Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що 04.02.2011 року уклав договір добровільного страхування наземного транспорту № 03/09 з ПрАТ « СК Залізничні Шляхи», згідно якого був застрахований належний [PERSON] автомобіль SUBARU IMPREZA. 25.08.2011 року із застрахованим автомобілем стався страховий випадок - пожежа, внаслідок якого вищевказаний автомобіль був знищений. По факту страхового випадку ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» здійснило йому виплату страхового відшкодування на суму 250 710 грн. 07 коп. Оскільки договором страхування наземного транспорту була передбачена страхова сума в розмір 320 000 грн., а страхова компанія відмовилася добровільно доплатити страхове відшкодування, просив стягнути з відповідача 131 495 грн 17 коп. суми страхового відшкодування з врахуванням індексу інфляції та 4945 грн. 41 коп. - 3% річних та судові витрати. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої вимоги. У лютому 2016 року уточнив свої вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача 136109 грн. 15 коп. суми страхового відшкодування з врахуванням індексу інфляції та 4906 грн. 92 коп. - 3% річних, а всього -141016 грн. 07 коп. та судові витрати (а.с. 130). Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 березня 2016 року у позові відмовлено. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити іншій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Місцевим судом вірно встановлені фактичні обставини укладення сторонами 4.02.11 року договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 03/09 (а.с.5-8) належного позивачеві автомобілю SUBARU IMPREZA д.н. [NUMBER]. Проте, відмовляючи у позові місцевий суд виходив із того, що згідно висновку аварійного комісара ЛИСЮКА В.К. вартість матеріального збитку страхувальнику дорівнює ринковій вартості автомобіля 186 710 грн. 07 коп., а тому, з урахуванням подальшої доплати за пошкоджене додаткове обладнання, страховик повністю розрахувався із страхувальником. Крім того, під час постановлення рішення суд першої інстанції невмотивовано відкинув висновок експерта Науково - дослідного Експертно - криміналістичного центру (а.с.110-113). Так, не пред'являючи будь- яких конкретних претензій до зазначеного висновку щодо форми, змісту або методики обрахунку, суд довільно розцінив його просто як значно завищений, натомість поклавши у основу рішення висновок аварійного комісара ЛИСЮКА В.К., здійснений, за його особистими свідченнями, без урахування вартості автомобіля із встановленим додатковим обладнанням. Між тим, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він дійшов його унаслідок неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Згідно до ч.1 ст.9 зазначеного закону, страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Аналогічне визначення міститься у Глосарії договору між сторонами. На підставі ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування» у редакції, чинної на час укладення та дії договору між сторонами, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. З огляду на ч. 15 ст. 9 Закону України «Про страхування» у редакції, чинної на час укладення та дії договору між сторонами, при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування. Як убачається із п. 3.1 договору, страхова сума за домовленістю між сторонами становить для транспортного засобу 240 000 грн., для додаткового обладнання 80 000 грн., а усього 320 000 грн. Факт того, що перед укладанням договору страхування провадиться огляд та попередня оцінка автомобіля підтвердив у судовому засіданні апеляційному суду представник відповідача. Будь-яких заперечень з боку страховика із приводу визначення розміру страхової суми ТЗ у 240 000 грн. у межах вартості майна та наявності і оцінки додаткового обладнання на тої час не надходило. Навпаки, сума франшизи, страховий тариф та розмір страхового платежу ним визначені саме із цієї суми та вартості додаткового обладнання (а.с.5). 25.08.11 року із застрахованим автомобілем стався страховий випадок, а саме пожежа на транспортному засобі унаслідок ДТП, у якій автомобіль був знищений. 26 серпня 2011 року позивач повідомив компанію про страховий випадок та подав заяву на виплату страхового відшкодування. За змістом ч.ч. 16, 17 ст. 9 Закону України «Про страхування» у редакції, чинної на час укладення та дії договору між сторонами, страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. За таких обставин, з урахуванням вимог закону, розмір страхової суми міг дорівнювати, або бути меншим ніж вартість застрахованого предмету, але ніяк не перевищувати її. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як убачається із протоколу огляду транспортного засобу (а.с.54) застрахований транспортний засіб знищено вогнем на 100%. З урахуванням викладеного оцінювачем вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ визначена такою, що дорівнює повної ринкової вартості КТЗ на час пошкодження. За таких обставин страхувальник має право на отримання усієї страхової суми, визначеної договором у 240 000 грн. за ТЗ та 80 000 грн. за ДО з вирахуванням обов'язкової франшизи. Як слідує із ст. 982 ЦК України, предмет страхування як і розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума) є істотними умовами договору страхування. Із ст. 526 ЦК України, випливає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. На підставі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Будь- яких вимог страховиком про визнання недійсним п. 3.1 між сторонами щодо визначення страхової суми для ТЗ у 240 000 грн. у справі не заявлялось. Таким чином, одностороння переоцінка предмету страхування (транспортного засобу) після страхового випадку з метою зменшення суми страхового платежу не відповідає вимогам закону. Проте, 14.10.11 року відповідачем складено страховий акт №379/11-400/11, у якому страховиком у односторонньому порядку змінені умови договору, а розмір страхового відшкодування, зокрема без урахування пошкодження ДО, визначено у 174 710 грн. 07 коп. (а.с.44). Таким чином страховою компанією у односторонньому порядку переглянуто розмір страхової суми, яка, з огляду на ч. 15 ст. 9 Закону України «Про страхування», встановлювалася в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діяли на момент укладання договору. Такі дії страховика без відповідного перерахунку франшизи та повернення відповідної сплаченої частини страхового платежу, поєднані із неповідомленням оцінювача про тюнінг та наявність додаткового обладнання на застрахованому автомобілі, що спричинило заниження його ціни при визначенні матеріального збитку, не узгоджуються із визначеними ст.3 ЦК України засадами справедливості розумності і добросовісності у цивільних правовідносинах. У подальшому 18.09.12 року за черговим зверненням [PERSON] ПРАТ «СК «Залізничні шляхи»» здійснило доплату позивачеві за знищене ДО 76 000 грн. Із справи убачається, що за таких обставин, з урахуванням встановленої договором 5 % франшизи позивачеві недоплачено 48 289,92 коп. На підставі ч.2 ст.625 ЦКУкраїни боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином стягненню на користь позивача підлягає 87 819,23 грн. індексу інфляції (48 289,92 х 100,1% х 100% х 99,9% х 100,2 х 100,5% х 124,9% х 143,3% х100,9% = 87 819,23 грн.) станом на 18.01.16 року. Також стягненню на користь позивача підлягає 3% річних за прострочення зобов'язання із 19.09.12 року по 24.02.16 року (48 289,92 х3%/365 =3,97 грн. х 1236 днів). На підставі ст.88 ЦПК України, стягненню на користь позивача підлягають підтверджені витрати на правову допомогу 3 000 грн. та 2 961,34 грн. судового збору. Проте, слід вімовити [PERSON] в частині стягнення витрат за оплату експретизи, оскільки позивем не надано доказів за оплату останньої. З урахуванням викладеного, апеляційна скарга є обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового по суті заявлених вимог.

Outcome: partial