Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 26 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2017 року до повноліття дитини. Стягнуто з відповідача судовий збір в дохід держави у сумі 640 грн. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнення аліментів до 1000 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції при розгляді справи прийняв необґрунтоване рішення та неповно зясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, які мають істотне значення для вирішення справи. Суд не врахував його матеріальне та сімейне становище, що він не має нерухомого або рухомого майна, мешкає у будинку батьків не може працювати оскільки піклується про бабусю, якій потрібен постійний догляд та матеріальна допомога. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на час ухвалення рішення не є пенсіонером чи інвалідом, не працює, відомостей про перебування на обліку у центрі зайнятості та наявності осіб, які знаходяться на його утриманні на яких сплачує аліменти не надав. Однак повністю погодитись з висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права. Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 16 березня 2010 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ №102034 відділом реєстрації актів цивільного стану по Чугуївському району Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області розірвано (а.с. 3). Відповідно свідоцтва про народження 29 липня 2005 року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно довідки від 30 травня 2017 року [PERSON] та донька [PERSON] зареєстровані разом за адресою [ADDRESS] (а. с. 8). Позивач відповідно довідки про доходи працює на посаді начальника бюро у ДП «ЗАВОД «ЕЛЕКТРОВАЖМАШ» та отримала дохід за останні 6 місяців у розмірі 17656,63 грн (а.с. 7). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом першої інстанції при ухваленні рішення не було враховано наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зміст правової норми ч. 1 ст.184 СК України свідчить про те, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. ст.180, 182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд застосував вказані норми СК України, виходив з потреб дитини, скрутного матеріального становища позивача , стану здоровя відповідача і присудив аліменти на утримання дитини 2000,00 грн. щомісячно. Колегія суддів вважає, що при визначенні розміру аліментів суд неповно зясував обставини, які мають значення для справи та залишив поза увагою приписи ч. 4 ст. 60 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявивши вимоги про стягнення аліментів на малолітню дочку в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, позивач в обгрунтування вказаних вимог посилалась на відсутність матеріальної підтримки з боку відповідача та перебування її у скрутному матеріальному становищі. Проте, як до суду першої інстанції так і до апеляційного суду будь-яких доказів про доходи відповідача вона не надала. За таких обставин висновок суду про те, що відповідач, будучи здоровою та працездатною людиною, може сплачувати аліменти в щомісячному розмірі 2000,00 грн. грунтується на припущеннях, що суперечить приписам ч.4 ст.60 ЦПК України. Неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи у відповідності до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення: зменшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнутих з відповідача на користь позивача. У разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст . 192 СК України кожна зі сторін не позбавлена права на звернення до суду з відповідними позовами про збільшення або зменшення розміру аліментів. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Судова колегія виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості , вважає, що батьки зобовязані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя. Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років складає з 01.05.2017 року по 30.11.2017 року 1777 грн, а з 01.12.2017 року буде складати 1860 грн, тобто кожен з батьків повинен забезпечити утримання дитини в сумі 177/2=888,50 грн, 1860/2=930 грн, тому стягнення з відповідача 2000 грн судова колегія вважає занадто великим. Враховуючи той факт, що більший тягар по утриманню дитини лежить на матері, оскільки дитина проживає з нею, судова колегія вважає за можливе відступити від рівності часток і стягнути на користь матері аліменти на утримання дитини у розмірі 1500 грн. Згідно ст.23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обовязки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства вцілому. Оскільки діючим законодавством покладений обовязок по утриманню неповнолітніх дітей на батьків, то обовязок забезпечити гідний рівень життя дітей лежить на обох батьках. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Outcome: partial