Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У червні 2015 р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - відповідач) про повернення банківського вкладу. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір вкладу від 12.01.2015 р. на суму 100000,00 грн. (далі - договір) на строк до 12.06.2015 р., зі сплатою 24,60 % за користування коштами. Однак, на вимогу позивача, відповідач належні позивачу кошти не повернув. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу в розмірі 100000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти постановлення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до договору - заяви № 300937/2538/5-15 від 12.01.2015 року, позивач розмістив вклад в сумі 100000,00 грн., на строк до 12.06.2015 р., з нарахуванням 24,60 % річних. Факт розміщення позивачем грошових коштів підтверджується копією меморіального ордеру № 203962164 від 12.01.2015 р. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.1 ст. 1060 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.1,2 ст. 1066 ЦК України). 15 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення вкладу після строку його закінчення, однак, відповідач вкладені кошти позивачу не повернув. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України). Зважаючи на викладене та надані пояснення, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів за договором вкладу у розмірі 100000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1000,00 грн.

Outcome: approved