Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

у травні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4982, вчинений 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барашацьким І.В. про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 23 993,23 грн. Як вбачається з виконавчого напису, заборгованість виникла внаслідок несплати позивачем коштів відповідно до умов кредитного договору, укладеного між ним та ТОВ «МІЛОАН», який в подальшому переуступив право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал». За умовами укладеного кредитного договору [PERSON] отримав кредит без конкретної споживчої мети на суму 10 000 грн. При вчиненні нотаріального напису приватним нотаріусом було порушено низку нормативно-правових актів, а також заборгованість не є безспірною. Подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 01.06.2021 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у справі, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Барщацького І.В. належним чином завірену копію виконавчого напису від 21.01.2021 № 4982, належним чином завірені копії документів та матеріалів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 21.01.2021 № 4982 щодо звернення стягнення з позивача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит капітал» заборгованості в розмірі 24 923,23 грн, постановлено судовий розгляд провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 01.06.2021 постановлено ухвалу про забезпечення позову. 22.06.2021 за підписом генерального директора ТОВ «Мілоан» Вініченко О.В. подано суду заяву про надання документів зі справи та задоволення клопотання, в якому товариство просило ознайомити з матеріалами справи та шляхом їх надсилання на офіційну електронну адресу, врахувати заперечення щодо ненадання позивачем доказів у визначений законом спосіб, покласти всі судові витрати на позивача, а також у разі відмови у задовленні позову врахувати неспівмірність витрат на оплату правової допомоги /а.с.39-41/. 22.06.2021 від ТОВ «Мілоан» надійшов відзив, в якому товариство заперечило проти позовних вимог, вказавши на неправдивість доводів позивача стосовно неукладення ним кредитного договору та спробою останнього ввести суд в оману. Загалом, сам кредитний договір позивач не оспорював, а крім цього укладав ще декілька кредитний договорів, які наразі ним виконано. Сам кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства шляхом вчинення позивачем на сайті товариства певних послідовних дій, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. У подальшому товариство відповідно до платіжного доручення перерахувало на рахунок платіжної картки позичальника кредитні кошти, після чого позичальнику здійснювалось пролонгація кредиту, але у визначені договором строки кошти повернуті не були, 11.03.2020 товариством нарахування процентів за користування кредитними коштами припинено. Неодноразово позивальника на його номер повідомлялося зі сторони товариства про необхідність належного виконання договору. 27.03.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором, про що телефоном проінформовано позичальника. Крім цього, у відзиві ТОВ «Мілоан» заперечується порушення ним прав та інтересів позивача, тому просить суд відмовити у задовленні позовних вимог, які безпідставно пред`явлені до товариства як відповідача. Додано належдним чином завірені докази /а.с. 42-72/. 29.06.2021 до суду надійшов відзив ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в якому вказується про правомірність укладення як кредитного договору, так і договору про уступку права вимоги із дотриманням вимог чинного законодавства, в тому числі щодо належного повідомлення позичальника про наявність простроченого боргу, надіслання йому претензії, тощо. Сам виконавчий напис було вчинено відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 и№ 296/5 (далі - Порядок). Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Бабич В.І. вказує, що відповідачем було дотримано умови, що підтверджують безспірність для вчинення виконавчого напису, заборгованість станом на 04.01.2021 складає 23 993,23 грн. Розрахунок заборгованості отримано відповідачем від ТОВ «Мілоан», після укладення договору про відступлення права вимого жодних нових сум щодо стягнення заборговасності не нараховувалось. Заперечено співмірність витрат на правничу допомогу. Додано належним чином завірені докази /а.с. 73-100/. 16.07.2021 копії матеріалів справи надіслано на електронну адресу ТОВ «Міоан» на підставі відповідного клопотання /а.с. 102/. 30.07.2021 від адвоката Юрченка С.Л. надійшло клопотання про витребування у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. оспорюваного виконавчого напису /а.с. 113/. 02.08.2021 постановлено ухвалу про витребування доказів /а.с.114-116/. 18.08.2021 приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. на виконання ухвали суду надав належним чином завірену копію виконавчого напису від 21.01.2021 № 4982 щодо звернення стягнення з позивача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит капітал» заборгованості в розмірі 24 923,23 грн /а.с. 127-129/. Сторона позивача правом подання відповіді на відзив не скористалася. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 06.09.2021. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 21.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 4982, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення з громадянина України, яким є [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 2501880 від 26.11.2019, укладеним з ТОВ «МІЛОАН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги № 49-МЛ від 27.03.2020 є ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», заборгованість за кредитним договором № 2501880 від 26.11.2019 /а.