Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 10 серпня 2015 року, між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір про спільну діяльність із проведення капітального ремонту квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Строк капітального ремонту Об'єкта був встановлений тривалістю не більше 5 (п'яти) місяців з моменту укладення Договору. Згідно з вищезазначеним Договором, розмір внеску Позивача та Відповідача у спільну діяльність складає по 1/2 частині від загальної приблизної вартості капітального ремонту Об'єкта. При цьому, відповідно до п. 1 Договору, Відповідач був зобов'язаний передати Позивачу грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч грн.) для початку процесу здійснення капітального ремонту Об'єкта. Відповідно до умов Договору, після завершення капітального ремонту Об'єкта, Позивач повинен був передати Відповідачу 1/3 частину Об'єкта за договором купівлі-продажу (п. 1.2.4.Договору). Фактично умови Договору не були виконані з боку Відповідача - грошові кошти, відповідно до умов Договору, не були передані Позивачу. На сьогоднішній день капітальний ремонт Об'єкта повністю завершений та здійснений Позивачем самостійно. Відповідач за весь час капітального ремонту Об'єкта та після його завершення не приймав жодної участі у фінансуванні цього ремонту. Пунктом 1.2.5. Договору б/н від 10.08.2015 р. про спільну діяльність з капітального ремонту квартири передбачено, що у випадку, якщо одна із сторін не виконувала свої зобов'язання з фінансування спільної діяльності (капітального ремонту Об'єкта), ця сторона не набуває права власності на відповідну частину майна і не має права на отримання цієї частини. Таким чином, враховуючи, що на дійсний час Відповідач не виконав своїх зобов'язань за цим Договором, Позивач вважає за необхідне вирішити спір в судовому порядку. Позивач в судове засідання не з?явилася, суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем був укладений Договір про спільну діяльність із проведення капітального ремонту квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі - «Об'єкт»). Пунктом 1.2.5. Договору б/н від 10.08.2015 р. про спільну діяльність з капітального ремонту квартири передбачено, що у випадку, якщо одна із сторін не виконувала свої зобов'язання з фінансування спільної діяльності (капітального ремонту Об'єкта), ця сторона не набуває права власності на відповідну частину майна і не має права на отримання цієї частини. Відповідно до п. 1 Договору, Відповідач був зобов'язаний передати Позивачу грошові кошти в сумі 10 000 (десять тисяч грн.) для початку процесу здійснення капітального ремонту Об'єкта. Відповідно до умов Договору, після завершення капітального ремонту Об'єкта, Позивач повинен був передати Відповідачу 1/3 частину Об'єкта за договором купівлі-продажу (п. 1.2.4..Договору). Однак, умови Договору не були виконані з боку Відповідача - грошові кошти, відповідно до умов Договору, не були передані Позивачу. Крім того, жодних підтверджень щодо передання грошових коштів Позивачу Відповідачем надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить чинному законодавству України. Частиною 2 статті 1130 ЦК України визначено, що спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Положеннями ст. 1131 ЦК України встановлено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З огляду на наведені положення Закону суд зазначає, що зміна або розірвання договору можуть здійснюватись у судовому порядку. Таким чином, вбачаючи, що Позивач є позбавленим того, на що він розраховував при укладенні договору, а також враховуючи те, що Позивачем належним чином було обґрунтовано факти, які свідчать про наявність істотного порушення умов Договору Відповідачем, суд вбачає підстави для застосування до виниклих між сторонам правовідносин правил статті 651 ЦК України про розірвання договору. Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання Договору про спільну діяльність від 10 серпня 2015 року. Щодо позовних вимог про визнання права власності на 1/3 квартири, загальною площею 89,1 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS], суд зазначає наступне. Позивач проживала однією сім'єю зі своїм чоловіком - [PERSON], [INFO] та із тіткою свого чоловіка - [PERSON], [INFO]. Факт проживання однією сім'єю підтверджується ордером на жиле приміщення № 5592 від 03.11.1988 року, в якому зазначено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю з 1988 року за адресою: [ADDRESS]. Факт подружніх відносин між Позивачем та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 26.07.1969 року зроблено відповідний запис за № 1855. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою від 08.02.2008 року № 531, в якій зазначено наступне: «Справка выдана исполкомом Сурско-Литовского сельского совета в том, что [PERSON], [INFO] г.рожд. родился в с. Сурско-Литовское / является племянником [PERSON] [INFO] г. рожд., которая родилась в с. Сурско-Литовское и является двоюродной сестрой матери [PERSON]». 18.03.1948 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження 18.03.1948 року зроблено відповідний запис за № 449, відповідно до чого, [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». [INFO] року, померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 21 жовтня 1993 року зроблено запис № 1884 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 21 жовтня 1993 року. [INFO] року помер [PERSON], про що відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 06 квітня 2015 року складено відповідний актовий запис № 2841 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06 квітня 2015 року. Під час проживання однією сім'єю, Позивачем, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності було приватизовано квартиру, загальною площею 89,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.06.1993 року. Так, після смерті [PERSON], Позивачем було успадковано 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] Дніпропетровської області, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 червня 1993 року. Після смерті [PERSON] у 1993 році було відкрито спадщину, до складу якої входить 1/3 частка вищезазначеної квартири. Під час сумісного проживання разом із [PERSON] та [PERSON], Позивач вів спільне господарство, сплачував комунальні платежі на рівні з усіма співмешканцями квартири. Станом на сьогоднішній день, враховуючи відсутність у Спадкодавця, [PERSON], спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом, Позивач продовжує проживати у вищезазначеній квартирі. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, здійснює капітальний та поточний ремонт. Частиною 1 ст. 344 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації права власності є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки починаючи з [INFO] року Позивач, як спадкоємець, фактично добросовісно, відкрито, безперервно володів та користувався чужим майном, а саме: 1/3 частиною домоволодіння, яка належала [PERSON], утримував її - Позивач має право на визнання права власності за набувальною давністю на вищезазначене нерухоме майно. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 15, 316, 317, 319, 328, 392, 651, 1130, 1131 Цивільного Кодексу України, та

Outcome: approved