Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2018 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу була передана до Кодимського районного суду Одеської області за підсудністю. Справа надійшла до Кодимського районного суду Одеської області 16 лютого 2018 року. Ухвалою суду від 28 лютого 2018 року відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі.\~\~ В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що 12 вересня 2013 року вона у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис №1584. Від шлюбу спільних дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем припинені через різне бачення подружнього життя. Не проживають однією сімєю. Спору про поділ спільного майна немає. Примирення не можливе. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Судом здійснено всі можливі заходи, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що учасники справи перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (свідоцтво про шлюб серії І-ФП №137417, актовий запис №1584) (а.с.3). Від шлюбу учасники справи спільних дітей не мають. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до частини 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що між учасниками справи склалися негативні відносини, внаслідок чого між ними не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Це стало наслідком різного бачення сімейного життя. Вони не живуть однією сімєю. Кожен має свій бюджет. Не ведуть спільного господарства. Фактично сімя розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам учасників справи. Таким чином, суд прийшов до переконання, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів спрямованих на примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам учасників справи та моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям не можливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім»ї взаємоповаги, втрати почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає стаття 55 СК України, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім»ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу між ними. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. ст.110, 112 ч.2,113 СК України,

Outcome: approved