Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначили, що на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 10.12.1999 року вони є співвласниками квартири [ADDRESS] (колишня Вознесенського) у м. Краматорську Донецької області. В належній їм квартирі був зареєстрований відповідач по справі, який з 2005 року проживав однією сімєю з позивачкою [PERSON] Відповідач не мешкає в квартирі з травня 2013 року. Речей відповідача у її квартирі не має. Комунальні послуги сплачують вони самостійно, що становить їх у скрутне матеріальне становище. Враховуючи викладене просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №11 у будинку №23 по вул. Героїв України (колишня Вознесенського) у м. Краматорську Донецької області. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали до суду заяву, у якій підтримали позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували та просили суд розглянути справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого органом приватизації міськвиконкому Краматорської міської ради Донецької області 10.12.1999 року вони є співвласниками квартири, розташованої за адресою: вул. Героїв України (колишня Вознесенського), 23/11 у м. Краматорську Донецької області, право власності на яку зареєстровано в Краматорському бюро технічної інвентаризації 20.12.1999 року за №35120-П. (а.с. 6) Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Як вбачається з довідки КП «СЕЗ» від 24.05.2016 року, у квартирі [ADDRESS] (колишня Вознесенського) зареєстровані: власники [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.7) Відповідно до акту про непроживання від 25.05.2016 року (а.с.8), відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: вул. Героїв України (колишня Вознесенського), 23/11 у м. Краматорську Донецької області, але за вказаною адресою не мешкає з травня 2013 року. Його речей в квартирі не має. Відповідно до п.4 ч. 1 ст.406 ЦК сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відтак, враховуючи, що відповідач не є власником або членом сімї власників квартири [ADDRESS] (колишня Вознесенського) у м. Краматорськ, тобто позивачів по справі, суд вважає, що обставини, які були підставою для надання [PERSON] права користування квартирою [PERSON], [PERSON] на цей час припинені. Таким чином, позов [PERSON], [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №11 у будинку №23 по вул. Героїв України (колишня Вознесенського) у м. Краматорськ Донецької області підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути сплачені ними витрати: судовій збір 551,20 грн.

Outcome: approved