Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 24 травня 2014 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюбно-сімейні відносини не склалися. Тривалий час вони спільно намагалися врегулювати побутові конфлікти для збереження сім»ї, але спільно дійшли висновку про неможливість подальшого збереження їхньої сім»ї. Разом з тим, позивач зазначає, що на даний час він має іншу жінку з якою має намір одружитися, а відповідачка також зустрічається і з іншим чоловіком. Оскільки, у кожного з них склалося нове триваючи особисте життя, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі, він звернувся до суду з даним позовом. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду справи у підготовчому судовому засіданні, проти позовних вимог [PERSON] не заперечує та просить їх задовольнити. Просила суд слухати справу без її участі та при прийнятті рішення в підготовчому судовому засіданні, просила змінити їй прізвище на дівоче «[PERSON]». Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 травня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 130, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим повторно 15 лютого 2017 року. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим повторно 15 лютого 2017 року. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач виявила бажання відновити собі дошлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved