Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернулась до суду з дійсним позовом, який було уточнено. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.01.2004 року, їй передано у власність земельну ділянку площею 0,1411 Га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. На частині вищевказаної земельної ділянки у 2007-2008 роках був розташований торгово-виставочний комплекс з автомийкою, за адресою [ADDRESS], який належить [PERSON] без відповідних дозвільних документів. Вироком Артемівського районного суду м. Луганська від 17.09.2010 року по справі № 1-35/10, [PERSON] визнано винною у вчиненні самовільного будівництва на земельних ділянках, які належать [PERSON] та [PERSON], її дії кваліфіковано за ч.3 ст.197-1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 5500 гривень на користь держави. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, [PERSON] та [PERSON] зобов'язано усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] належній їй земельній ділянці шляхом зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0153 Га. за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] порушила права суміжного землекористувача, оскільки після зносу частини будівлі, визначеної Апеляційним судом Луганської області, задня частина інженерно-будівельних споруд залишилась прямо на межі ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS], завдаючи позивачу суттєвих незручностей. З метою захисту своїх прав, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою шляхом знесення частини інженерно-будівельних споруд, розташованих на червоній лінії земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], відступив 6 метрів, для усунення порушень норм ДБН та забезпечення доступу до вітки водо забезпечення та зведення паркану, що зведена на земельній ділянці, яка відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку перебуває у власності [PERSON] В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог. У судове засідання, призначене на 06.03.2014 року не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганськвода» в судове засідання свого уповноваженого представника не направило. Причини неявки суду не повідомили. Державна сільськогосподарська інспекція Луганської області в судове засідання свого уповноваженого представника не направило. Причини неявки суду не повідомили. Департамент архітектури та містобудування Луганської міської ради направило до суду заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника. У відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, судом ухвалено розгляд справи в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Артемівського районного у місті Луганську ради від 25.09.2003 року № 71/22 «Про передачу громадянці України [PERSON] у приватну власність шляхом приватизації земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]», передано громадянці України [PERSON] у приватну власність шляхом приватизації земельну ділянку площею 0,1411 Га, з яких 0,1000 Га для будівництва, обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а 0,0411 Га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.51). 22.01.2004 року позивач [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 074720, відповідно до якого вона є власником земельної ділянки площею 0,1411 Га, як розташована за адресою: [ADDRESS], під будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та ведення особистого селянського господарства (а.с.22). У 2007-2008 роках [PERSON], яка проживала за адресою: [ADDRESS], здійснила самовільне будівництво торгівельно-виставочного комплексу з автомийкою за адресою: [ADDRESS], яким зайняла частку належній [PERSON] земельній ділянки загальною площею 0,0153 Га, у зв'язку з чим остання позбавлена можливості використовувати земельну ділянку на власний розсуд та розпоряджатися нею. Вироком Артемівського районного суду м. Луганська від 17.09.2010 року по справі № 1-35/10 [PERSON] визнано винною за ч.3 ст. 197-1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 5500 гривень на користь держави Відповідно до висновку спеціаліста по кримінальній справі № 9030/09 за фактом самовільного зайняття частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], [PERSON] в результаті самовільного будівництва торгівельно-виставочного комплексу за адресою: [ADDRESS], зайняла частину земельної ділянки [ADDRESS], загальною площею - 175,0 кв.м. (0,0175 Га) (а.с.23-24). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 15.09.2011 року по справі № 22ц-3317/11, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково та [PERSON] та [PERSON] зобов'язано усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні [PERSON] належній їй земельній ділянці шляхом зносу інженерно-будівельних споруд, розташованих на самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0153 Га. за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). Відповідно до висновку № 1073/10.6 судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 434/4400/13-ц, провадження № 2/434/2893/13, розташування інженерно-будівельної споруди, яка розташована на земельній ділянці по [ADDRESS], не відповідає нормам ДБН 360-92** п.3.25 та вимогам: Закону України «Про планування і забудову територій» від 20.05.2010 року №2367-VI ст.1, ст.28, ст.28-1, ст.29, ст.30, ст.30-1, ДБН А.2.2-3-2004 «склад, порядок розробки, узгодження і затвердження документації для будівництва» затверджені наказом Держстрою України від 20 лютого 2004 року № 8 у повному обсязі, ДБН 360-92**. «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень», п.3.25., Додаток 8.1 (обов'зкове), протипожежні розриви встановлюються залежно від призначення по вогненебезпечній і пожежній небезпеці, міра вогнестійкості будівлі відповідно до вимог ДБН 360, СНіП ІІ-89, ДБН Б.2.4-1, ДБН Б.2.4-3,СНіП 2.1-06, ВБН В.2.2-53-1 та ін.. нормативних документів. Протипожежна відстань між жилими громадськими та іншими допоміжними спорудами приймаються по таблиці 1 (чисельник) ДБН 360-92** І ІІ ступеню вогнестійкості, відстань повинна складати не менш 6 м. п.3.37 Відстань між житловими та громадськими спорудами слід приймати у відповідності з поверховістю затінюючої будівлі та не менш величин , наведених в таблиці 3.3 - між подовжніми сторонами будівлі з кількістю поверхів 2-4 - 20м, чи не менш 2.5 висот протилежної найбільш високої будівлі. Земельного Кодексу України ст.103 п.1,2 «Зміст Добросусідства», а також безпечного утримання об'єкту у відповідності з СОУ ЖКГ 75.ІІ-35077234.0015: 2009 року «Правила визначення фізичного зносу житлових будівель» (а.с.138-149). Відповідно до ч. 2 ст. 95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. На неодноразові звернення [PERSON] до Державної інспекції сільського господарства в Луганській області з приводу перевірки дотримання вимог земельного законодавства на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], було порекомендовано звернутися до суду для захисту порушених прав. За змістом ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідських земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до положень ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування заданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування збитків та застосування інших передбачених законом способів. Виходячи із зазначених положень та враховуючи, що інженерно-будівельна споруда, яка розташована на земельній ділянці по [ADDRESS], а саме тильна сторона стіни по лінії зносу, знаходиться на суміжній межі з земельною ділянкою по [ADDRESS], що не відповідає нормам ДБН 360-92** п.3.25, та протипожежна відстань між суміжними житловими будівлями згідно норм ДБН повинна складати не менш 6 м., що підтверджується матеріалами висновку спеціаліста № 9030-09, проведеною Луганським бюро незалежної оцінки ТОВ «Луниг», суд вважає, що розташування вказаного комплексу порушує права [PERSON], як власника земельної ділянки. В добровільному порядку відповідач відмовляється привести вказану будівлю у відповідність з вимогами закону та не дотримується правил добросусідства визначених ст. 103 ЗК України, а тому вимоги позивача є обґрунтованими. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем було сплачено судові витрати по справі, а саме судовий збір у розмірі 234,80 гривень, а також витрати пов'язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3000 гривень, що підтверджується квитанцією № 31 від 13.02.2014 року та квитанцією № 840 від 18.12.2013 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved