Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2009 року. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Спільне життя позивача з відповідачем не склалося. Між ними не було взаєморозуміння, спільних інтересів, часто виникали конфліктні ситуації. Для того, щоб утримувати сім'ю, позивач змушений був багато працювати, але відповідач звинувачувала позивача в тому, що він мало уваги приділяє сім'ї. протягом 2013-2014 років відповідач постійно погрожувала позивачу розірванням шлюбу. Через такі взаємостосунки позивач втратив до відповідача почуття любові, вони практично стали чужими людьми. Останній рік позивач, майже, постійно проживав у своєї матері, а до відповідача приходив для того, щоб принести продукти та поспілкуватися з дитиною. Позивач намагався зберегти сім'ю, але його зусилля були марними. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. У судове засідання відповідач не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2009 року що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії[NUMBER], виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 82. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені в грудні 2014 року. Почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено. Спільне господарство вони не ведуть. Застосуванні судом заходи щодо примирення сторін позитивного результату не дали, на розірванні шлюбу сторони наполягали. Характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін та соціальній ролі сім`ї. Суд виходить з того, що відповідач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними та матеріальними правами, наслідки зазначеної процесуальної дії йому роз'ясненні, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За наведених обставин визнання позову відповідачем слід прийняти і позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений нею при зверненні до суду з даною позовною заявою, судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved