Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У червні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в остаточній редакції якого просив визнати право власності на автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 803292, за ним. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він має у користуванні автомобіль [NUMBER], який на даний час є власністю [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 25.09.2012 р. він позичив відповідачу грошові кошти 44000 грн., які [PERSON] зобовязався повернути до 25.09.2013 р. В рахунок забезпечення повернення суми боргу відповідач передав йому у користування спірний автомобіль на надав розписку, із тексту якої вбачається, що у випадку неповернення грошових коштів у зазначений строк, право власності на автомобіль перейде до позивача. 25.09.2012 р. [PERSON] надав позивачу нотаріально посвідчену довіреність, якою надав усі права, повязані з використанням, експлуатацією та розпорядженням спірним автомобілем. Зазначає, що починаючи з 25.09.2012 р. автомобіль знаходиться у його володінні, весь цей час він використовує зазначений транспортний засіб за його цільовим призначенням, усілякі витрати, повязані з використанням та ремонтом автомобіля, починаючи з 25.09.2012 р. та по теперішній час, він здійснює самостійно та за власний кошт. 20.12.2014 р. він знаходився за кермом спірного автомобіля та був зупинений працівниками ДАІ, від яких дізнався, що автомобіль перебуває під арештом. Вважає, що саме він має право власності на спірний автомобіль, оскільки він фактично придбав його за власні кошти. Зазначає, що він добросовісний набувач і право власності належить йому, а не відповідачу. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні вищевикладеним. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, позовні вимоги визнав. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні також не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Жовтневого ВДВС ХМУЮ у судові засідання жодного разу не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, заяв про відкладення справи розглядом або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Судовим розглядом встановлено, що автомобіль [NUMBER], належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9). [PERSON] 25.09.2012 р. отримав від позивача грошові кошти у розмірі 44000 грн. та зобовязався повернути їх до 25.09.2013 р., в забезпечення виконання зобовязань, передав у користування позивачу автомобіль [NUMBER]. У випадку не повернення грошових коштів, автомобіль переходить у власність [PERSON] Довіреністю від 25.09.2012 р. [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та розпоряджатись належним йому автомобілем. Довіреність дійсна до 25.09.2017 року (а.с.14). Положення ст. 244 ЦК України передбачають, що на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності. Згідно розписки, копія якої міститься в матеріалах справи, дійсно [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань передав позивачу автомобіль [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до змісту статей 202, 208, 626, 638, 655 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як було встановлено в судовому засіданні договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля між [PERSON] та [PERSON] не укладався, а останнім була тільки видана довіреність з правом керування та розпорядження транспортним засобом, у тому числі і з правом зняття автомобілю з обліку та постановки на тимчасовий або постійний облік та ін. Відповідно до п. п. 2,7, 8, 42 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів) в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Для того, щоб здійснити продаж автомобіля, зняти його з обліку та перереєструвати на нового власника необхідно, щоб був відсутній арешт автомобіля чи заборона зняття його з обліку. Суд не може погодитися з доводами позивача про те, що відповідач (власник) відмовився від права власності на майно заявивши про це, а саме: надавши розписку, нотаріально посвідчену довіреність, склавши акт приймання-передачі транспортного засобу. Ці дії не свідчать про його відмову від права власності на автмобіль. Серед зазначених в цих Правилах документів відсутні довіреність та усний договір купівлі-продажу автомобіля. Натомість вказано, що одними із таких документів можуть бути договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Перед видачею довіреності від 25.09.2012 року на ім'я [PERSON], автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ. Таким чином, придбання позивачем спірного автомобіля на підставі довіреності не можна вважати правомірним, тому за цим договором він не набув право власності на транспортний засіб. Крім того, як пояснили позивач та його представник у судовому засіданні, на даний час довіреність від 25.09.2012 року на передачу позивачу автомобіля є дійсною. Отже, сторони не вжили заходів щодо переоформлення транспортного засобу у порядку, визначеному Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів. Таким чином, за позивачем не можна визнати право власності на автомобіль з підстав передбачених ст. 392 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed