Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся із позовною заявою до [PERSON], треті особи - Сновицька сільська рада Золочівського району Львівської області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, у якій просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні спільним заїздом довжиною 38 м., шириною 2,6 м., площею 98 кв.м., що належить до земель загального користування Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області та земельною ділянкою, площею 0,22 га, яка закріплена за будинковолодінням [ADDRESS] Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що присадибні земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] межують між собою та мають спільний заїзд довжиною 38 м. та шириною 2,6 м., який належить до земель загального користування Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області. Відповідач [PERSON] самовільно розмістила господарську будівлю, яка займає частину спільного заїзду та біля котрої відповідачем облаштована вигрібна яма, нечистоти з якої через спільний заїзд попадають на подвір'я позивача. У 2014 році відповідач [PERSON] на частині спільного заїзду облаштувала огорожу з дерев'яних стовпців та сітки, довжиною 12 м., шириною 1,0 м., площею 12 кв.м., у зв'язку з чим позивач [PERSON] втратив можливість використовувати спільний заїзд та присадибну ділянку, площею 0,22 га, яка закріплена за будинковолодінням [ADDRESS] Зважаючи на ці обставини, позивач звернувся до суду з вимогою усунути перешкоди в користуванні зазначеними земельними ділянками шляхом знесення самочинно збудованої господарської будівлі (стайні) довжиною 14,0 м., шириною 5,5 м.,площею 77,0 кв.м., яка займає частину спільного заїзду; перенесення самовільно об лаштованої вигрібної ями в глиб присадибної ділянки відповідача [PERSON]; відновлення ширини спільного заїзду не менше 4,0 м. по всій його довжині шляхом знесення самовільно об лаштованої огорожі з дерев'яних стовпців і сітки довжиною 12 м., шириною 1,0 м., площею 12 кв.м. Представник відповідача [PERSON] подала письмові заперечення на позовну заяву [PERSON], де відзначає бездоказовість тверджень позивача щодо самовільного використання [PERSON] господарської будівлі та самовільне облаштування огорожі. Стверджує, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди розміщено на присадибній ділянці, площею 0,15 га, яка перебуває у користуванні відповідачки. В грудні 2014 року представник відповідача [PERSON] подала доповнення до заперечень, де наголошує, що позивачем [PERSON] не подано належних доказів оформлення спадкових прав на житловий будинок в с. Сновичі. У червні 2014 року [PERSON] звернулася із зустрічною позовною заявою, з врахуванням уточнень, до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні належного їй права користування земельною ділянкою площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] шляхом заборони [PERSON] користуватися вказаною земельною ділянкою в будь-який спосіб, в тому числі для проходу та проїзду транспортними засобами. Свої вимоги відповідач з первісним позовом та позивач за зустрічним позовом обґрунтовує тим, що згідно даних господарського обліку Сновицької сільської ради у її користуванні перебуває земельна ділянка, площею 0,70 га, в тому числі: 0,15 га для обслуговування житлового будинку; 0,17 га город; 0,07 га в урочищі «за дугами»; 0,21 га в урочищі «загущено», 0,10 га в урочищі «паскова долина». Належні [PERSON] на праві власності житловий будинок та господарські будівлі і споруди розміщено на земельній ділянці площею 0,15 га по [ADDRESS]. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] неправомірно використовує частину присадибної земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON], оскільки спільного заїзду, який ділив би земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] та проходили у бік житлового будинку, у якому проживає [PERSON], немає. У судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом [PERSON] вимоги позову підтримав у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що вони є необґрунтованими, так як уповноваженими органами підтверджено факт належності спірної земельної ділянки до земель загального користування. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Позивач за зустрічним позовом та його представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у позові та просили їх задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] не визнали у повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] при вирішення даного спору покладається на думку суду. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи та надані докази, прийшов до наступного. Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЗКУ земельні спори розглядаються органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів та органами місцевого самоврядуван\-ня на підставі заяви однієї із сторін. Згідно Довідки № 377, виданої Сновицькою сільською радою Золочівського району Львівської області 02.06.2014 року, заїзд з [ADDRESS] що належить [PERSON] існує з давніх часів по теперішній час і відноситься до земель загального користування Сновицької сільської ради, що відображено у карті 1990 року. 06 травня 2014 року комісією, яка складалася із представників Сновицької сільської ради складено Акт, яким встановлено межові знаки від огорожі стовпа гр.[PERSON], 4 метри і з верхньої сторони 4 метри до початку сараю [PERSON] Комісія вважає, що огорожа збудована незаконно і підлягає демонтажу із перенесенням даної огорожі до поставлених комісією межових знаків. 03 липня 2015 року постановою Золочівського районного суду Львівської області, винесеній у справі №445/1782/14-а визнано протиправними дії Сновицької сільської ради Золочівського району по обміру на місцевості земельної ділянки, яка проходить повз господарство [PERSON] і встановленню факту самозахоплення [PERSON] земель загального користування, які оформлені актом комісії Сновицької сільської ради від 06.05.2014 року. Підставою для визнання зазначених дій протиправними стало те, що таке питання повинно було вирішуватися на пленарному засіданні сільської ради і бути оформленим у вигляді рішення. 19 серпня 2015 року рішенням №314 Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області затверджено межові знаки заїзду до присадибної ділянки гр. [PERSON] згідно акту, складеного комісією 06.05.2014 року. Зобов'язано [PERSON] знести незаконно збудовану огорожу. 17 липня 2017 року рішенням Апеляційного суду Львівської області, винесеним за результатами перегляду постанови Золочівського районного суду Львівської області від 02 березня 2017 року у справі №445/2103/15-ц, визнано недійсним рішення №314 від 19 серпня 2015 року L111 сесії У1 скликання Сновицької сільської ради Золочівського району Львівської області «Про затвердження акту комісії від 06.05.2014 року». А також, визнано в порядку спадкування за законом право власності [PERSON] на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої 01 грудня 1997 року, належне їй на праві власності згідно рішення виконавчого комітету Сновицької сільської ради народних депутатів № 25 від 30 грудня 1993 року та запису в земельно-кадастровій і погосподарській книгах Сновицької сільської ради, а саме, на земельну ділянку площею 0,15 га, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] З матеріалів справи вбачається, що згідно наданого Відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Золочівської районної державної адміністрації Львівської області фрагменту з аркуша №3 Генерального плану с. Сновичі Золочівського району Львівської області, розробленого Львівським сільськогосподарським інститутом у 1974 році, у якому зазначено місце знаходження житлового будинку і спірної земельної ділянки, затвердженого районним архітектором 06 травня 1973 року, який відповідає генеральному плану, у таких відсутні землі загального користування (проїзд) через спірну земельну ділянку. У матеріалах справи також наявний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, 015 га, який виготовлений землевпорядною фірмою ПП «Профікон» у відповідності до генерального плану с.Сновичі, викопіювання з якого є невід'ємною частиною цього проекту. Згідно листа ПП «Профікон» № 26-12/1 від 26.12.2014 року та доданої до неї теодолітної зйомки спірної земельної ділянки, відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни стайні, яка розміщена на спірній земельній ділянці, та стіни сараю домогосподарства належного суміжному землекористувачу становить 4.33 м. За таких обставин та з врахуванням чинних вимог ДБН 360-92** існування проїзду загального користування в запропонованому відповідачем варіанті неможливе. Як вбачається із протоколу огляду земельних будівель і земельних ділянок в с. Сновичі Золочівського району Львівської області, що належать [PERSON] і [PERSON], складеного 17 березня 2015 року суд провів обміри ширини проїзду. Вони становлять: біля подвіря [PERSON] 3,25 м., посередині проїзду 2,80 м і в кінці 2,73 метра. Якщо пройти до кінця цього проїзду, то він впирається в невеличку річку висота берегів якої становить біля 1,5 метра. Проїхати автомобілем через цю річку неможливо без обладнання місточка. Слідів проїзду автомобілем через цей прохід не виявлено. Крім цього, під час огляду суд встановив, що позаду господарської споруди [PERSON] на її городі вигрібної ями не має. Ніяких підтікань на спільний проїзд немає. Проїзд біля господарства [PERSON] в деяких місцях на початку вистелений камінцями. Таким чином, зважаючи на те, що згідно плану земельної ділянки, проїзду загального користування не передбачено, а спірні землі у судовому порядку визнано об'єктом права власності [PERSON], то відповідно позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки позивач без наявності для цього законних підстав користується спірним заїздом. Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне. Ст. 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1. ст. 15 вказаного Кодексу зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 17 липня 2017 року рішенням Апеляційного суду Львівської області, винесеним у справі №445/2103/15-ц, визнано право власності на спірне спадкове майно, а також підтверджено законність підстав користування спірною частиною земельної ділянки. У зв'язку із цим, суд приходить до висновку про законність вимог позивача за зустрічним позовом.

Outcome: approved