Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання поруки припиненою, в обґрунтування якого зазначила, що 21 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір №6/4/2008/840-К/194 за умовами якого останній були надані у власність грошові кошти в розмірі 197 612,00 (сто дев`яносто сім тисяч шістсот дванадцять дол. США 00 цент.) на строк до 10 лютого 2032 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.99 % річних. Цього ж дня між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки № 6/4/2008/840-П/196 за умовами якого позивач поручилася за виконання вищевказаного кредитного зобов`язання. Строк виконання основного зобов`язання - до 10 лютого 2032. 05.11.2012 року представником банку ВАТ КБ «Надра» було подано позов до Ленінського районного суду м. Харкова про стягнення боргу за кредитом до [PERSON] .. Таким чином ВАТ КБ «Надра» скористався своїм правом дострокового повернення кредиту та мав право протягом 6 місяців пред`явити вимогу до поручителя. Оскільки відповідач не пред`явив позовну вимогу до поручителя [PERSON] протягом 6 місяців з дня використання ВАТ КБ «Надра» права на дострокове звернення кредиту шляхом подачі позову до позичальника, тобто до 06.05.2013 року. Тому 06.05.2013 року порука припинилася. Позивач просила суд визнати договір поруки припиненим, який виник на підставі договору поруки №6/4/2008/840-П/196 від 21 лютого 2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Надра». У поясненнях щодо позову УО ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» зазначила, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки Згідно п. 5.3, Договору ПОРУКИ, дія ПОГОВОРУ ПОРУКИ закінчується належним виконанням Позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконання поручителем [PERSON] своїх зобов`язань згідно з умовами договору поруки. Однак зобов`язання за Кредитним договором не виконані до цього часу, кредитні кошти не повернуто. Відповідач відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглянув справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідачки на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір №6/4/2008/840-К/194 за умовами якого останній були надані у власність грошові кошти в розмірі 197 612,00 (сто дев`яносто сім тисяч шістсот дванадцять дол. США 00 цент.) на строк до 10 лютого 2032 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.99 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, 21.02.2007 р. між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено Договір покуки №6/4/2008/840/196, згідно умов якого поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, як солідарний боржник по зобов`язаннях, що визначені в Кредитному договорі. Згідно п. 5.3, Договору поруки, дія поговору поруки закінчується належним виконанням Позичальником ( [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору чи виконання Поручителем ( [PERSON] ) своїх зобов`язань згідно з умовами договору поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦКУ Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 05.11.2012 року представником банку ВАТ КБ «Надра» було подано позов до Ленінського районного суду м. Харкова про стягнення боргу за кредитом до [PERSON] , що підтверджується копією заочного рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14.02.2013 у справі №2/642/24/13. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Звернувшись у листопаді 2012 року з позовом до боржника, кредитор реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України і такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому втратив право здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом заставкою визначеною в договорі і у даному випадку права і інтереси кредитора у правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), яку суд враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019р. №127/15672/16-ц зазначала, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній до 19 жовтня 2016 року). Отже, зі спливом строку, визначеного договором поруки, або зі спливом строку, визначеного законом, порука та відповідне право вимоги кредитора припиняються. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). А календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). В п. 2.1 Договору поруки № 6/4/2008/840-П/196 від 21 лютого 2008 року вказано, що у разі неналежного виконання Боржником своїх зобов`язань за основним договором Кредитор набуває права вимоги до Поручителя за умов обов`язкового направлення Поручителю вимоги виконати зобов`язання Позичальника. З огляду на вказане у договорах поруки сторони не встановили її строк у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку треба застосовувати припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у відповідній редакції про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 60), від 10 квітня 2019 року у справі № 604/156/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 71), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 58), а також постанови Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у вказаній редакції, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Тому, враховуючи припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання зі спливом визначеного договором або законом строку, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Вказане не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (пункт 62), від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (пункт 76), від 3 липня 2019 року у справі № 1519/2-3165/11 (пункт 59), а також постанову Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором змінюється строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 638/13683/15-ц: 26 травня 2020 року, від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11, постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Також, згідно до ст. 5 ЦК України, дана справа має розглядатися за нормами чинним на час існування даних правовідносин. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251,252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, можна зробити висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання». Отже, аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що порука припинилася оскільки відповідач не пред`явив позовну вимогу до Поручителя [PERSON] протягом 6 місяців з дня використання ВАТ КБ «Надра» права на дострокове звернення кредиту шляхом подачі позову до Позичальника, тобто з 05.11.2012. Отже датою припинення поруки є 06.05.2013 року, тобто наступний день після спливу 6 місяців від строку подачі позовної заяви до Позичальника - 05.11.2012 року. Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що порука за Договором №6/4/2008/840-П/196 від 21.02.2008 року, припинилася 06 травня 2013 року, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про стягнення судового збору суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved