Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Уточнившись з позовними вимогами Черкаська місцева прокуратура звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси в інтересах дитини, позбавленої батьківського піклування - [PERSON], з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], Служба у справах дітей Черкаської міської ради, Друга Черкаська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування рішення державного реєстратора, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] року померла мати [PERSON] - [PERSON]. Батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.04.2006 року був позбавлений батьківських прав. [INFO] року [PERSON] помер. Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси № 877 від 15.11.2006 року опікуном [PERSON] призначено [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її спадкове майно, а саме на ? частину квартири [ADDRESS], що належала останній на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси 09.04.1998 року, зареєстрованого в КП «ЧООБТІ» за № 59482. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (який діяв на момент виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти, дружина (чоловік) і батьки померлого. Виходячи з вказаної норми закону, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], є її батьки - [PERSON] та [PERSON], а також діти - [PERSON] та [PERSON]. 19.05.2003 року до Другої Черкаської державної нотаріальної контори звернулися [PERSON], [PERSON] та подали заяви про відмову від прийняття спадщини. 20.02.2003 року до Другої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON]. 24.09.2003 року державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS]. В подальшому, останнім було зареєстровано право власності на вищезазначене нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру КП «ЧООБІ» від 07.10.2003 року (рішення державного реєстратора від 07.10.2003). Видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАР № 567426 від 24.09.2003 року вважають недійсним. Так, в силу статті 548 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, в тому числі якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого запис у паспорті спадкоємця або будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця (п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5). Вказує, що згідно інформації Черкаської міської ради від 07.04.2017 року № 4817-01-21 та копії поквартирної картки місце проживання [PERSON] було зареєстрованим у спірній квартирі в період часу з 03.03.2000 року по 24.05.2003 року. Тобто в силу ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР [PERSON] вважається таким, що прийняв частину спадкового майна після смерті матері - [PERSON]. В свою чергу відповідач [PERSON], шляхом оформлення свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, що належало [PERSON], та державної реєстрації права власності на вказане майно, порушив гарантоване чинним законодавство право неповнолітнього [PERSON] на володіння та користування частиною спірної квартири. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Видачею спірного свідоцтва про право на спадщину за законом порушено гарантоване Конституцією України право неповнолітнього [PERSON] на житло. Відновлення порушеного право можливе лише шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАР № 567426 від 24.09.2003 року, виданого державним нотаріусом Другої Черкаської нотаріальної контори Сопільняк А.О., недійсним та послідуючого скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права [PERSON] на 1/4 частини квартири [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON] Частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про скасування записів Державного реєстру прав, що може бути прийняте державним реєстратором у разі подання заінтересованою особою рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Відповідно до пункту 2.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12.12.2011 року № 3502/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 12.12.2011 року за № 1429/20167 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Оскільки видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину є недійсним, для реалізації [PERSON] свого законного права на вказане спадкове майно необхідне скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну частину квартири. А тому, просить: - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВАР № 567426 від 24.09.2003 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-2825, видане державним нотаріусом другої Черкаської державної нотаріальної контори; - скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на ? частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] від 07.10.2003 року; - визнати право власності в порядку спадкування за законом за неповнолітнім [PERSON], [INFO], на нерухоме майно, а саме на 1/16 частину квартири [ADDRESS] - стягнути з [PERSON] на користь прокуратури Черкаської області (ЄДРПУ 02911119, 18000, м. Черкаси, бул. Шевченка, 286, р/р 35212034003751) судові витрати по справі. В судовому засіданні представник Черкаської місцевої прокуратури - Алєксєєнко О.А. уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні особа, в інтересах якої пред'явлено позов - [PERSON], позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги визнали та не заперечували проти задоволення позову, однак просили відмовити позивачу в стягненні з відповідача судового збору, оскільки ним особисто права [PERSON] не порушувалися. Крім того, позивачем не було вжито заходів для врегулювання спору в добровільному порядку. Третя особа - [PERSON], яка являється опікуном неповнолітнього [PERSON], просила задовольнити даний позов, оскільки таке рішення буде відповідати інтересам її підопічного. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Черкаської міської ради - Дахновська Т.В. просила позов задовольнити. Представник третьої особи - Другої Черкаської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що на обліку в службі у справах дітей Черкаської міської ради, як дитина - сирота, перебуває [PERSON], [INFO]. Мати неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 29.08.2002 року Черкаським міським відділом РАЦС Черкаського міського відділу реєстрації актів громадянського стану, серія [NUMBER] Батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.04.2006 року був позбавлений батьківських прав (а.с. 10). [INFO] року [PERSON] помер. Рішенням виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси № 877 від 15.11.2006 року опікуном [PERSON], [INFO] призначено [PERSON] (а.