Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 20 грудня 2017 року помер її батько [PERSON], якому на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 24 березня 1998 року, посвідченому Харківською товарною біржею за реєстраційним №Н1-44, належав житловий будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Південне, вул.Визволення, 6. [PERSON] за життя залишив заповіт, в якому все своє майно в рівних частинах заповів своїм донькам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак при зверненні до нотаріальної контори позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане домоволодіння через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Оскільки при оформленні на товарній біржі договору купівлі-продажу спірного домоволодіння він не був нотаріально посвідчений, позивач просила визнати вказаний договір дійсним та визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Південне, вул.Визволення, 6 в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2018 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. 10 липня 2018 року представником позивача [PERSON] до канцелярії суду було подано заяву з урахуванням виправлених недоліків. 20 липня 2018 року ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області було відкрито провадження в справі. 17 серпня 2018 року відповідач [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій зазначила, що є однією зі спадкоємиць після померлого 20 грудня 2017 року [PERSON] Однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що підтверджують факт наявності спадкового майна. Тому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Південне, вул.Визволення, 6 в порядку спадкування за заповітом. 21 серпня 2018 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій зазначила, що є однією зі спадкоємиць після померлого 20 грудня 2017 року [PERSON] Однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів що підтверджують факт наявності спадкового майна. Тому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Південне, вул.Визволення, 6 в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року були прийняті зустрічні позови [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], третя особа Харківська товарна біржа про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом до одного провадження з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Харківська товарна біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належно, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, за участі його представника. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує повністю та просить його задовольнити, не заперечує проти задоволення зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON], тому просить розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги за первісним позовом визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, свої позовні вимоги підтримує і просить задовольнити у повному обсязі. Крім того, просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги за первісним позовом визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, свої позовні вимоги підтримує і просить задовольнити у повному обсязі. Крім того, просила розглядати справу без її участі. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились фіксування судового засідання технічними засобами, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі договору купівлі\~продажу, посвідченому Харківською товарною біржею 24 березня 1998 року за реєстровим №Н1-44, належав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Південний, вул.Визволення, 6 /а.с.15/. Із наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виданого КП «Харківське міське БТІ» на житловий будинок №6 з надвірними будівлями по вулиці Визволення в місті Південне Харківського району Харківської області вбачається, що зазначений будинок належить в цілому [PERSON] /а.с. 19/. Згідно зі ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тобто, діючі на час укладення спірного договору купівлі-продажу норми законодавства передбачали, що в разі, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в статті 220 Цивільного кодексу України, діючого в даний час. Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В силу ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч. 4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація обєктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого чинними на день укладення вказаної біржевої угоди Правилами Державної реєстрації таких обєктів (затверджені\~Наказом Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995 року, зареєстрованим в МЮ України 19.01.1996 року за №31/1056), - біржові угоди є правовстановлюючим документом. За п.1.4 вказаних Правил Державної реєстрації державну реєстрацію обєктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства\~бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, у тому числі\~на підставі біржових угод. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку №6 з надвірними будівлями по вулиці Визволення в місті Південне Харківського району Харківської області, зареєстрованого Харківською товарною біржею 24 березня 1998 року за реєстраційним №Н1-44 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що 20 грудня 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом\~про смерть серії І-ВЛ №609966, виданим Виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області 22 грудня 2017 року /а.с.14/. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Південний, вул.Визволення, 6, який належав йому на підставі договору купівлі\~продажу, посвідченому Харківською товарною біржею 24 березня 1998 року за реєстраціним №Н1-44. Право власності зареєстровано не було. Як вбачається з заповіту, складеного [PERSON] 28 лютого 2012 року, все належне йому майно він заповідав в рівних частках своїм дочкам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.13/ Позивач за первісним позовом [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЯК №283657, виданим Золотополенською сільською радою Кіровського району Кримської області 05 жовтня 1968 року та свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-ВЛ №258084, виданим Палацем одруження «Жовтневий» 20 червня 1986 року, відповідно до якого позивач змінила прізвище на [PERSON] /а.с.64/. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії МГ №771215, виданим Курською селищною радою Єсильського району Целиноградської області 04 листопада 1961 року та свідоцтвом про шлюб серії І-АП №426341, виданим Золотополенською селищною радою Кіровського району Кримської області 07 жовтня 1978 року, відповідно до якого позивач змінила прізвище на [PERSON] /а.с.101,102/ Позивач за зустрічним позовом [PERSON] є донькою померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ФЮ №422035, виданим Курською селищною радою Єсильського району Целиноградської області 21 листопада 1959 року /а.с.110/. З постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 травня та 21 серпня 2018 року державного нотаріуса [PERSON] вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] через відсутність документів про право власності на спадкове майно, яке підлягає державній реєстрації /а.с.12, 90, 115/. Отже, доньки померлого [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є позивачами як за первісним, так і за зустрічними позовами, маючи намір прийняти спадщину після смерті його батька, у встановленому законом порядку та строк звернулись до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявами про прийняття спадщини, проте через те, що договір купівлі-продажу посвідчений Харківською товарною біржею не є належним правовстановлюючим документом, оскільки нотаріально не посвідчений, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування в Україні здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України \~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти користуватися та розпоряджатися майном. Відповідно до ч.1 ст 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. На підставі ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку (ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача за первісними позовом та відповідачів за зустрічними позовами про визнання за кожним права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Південне, вул.Визволення,6 в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON], тому задовольняє їх. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають залишенню за позивачами. \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved