Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи - Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, із вищезазначеним позовом, в якому просила позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 серпня 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб та зареєстровано його у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві. 27.09.2005 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу у стороні народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач з 2005 року не бере участі у вихованні та догляді за дитиною, не цікавиться її розвитком, успіхами та здоров'ям, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання належної освіти, не піклується про її фізичних і духовний розвиток, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування, оздоровлення та розвиток дитини не надає, від сплати аліментів за рішенням суду ухиляється. Вищезазначене свідчить про те, що Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Суд, заслухавши думку позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 01.08.2003 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, в якому відповідно до свідоцтва про народження [INFO] в них народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 27 вересня 2005 року. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст.19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 07.09.2017 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією складено висновок №105/01-2178/В-12 про доцільність позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Службою у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації встановлено, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.2003 року по 27.09.2005 року. В цей період у подружжя народився син - [PERSON], [INFO]. З моменту розлучення і по цей час, відповідач жодного разу не виявив бажання бачити дитину, не приймав участі у її вихованні та матеріальному утриманні, не цікавився життям та здоров'ям дитини. Відповідно до Акту обстеження умов проживання з'ясовано, що гр. [PERSON] разом з батьками та малолітнім сином проживають у трикімнатній квартирі з усіма комунальними зручностями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Квартира затишна та простора, об лаштована необхідними меблями та побутовою технікою, складається з окремих трьох кімнат, кухні, санвузла та допоміжних технічних приміщень. Все помешкання знаходиться в задовільному санітарно-гігієнічному стані. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до ст. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей Відповідно до ст. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За таких обставин, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] вихованням дитини не займається, жодним чином не забезпечує утримання сина, його належний розвиток, дитину не відвідує, чим свідомо уникає виконання своїх батьківських обов'язків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав у відношенні його малолітнього сина [PERSON]. Виходячи з вищенаведеного та

Outcome: approved