Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В своїй заяві та в судовому засіданні позивачка вказала, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2008 року, який був зареєстрований Центральним відділом РАЦС Полтавського міського управління юстиції. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вона з чоловіком прожили у спільному шлюбі близько 9 років, вели спільне господарство та будували сімейні відносини, нажаль, останні роки вони не можуть, як сім»я, проживати разом та виконувати сімейні обов»язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, оскільки постійно сперечаються та принижують один одного, постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності дитини, а тому позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та його необхідно розірвати. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально їй та їхній спільній дитині в достатньому об»ємі не допомагає, належної участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їхнього малолітнього сина [PERSON], який досить розвинута дитина та бажає ходити на курси англійської мови, образотворчого мистецтва тощо та займається танцями, відвідує басейн, проте її заробітна плата , яку вона отримує не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини. Крім цього вона також несе витрати по утриманню майна, сплачує комунальні послуги, але відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, а тому просила ухвали рішення про стягнення аліментів з [PERSON], на її користь на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення повноліття, після розірвання шлюбу просила відновити її дошлюбне прізвище, а саме Царинна, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів та надала відповідну заяву, в які просила ухвалити рішення про стягнення аліментів з [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], на її користь, на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення повноліття. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 липня 2008 року позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у Центральному відділі РАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №573, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] залишаються проживати з позивачкою. Відповідач не надає належної матеріальної допомоги і не бере ніякої участі у вихованні спільної з позивачкою дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між позивачкою та відповідачем не досягнуто, в зв»язку з небажанням відповідача. Позивачка працює, але заробітну плату, яку вона отримує не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей , уподобань дитини, а дитина [PERSON] росте досить розвинутою дитиною, та бажає надалі розвиватись, ходити на різні курси та гуртки. Крім того, позивачка несе витрати по утриманні їхнього спільного майна, та сплачує комунальні послуги. Відповідач працює, працездатний, аліментів нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків , повнолітніх дочки, сина не має. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1,2,3,4,5 ст.150 СК України, батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя , необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З роз»ясень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України в 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів (Відомості Верховної Ради, 2017, №25, ст..291) від 17.05.2017 року збільшено розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 30% до 50%. На підставі викладеного,

Outcome: approved