, при тому, що такі зобовязання виникли за надані послуги до набуття ним права власності на Ѕ частину квартири. [PERSON] вимогами від 19 липня 2017 року та 09 лютого 2018 року звертався до відповідача з вимогою про припинення незаконних дій, списання заборгованості та укладення договору. Відповідач своїми відповідями від 19 липня 2017 року та 23 лютого 2018 року зазначив, що вказані вимоги є безпідставними. Позивач вважає, що протиправними діями КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради заподіяно йому моральної шкоди, яка полягає у тому, що на його адресу надсилалися претензії, він відчував хвилювання та був змушений шукати кошти на оплату заборгованості. Тому позивач просив суд припинити протиправні дії відповідача щодо обліку заборгованості інших осіб за ним за надані комунальні послуги, зобовязати КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради укласти з ним договір та стягнути на свою користь моральну шкоду у розмірі 1\~000 гривень. Відповідач КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, представника у судове засідання не направив, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. 17 жовтня 2018 року надавав суду відзив на позов та письмові пояснення, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що до придбання на електронних торгах Ѕ частини квартири [ADDRESS], у [PERSON] було право власності на Ѕ частину на підставі договору купівлі-продажу, особовий рахунок обліковується за позивачем, а списання заборгованості за надані комунальні послуги є правом, а не обовязком відповідача; чинним законодавством не передбачено списання заборгованості, не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним. Також відповідач зазначив, що не передбачено цивільним законодавством такий спосіб захисту як припинення протиправних дій. Крім того, для підписання договору на надання послуг теплопостачання позивачеві необхідно звернутися в абонентський відділ, у судовому порядку це питання не вирішується. З приводу стягнення на користь позивача моральної шкоди з КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради, зазначено, що позивачем не надано доказів звернення до медичних, експертних установ, а також фактичних витрат, повязаних з відновленням стану здоровя у звязку із заподіянням моральної шкоди. Просив у задоволенні позовних вимоги відмовити у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва, виданого 17 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотокругу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 441, [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21424582 (а.с. 12). Інша Ѕ частина квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого Третьої дніпровською держнотконторою 17 листопада 2014 року і зареєстрованого в реєстрі за № 4-1531, належить [PERSON] (а.с. 52). Право власності у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 7718618 (а.с. 53). Відповідач є постачальником житлових послуг з надання теплової енергії за адресою: [ADDRESS]. 19 липня 2017 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про списання заборгованості за теплопостачання, яка обліковується за попереднім власником (а.с. 15). Листом № 1425-СС від 19 липня 2017 року КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради повідомлено позивача про безпідставність його вимог щодо списання заборгованості та відмовлено у задоволенні його заяви від 19 липня 2017 року (а.с. 17). Аналогічну відповідь відповідачем було надано позивачеві на його заяву від 09 лютого 2018 року листом № 505 від 23 лютого 2018 року. Також зазначено, що особовий рахунок, відкритий на конкретного споживача є документом внутрішньгосподарського обліку господарських операцій і списання будь-яких сум та відкриття нового особового рахунку з нульовим балансом є правом відповідача, а не обовязком (а.с. 16). Досудовою претензією № б/н [PERSON] відповідачем заявлено вимогу про сплату заборгованості у розмірі 6\~464 гривень 13 коп. (а.с. 60). З виписки з особового рахунку № 34-920003 (а.с. 79), зареєстрованого за [PERSON], за адресою: [ADDRESS], станом на грудень 2018 року обліковується поточна заборгованість у розмірі 1\~075 гривень 44 коп. Тобто, заборгованість, яка є предметом спору, відсутня. Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Відповідно до статті 9\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»\~та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 237 від 08 жовтня 1999 року, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий в КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Вказана правова позиція узгоджується з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеного у рішенні від 11 червня 2014 року у цивільній справі № 6-398св14. Статтею 3\~ЦПК України передбачено, що кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, з урахуванням положень ст.ст. 15, 16\~ЦК України обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у вигляді вимог про припинення протиправних дій не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи. Зобов`язання КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради здійснити перерахунок за особовим рахунком та виключити суму заборгованості попереднього власника за комунальні послуги з надання теплової енергії, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиті послуги з надання теплової енергії, не є порушенням прав позивача. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у діях відповідача порушення прав позивача як споживача комунальних послуг, що надаються КП «Теплоенерго» Дніпровської міськради [PERSON] і [PERSON] як власникам квартири [ADDRESS]. Також слід зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення суми сплаченої ним заборгованості до особи, з вини якої ця заборгованість утворилася. На підставі ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 року, який був чинний на момент виникнення правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про\~житлово-комунальні\~послуги» у\~редакції 2004\~року споживач\~зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 року виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, з боку закону і для споживача і для виконавця визначений обовязок укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, але не передбачено можливість дистанційного укладення такого договору. Позивачем суду не було надано доказів, що відповідач відмовився від укладення договору. Для його підписання [PERSON] необхідно зявитися з необхідним пакетом документів до абонентського відділу відповідача. За таких обставин, вимоги про зобовязання укласти договір про надання житлово-комунальних послуг задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна\~шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров'я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім'ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв'язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Абзацами 1,\~2\~пункту 3\~постанови Пленуму\~ВСУ №\~4\~від 31\~березня 1995\~року визначено,\~що під\~моральною шкодою\~слід розуміти\~втрати немайнового\~характеру внаслідок\~моральних чи\~фізичних страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 4 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи перелічені норми права та положення постанови Пленуму ВСУ, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог у цій частині позивачеві слід відмовити, оскільки згідно з вимогами ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» моральна шкода відшкодовується у разі задоволення позовних вимог, а у задоволенні вимог про припинення протиправних дій та зобовязання вчинити певні дії позивачеві відмовлено. Крім того, судом не встановлено, що відповідачем вчинені протиправні дії щодо [PERSON] Також останнім не надано доказів, що йому завдано моральну шкоду, не зазначено, у чому вона виразилася, не наведено глибини моральних страждань та переживань, відсутні докази звернення до медичних чи лікувальних установ з приводу пережитого душевного хвилювання, погіршення стану здоровя. Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження, а тому у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі. З урахуванням того, що при зверненні до суду позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати у справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed