Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

у червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з указаною позовною заявою про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю. Зазначила, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON], який по день смерті проживав і був зареєстрований в [ADDRESS]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, із права на приватизацію земельних ділянок (земельна частка (пай) [NUMBER]) загальною площею 1,8336 га, у тому числі 0,7972 га - ріллі та 1,0364 га - багаторічні насадження, які знаходяться на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області за межами села і були виділені спадкодавцю на підставі розпоряджень голови Шаргородської районної державної адміністрації від 30.08.2006 року № 388 та від 08.10.2008 року № 413. Спадкоємцем після смерті [PERSON] по закону є позивач. Частину спадщини вона оформила, проте, у ході оформлення спадкових прав було виявлено те, що [PERSON] не закінчив приватизацію земельних ділянок, оскільки помер. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини на земельні ділянки, про що винесено постанови. З огляду на викладене, позивач просить визнати за нею право на завершення приватизації та одержання свідоцтв про право власності на нерухоме майно, якими є земельні ділянки (земельна частка (пай) [NUMBER]) загальною площею 1,8336 га, у тому числі: ріллі площею 0,7972 га та багаторічні насадження площею 1,0364 га, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області за межами населеного пункту, виділених в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ «ім. 9-ї Кримської Кавалерійської дивізії» в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року чоловіка [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві. Представник відповідача Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області - Баланчук Ю.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, посилаючись на те, що [PERSON] за життя набув право на приватизацію земельних ділянок, виділених в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ «ім. 9-ї Кримської Кавалерійської дивізії», проте закінчити приватизацію не встиг, оскільки помер, а тому позивач має право на спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок. Представник третьої особи - Відділу Держземагенства у Шаргородському районі Вовк А.І. у судовому засіданні не заперечували проти задоволення вимог позивача про визнання за нею права на завершення приватизації та одержання свідоцтв про право власності на нерухоме майно, якими є земельні ділянки (земельна частка (пай) [NUMBER]) загальною площею 1,8336 га, у тому числі: ріллі площею 0,7972 га та багаторічні насадження площею 1,0364 га. Представник третьої особи - Шаргородської РДА Вінницької області у судове засідання не з'явився, проте до суду надійшла заява представника адміністрації Дмитришеної Т.Г., у якій вона не заперечує проти задоволення позовних вимог, справу просить розглянути у її відсутність. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представників відповідача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. [INFO] року в с. Рахни-Лісові помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] [NUMBER] (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається, зокрема, з права на земельну частку (пай) [NUMBER] загальною площею 1,8336 га, у тому числі: ріллі площею 0,7972 га та багаторічні насадження площею 1,0364 га, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області за межами населеного пункту, виділених в процесі роздержавлення та приватизації земель СВАТ «ім. 9-ї Кримської Кавалерійської дивізії», що підтверджується розпорядженнями голови Шаргородської районної державної адміністрації від 30.08.2006 року № 388 «Про затвердження проекту роздержавлення та приватизації земель сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства ім. 9-ої Кримської Кавалерійської дивізії на території Рахнівсько-Лісової сільської ради» та від 08.10.2008 року № 413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки» (а.с.20-25). Спадкоємцем після смерті [PERSON] по закону є позивач, як дружина спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] (а.с.8). Як вбачається із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON], позивач оформила у спадщину частину спадкового майна (а.с.35-56). Проте, у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні частки (паї) площею 0,7972 га та 1,0364 га, які знаходяться на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідні постанови за № 655/02-31 та № 656/02-31 від 26.03.2014 року (а.с.6,7). Із постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтв є ненадання позивачем правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Листом від 22.05.2014 року № 178 виконавчий комітет Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області відмовив позивачу у завершенні процедури приватизації земельних ділянок (а.с.19). Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем померлого [PERSON], оскільки вона є його дружиною. Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON], позаяк на час відкриття спадщини позивач проживала разом із спадкодавцем (а.с.10). При цьому, на частину спадкового майна позивач одержала свідоцтво про право на спадщину. Водночас, оформити в порядку спадкування право власності земельні ділянки (земельна частка (пай) [NUMBER]) загальною площею 1,8336 га, у тому числі: ріллі площею 0,7972 га та багаторічні насадження площею 1,0364 га, цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області за межами населеного пункту, виділених в процесі роздержавлення та приватизації земель Сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «ім. 9-ї Кримської Кавалерійської дивізії» позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючих документів, це зумовлено тим, що [PERSON] за життя не закінчив приватизацію земельних ділянок. Згідно із абзацом 2 п 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509 - VI). Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК. Отже, оскільки у даному випадку, спадкодавець розпочав процедуру приватизації про що свідчать відповідні розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області, однак її не закінчив у зв'язку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації зазначених вище земельних часток (паїв) та одержання правовстановлюючих документів на право власності на них. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес. При цьому, позивач, з огляду на принцип змагальності сторін зобов'язаний довести належними та допустимими доказами факт порушення, невизнання або оспорювання свого права, свободи чи інтересу. Не доведення даного факту є підставою відмови у задоволенні позову. За частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). У пункті 3.5. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право спадкоємця може бути захищено шляхом визнання за ним права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення її права, окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов належить задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved