Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10.04.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 261 та стягнути на її користь судові витрати. В обґрунтування позову вказувала, що від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, з самого початку їх спільного життя між ними не було взаємоповаги та взаєморозуміння, відповідач не забезпечував сім`ю матеріально, не займався вихованням дочки, це все призвело до того, що їх шлюб стало недоцільно зберігати, припинили сімейно-шлюбні відносини, тому вважає примирення між ними неможливе. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 20.09.2017 року головуючим суддею визначена суддя Протасова О.М. 14.07.2017 року відкрито провадження у даній справі. 15.01.2018 року розпорядженням керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 187 призначено повторний автоматичний розподіл даної справи, оскільки у судді Протасової О.М. 21.12.2017 року закінчились повноваження в звязку зі звільненням за власним бажанням. 15.01.2018 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 17.01.2018 року вказану справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Позивач в поданій нею заяві від 11.04.2018 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в поданій 11.04.2018 року заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 04.04.2013 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 261. Від спільного життя подружжя мають дочку [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 320 грн. сплаченого при поданні позову в сумі 640 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 320 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved