Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 21 квітня 2007 року зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Новобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, актовий запис №04. Від вказаного шлюбу з [PERSON] мають двоє спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Крім того вказувала, що відповідач самоусунувся від своїх обов'язків по утриманню дітей, проте є працездатною, забезпеченою людиною і має можливість надавати матеріальну допомогу дітям. За таких обставин [PERSON] просила стягнути з відповідача на утримання дітей 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) останнього, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Шлюб між сторонами зареєстровано 21 квітня 2007 року виконавчим комітетом Новобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, актовий запис №04. Від вказаного шлюбу з [PERSON] мають двоє спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Крім цього, за твердженням позивача відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по утриманню дітей. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що негативні відносини між подружжям існують вже протягом тривалого часу, а позивач вважає, що це суттєво суперечить її інтересам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог ст.ст. 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, крім іншого, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, враховуючи зазначене та надані в судовому засіданні докази, пояснення, а також враховуючи ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким визначено збільшити мінімальний розмір аліментів на одну дитину до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов частково та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дати подання позову і до [INFO] року включно, а з 08 липня 2017 року у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України на користь держави з відповідача має бути стягнено: судовий збір в розмірі 640 грн. за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів; а судовий збір в розмірі 640 грн. за розгляд позовної вимоги щодо розірвання шлюбу стягнути на користь позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial