Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

У травні 2016 року до суду звернулася позивачка [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15.05.2013 року між нею та відповідачем укладено договір позики №1, відповідно до якого вона передала відповідачу у власність грошові кошти в сумі 162 000 грн., що в еквіваленті дорівнювало 20 000 доларам США за курсом ПриватБанку станом на дату укладення Договору. Крім того, на підставі п. 2.2 Договору передача грошей від позивача до відповідача підтверджується розпискою. Згідно з п. 3.1 договору, відповідач зобов`язаний був повернути позику до 01.12.2014 року, шляхом передачі позивачу готівкових коштів у гривнях в сумі, що еквівалентна курсу долара США в ПриватБанку на день повернення позики. При цьому, договором був передбачений наступний графік поверненняч позики відповідачем: до 01.06.2013 року - 7 000 доларів США; до 01.09.2013 року - 2167 доларів США; до 01.12.2013 року - 2167 доларів США; до 01.03.2014 року = 2167 доларів США; до 01.06.2014 року - 2167 доларів США; до 01.09.2014 року - 2167 доларів США; до 01.12.2014 року - 2167 доларів США. Однак, відповідач передбачені договором зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення позивачу суми позики виконав не належним чином, повернувши позивачу грошові кошти в сумі еквівалентній 9 000 доларів США. Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики складає 11 000 доларів США. З урахуванням заяви про збільшення вимог позову від 27.11.2018 року, просила суд про стягнення з відповідача на її користь грошові кошти в якості заборгованості за договором позики в розмірі 561 000.00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 461 071 грн. 13 коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за весь період прострочення в розмірі 83 469 грн. 40 коп., судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 9 086 грн. 61 коп. та у вигляді витрат на проведення експертиз у розмірі 7 804 грн. 08 коп., а також сум банківської комісії 25.74 грн., 57 грн., 44.41 грн., 50 грн. Ухвалами суду від 01.06.2016 року відмовлено позивачці в задоволенні клопотання про звільнення її від сплати судового збору при подачі позову до суду, а також повернуто її заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 01.07.2016 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Ухвалою суду від 12.10.2016 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. 22.12.2016 року до суду направлено висновок судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи від 20.12.2016 року. Ухвалою суду від 27.12.2016 року відновлено провадження у справі, призначено її до розгляду. Ухвалою суду від 30.03.2017 року доручено Вінницькому міському суду Вінницької області провести певні процесуальні дії, а саме допитати в якості свідка [PERSON] з питань, які викладені були письмово позивачем та відповідачем. 17.05.2017 року від Вінницького міського суду Вінницької області надійшли до суду протокол судового засідання, який містить пояснення свідка [PERSON] , присяга свідка, розписка про отримання копії позовної заяви. Ухвалою суду від 30.05.2017 року задоволено заяву про забезпечення позову, подану позивачем, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить відповідачу. Ухвалою суду від 30.05.2017 року відмовлено представнику відповідача в задоволенні заяви про відвід судді Панченко О.М. Ухвалою суду від 08.08.2017 року у справі призначено комплексну судову почеркознавчу експертизу, провадження у спраі зупинено. Ухвалою суду від 21.09.2017 року внесено виправлення до ухвали суду від 08.08.2017 року. Ухвалою суду від 24.01.2018 року поновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду. 06.03.208 року від відповідача у справі до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 02.04.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування у справі доказів. 07.06.2018 року до суду надійшла письмова відповідь на відзив. Ухвалою суду від 01.10.2018 року до справи залучено висновок експертів за результатами проведення судово-технічного та почеркознавчого дослідження від 04.09.2018 року. Ухвалою суду від 28.11.2018 року заяву [PERSON] про збільшення вимог позову залишено без руху. Ухвалою суду від 04.03.2019 року у справі призначено комплексну судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 10.09.2019 року провадження у справі відновлено, призначено її до розгляду. Ухвалою суду від 14.02.2020 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. 27.04.2020 року до суду надійшов висновок за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи документів. Ухвалою суду від 29.04.2020 року провадження у справі відновлено, призначено її до розгляду. 23.06.2020 року позивачкою у справі до суду подано заяву про уточнення розміру судових витрат. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позову в повному обсязі та просила суд про їх задоволення з підстав, що викладені у позовній заяві. Відповідач у справі в судовому засіданні не визнав вимоги позову, зазначивши про те, що позивачка ввела його в оману, коли він підписував договір, він розумів, що це договір по спадщині, коли він перший раз його прочитав, то не зрозумів сам текст договору тому і підписав. Після проставлення дати у договорі, такий ним було підписано десь через тиждень, розписку він не підписував і ніяких коштів за договором або розпискою не отримував. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними та надуманими позивачкою. Представник відповідача у справі в судовому засіданні також заперечував проти позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні на тих підставах, що відповідач не підписував розписку і ніяких коштів за договором не отримував. Стосунки, які виникли між сторонами у справі не пов`язані з борговими зобов`язаннями, а виникли внаслідок розподілу спадщини. В результаті усних домовленостей між ними, позивачка відмовилася від своєї частки у спадщині на користь відповідача. Позивачка вимусила відповідача підписати договір, щоб гарантувати собі виплату коштів за свою частку в спадщині. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також при наданні оцінки експерним висновкам в своєму рішенні відхилити їх, оскільки відповідно до свідчень свідків та пояснень відповідача під час підписання договору позики свідок [PERSON] не була присутня, а розписку про отримання коштів відповідно до договору позики відповідач взагалі не підписував, позивачка ж стверджує, що [PERSON] була присутня і особисто поставила свій підпис в графі «свідок» в розписці. Також при огляді оригінальних примірників договорів можна візуально встановити, що обидва підписи позивача і відповідача на обох примірниках за своїм написом і розташуванням відносно тексту та один до одного абсолютно однакові, такий факт викликає сумнів у достовірності цих підписів і не був досліджений експертами. Допитана в якості свідка у справі [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється дружиною відповідача у справі. Їй відомо те, що при підписанні спірного договору її чоловік вважав, що підписує договір спадку, а не договір позики, він людина вже похилого віку і міг не зрозуміти змісту договору. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала разом з відповідачем у справі. Була свідком того, як позивачка приходила до нього на роботу з якимись документами, сам відповідач пізніше розказував, що вона принесла договір на якусь спадщину і він його підписав. Вона не була присутня при цьому. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків у справі, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 15.05.2013 року між позивачкою та відповідачем укладено договір позики №1, відповідно до якого вона передала відповідачу у власність грошові кошти в сумі 162 000 грн., що в еквіваленті дорівнювало 20 000 доларам США за курсом ПриватБанку станом на дату укладення Договору (а.с. 5). Крім того, на підставі п. 2.2 Договору передача грошей від позивача до відповідача підтверджується розпискою позичальника про отримання коштів відповідно до договору позики №1 від 15.05.2013 року (а.с. 6). Згідно з п. 3.1 договору, відповідач зобов`язаний був повернути позику до 01.12.2014 року, шляхом передачі позивачу готівкових коштів у гривнях в сумі, що еквівалентна курсу долара США в ПриватБанку на день повернення позики. При цьому, договором був передбачений наступний графік поверненняч позики відповідачем: до 01.06.2013 року - 7 000 доларів США; до 01.09.2013 року - 2167 доларів США; до 01.12.2013 року - 2167 доларів США; до 01.03.2014 року = 2167 доларів США; до 01.06.2014 року - 2167 доларів США; до 01.09.2014 року - 2167 доларів США; до 01.12.2014 року - 2167 доларів США. Як зазначила в судовому засіданні позивачка, відповідач передбачені договором зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення їй суми позики виконав не належним чином, повернувши їй грошові кошти в сумі еквівалентній 9 000 доларам США. З урахуванням заяви про збільшення вимог позову від 27.11.2018 року, позивачка просила суд про стягнення з відповідача на її користь грошових коштів в якості заборгованості за договором позики в розмірі 561 000.00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 461 071 грн. 13 коп., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за весь період прострочення в розмірі 83 469 грн. 40 коп., а також судові витрати. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України дійшов аналогічних висновків за результатами перегляду справ №6-50цс16, №6-1967цс15. За правилом ч.2, 3 ст.545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В даному конкретному випадку договір позики від 15.05.2013 року та розписка позичальника про отримання коштів - боргові документи, укладені між позивачкою та відповідачем у справі на підтвердження прийняття зобов`язання за договором позики та наявний у позивачки у справі, свідчить про існування правовідносин за договором позики між сторонами у справі. Даний договір містить умови отримання відповідачем в борг грошей із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів та особистим підписом позичальника. За правилами ч.1 ст. 5 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. За правилами статті 103 ЦПК Укрраїни, при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів. Відповідно до положень статті 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Так, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи, проведеної за матеріалами справи №8727 від 20.12.2016 року: «підпси від імені [PERSON] у графі «позичальник» у договорі позики №1 від 15.05.2013 року та розписці позичальника про отримання коштів відповідно до договору позики №1 від 15.05.2013 року виконані [PERSON] ». (а.с. 80-82 т.1). Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-технічного та почеркознавчого дослідження від 04.09.2018 року, проведеного в рамках даної цивільної справи за заявою [PERSON] ,підписи від імені [PERSON] в договорі позики №1 від 15.05.2013 року та в розписці позичальника про отримання коштів відповідно до договору позики №1 від 15.05.2013 року в графах «позичальник» - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підписи від імені [PERSON] в договорі позики №1 від 15.05.2013 року та в розписці позичальника про отримання коштів відповідно до договору позики №1 від 15.05.2013 року в графах «позичальник» - виконані однією особою (а.с. 19-25 т. 2). Також, згідно висновків експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 22.04.2020 року №1736/1737/20-21, підписи від імені [PERSON] в договорі позики №1 від 15.05.2013 року та в розписці позичальника про отримання коштів відповідно до договору позики №1 від 15.05.2013 року в графах «позичальник», виконані рукописним способом, кульковими ручками, без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Досліджувані в графах «позичальник» підписи від імені [PERSON] в договорі позики №1 від 15.05.2013 року (2 примірники) та в розписці позичальника про отримання коштів відповідно до договору позики №1 від 15.05.2013 - виконані самим [PERSON] . Відповісти на питання «Чи була виготовлена розписка позичальника про отримання коштів та виконаний підпис в графі «Позичальник» в день зазначений в розписці 15.05.2013 року чи в іншу дату?» не вбачається можливим. Розбіжності ознак, які б виходили за межі природної варіативності підписного почерку [PERSON] у підписах в графах «позичальник» в договорі позики та в розписці - відсутні (а.с. 123-127 т. 2). Крім того, відповідно до протоколу судового засідання Вінницького міського суду Вінницької області від 03.05.2017 року (а.с. 131-132 т.1) в порядку виконання судового доручення Деснянського районного суду м. Києва було допитано в якості свідка [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свідка було попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України. Так вона пояснила, що на час передачі коштів за договором вона також була присутня, все відбувалося в квартирі її доньки по [ADDRESS] . Кошти передавалися донькою її братові в гривнях різного номіналу. Зі слів [PERSON] ці кошти потрібні йому були на розвиток бізнесу. Крім того, свідок підтвердила, що в розписці від 15.05.2013 року її підпис, вона поставила його вже після того, як розписалися її брат та донька, підписи всі ставили у дату, яка була зазначена у договорі та у розписці. Представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що оскільки відповідно до свідчень свідків та пояснень відповідача під час підписання договору позики свідок [PERSON] не була присутня, а розписку про отримання коштів відповідно до договору позики відповідач взагалі не підписував, суд має відхилити висновки експертів за результатами проведення експертиз. Крім того, при огляді оригінальних примірників договорів можна візуально встановити, що обидва підписи позивача і відповідача на обох примірниках за своїм написом і розташуванням відносно тексту та один до одного абсолютно однакові, такий факт викликає сумнів у достовірності цих підписів і не був досліджений експертами. Такі посилання, суд до уваги не приймає, оскільки дані обставини не впливають на суть та законність висновків. Крім того, стороною відповідача не надано суду належних та достовірних доказів на спростування позиції позивача, факт того, що грошові кошти у позивачки були отримані відповідачем знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та був доведений належними та допустимими доказами. Крім того, за правилами ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, у даних правовідносинах показання свідків не мають правового значення. З огляду на наведене, суд приходить до вмотивованого висновку про те, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів за договором позики є законними та обґрунтованими та підлягають стягненню.

Outcome: approved