Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 42560 грн. 80 коп. за кредитним договором № б/н від 05.06.2012 р., яка складається з заборгованості за кредитом - 13623, 68 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 24771,58 коп., заборгованості за пенею та комісією - 1662,64 грн., штрафів - 500 грн. (фіксована частина), 2002,90 (процентна складова), а також стягнути судові витрати у розмірі 1378 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 05.06.2012 року був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн. Вказував також на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов'язання не виконував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у сумі 42560 грн. 80 коп.. У судовому засіданні представник позивача Коробченко М.Ю. , яка діє на підставі довіреності №7547-К-О від 27.12.2016 року позов підтримала у повному обсязі та надала пояснення відповідні вищенаведеному. Відповідач позов не визнав та пояснив, що у 2012 році між ним та позивачем було укладено кредитний договір, з яким він був не згоден, оскільки просив встановити кредитний ліміт у розмірі 5000 грн., а позивач надав йому кредит у розмірі 15 000 грн.. Крім того відповідач без його згоди змінив тарифи, збільшив процентну ставку. Також відповідач не згоден з тим,що позивач без його згоди автоматично списав з його пенсійної карти кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Позивач пояснив, що на даний час , він не працює, є інвалідом 2 групи по зору довічно, з тяжкими наслідками отриманої травми. Його пенсія складає 1670 грн., а тому він не з змозі сплачувати таку заборгованість за кредитом. У судовому засіданні, яке відбулося 11 серпня 2017 року, судом були роз'яснені відповідачу вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Відповідач висловив бажання заявити клопотання про призначення економічної експертизи , хоча на протязі розгляду справи, який триває більш ніж рік , ніколи не заявляв таке клопотання , а лише наполягав на присутності у судовому засіданні представника позивача, оскільки у нього є питання до останнього. При цьому заявив , що сплачувати за експертизу не має наміру, а за проведення такої повинен платити позивач. Судом два рази оголошувалася перерва та надавався час відповідачу для підготовки питань для експертів. Однак , після продовження судового розгляду справи , відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Враховуючи те, що відповідач після оголошення перерви , у судове засідання не з'явився без поважних причин, а також те, що сторони у справі надали пояснення, задали один одному питання, судом було прийнято рішення про закінчення розгляду справи за відсутністю відповідача. Суд, вислухав пояснення сторін дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 05.06.2012 року між позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав в кредит 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27.60 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки (а.с.7). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, що є додатком до договору, Позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, визначених даним договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту. Згідно п. 2.1.1.7.6 при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів ,позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі, встановленому вказаним договором. Представником банку надана до справи довідка про рух коштів за виданою відповідачу кредитною карткою, з якої вбачається, що відповідачу був наданий кредитний ліміт 15 000 грн. , якою [PERSON] користувався до 25.11.2014 року (а.с. 95-102). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У порушення зазначених норм закону, прийняті на себе зобов'язання по-вказаному кредитному договору відповідач належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, утворилась заборгованість станом на 07.04.2016 року , яка становить 42560,80 грн. та складається з:заборгованості за кредитом - 13623,68 грн.; заборгованості про процентам за користування кредитом - 24771,58 грн.; заборгованості за пенею та комісією - 1662,64 грн. ; штрафу (фіксована частина) - 500грн.; штрафу (процентна складова) - 2002.90 грн.. Вказаний розрахунок відповідач не спростував. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 611 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно і до умов договору, а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Щодо доводів відповідача, то суд не може прийняти їх до уваги, виходячи з наступного. Так, відповідач зазначив , що не згоден з встановленим кредитним лімітом у 15 000 грн., оскільки просив надати йому кредит у розмірі 5 000 грн.. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3,п. 2.2.2.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг , де зазначено, що Клієнт дає свою згоду , що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку , і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач зазначав, що не згоден з формою договору та бажав внести свої корективи в договір. Однак , відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених- наказом №СП-2-010 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір , що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України . Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору /договір приєднання/. Щодо незгоди відповідача зі змінами тарифів, а саме збільшення процентної ставки, то відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків . Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору /свобода укладення договору/. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови /пункти/, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обовїязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Підпис Позичальника /відповідача/ на кредитному договорі свідчить про те, що Позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови Договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином , розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами , то вважається , що клієнт приймає нові умови. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Таким чином ,умови про порядок внесення змін до Тарифів по кредиту були закладені з самого початку,тобто відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис. Крім того , відповідачем повідомлялося позивача про зміну до Тарифів по кредиту , шляхом надіслання SMS-повідомлення, на підтвердження чого відповідач надав письмові докази. Щодо незгоди відповідача з автоматичним списанням з його пенсійної зарплатної картки на погашення заборгованості ,то Постановою НБУ « Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 року /п.1.4/ передбачено Договірне списання Банком з рахунку Клієнта коштів без надання Клієнтом платіжного доручення, може здійснюватися банком у порядку, передбаченому в договору , укладеному між ним і Клієнтом . П. 6.1 вищевказаної Постанови встановлено, що Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Якщо кредитором за договором є Банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі про надання банківських послуг. Згідно п. 2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг» Клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми , підлягаючих статі Банку за даним договором , при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами /договірне списання/, в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», Боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку в частості з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Судом встановлено та підтверджується документально, що відповідач є інвалідом ІІ групи, який відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, а тому з нього не стягується судовий збір, що узгоджується з правовою позицією ВСУ від 1 березня 2017 року у справі №6-152цс17.

Outcome: approved