Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , АТ «Акцент-Банк», про визнання договору недійсним, визнання недійсною заяву позичальника, вказавши наступне. 01 квітня 2018 року до неї додому приїхала [PERSON] та запропонувала встановити балконний блок приблизно за 16000 грн.. та укласти договір, за умовами якого [PERSON] зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачу у власність ПВХ конструкцій, а позивач, в свою чергу, зобов`язується оплатити та прийняти готові вироби. Про те, як сплачувати дану послугу, вона не розповіла, про інші суми та укладення договорів мови не йшлося. Після того, як позивач погодилась, [PERSON] запропонувала їй поїхати до м. Харкова для підписання відповідних документів. В офісі за адресою: м . Харків, вул . Бібліка , 37-А , відповідач [PERSON] запропонувала підписати документи, зміст яких їй не повідомлявся, документи вона не читала та повірила відповідачці на слово. Приїхавши додому та прочитавши вказані підписані документи, позивач зрозуміла, що підписала заяву позичальника, згідно якої їй надано кредит в сумі 23355, 28 грн. і орієнтовна загальна вартість кредиту 57031, 19 грн. Крім того, згідно договору BD 00232 позивач нібито передала завдаток 24857 грн., який вона не передавала. Таким чином, вона вважає, що відповідач [PERSON] її ошукала, так як вона не мала наміру брати кредит, угоди з банком не укладала, з оформленої кредитної картки були зняті кошти невідомими особами, у зв`язку з чим позивач 02 квітня 2018 року написала заяву про розірвання договору надання послуг, на яку відповіді так і не отримала. За таких обставин позивач звернулась до суду з даним позовом та просить суд визнати договір BD 00232, укладений між нею та [PERSON] 01 квітня 2018 року, недійсним та визнати заяву позичальника АВН0RG204450024589 від 01 квітня 2018 року недійсною. У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Пухтаєвич Є.В. вимоги позову підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач підписала заяву позичальника, паспорт банківського продукту «Розстрочка» про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту, графік погашення кредиту. Приймаючи до уваги таку кількість підписаних позивачем документів, неможливо не сумніватись у її словах щодо нерозуміння того факту, що вона підписує кредитний договір. Вказані документи викладені звичайним шрифтом, розмір якого дозволяє вільно його читати без додаткових засобів. До банку із заявою про відмову від договору про споживчий кредит позивач не зверталась та отримані кошти не повертала. Щодо отримання коштів, то їх отримала саме позивач, оскільки за її розпорядженням банк того ж дня перерахував кошти з її кредитного рахунку на рахунок її контрагента за договором про виготовлення МПК та списав комісію, що підтверджується меморіальними ордерами. Доказів на підтвердження наявності обставин щодо примушування підписання вказаних документів шляхом обману позивачем не надано. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що 01 квітня 2018 року між нею та позивачем був складений договір № BD 00232 по організації робіт по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Вартість замовлення склала 24857 грн. Згідно з письмовим договором, який підписала позивач, замовник підтвердив, що йому в повному обсязі надана інформація про товар, умови оплати та доставки. Позивачем був уважно прочитаний даний договір і додаток до нього, без будь-якого примусу, з повним розумінням його змісту. Волевиявлення учасників угоди було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин вчинено у формі, встановленій законом, і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач самостійно через працівника банку отримала кредит в АТ «Акцент-Банк» та одержала споживчий кредит для оплати вартості товару на придбання конструкцій. Після укладення договору виконавцем були проведені роботи по виконанню замовлення, а саме: заміри, виїзд спеціаліста, оформлення заявки заводу-виробнику, що вимагають витрат. Банком були переведені грошові кошти і 01 квітня 2018 року було зроблено замовлення на завод-виробник та оплата рахунку-фактури. Ніяких листів щодо розірвання договору від позивача не надходило, заява про розірвання договору була нею надана вже після того, як замовлення було майже виконано. Згідно п. 7.6 договору замовник повідомлений про неможливість одностороннього розірвання договору згідно доповнення № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 р. № 172 затвердженого переліку товарів належної якості не підлягаючих обміну та поверненню. Згідно даного переліку скло, нарізане під розмір, поверненню не підлягає. Заявником не надано будь-яких висновків експертів щодо невідповідності замовлення стандартам або погодженим з замовником кресленням, якості фурнітури та інших дефектів, не додержання прав споживачів щодо виконання договору, не виконання вимог чинного законодавства. Таким чином, вимоги позивача щодо введення її в оману під час укладення договорів, а також ведення відповідачами нечесної підприємницької діяльності є недоведеними та необгрунтовними. Суд, заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши надані докази і матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 квітня 2018 р. між позивачем [PERSON] (Замовник) і ФОП [PERSON] (Виконавець) було укладено договір № DВ 00232 на виготовлення пластикових вікон, згідно з п. п. 1. 1 та 1. 2 якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі - виробів) за цінами Виконавця. Замовник зобов`язується оплатити і прийняти готові вироби і роботу згідно з умовами даного Договору. Згідно з п. п. 2. 1 та 2. 2 вартість виробів складає 24857, 00 грн., задаток становить 24857, 00 грн., борг до доставки - 0, 00 грн. (а. с. 11). Вказаний договір підписаний Виконавцем - відповідачем [PERSON] і Замовником - позивачем [PERSON] , яка підтвердила справжність свого підпису. Крім цього, позивачем підписаний Додаток № 1 до даного договору, в якому [PERSON] підтвердила, що розірвання договору не допускається у випадку придбання ПВХ конструкцій у кредит, договір кредиту не підлягає розірванню, допускається дострокове повне погашення кредиту відповідно до глави 71 ЦК України,Закону України «Про банки і банківську діяльність». Їй у повній мірі надана інформація про товар, умови оплати та доставки, а також інформація про умови кредитування, про відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний. При цьому позивач підтвердила, що цей документ нею уважно прочитано та добровільно підписано, без будь - якого примусу, з повним розумінням його змісту, що не заперечувалося нею (а. с. 12). 01 квітня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № АВН0RG204450024589 у спосіб подання письмової заяви позивачем, як Позичальник , про надання строкового кредиту, на підставі якого Банк надав позивачу строковий кредит у сумі 23355, 28 грн. строком на 36 місяців, тобто з 01 квітня 2018 р. по 31 березня 2021 р. включно, на наступні цілі: оплата товару згідно з переліком (металопластикові конструкції) шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок СПД [PERSON] та на сплату одноразової винагороди за надання фінансового інструменту (а. с. 6). Згідно з даною заявою, [PERSON] ознайомлена та згодна із Умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовій формі та своїм підписом підтверджує факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ «Акцент-Банк», тобто на момент укладення договору позивачу була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для розуміння нею як змісту, так і виду договору, який позивач підписала та підтвердила справжність свого підпису та не заперечувала його добровільність. До вказаної заяви також додано паспорт банківського продукту «Розстрочка» про умови кредитування ПАТ «А-Банк» та сукупну вартість споживчого кредиту, графік погашення кредиту (№ АВН0RG204450024589 Договору від 01 квітня 2018), які також підписані сторонами Договору, зокрема, позивачем (а.с. 7,8). Таким чином, при укладенні спірних договорів позивачеві було надано всю необхідну інформацію, про що свідчать її підписи на вказаних спірних договорах і доданих до них документах. 02 квітня 2018 року позивач направила відповідачу [PERSON] заяви про відмову від договору № DВ 00232 від 01 квітня 2018 , відповіді на які не отримала (а.с. 9, 10). За правилами ст. ст. 526 ,527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 625 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В якості підстави визнання укладеного договору недійсним позивач посилається на навмисне введення її в оману відповідачем [PERSON] .. Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Згідно правовій позиції, висловленій в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 року по справі № 445/1011/17 (провадження № 61-971св18) тлумачення ст. 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Виходячи зі змісту статей 203, 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних та допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказуються на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Обставини справи та пояснення позивача у суді свідчать про те, що сторони під час укладення Договору мали повне уявлення не тільки про предмет, а й досягли згоди про всі його істотні умови. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч.1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З вищевикладеного вбачається, що сторони домовились про всі умови Договору від 01 квітня 2018 № DВ 00232 на виготовлення пластикових вікон та кредитного Договору № АВН0RG204450024589 Договору від 01 квітня 2018 р. Вказані спірні договори підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення спірних договорів не заявляла додаткових вимог щодо умов цих договорів. Позивачу було надано всю необхідну інформацію про товар, умови оплати та доставки, про умови кредиту, відсоткову ставку. Заява позичальника містить повну інформацію про загальну вартість кредиту та повну інформацію стосовно умов кредитування. Крім того, суд зазначає, що посилання позивача на те, що грошові кошти з кредитної картки, яка була оформлена на неї, були зняті невідомими їй людьми та відносно неї було скоєне шахрайство, спростовуються тими обставинами, що матеріали справи містять меморіальні ордери від 02 квітня 2018 р. № 5АJA та № BLFZ0ARE91 від 02 квітня 2018 року АТ «Акцент-Банк», згідно яких АТ «Акцент-Банк» здійснено безготівкове перерахування грошових коштів на поточний рахунок СПД [PERSON] в розмірі 22457, 00 грн. та на сплату одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 898, 28 грн., згідно умов кредитного договору № АВН0RG204450024589 від 01 квітня 2018 р., а на її заяву, направлену до відділення поліції про те, що кредитний договір у «А-Банку» був складений шахрайським шляхом, їй надано відповідь, що в ході проведення перевірки, встановлено, що у матеріалах відсутні дані, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, в даному випадку вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, які вирішуються в судовому порядку, підстав для вжиття заходів реагування з боку поліції не вбачається (а.с. 49, 50). Таким чином, підставами вважати, що існують обставини, передбачені ст.ст. 230, 233 ЦК України, на що посилається позивач, відсутні. Під час розгляду справи не було встановлено і ознак нечесної підприємницької практики виконавця робіт та обставин, передбачених ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю Відповідачем [PERSON] було заявлено вимогу про стягнення з позивача [PERSON] на її користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проте, відповідачем [PERSON] не надано розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а тому відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на її користь судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Outcome: dismissed