Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

У січні 2021 року до суду звернулося АТ КБ «Приватбанк» (надалі Банк, Позивач) з вказаним позовом, в якому зазначало, що 06.03.2006 року Банк, на підставі поданої [PERSON] заяви про приєднання до запропонованих банківських послуг, відкрив особовий рахунок відповідачеві та видав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та платіжну кредитну картку. Відповідно до умов договору позичальник взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов`язань не виконала. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20.07.2018 року. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , відповідачі у справі. Позивач просив стягнути з відповідачів борг на загальну суму 8811 грн. 75 коп., який виник станом на - 19.07.2018 року (дату смерті боржника [PERSON] ) та у повернення кошти в рахунок сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн. Одночасно з позовною заявою позивачем бул подано клопотання про витребування доказів, а саме від Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори копію спадкової справи стосовно [PERSON] , заведеної після смерті померлої [INFO] . Ухвалою судді від 17 лютого 2021 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку порушеннями вимог, передбачених ст. 175, 177 ЦПК України. 09 березня 2021 року позивачем було надано заву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі судді від 17 лютого 2021 року. Ухвалою судді від 10\~березня 2021року було відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено розгляд справи з викликом сторін. Ухвалою суду від 29 березня 2021 року частково задоволено клопотання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» та витребувано від Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори копію спадкової справи стосовно [PERSON] , заведеної після смерті померлої [INFO] , розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи, повідомлено відповідача про час, дату та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року повідомлено відповідачів про час, дату та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку. Ухвалою суду від 08 червня 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи. У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачі [PERSON] , [PERSON] не прибули повторно, були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав, про що надав письмову заяву. Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подали. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] (далі - Позичальник) звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Позивач, Банк) у зв`язку з чим підписав(-ла) Заяву № б/н від 06.03.2006 року з метою отримання банківських послуг у вигляді відкриття особового карткового рахунку та надання кредитної платіжної картки «Універсальна». При цьому в анкеті сказано про те, що відповідач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами у АТ КБ «Приватбанк», про що свідчить підпис відповідача у заяві-анкеті та доданої до неї довідки про умови кредитування. Тим самим відповідач погодилася на те, що вказана заява-анкета, разом із запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає та означає укладення між ним та позивачем договору про надання банківських послуг. На виконання умов договору від 06.03.2006 року позивачем було відкрито картковий особовий рахунок без окремого номеру з приєднанням (посиланням) номеру кредитної картки та видано кредитні картки (номер [NUMBER] строком дії до березня 2013 року, номер [NUMBER] строком дії до лютого 2017 року, номер [NUMBER] строком дії до травня 2020 року, номер [NUMBER] строком дії до травня 2020 року) (а.с.26). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, що була надана АТ КБ «Приватбанк» (а.с.23), відповідачем отримано кредитну картку «Універсальна» (номер [NUMBER] ), яка була активована 06.03.2006 року та по якій 27.07.2006 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000 грн., з наступним його збільшенням 13.08.2007 року до 2000 грн. 21.05.2020 року до 3000 грн., 11.02.2009 року до 2600 грн., 21.09.2009 року до 4000 грн., 17.04.2014 року до 4500 грн., 31.01.2017 року до 5000 грн. Інших доказів на підтвердження зміни кредитного ліміту карткового рахунку відповідача, Банком до суду надано не було. Відповідач не подавала заяви до банку про закриття карткового особового рахунку. Відповідно п.9.12. Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» договір діє протягом 12-ти місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Отже договір про надання банківських послуг, який було укладено між сторонами у справі у березні 2006 року, по закінченню строку дії попередньої платіжної картки та відсутністю повідомлення відповідача про його припинення, фактично та юридично продовжувався ще на один рік в межах строків дії кредитних карток. Відповідно до умов договору відповідач взяла на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки. [INFO] позичальник, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.07.2018 року. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. \~ \~ \~ \~ Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. \~ \~ \~ \~Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці Позичальника мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 19.07.2018 року по 19.01.2019 року. \~ \~ \~ \~В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] (далі Відповідач). Вказана обставина підтверджується копіями паспортів Позичальника та Відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. \~ \~ \~ \~ Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України). \~ \~ \~ \~На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 09.06.2020 року була направлена претензія кредитора до Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори, та 16.06.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Таким чином, Відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як Відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~При цьому, Позивач зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 11.09.2020 року до спадкоємців Позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2 ст. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно наданого банком розрахунку загальний розмір заборгованість станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 06.03.2006 року становить 8811.75 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту). Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачами банку не сплачена. Спір щодо розмірів обчислення сум заборгованості між сторонами відсутній. Відповідачі не надали суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Згідно ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов`язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов`язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. На підставі встановлених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з необхідністю стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованості на загальну суму 8811 грн. 75 коп. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 2270 грн. при поданні позову, що позов підлягає задоволенню, відповідачі не визнали позов, а також, що відповідачі не надали документів, які свідчать про наявність підстав для звільнення її від обов`язку повернення сплаченого позивачем судового збору. Тому відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, при обчисленні розміру коштів, які підлягають стягненню у повернення сплаченого судового збору, застосовуючи пропорційність задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача у дольовому порядку кошти у повернення сплаченого судового збору кошти у розмірі 2270 грн., тобто по 1135 грн. з кожного. Даний позов розглянуто в межах заявлених Банком вимог.

Outcome: approved