Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,4567 гектарів, що розташована на території [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель -0,2500 га, ведення особистого селянського господарства - 0,2067 га; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 18 серпня 2011 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області на ім'я [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 3-2553, [PERSON], зареєстроване в реєстрі за № 3-2561, та на ім'я [PERSON], зареєстроване за № 3-2545; та визнати нечинними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за законом. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що 12 квітня 2006 року згідно з договором дарування її батько - [PERSON] передав у дар [PERSON] житловий будинок № 23, який розташований на земельній ділянці площею 0,4567 гектарів по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне спадкодавцю майно, до складу якого, зокрема, увійшла спірна земельна ділянка, яка належала [PERSON] на підставі дубліката державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Калитянською селищною радою Броварського району Київської області 22 березня 2007 року згідно з рішенням Калитянської селищної ради Броварського району Київської області 7 сесії 22 скликання від 20 грудня 1995 року серії ЯД № 653762, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010732500020, кадастровий номер земельної ділянки площею 0,2500 га - 3221255500:01:018:0004, площею 0,2067 га - 3221255500:01:018:0005. 18 серпня 2011 року Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області були видані свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частці у спадщині на ім'я [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Так, на підставі зазначених свідоцтв [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0833 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, кадастровий номер - 3221255500:01:018:0027 та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0689 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - 3221255500:01:018:0029. Вказані свідоцтва про право власності видані Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області неправомірно, оскільки порушують право власності позивача на житловий будинок та земельну ділянку. Зазначені обставини позивач мотивувала тим, що на момент смерті її батька земельна ділянка йому не належала, так як відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно з договором дарування від 12 квітня 2006 року [PERSON] отримала у власність разом з подарованим їй будинком й земельну ділянку, яку без належних правових підстав було поділено між спадкоємцями [PERSON] У зв'язку з наведеним, [PERSON] звернулася до суду із вказаним вище позовом. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. До початку слухання справи по суті направила до суду заяву, в якій зазначала, що позовні вимоги [PERSON] визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить слухати справу без її присутності. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у залі суду позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову [PERSON] заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що договір дарування житлового будинку [ADDRESS] був укладений 12 квітня 2006 року, тому до правовідносин, які склалися між сторонами слід застосовувати законодавство, яке діяло на той час, оскільки відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють правовідносини, які виникли з дня набрання ними чинності та зворотної дії у часі не мають, крім випадків, встановлених законом. Так, ст. 377 ЦК України (в редакції від 20 лютого 2006 року), на яку посилається позивач, було закріплено, що право на земельну ділянку при придбанні житлового будинку, будівлі або споруди, що розміщені на ній до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, як у даному випадку, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Крім того, згідно зі статтею 120 ЗК України (в редакції 31 березня 2006 року) перехід права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може здійснюється на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Таким чином, враховуючи, що в договорі дарування будинку від 12 квітня 2006 року не визначено розмір земельної ділянки, до позивача перейшло право власності на земельну ділянку, що розташована безпосередньо під будинком та один метр навколо нього, яка необхідна для його обслуговування. Додатково пояснив, що 18 листопада 2011 року сторони узгодили, що всі співвласники добровільно погодилися на поділ земельної ділянки в натурі, про що подали спільну заяву, яка зареєстрована за № 3-3995. Позивач мала право оспорити дану заяву, проте не скористалася цим правом, а на даний час строк позовної давності минув. У зв'язку з наведеним, просив відмовити в задоволенні позовних вимог як таких, що не ґрунтуються на вимогах закону та є необґрунтованими. До початку слухання справи по суті від Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області надійшла заява, в якій зазначене прохання розглянути справу без присутності представника нотаріальної контори. Відділ держземагенства у Броварському районі Київської області у судове засідання також не з'явився, до суду надійшов лист начальника відділу [PERSON], в якому останній просив розглядати справу без участі представника третьої особи за наявними у вказаній справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 квітня 2006 року [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], позначений на за планом земельної ділянки літера «А-1», житловою площею 38,9 кв.м., загальною площею 78,5 кв.м.. з будівлями та спорудами: сарай - «Б», сарай - «Б-1», погріб - «В», вбиральня - «в», гараж - «Г», колодязь - «К», огорожа - «N» (а.с. 6). Вказаний будинок належав [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 02 лютого 2006 року виконкомом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області на підставі рішення від 02 грудня 2005 року за № 131, зареєстрованого в Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер 9737128 від 02 лютого 2006 року, реєстраційний номер 13737558, номер запису 392 в книзі 2. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого [INFO] виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис за № 76 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне спадкодавцеві майно, до складу якого, зокрема, ввійшла земельна ділянка площею 0,4567 гектарів, що розташована на території [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,2500 га, ведення особистого селянського господарства - 0,2067 га, яка належала останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії КВ, виданого 04 грудня 1996 року Калитянською селищною радою народних депутатів (а.с.100). За життя [PERSON] заповіту щодо розпорядження спірною земельною ділянкою не склав. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України закріплено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із матеріалів дослідженої судом копії спадкової справи № 315/2009 щодо майна [PERSON], який помер [INFO], вбачається, що 10 квітня 2009 року до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із спільною заявою про прийняття спадщини звернулися діти спадкодавця - [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка зареєстрована за № 554 (а.с. 60). Судом також з'ясовано, що 18 серпня 2011 року державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] видала свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частці земельної ділянки площею 0,4567 гектарів, що розташована на території [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,2500 га, ведення особистого селянського господарства - 0,2067 га кожному із спадкоємців, що зареєстровані за № 3-2545, 3-2553, 3-2561 (а.с.77-79). Відповідно до вимог ст. ст. 1218, 1223, 1268 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Зі змісту ст. 377 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування житлового будинку, вбачається, що при придбанні житлового будинку, будівлі або споруди, що розміщені на ній до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, як у даному випадку, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди (ст. 130 ЗК України в редакції від 31 березня 2006 року). У своїх позовних вимогах [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку 0,4567 га з яких лише 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, а 0,2067 га - для ведення особистого селянського господарства. Не визначено та не надано позивачем належних доказів, який відповідно до вимог законодавства розмір земельної ділянки необхідний для обслуговування її будинку та чи не розташований вказаний будинок на 1/3 частині земельної ділянки, яку вона успадкувала після смерті власника земельної ділянки. Земельна ділянка відповідно до положень Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України в цілому є фактично самостійним об'єктом права власності і цивільного обороту, який потребує окремої реєстрації, та підпорядковується правовому режиму, який встановлений Земельним кодексом та іншими актами земельного законодавства. З цього ж виходили й правила ст. 377 ЦК України (в редакції, що діяла на час укладення договору дарування), яка передбачала порядок переходу власності на земельну ділянку у разі придбання житлового будинку. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Броварської районної державної нотаріальної контори, [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ держземагенства у Броварському районі Київської області про визнання права власності на земельну ділянку, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом та державних актів на земельні ділянки недійсними не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed