Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 03 грудня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір оренди квартири та машиномісця у паркінгу [NUMBER]. За умовами цього договору позивач здав, а відповідач прийняв у тимчасове користування на відплатній основі квартиру за адресою: [ADDRESS] та машиномісце у паркінгу за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 5.1. договору оренди орендна плата складає 1100 доларів США та має вноситись не пізніше 15 числа кожного місяця. Договір оренди було укладено строком на один рік до 03 грудня 2013 року. За письмовою домовленістю сторін термін оренди було продовжено до 03 грудня 2014 року. Станом на 16 червня 2014 року відповідач свої зобовязання за договором оренди щодо проведення розрахунків не виконав, а саме прострочив термін сплати орендних платежів за лютий-травень 2014 року. Крім того, відповідач залишив квартиру, не попередивши про це орендодавця. Відповідно до п. 8.6. договору оренди у разі порушення строків, встановлених у пунктах 5.1. та 5.2. даного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1 % суми боргу за кожен день прострочення платежу. Таким чином, заборгованість відповідача по договору становить: · 4400 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 19 червня 2014 року складає 48222 гривні 35 копійок заборгованість по орендній платі; · 36143 гривні 58 копійок пеня. Заочним рішенням Соломянського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року позов було задоволено. Ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року зазначене заочне рішення скасоване, а справа призначена до розгляду в загальному порядку. 03 червня 2015 року позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 54-55, 56-57) та просив суд стягнути з відповідача: · 48222 гривні 35 копійок заборгованості по орендній платі за лютий-травень 2014 року; · 36143 гривні 58 копійок пені за несвоєчасну сплату орендної плати за лютий-травень 2014 року; · інфляційні збитки від дати подання позовної заяви (19 червня 2014 року) і до 31 травня 2015 року в розмірі 25789 гривень 46 копійок; · 3 % річних за період від дати подання позовної заяви (19 червня 2014 року) і до 31 травня 2015 року в розмірі 1375 гривень 33 копійки. У судовому засіданні 12 червня 2015 року позивач підтримав позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення розміру заявлених вимог та просив її задовольнити з наведених у позові підстав. Представник відповідача вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Підтримала письмові заперечення (а.с. 63-65), у яких зазначено, що позивач умисно не вказує, коли відповідач залишив квартиру з метою безпідставного збагачення за рахунок стягнення вигаданої заборгованості. 23 січня відповідач залишив місто Київ та виїхав з квартири позивача, про що повідомив по телефону. 02 лютого 2014 року позивач уклав договір оренди квартири, яка знаходиться в м. Черкаси та почав проживати в ній. Позивач не довів факт проживання відповідача в квартирі в період з лютого по травень 2014 року. У разі дострокового припинення договору орендар несе відповідальність в розмірі місячного орендного платежу (п. 8.4. договору), і така сума залишилась у позивача (п. 5.1. договору). У договорі неправомірно не вказав розмір орендної плати в українській гривні і безпідставно нараховано заборгованість у іноземній валюті по курсу Національного банку України. Договір не було розірвано позивачем з метою збільшення заборгованості та швидкого збагачення за чужий рахунок. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] у тимчасове користування на відплатній основі квартиру за адресою: [ADDRESS] та машиномісце у паркінгу за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-6). Відповідно до 5.1. договору оренди орендна плата складає 1100 доларів США та має вноситись не пізніше 15 числа кожного місяця. Договір оренди було укладено строком на один рік до 03 грудня 2013 року. За письмовою домовленістю сторін термін оренди було продовжено до 03 грудня 2014 року (а.с. 7). Позивач свої зобовязання за договором виконав, що підтверджується актом прийому-передачі житлового приміщення від 03 грудня 2012 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. У п. 5.1. договору оренди визначено, що плата складає 1100 доларів США і вноситься не пізніше 15 числа кожного місяця. Позивач посилається на те, що відповідач не сплатив орендну плату за лютий-травень 2014 року. Відповідач залишив квартиру не попередивши його в порядку, передбаченому п. 8.1. договору оренди, тому має сплатити кошти за користування майном. Розмір плати за цей період складає 4400 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 19 червня 2014 року складає 48222 гривні 35 копійок заборгованість по орендній платі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На день розгляду справи судом 12 червня 2015 року офіційний курс Національного банку України складає більшу суму, проте в цій частині позивач свої вимоги не змінював, тому стягненню з відповідача підлягає заборгованість у розмірі 48222 гривні 35 копійок. Суд вважає, що є не підставою для відмови в задоволені позову посилання сторони відповідача на те, що в договорі не було визначено еквівалент орендної плати в українській гривні. Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України визначено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При зверненні до суду з позовом [PERSON] просить стягнути кошти саме в українській гривні. Сторона відповідача посилається на те, що 23 січня відповідач залишив місто Київ та виїхав з квартири позивача, про що повідомив по телефону та почав проживати в м. Черкаси, факт проживання відповідача в орендованій квартирі в лютий-травень 2014 року позивач не довів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Будь-яких доказів повідомлення позивача про дострокове розірвання договору оренди як те передбачено договором суду не надано. Суд вважає, що факт оренди відповідачем квартири в м. Черкаси та проживання в ній не впливають на його обовязок виконувати умови іншого договору оренди житла. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк грошову суму, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до п. 8.6. договору оренди у разі порушення строків, встановлених у пунктах 5.1. та 5.2. даного договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 1 % суми боргу за кожен день прострочення платежу. Позивач просить стягнути на його користь пеню в розмірі 36143 гривні 58 копійок. Розрахунок суми заборгованості наданий суду, відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору (а.с. 11-12, 56-57). Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вбачається, що розмір орендної плати в договорі визначений в іноземній валюті. Позивач самостійно визначив розмір офіційного курсу Національного банку України, за яким просить стягнути заборгованість у гривні (ст. 11 ЦПК України). За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача інфляційних збитків від дати подання позовної заяви (19 червня 2014 року) і до 31 травня 2015 року на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягає. Разом з тим, інша вимога про стягнення 3 % річних за період від дати подання позовної заяви (19 червня 2014 року) і до 31 травня 2015 року в розмірі 1375 гривень 33 копійки ґрунтується на законі та підпадає під дію положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням задоволення вимог позивача та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір у розмірі 857 гривень 41 копійки.

Outcome: partial