с. 128/. Сума заборгованості становить 23 993, 23 грн., що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 122, 50 грн; прострочена заборгованість за комісією становить 4 061, 25 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 10 609, 48 грн; строкова заборгованість за суму кредиту становить 0, 00 грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0, 00 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями (нараховано з 12.12.2019 до 27.03.2020) становить 1 200, 00 грн. За вчинення виконавчого напису з ТОВ «ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» нотаріусом одержано 930,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 24 923, 23 грн. Також згідно вказаного виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 27.03.2020 по 28.11.2020. Відповідно до кредитного договору № 2501880 від 26.11.2019, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , останній отримав кредит в розмірі 10 000,00 грн без конкретної споживчої мети, визначено додатком № 1 до договору графік розрахунків, відповідно до якого нарахований процент складає 2250,00 грн /а.с. 45-47, 52, 79-81/. 27 березня 2020 року між TOB «Мілоан» як Кредитор та ТОВ «ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» як Новий Кредитор, було укладено Договір відступлення права вимоги №49-МЛ, згідно якого Кредитор відступив Новому Кредитору право грошової вимоги за Кредитним договором № 2501880 від 26.11.2019 /а.с. 82-88/. Представником ТОВ «ФК «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» Донець В.В. нотаріусу подано заяву № 19579455/2 від 04.01.2021 про вчинення виконавчого напису /а.с. 89/. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 14.04.2021 ВП № 65143617 на підставі виконавчого напису № 4982 від 21.01.2021 було звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] /а.с. 12-13/. Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 Цивільного кодексу України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, якою було внесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів таку форму договору, як кредитний договір, було визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема й щодо доповнення Переліку документів новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином, зазначене судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України. Постановою Великою Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмолено у задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Таким чином, на сьогодні редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому стягнення не могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Цивільні справи розглядаються судом на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Ухвалою суду від 01.06.2021 було витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. копії документів на підставі яких ним був вчинений оспорюваний виконавчий напис.Проте, на адресу суду вказані документи так і не надійшли, поштова кореспонденція повернута суду за відсутності знаходження адресата /а.с. 34-35/. До відзиву відповідача ТОВ ФК «Кредит капітал» було додано копію заяви, яка була надіслана приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Баршацькому І.В. із переліком документів, надісланих разом із заявою, серед яких: кредитний договір, копії реєстру поштових відправлень, розрахунок суми заборгованості, копія довіреності представника ТОВ «ФК «Кредит - Капітал». Зі змісту виконавчого напису вбачається, що останній був вчинений нотріусом на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено. Незважаючи на те, що судовим рішенням були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріусом вчинено виконавчий напис на кредитному договорі, що нотаріально не посвідчений, що унеможливлює стягнення у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Крім цього, суду не надано доказів щодо надання нотаріусу копії договору про відступлення прав вимоги від 27.03.2020. Дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, докази того, що нотаріусу були надані всі необхідні документи для посвідчення виконавчого напису до матеріалів справи учасниками справи не надані, тому наявні підстави визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Суд відхиляє позовні вимоги до відповідача ТОВ «Мілоан» як до неналежного відповідача, оскільки в оспорюваному виконавчому написі відсутні дані стосовно даного товариства як стягувача. Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (астина перша статті 141 ЦПК України). Стаття 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За приписами частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Щодо понесення цих судових витрат представником позивача [PERSON] - адвокатом Юрченком С.Л. - заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надано докази на підтвердження розміру витрат в строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Адвокатом Юрченком С.Л. надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 4 000,00 грн, квитанція від 31.05.2021. Частиною третьою 133 ЦПК України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно частинами третьою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналіз вищезазначених положень ЦПК України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі. З системного аналізу подібних справ, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн не є співмірними зі складністю справи, в якій одну позовну вимогу немайнового характеру, предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи, а тому, з огляду на те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, у розмірі 3 000,00 грн. Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи задоволення позову, з відповідача ТОВ «ФК «Кредит капітал» в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1362,00 грн (за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову), оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу Закону як інвалід І групи. На підставі викладеного,

Outcome: partial