Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтувавши свої вимоги тим, що між АКБ «Золоті ворота» (з 14.05.2010 року назва була змінена на Публічне акціонерне товариство «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА») та [PERSON] 29.10.2009 року було укладено договір №247 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної) з урахуванням 10 договорів про зміни до нього, за умовами якого [PERSON] були надані грошові кошти у сумі 5230000,00 грн. зі строком повернення не пізніше 30.04.2014 року зі сплатою процентів відповідно до умов п. 1.1 Кредитного договору, вартості всіх супутніх послуг, а також інших зобов'язань позичальника. Терміни повернення кредиту та сукупна вартість кредиту була визначена у Графіку платежів. Вказував, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, Банк та позичальник уклали Договір про зміни №10 до договору №247 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної), який набув чинності 24.10.2013 року. Зазначав, що за цим договором [PERSON] визнав суму своєї кредитної заборгованості, яка існувала станом на 24.10.2013 рік у розмірі 5671290,85 грн., що складалось з: суми строкової заборгованості за кредитом - 5223041,88 грн., суми строкових процентів за кредитом - 24684,24 грн., суми прострочених процентів за користування кредитом - 423564,73 грн. (згідно із .1 Договору про зміни №10) та між Банком та позичальником було досягнуто згоду зробити реструктуризацію заборгованості останнього шляхом відтермінування дати повернення кредиту до 30.04.2014 р. Також вказував, що у п.2 Договору про зміни №10 [PERSON] підтвердив правильність порахованої Банком суми його кредитної заборгованості. Проте, станом на 30.04.2014 року (термін повернення кредиту за договором) Банк не отримав жодної суми на повернення кредиту, а проценти сплачені не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 06.05.2014 року загальний розмір заборгованості [PERSON] збільшився та складає 6012785,98 грн. Крім того, відповідно до умов договору поруки №247/1 від 29.10.2012 (з урахуванням договору про зміни №1 до договору поруки від 24.10.2013 р.) [PERSON] зобов'язався частково відповідати перед Банком за невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме повернення кредиту у сумі 5223041,88 грн. у строк до 30.04.20145 року та сплату процентів у сумі 62074,63 грн. На підставі вищевикладеного, просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача Грайворонський І.В., який діє на підставі довіреності №1 від 02.01.2014 року на задоволенні позовних вимог наполягав, в обґрунтування позову посилався на обставини та докази, які в ньому викладені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в п'яте надав письмове клопотання про відкладення розгляду справи, посилався на перебування погане самопочуття, проте, з урахуванням того, що відповідач не заявляв клопотання про зупинення розгляду справи у зв'язку з його хворобою, хоча вже втретє саме з цих підстав просив суд не проводити судове засідання, та зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу у присутності представника позивача та з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, клопотань та заяв до суду не надав. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між АКБ «Золоті ворота» (з 14.05.2010 року назва була змінена на Публічне акціонерне товариство «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА») та [PERSON] 29.10.2009 року було укладено договір №247 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної), відповідно до якого позичальнику були надані грошові кошти (кредит) у розмірі 4000000,00 грн., а позичальник в свою чергу зобов'язувався повернути кредит у терміни, встановлені Графіком платежів, проте не пізніше 28 квітня 2010 року та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 25,0 % річних (а.с.8-10). Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому між відповідачем [PERSON] та позивачем були укладені договору про зміни №1-№10 до договору №247 від 29.10.2009 року, якими були внесені зміни як до строку кінцевого повернення кредиту, так і до розміру відсоткової ставки, розміру самого кредиту, якій в кінцевому розмірі склав 5230000,00 грн. (а.с.12-32). Судом також встановлено, що відповідно до умов Договору про зміни №10 до договору №247 про надання споживчого кредиту у формі кредитно лінії (не відновлювальної) від 29.10.2009 року, який був підписаний позивачем та відповідачем [PERSON] 24.10.2013 року, сторони підтвердили наявність заборгованості позичальника перед Банком за Договором на момент укладання Договору про зміни у розмірі 5671290,85 грн., без урахування штрафних санкцій, що складалась з суми строкової заборгованості за кредитом у розмірі 5223041,88 грн., суми строкових процентів за користування кредитом у розмірі 24684,24 грн., суми прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 423564,73 грн. (а.с.32-33). Статтями 525,526,530 ЦК України встановлено, що зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а відповідно до ст.1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, при цьому розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості станом на 06.05.2014 року загальна сума заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором №247 від 29.10.2009 року складає 6012785,98 грн. (а.с.45). Відповідно до матеріалів справи, судом встановлено, що в забезпечення прийнятих [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №247 від 24.10.2009 року, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки (з урахуванням договору про зміни №1 до договору поруки від 24.10.2013 р.) від 29.10.2012 року, за умовами якого [PERSON] зобов'язався відповідати перед позивачем частково за порушення [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, а саме повернення кредиту у сумі 5223014,88 грн. у строк до 24.10.2013 року, сплату процентів у сумі 62074,63 грн.(а.с.36). Частиною 1 статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткова (субсидіарна) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Станом на день звернення до суду з моменту одержання кредиту [PERSON] лише частково сплатив відсотки за користування одержаними кредитними коштам, ти самим, відповідно до п.1.2 Договору поруки №247/1 від 29.10.2014 року (з урахуванням договору про зміни №1 до договору поруки від 24.10.2013 р.), у поручителя [PERSON] виникли підстави для відповідальності за кредитним договором №247 від 24.10.2009 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл та стягнення судових витрат, то суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як вбачається з наданого до позову оригіналу платіжного доручення №5552 від 10.02.2014 року, позивач за подання позову сплатив судовий збір у розмірі 3654 грн., що в свою чергу підлягає стягненню в частковому порядку з відповідачів у повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів суми судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп., який був сплачений за подачу заяви про забезпечення позову, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки у задоволенні заяви позивачу було відмовлено. На підставі викладеного й

Outcome: approved