Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У червні 2019 року до суду надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 06.10.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого останній отримав кредит в сумі 26500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 10.05.2019 виникла заборгованість в розмірі 74716,26 грн., з яких: 48275,66 грн. заборгованість за тілом кредиту, 12111,89 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9744,60 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 550,00 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3534,11 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати в розмірі 1921,00 грн. 17 вересня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. 19 лютого 2020 року судом ухвалено заочне рішення по справі. 18 травня 2020 року судом постановлена ухвала про скасування заочного рішення суду від 19 лютого 2020 року та про призначення розгляду справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву та надав його до суду. Відповідач не визнав пред`явлені позовні вимоги в повному обсязі та заначив, що не вважає укладеним кредитний договір між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки заява-анкета не містить його волевиявлення з отримання кредиту. Надані банком докази не відповідають вимогам щодо їх належності, достовірності, допустимості та достатності для висновку про наявність заборгованості [PERSON] перед банком. Також зазначено, що 7 серпня 2018 року приблизно о 12-00 год. у відповідача було викрадено два мобільних телефони з SIM-картками, один з номерів телефонів був фінансовим номером, який використовувався в онлайн сервісах АТ КБ «ПриватБанк». В цей же день невідомі особи оформили кредити на суми 25000 грн. та 19000 грн. [PERSON] звернувся до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину щодо викрадення мобільних телефонів та заволодіння грошовими коштами з карткового рахунку шляхом шахрайства. \~ \~ \~ \~Позивачем направлено до суду відповідь на відзив у якому зазначено, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг. Також зазначає, що фото клієнта з платіжною карткою та виписка про рух коштів підтверджують користування [PERSON] кредитною карткою «Універсальна. Gold». Окрім цього 07.08.2018 [PERSON] скористався послугою «Миттєва розстрочка» та банком було зараховано грошові кошти у розмірі 19000 грн. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали. Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, встановленим наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами, й Умов та Правил, які погоджені з відповідачем, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір у розмірі 26 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. (а.с. 55) На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» трьох різних видів; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. (а.с. 12-27, 55) Водночас надана позивачем анкета-заява від 6 жовтня 2011 року, яка підписана [PERSON] , не містить відповідного волевиявлення заявника з отримання будь-якої із запропонованих АТ КБ «ПриватБанк» кредитних карт. Також в анкеті-заяві відсутні відомості про встановлений кредитний ліміт на картці позичальника. (а.с. 55) З наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк було видано [PERSON] наступні картки: 18.04.2013 картку № [NUMBER] терміном дії до червня 2016 року; 09.08.2013 картку № [NUMBER] терміном дії до червня 2017 року; 17.09.2013 картку № [NUMBER] терміном дії до вересня 2015 року; 02.06.2016 картку № [NUMBER] терміном дії до квітня 2018 року; 25.05.2018 картку № [NUMBER] терміном дії до березня 2022 року. (а.с. 44) За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Так, АТ КБ «ПриватБанк» надана виписка за картковими рахунками [PERSON] за період з 01.01.1999 по 28.07.2019 (а.с. 45-54), у якій відображено рух коштів за картковими рахунками відкритими на ім`я відповідача (а.с. 44). Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] , відповідно до наданого позивачем розрахунку, з 09.08.2013 року по 10.05.2019 року користувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «ПриватБанк», за договором № б/н від 08.10.2011 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Суд виходить з того, що надання банком [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою з рахунку відповідача та частковим погашенням заборгованості, що свідчить про існування кредитних правовідносин між сторонами. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 10.05.2019 року, відповідач, з урахуванням часткового виконання зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48275,66 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 12111,89 грн. (а.с.5-10). В той же час АТ КБ «ПриватБанк» надано довідку про зміну умов кредитування [PERSON] , з якої вбачається, що 18 квітня 2013 року відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] . 9 серпня 2013 року було встановлено кредитній ліміт в розмірі 1200 грн. В подальшому 22 серпня 2017 року було збільшено кредитний ліміт до 20000 грн. та 25 травня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 26500 грн. 9 жовтня 2018 року відбулось зниження кредитного ліміту до 0,00 грн. (а.с. 43) В той же час, як встановлено судом, [PERSON] була надана кредитна картка із встановленим кредитним лімітом у розмірі 26500 грн. на платіжну картку. На підставі наведеного вище, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за Договором б/н від 08 жовтня 2011 року в розмірі 26500 грн., оскільки визначена позивачем заборгованість за тілом кредиту в розмірі 48275,66 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 12111,89 грн. не може перевищувати кредитний ліміт, який в даному випадку встановлений в розмірі 26500 грн. У зв`язку з викладеним позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню частково в межах визначеного за Договором б/н від 08 жовтня 2011 року кредитного ліміту, а саме в розмірі 26500,00 грн. Між тим, в анкеті-заяві відсутня інформація щодо встановленого банком розміру та порядку нарахування неустойки (пеня, штраф). Долучений до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на який посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не містять підпису відповідача, тому він не може розцінюватися як складова частина кредитного договору, умови якого погоджені сторонами. Посилання позивача у позовній заяві на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як належний доказ погодження сторонами умов договору щодо розміру та порядку нарахування неустойки, не можуть бути прийняті у якості належного доказу у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки Витяг з Тарифів не підписаний відповідачем, окрім того, він містить перелік тарифних планів декількох видів кредитних карток «Універсальна», а який саме вид послуги та вид кредитної картки обрав відповідач позивачем не доведено. Таким чином, матеріали справи не містять підтверджень про те, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки у розмірі та порядку нарахування, що зазначені у цих документах. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Окрім цього надані позивачем довідки про строк дії картки та про зміну кредитного ліміту (а.с. 44-44), виписка з рахунку [PERSON] (а.с. 45-54) не містять відомостей про те, що відповідачем було отримано саме карту «Універсальна. Gold». Також не можуть вважатися належними і допустимим доказами на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки й надана банком комп`ютерна роздруківка фотознімка відповідача з пластиковою карткою (а.с. 175), оскільки на ній не відображено інформації щодо номера картки, строку її дії, та на підставі якого саме договору вона видавалася. За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердило належними і допустимими доказами погодження з [PERSON] розміру та порядку нарахування неустойки (пеня, штраф), а тому у задоволенні позовних вимог зі стягнення заборгованості за пенею та штрафами слід відмовити. Стосовно доводів\~відповідача з протиправного заволодіння, шахрайським способом, грошовими коштами з карткового рахунку, який йому належить, суд зазначає наступне. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Відповідно до Постанови Національного банку № 705 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що до моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Як вбачається з матеріалів справи, 9 серпня 2018 року [PERSON] надав до АТ КБ «ПриватБанк» заяву у якій просив повідомити яким чином було отримано два кредити після викрадення 7 серпня 2018 року його двох мобільних телефонів. (а.с. 122) 8 серпня 2018 року за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040730002261 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України, за фактом того, що 07 серпня 2018 року у період часу з 12.00 год. по 12.50 год. невстановлена особа таємно викрала з автомобіля марки «Toyota Corolla» два мобільних телефона з сім-картами. (а.с. 125 зворот) Враховуючи, що відповідач повідомив відділення банку про викрадення у нього фінансового номеру телефона, який використовувався в онлайн сервісах АТ КБ «ПриватБанк», вже після зняття грошових коштів з його карткового рахунку, банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення. Сам по собі факт порушення кримінального провадження за фактом крадіжки мобільних телефонів, без наявності обвинувального вироку, не доводить вчинення кримінального правопорушення пов`язаного із заволодінням грошовими коштами належними [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанку» з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 681,33 грн. У відповідності до ст.ст. 207, 526, 614, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial