Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

у червні 2019 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] , посвідчений 12.08.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською В.В. за реєстровим номером 14680. В обґрунтування позову зазначено про те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . У зв?язку із зверненням позивача до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті матері, позивач дізналась про існування заповіту, посвідченого 12.08.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською В.В. за реєстровим номером 14680, за яким [PERSON] заповіла Ѕ частину квартири [ADDRESS] , онуку - відповідачу у справі [PERSON] . Посилаючись на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України, позивач просить визнати недійсним вказаний вище заповіт, оскільки станом на час його посвідчення, [PERSON] за станом свого здоров?я не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Ухвалою судді Голосіївського районного судум. Києвавід 19 червня 2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, з метою визначення психічного стану [PERSON] на час посвідчення оспорюваного заповіту. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2020 року відновлено провадження у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.07.2020 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, з метою визначення психічного стану [PERSON] на час посвідчення оспорюваного заповіту. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2020 року відновлено провадження у справі. У судове засідання сторони надали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність. Крім того, у поданій відповідачем [PERSON] заяві, останній вказує про визнання позовних вимог у повному обсязі, та просить визнати недійсним оспорюваний заповіт. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 12 серпня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською В.В. за реєстровим номером 14680 посвідчено заповіт, складений від імені [PERSON] згідно змісту якого все майно, яке на день смерті виявиться належним останній, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, остання заповідає [PERSON] , [INFO] (а.с. 89). [INFO] [PERSON] померла, про що 03.12.2018 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено актовий запис про смерть № 19891, що стверджується даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 14.06.2019 року № 00023133070 (а.с. 4). 24.01.2019 року Другою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 53/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 5). Матеріали цивільної справи містять копію рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2016 року у справі № 752/19737/15-ц, яким [PERSON] визнано недієздатною, [PERSON] призначено опікуном над [PERSON] (а.с. 9-10). Посилаючись на положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, позивач просить визнати недійсним заповіт посвідчений 12.08.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашинською В.В. за реєстровим номером 14680, складений від імені [PERSON] . Підставою недійсності правочину згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. За змістом положень ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У судове засідання відповідач [PERSON] подав заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. За змістом частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено добровільність визнання відповідачем [PERSON] вказаних вище обставин, заявлених [PERSON] в обґрунтування позовних вимог. Відтак, враховуючи викладене вище, суд надходить до висновку про задоволення позовних вимог[PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved