Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в останній редакції якого, просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук І. І. від 22 січня 2018 року за реєстровим № 76, вчинений на користь [PERSON], таким, що не підлягає виконанню, повідомити приватного виконавця Ляпіна Д. В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню із зняттям арешту на майно та кошти позивача, з реєстрацією припинення обтяження майна та коштів божника, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 лютого 2018 року. В обґрунтування поданого до суду вказано, що 03 листопада 2017 року позивач та третя особа у справі [PERSON] уклали договір позики грошових коштів, згідно з яким позивач отримав у власність 401 408, 00 грн, що еквівалентно дорівнює 12 800 Євро за офіційним курсом НБУ на час укладення договору. Оскільки позивач, як вказано у позовній заяві, має намір повернути всю суму позики не пізніше, ніж до 03 грудня 2018 року, частинами борг він не повертав, оскільки це є його правом, а не обовязком. Ухвалою судді від 18 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 05 червня 2018 року до суду від представника позивача надійшла позовна заява у новій редакції /а. с. 46-59/. 11 червня 2018 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін /а. с. 61-62/. Ухвалою суду від 11 червня 2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково - зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 76 від 22.01.2018, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук І. І. /а. с. 64-66/. Також 11 червня 2018 року ухвалою суду заяву представника позивача про забезпечення доказів задоволено витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук І. І. засвідчену належним чином копію виконавчого напису, вчиненого 22 січня 2018 року за № 76, та інших документів, що залишаються у справах приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису, згідно з номенклатурою справ /а. с. 75-76/. 26 червня 2018 року від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук І. І. до суду на виконання ухвали від 11 червня 2018 року надішли витребувані матеріли /а. с. 86-98/. Від третьої особи у справі приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д. В. до суду надійшли письмові пояснення, у яких він вказав, що по суті позовних вимог пояснень не має, оскільки вони виходять за межі примусового виконання рішення та стосуються правовідносин виключно між сторонами і та третьою особою [PERSON] /а. с. 99-100/. [PERSON] третя особа у справі 15 серпня 2018 року також подав письмові пояснення у справі, заперечуючи доводи позивача, вважає дії приватного нотаріуса законними /а. с. 105-110/. 03 вересня 2018 року стороною позивача подано відповідь на пояснення третьої особи [PERSON] /а. с. 133-135/. А 13 вересня 2018 року від представника позивача до суду надійшли письмово викладені міркування /а. с. 137-138/. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити, з підстав наведених у заявах по суті позову. Відповідач Левчук І. І. у судовому засіданні позов не визнала, просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на законність своїх дій. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] заперечувала позов, просила відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 03 листопада 2017 року позивач та третя особа у справі [PERSON] уклали договір позики грошових коштів, посвідченого приватним нотаріусом Новохатньою Н. С., зареєстрованого за № 3956 /а. с. 90/. Відповідно до п. 1 договору позики від 03 листопада 2017 року, позивач як позичальник отримав від позикодавця третьої особи у справі [PERSON] гроші 401 408, 00 грн, що еквівалентно 12 800, 00 Євро за офіційним курсом НБУ станом на дату укладення цього договору. Пунктом 2.2 договору зафіксовано, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 03 грудня 2018 року, у гривнях, у сумі, яка буде еквівалентна 12 800 Євро, визначеним у порядку, передбаченому пунктом 2.3 цього договору на дату здійснення платежу. Згідно з пунктом 2.5 договору від 03 листопада 2017 року, позивач має право повертати, а третя особа [PERSON] як позикодавець прийняти повернуті гроші кошти також раніше визначеного у договорі кінцевого терміну, як і за пунктом 2.6 позивач має право повертати, а [PERSON] зобовязаний прийняти повернуту йому частину загальної суми боргу також раніше періоду погашення боргу, зазначеного у договорі. Учасники договору від 03 листопада 2017 року погодили у пункті 2.7, що позика повертається рівними частинами до десятого числа кожного місяця, починаючи з грудня 2017 року, після укладення та посвідчення цього договору, але не пізніше строку, зазначеного у пункті 2.2 цього договору, тобто не пізніше 03 грудня 2018 року, якщо термін не буде продовжений за згодою сторін на підставі договору про внесення змін до договору від 03 листопада 2017 року, посвідченого нотаріально. При не поверненні чи не своєчасному поверненні суми позики позикодавцю третій особі [PERSON], тобто у строки, визначені пунктом 2.7 цього договору, позичальник погодився сплачувати позикодавцю пеню у розмірі 0,05 процентів від суми простроченого платежу за кожний день прострочення сплати боргу, як зафіксовано у пункті 3 договору від 03 листопада 2017 року. У договорі від 03 листопада 2017 року, а саме у пункті 4, сторони передбачили, що при неповерненні суми позики своєчасно, тобто у строки, визначені пунктом 2.7 цього договору, позикодавець вправі буде предявити цей договір до стягнення боргу у строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, або іншим способом не забороненим законодавством України. Встановлено, що 12 грудня 2017 року третя особа [PERSON] через свого представника [PERSON] направив засобами поштового звязку позивачеві письмову претензію повернення суми позики за договором позики 03 листопада 2017 року, оригінали квитанції та описи вкладень у цінний лист про що представником надано суду у судовому засіданні 11 жовтня 2018 року /а. с. 112-113, 140-143/. 22 січня 2018 року відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук І. І. із заявою про вчинення виконавчого напису за договором позики від 03 листопада 2017 року, оскільки, враховуючи п. 2 п.п. 2.2, п.п. 2.3 договору позики грошових коштів та ст. 625 ЦК України, заборгованість позичальника (позивача) становила 456 384, 60 грн, що еквівалентно 12 910, 71 Євро, згідно з офіційно встановленим курсом НБУ Євро до гривні /а. с. 89/. У своїй заяві, поданій відповідачеві Левчук І. І., третя особа [PERSON] зазначив, що позичальник [PERSON] не сплачував борг. 22 січня 2018 року відповідач вчинила виконавчий напис, зареєстрований за № 76, яким вона пропонувала, на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, звернути стягнення з позивача на користь третьої особи у справі [PERSON] /а. с. 88/. Вчинення виконавчого напису регламентуються статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» і главою 16 II розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Вбачається, що для вчинення виконавчого напису третьою особою у справі [PERSON] було надано відповідачу приватному нотаріусу Левчук І. І. наступні документи: заяву про вчинення виконавчого напису відповідно до пункту 2.1 глави 16 II розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, у якій було обраховано суму заборгованості; договір позики, за правилами Порядку № 1172; письмова претензія про повернення суми позики; підтвердження надіслання претензії про повернення суми позики. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних справ шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до пункту 2 Переліку № 1172, для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік документів для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172, є вичерпним. Інші документи для вчинення виконавчого напису нормативно-правовими актами не передбачені. Як вбачається, позика надавалася фізичною особою, відповідно, банківську виписку нотаріусу надати не видавалося можливим, а розрахунок заборгованості здійснено за умовами договору від 03 листопада 2017 року. Відповідно до п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, безспірність заборгованості визначається нотаріусом тільки на підставі наданих документів передбачених переліком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім того, Законом України «Про нотаріат» і Порядком вчинення нотаріальних дій України не передбачено узгодження безспірності заборгованості з боржником, при вчинені виконавчого напису. Відповідно до ст. 630 Цивільного кодексу України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) Цивільного кодексу України. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Публічний кредитний договір є укладеним з моменту отримання позивачем кредитних коштів. Статтею 87 Закону України «Про Нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з статтею 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За правилами статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В розясненнях, викладених в інформаційному листі ВССУ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», затверджених постановою від 07 лютого 2014 року № 2, у 10 пункті розяснень зазначено, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом, а стягувачем відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У пункті 2.5 договору позики зазначено про право позичальника повернути повністю суму позики раніше кінцевого терміну 03 грудня 2018 року, яку позикодавець повинен прийняти. Таким чином висновок позивача про те, що він не зобовязаний був сплачувати борг частинами до десятого числа кожного місяця, як передбачено п. 2.7 договору, а мав намір повернути всю суму боргу не пізніше 03 грудня 2018 року, є хибним. Відповідно, судовим розглядом встановлено, що посилання позивача на те, що відповідачем приватним нотаріусом КМНО Левчук І. І. порушені вимоги перевірки безспірності заборгованості є безпідставним, обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, правомірність і законність дій та рішень відповідача приватного нотаріуса Левчук І. І., як і [PERSON] щодо звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису підтверджується письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і у його задоволенні слід відмовити. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed