Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У травні 2016 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому зазначено, що відповідача з 1 вересня 2007 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ (з серпня 2010 року Національної академії внутрішніх справ). 4 грудня 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ як виконавцем, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області як замовником, та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування, за умовами якого остання навчалася за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання була зобов'язана відпрацювати за місцем розподілу не менше трьох років, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Посилаючись на те, що 9 серпня 2013 року [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, до закінчення встановленого договором трирічного терміну перебуванні на службі після закінчення навчання, позивач просить стягнути з останньої суму фактично понесених витрат, пов'язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі, в розмірі 26243,93 грн, в тому числі: витрати на грошове забезпечення - 13983,82 грн, витрати на продовольче забезпечення - 2366,97 грн, витрати на речове забезпечення - 370,11 грн та витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 9523,03 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, при цьому подав до суду заяву, в якій, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно письмових заперечень, поданих [PERSON], позов вона не визнає посилаючись на те, що умови укладеного договору не порушила, від проходження служби не відмовлялася та була звільнена з органів внутрішніх справ лише за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків. Дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1 вересня 2007 року по 17 червня 2011 року [PERSON] була курсантом Київського національного університету внутрішніх справ (з серпня 2010 року Національної академії внутрішніх справ). 4 грудня 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ як виконавцем, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області як замовником, та відповідачем було укладено договір № Жт-2 про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування. На підставі наказу Національної академії внутрішніх справ № 463 від 17 червня 2011 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста з відзнакою. Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 9 серпня 2013 року № 252 о/с відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням). Згідно довідки про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] в Національній академії внутрішніх справ, фактичні витрати складають 26243,93 грн. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України). Відповідно до умов договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (далі Договору), виконавець зобов'язується забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України (пункт 2.1.3 Договору); після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати особі документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами (пункт 2.1.7 Договору); після відрахування особи (закінчення навчання) затвердити розрахунок фактичних витрат на її підготовку за весь термін навчання (пункт 2.1.8 Договору); замовник зобов'язується призначити особу, яка після завершення навчання прибула за направленням, на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, чи на іншу посаду, про призначення на яку є письмова згода особи (пункт 2.2.3 Договору); особа зобов'язується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років (пункт 2.3.5 Договору); у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (пункт 2.3.6 Договору). Пунктами 3, 4.1 Договору передбачено, що підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з звільненням з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин, а також відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України було затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 1 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України» (далі Порядок). Статтею 1 Порядку визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством (стаття 7 Порядку). Відповідно до частини 7 статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідальність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Пунктом 2.1 статуту Національної академії внутрішніх справ передбачено, що Міністерство внутрішніх справ України, у межах повноважень як центральний орган виконавчої влади, у підпорядкуванні якого знаходиться Національна академія внутрішніх справ, зокрема, здійснює фінансування цієї академії та контроль за її фінансово-господарською діяльністю. Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Встановивши, що витрати, пов'язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі в разі, якщо ця особа протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України звільнена за власним бажанням, мають відшкодовуватися Міністерству внутрішніх справ України, а також те, що сторонами договору про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування, окрім відповідача є Національна академія внутрішніх справ та управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, які підпорядковані Міністерству внутрішніх справ України, суд прийшов до висновку, що право вимоги відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, належить саме цьому Міністерству, отже, Національна академія внутрішніх справ є неналежним позивачем.

Outcome: dismissed