Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, протягом багатьох років не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його життям, навчанням, побутом та не підтримує матеріально, заборгувавши значну суму зі сплати аліментів. Окрім того, [PERSON] просила ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 19 січня 2017 року позов [PERSON] в частині стягнення неустойки (пені) на неповнолітню дитину залишено без розгляду. В судове засідання особи, які беруть участь у справі не з'явилися. Позивачем до суду подана заява про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради не направила свого представника у судове засідання. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу (далі СК України), право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Відповідно до статті 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Статтею 34 Цивільного кодексу України передбачено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Судом встановлено, що 4 листопада 1998 року Краснокосянською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області складено актовий запис № 13 про народження [INFO] [PERSON], батьками якого записані позивач та відповідач. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 4 листопада 1998 року Краснокосянською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області. Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Встановивши, що на момент розгляду справи [PERSON] досяг повноліття, суд, не даючи оцінки доказам щодо наявності винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками відповідачем, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла повноліття. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed