Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 02 грудня 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі в подружжя народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . З 2017 року по теперішній час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 04 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, наполягала на розірванні шлюбу, пояснила, що з відповідачем однією сім`єю не проживають останні чотири роки, дитина проживає разом з нею. Вказала, що примирення між сторонами не можливе. У судовому засіданні [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечував за умови, що позивач разом з ним звернеться до нотаріуса щодо посвідчення угоди про визначення порядку спілкування дитини з відповідачем. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що між [PERSON] , громадянином України, [INFO] та [PERSON] , громадянкою України, [INFO] , 02 грудня 2011 року Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 587, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 грудня 2011 року (а. с. 3). У шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 квітня 2016 року (а. с. 5). Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, подальше збереження шлюбу призведе до порушення інтересів сторін, тому наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] по сплаті судового збору, слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved