Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], яким просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2500 грн., а також просила суд стягнути з відповідача додаткові витрати пов'язані із лікуванням дитини, у розмірі 11312,57 грн., вирішити питання судового збору. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.12.2018 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені позовні вимоги просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, послався на важкий матеріальний стан, а також вважав необгрунтованою суму додаткових витрат на лікування дитини, вважав несправедливим стягнення всієї витраченої на лікування дитини суми лише із батька. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав: Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Сторони у шлюбі не перебувають. В теперішній час сторони спільно не проживають, дитина проживає із мамою, що сторонами не заперечувалось в судовому засіданні. Дитина має захворювання - алергичного характеру, що потребує тривалого лікування, а також захворювання внутрішнього органу. На лікування дитини позивачем сплачено 11312,57 грн., про що надано відповідні чеки та накладні. В судовому засіданні відповідач вважав, що оскільки він офіційно не працевлаштований, має періодичні заробітки (доходи), то він взмозі платити суму аліментів на утримання дитини 1500 грн. Що стосується стягнення витрат на лікування, то відповідач вважав суму необгрунтованою, пояснив, що він окремо оплачував лікування дитини, надава гроші позивачу, проте довести це відповідними доказами можливості не має. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже обов'язок утримання дітей батьками є спільним. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, суд стверджує, що право вибору способу стягнення аліментів належить позивачу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів Суд враховує, що позивач підтримала позов в сумі 2500 грн., а відповідач вважав можливим сплачувіати 1500 грн. Оскільки розмір аліментів становить 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та з урахуванням фактичних істотних обставин справи, сторони не надали суду відомостей про свої доходи, сторони офіційно не працюють, судом не встановлені інші істотні обставини, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, з урахуванням спільного обов'язку батьків утримувати дитину, суд, виходячи з виключних інтересів дитини, вважає можливим встановити розмір аліментів у сум 1500 грн. Суд нагадує, що за правилом ч.1 ст. 184 СК України саме суду належить право визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою позивача. Встановлений судом розмір аліментів по даній справі може бути змінений у майбутньому за рішенням суду, а також підлягає індексації у порядку встановленому законом. За правилом ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Що стосується позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат, що пов'язані із лікуванням дитини суд виходить з наступного: Дитина дійсно має певні захворювання, що підтверджено дослідженою судом медичною документацією. Також цей факт не заперечувався сторонами. На лікування дитини позивач витратила 11312,57 грн. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у звязку з хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обгрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобовязань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у звязку з хронічними або разовими проблемами зі здоровям дитини, або у разі обставин, які повязані з розвитком здібностей дитини. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат. Додаткові витрати мають нести батьки у рівних частках. Судом детально досліджені надані позивачем фінансові документи (чеки, накладні), якими обгрунтована сума додаткових витрат, однак частина сум за цима чеками (накладними) не співвідноситься із призначенням лікування (ліками, харчуванням). Визначаючи кожну суму суд вважає, що доведеною є сума 3404,01 грн. як додаткових витрат, пов'язаних із лікуванням дитини. Суд не приймає як належний та допустими доказ видаткові накладні №№ 158, 498, 32, оскільки, по - перше, позивачем не доведено, що саме вона здійснювала придбання товарів за цими накладними, по- друге, жодний із товарів не був призначений в якості лікування дитині. Оскільки батьки мають рівний обов'язок в утриманні, лікуванні, догляді дитини, то з відповідача підлягає стягненню половина доведеної суми - 1702 грн. Інших істотних обставин, які б могли слугувати підставою для відхилення від цього розміру судом не встановлено. За правилом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial