Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів та про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 листопада 2017 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 717004614 (далі Договір), на підставі якого Відповідач зобовязався надати Позивачу на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 10010,00 грн., а Позивач зобовязалася прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в зазначеній сумі, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 142,35% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. Укладений між нею та товариством кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», так як його умови є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов'язками сторін на шкоду споживачеві. Посилалася на те, що перед укладенням оспорюваного договору їй не було надано інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, а в самому договорі не зазначено розпису загальної вартості кредиту, річної відсоткової ставки та графіку погашення процентів. Також в договорі відсутнє зазначення його реальної ціни в розумінні ст. 632 ЦК України, оскільки сума отриманих кредитних коштів не відображає в повному обсязі дійсний розмір грошового зобов'язання позичальника перед кредитором. Вважає, що вищевикладені обставини в сукупності є підставою для визнання кредитного договору недійсним на підставі ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір № 717004614 від 06.11.2017, укладений між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Ухвалою суду від 06 червня 2018 року позовну заяву було прийнято та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06 липня 2018 року витребувано у Відповідача за клопотанням Позивача належним чином посвідчений спірний договір з додатками, його оригінал для огляду; інформацію щодо суми нарахувань по договору, Правила надання грошових коштів у кредит та наявність підтвердження щодо ознайомлення Позивача з його умовами. 09 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги позивачем не обґрунтовані. Зазначив, що в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження належного укладення договору між сторонами. Позивач вчинив певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», тобто, мав намір вступити з відповідачем в договірні правовідносини на умовах, визначених Правилами надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Посилався на те, що сторони на власний розсуд визначили всі умови договору, виклавши їх в чіткій і зрозумілій формі, при цьому, саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства. Крім того зазначив, що Позивач є клієнтом Товариства з 11.02.2017 та уклала 13 кредитних договорів з Відповідачем, успішно закривши їх сплативши відсотки та пеню. Тобто, починаючи з 11.02.2017 Позивач укладаючи кредитні договору з фінансовою установою, була повністю ознайомлена з умовами, процедурою укладення договору, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов щодо оплати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача у своєму відзиві просив розглянути справу на підставі наданих матеріалів без його участі, просив відмовити в позові. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 279 ЦПК України перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Частиною 2 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обовязковою. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності учасників справи, явка яких не є обовязковою, за наявними в справі матеріалами. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 06 листопада 2017 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 717004614, відповідно до умов якого, фінансова установа зобов'язалась надати позичальнику грошові кошти в сумі 10010,00 грн. строком на тридцять днів, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірах, визначених п. 1.4 договору. В пункті 1.2 кредитного договору № 717004614 зазначено, що кредит надається строком на тридцять днів. Строк дії договору тридцять днів, але, в будь-якому разі, цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Згідно пункту 1.4 кредитного договору № 717004614, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється наступним чином: за ставкою 0,39 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п. 1.2.1 цього договору. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід'ємною частиною цього договору (пункт 1.6). Згідно графіку розрахунків до кредитного договору № 717004614 (додаток № 1 до договору), сукупна вартість кредиту складає 111,70% від суми кредиту (у процентному виразі) або 11181,20 грн. Проценти за користування кредитом складають 11,70% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 1171,20 грн. у грошовому виразі (а.с. 33-37). П. 1.3 Договору визначається, що дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок, вказаний Позичальником, є датою укладання Кредитного Договору між Фінансовою установою і Позичальником. Відповідно до копії платіжного доручення № 5371 від 06 листопада 2017 року на рахунок [PERSON] товариством перераховано грошову суму 10010,00 гривень із зазначенням про переказ коштів згідно Договору №717004614 від 06.11.2017 для зарахування на картковий рахунок №4073643500284352 (а.с. 97). [PERSON] не заперечує, що суму кредиту в розмірі 10010,00 грн. вона отримала в повному обсязі, шляхом безготівкового перерахування на особистий рахунок, таким чином уклавши договір з відповідачем, про що вона також зазначає в своїй позовній заяві, а тому на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 717004614 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено дату його укладення, суму кредиту, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання нею договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 230 ЦК України закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 717004614 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи [PERSON] про введення її в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на її поясненнях і спростовуються самим змістом договору, суд не вбачає підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи позивача про те, що кредитний договір № 717004614 було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», так як перед його укладенням, всупереч частині 2 статті 11, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема: про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне. Згідно п. 7.1 договору № 717004615, його невід'ємною частиною є «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов'язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Позичальника: www.moneyveo.ua. Крім того в пункті 7.4 кредитного договору № 717004614, підписаного позивачем [PERSON], прямо зазначено, що позичальник підтверджує отримання від Фінансової установи до укладення договору, інформації, зокрема, зазначеної в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», з дотриманням вимог законодавства про Захист прав споживачів, яка забезпечує правильне розуміння Позичальника суті фінансової послуги без нав'язування її придбання. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов'язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з заявкою на отримання кредиту та підписавши договір, [PERSON] засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Твердження позивача про те, що кредитний договір № 717004614 за своїм змістом не відповідає вимогам закону, так як в ньому не зазначено розпису загальної вартості кредиту, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, вказана в додатку № 1 - графіку розрахунків, який, в силу п. 1.6 договору, є його невід'ємною частиною та також був підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Твердження позивача про те, що в оспорюваному договорі не було зазначено його реальної ціни, так як вказівка про отримання кредитних коштів в розмірі 10010,00 грн. в борг не відображає весь обсяг грошового зобов'язання позичальника, також не можуть бути взяті до уваги, виходячи з наступного. Як умовами кредитного договору № 717004614, так і відомостями з графіку розрахунків, що були підписані [PERSON], підтверджується факт надання позичальнику кредиту строком на тридцять днів, з огляду на що обсяг його кредитного зобов'язання підлягав обрахуванню і зазначенню в договорі саме, виходячи з такого строку користування кредитними коштами, із розрахунку щоденної відсоткової ставки 0,39. Прогнозувати можливе порушення [PERSON] умов договору та обраховувати обсяг кредитного зобов'язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитним коштами, ніж визначено договором, у відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не було підстав, а тому твердження позивача про те, що не зазначення в договорі сукупної вартості кредиту, із розрахунку річної ставки було спрямоване на введення її в оману з ціллю отримання додаткового прибутку за кредитним договором є необґрунтованими. Доводи позивача про те, що умови кредитного договору № 717004614 є несправедливими, так як в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача споживача кредитних послуг суд відхиляє, оскільки кредит надавався позивачу на строк до тридцяти днів, місячна відсоткова ставка за користування кредитними коштами становила 11,70% та була їй відома в момент укладення договору. Інших переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору №717004614, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов'язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed