Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 квітня 2008 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 серпня 2016 року. В квартирі, крім неї, зареєстрований її син [PERSON]. З червня 2011 року син попросився тимчасово зареєструвати його у квартирі, на що вона погодилася. Однак, з моменту реєстрації він в квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає, комунальні платежі не сплачує, особистих його речей в квартирі немає, знятися добровільно з реєстрації не бажає. Внаслідок реєстрації [PERSON] в її квартирі вона не може оформити субсидію, змушена сплачувати високу вартість комунальних послуг, в той час, коли має законні підстави для отримання субсидії. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала й просила його задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. З урахуванням положень статті 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі розпорядження органу приватизації виконкому Марганецької міської ради від 11.04.2008 року, [PERSON] є власником ? частки квартири [ADDRESS] (а.с.9). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 серпня 2016 року, [PERSON] є спадкоємцем ? частки квартири [ADDRESS] (а.с.10). Тобто квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Керівником ОСББ «Парковий 12» [PERSON] 26.06.2017 року видано довідку щодо реєстрації [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS], в якій він не проживає більше 5 років, тобто з 2011 року (а.с.8). Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 10 липня 2017 року (а.с.15). Згідно акту керівника ОСББ «Парковий 12» [PERSON] від 26.06.2017 року, складеному в присутності жильців-сусідів будинку [ADDRESS] - [PERSON] (квартира [ADDRESS]) та [PERSON] (квартира [ADDRESS]), [PERSON], [INFO] зареєстрований, але не проживає з 2011 року в квартирі [ADDRESS] (а.с.7). Сукупністю досліджених доказів підтверджується, що відповідач, будучи зареєстрованим, в квартрі не проживає. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] більше 5 років і доказів того, що він відсутній за вказаною адресою з поважних причин, суду не надано. Реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування та розпорядження будинком, оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг, розрахунок пільг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені представленими по справі доказами.

Outcome: approved