с. 15). Також в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про власності на житло № [NUMBER] від 25.03.1998 року належала на праві спільної сумісної власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 9, 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її спадкове майно, а саме на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала останній на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси 09.04.1998 року, зареєстрованого в КП «ЧООБТІ» за № 594. Опікун неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] в інтересах свого підопічного зверталася до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак постановою державного нотаріуса від 16.07.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на ? частину квартири [ADDRESS] в зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно тільки на ім'я [PERSON] (а.с. 127). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року в пункті 1 постанови № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки в даному випадку спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до 01.01.2004 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР, в редакції чинній на момент їх виникнення. Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки померлого. Виходячи з вказаної норми закону, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були її батьки - [PERSON] та [PERSON], а також діти - [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що 20.02.2003 року до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в інтересах неповнолітнього на той час [PERSON], звернулася його опікун - [PERSON] (а.с. 67). 19.05.2003 року до Другої Черкаської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті дочки - [PERSON] звернулися її батьки - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 67). 24.09.2003 року державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] гр. [PERSON] було видано додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON], яка складається з ? частину квартири [ADDRESS] Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1-2827, серія ВАР 267426 (а.с. 77). В подальшому, вказане свідоцтво спадкоємцем [PERSON] було зареєстроване в КП «ЧООБТІ», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1665799, від 07.10.2003 року (а.с. 14). Суд вважає, що вищезгадане свідоцтво та його державна реєстрація порушують законні права та інтереси неповнолітнього [PERSON], виходячи із наступного. Так, відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець є таким, що прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як передбачено Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5 (п. 113 вказаної Інструкції) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 03.03.2000 року по 21.05.2003 року, що стверджується відповіддю Черкаської міської ради від 07.04.2017 року № 4817-01-21 та копії поквартирної картки (а.с. 124, 125). Таким чином, в силу ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР [PERSON] є таким, що прийняв частину спадщини після смерті матері - [PERSON]. Видача спадкоємцю - [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, що належало [PERSON], та державна реєстрація права власності на вказане майно, порушила гарантоване чинним законодавство право неповнолітнього [PERSON] на володіння та користування частиною спірної квартири, а також право на житло, тому порушене право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як зазначено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про скасування записів Державного реєстру прав, що може бути прийняте державним реєстратором у разі подання заінтересованою особою рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Відповідно до пункту 2.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12.12.2011 року № 3502/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 12.12.2011 року за № 1429/20167 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Оскільки видачею [PERSON] спірного свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] порушені права неповнолітнього [PERSON] на володіння та розпорядження частиною спірної квартири, а також гарантоване Конституцією України право на житло, і відновлення цих прав можливе лише шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАР № 267426 від 24.09.2003 року, виданого державним нотаріусом Другої Черкаської нотаріальної контори Сопільняк А.О., - недійсним та послідуючого скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права [PERSON] на ? частини квартири [ADDRESS] яка належала на праві власності спадкодавцю - [PERSON], суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність права власності не встановлена судом. Квартира є об'єктом права власності (ст. 382 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на одержання в установленому законом порядку у спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їхньої смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Визначаючи частку, яка належить після смерті матері - [PERSON] спадкоємцю - [PERSON], [INFO], суд враховує наступне. Спадкодавцю - [PERSON] на момент відкриття спадщини належала на праві власності ? частина квартири [ADDRESS]. Спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] хоча і подали до нотаріальної контори 19.05.2003 року заяву про відмову від належної їм частини спадкового майна, яке залишилося після смерті їх дочки, однак це вони зробили вже після закінчення строку, передбаченого ст. 553 ЦК Української РСР, на подання такої заяви, а тому в силу ст. 549 ЦК Української РСР вони є такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець - [PERSON] також, в силу ст. 549 ЦК Української РСР, є таким, що прийняв спадщину після смерті матері. Спадкоємець - [PERSON] реалізував своє право на спадкування подавши до нотаріальної контори через представника - в особі опікуна - [PERSON] заяву про прийняття спадщини. Таким чином такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] є її батьки - [PERSON], [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON], тому частка кожного з них в спадковому майні становить 1/16 частину квартири [ADDRESS] А тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне з метою захисту порушених прав неповнолітнього [PERSON] визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/16 частину квартири [ADDRESS] після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4134 грн., оскільки ним заявлено три самостійні вимоги (за ставками судового збору для юридичної особи, що діяли на момент подачі позову до суду). Однак позивач - юридична особа - Черкаська місцева прокуратура звернулася до суду в інтересах фізичної особи - дитини позбавленої батьківського піклування, тому і судовий збір, який підлягав сплаті та зараз підлягає стягненню з відповідача має рахуватися за ставками судового збору для фізичної особи, а саме по 551 грн. 20 коп. за кожну окрему вимогу. Таким чином до стягнення з відповідача [PERSON] на користь прокуратури Черкаської області (ЄДРПУ 02911119, 18000, м. Черкаси, бул. Шевченка, 286, р/р 35212034003751) підлягає судовий збір по справі в сумі 1653 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved