Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], знявши її з реєстраційного обліку за цією адресою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником зазначеної квартири. Зазначає, що в даній квартирі зареєстровано 5 осіб: [PERSON], дружина [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON], а також відповідач - [PERSON],яка є колишньою дружиною її сина. 13.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано розірвання шлюбу відповідача та та його сина [PERSON] Посилається на те, що під час перебування у шлюбі відповідач жодного дня не проживала в його квартирі, оскільки вона з його сином орендували житло. Останнім відомим місцем оренди квартири відповідача було за адресою: [ADDRESS]. Після розлучення та на прохання знятися з реєстраційного обліку відповідач відмовила та повідомила про те, що зніметься з реєстрації лише тоді, коли знайде місце де зареєструватися. Крім того, зазначає, що зареєструватися за адресою проживання своїх батьків у см. Малий Олексин Рівненської області відповідач з невідомих причин не хоче. Вважає, що оскільки минуло майже 3 роки, а відповідач [PERSON] зніматися з реєстрації добровільно не бажає і фактично за місцем реєстрації не проживає, відповідач підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою. На підставі викладеного просила позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на житло від 17.09.1997 року, відповідно до якого зазначена квартира належить [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. В своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що [PERSON] є колишньою дружиною сина позивача [PERSON], та була зареєстрована у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.09.2014 року виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 13.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище йому - [PERSON], їй [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі протягом двох років та її особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актами від 05.11.2016 року, 23.01.2017 року, 14104.2017 року складеними мешканцями будинку №6 по вул. Волгоградській в м. Києві. Відповідно до ст. ст. 47, 48 Конституції України кожній особі гарантовано право на житло. Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР передбачено можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Встановлено, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] більше двох років. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки вона тривалий час за власною ініціативою проживає за іншою адресою, що підтверджується матеріалами справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача суми сплаченого судового збору 640,00 грн.

Outcome: approved