Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У червні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: припинити стягнення аліментів з [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] ; призначити виплату тимчасової державної допомоги [PERSON] , [INFO] , згідно п. 9 статті 181 сімейного кодексу України, за рахунок державних коштів. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2016 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . позивач зазначає, що у його житті відбулись суттєві зміни, зокрема присвоєно 1 групу інвалідності за станом здоров`я, та єдиним джерелом його доходу є пенсія у розмірі 1 452 грн., з якої здійснюється стягнення аліментів. Інших джерел доходу не має, потребує стороннього догляду та не має можливості утримувати дитину. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 7 липня 2020 року матеріали цивільної справи в порядку повторного автоматизованого розподілу справ передано в провадження судді Чередніченко Н.П. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів, які направлялись за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулись до суду у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року, постановленим у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.04.2016 року і до повноліття дитини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2016 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки № 23 від 21.03.2019 року, [PERSON] знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, з 05.09.2018 року отримує пенсію по інвалідності 1 групи у розмірі 1452 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що у зв`язку із отриманням інвалідності та тією обставиною, що єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності, не здатен утримувати дитину, внаслідок чого на підставі ст.ст. 182, 188 СК України, просить припинити стягнення з нього аліментів. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Сімейний кодекс України у статті 188 визначає лише один виключний випадок звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину. так, за вказаною нормою закону, батьки можуть бути звільненні від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує її потреби повністю. Так само, Сімейним кодексом України у статті 190 визначено випадок припинення права на аліменти на дитину у зв`язку із передачею права власності на нерухоме майно. Статтею 197 СК України визначено можливість звільнення судом платника аліментів повністю або частково від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Положеннями зазначеної норми закону передбачено, що суд вправі звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, проте положеннями ст. 197 СК України не передбачено звільнення особи взагалі від сплати аліментів, оскільки це протирічить положенням ст. 51 Конституції України. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Виходячи з наведеного, враховуючи, що Сімейним кодексом України передбачено звільнення платника аліментів від сплати аліментів, окрім випадків, наведених судом вище, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, відтак у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed