Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом про захист прав споживачів, повернення понад сплаченої суми боргу. Позивач двічі уточнювала вимоги, кінцево просила стягнути з ПАТ «[PERSON] Аваль» на її користь безпідставно одержані банком грошові кошти в сумі 33332,25 грн.; борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час не повернення безпідставно одержаних коштів в сумі 29202,49 грн.; 3% річних від безпідставно одержаних коштів в сумі 4222 грн. (а.с.125-131). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2007 року між відповідачем ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 11000 доларів США строком до 27.11.2011 року. В цей же день в забезпечення виконання кредитного договору позивач надала в іпотеку нерухоме майно: чотирьох кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належала їй на праві власності. З моменту отримання кредиту позивач вживала заходи на його погашення. 22.06.2012 року під час виконання виконавчого провадження №28759730 від 19.09.2011 року, відбулася реалізація предмета іпотеки у звязку з чим 25.06.2012 року до Шевченківського ВДВС від ТОВ «Еліт Сервіс» надійшов протокол №1 про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що був предметом іпотеки. Реалізація предмета іпотеки відбулася за сумою 152108,55 гривень. Згідно листа №10199 від 2014 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на погашення боргу [PERSON] за кредитним договором було направлено 85296,08 грн. 30.07.2012 року відповідачем вказана сума була переведена в долари США по офіційному курсу 7,993 грн., що склало 10671,34 доларів США. В подальшому ПАТ «[PERSON] Аваль» самостійно була погашена заборгованість [PERSON] перед ПАТ «[PERSON] Аваль» за кредитним договором, а саме згідно меморіального валютного ордеру №15 від 30.07.2012 року на загальну суму заборгованості за кредитом на час погашення - 6501,16 доларів США. На думку позивача, відповідач повинен був повернути їй надлишкові гроші, які залишилися у ПАТ «[PERSON] Аваль», після сплати боргу за кредитним договором, в сумі 4170,18 доларів США (33332,25 грн.). Посилаючись на ст. ст. 387, 390 ЦК України, позивач зазначає на своєму праві вимагати своє майно від особи, яка безпідставно заволоділа ним. Відповідно до ст.536 ЦК України позивачем розраховано відсотки за користування чужими грошовими коштами. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з вказаних підстав. Представник відповідача позовні вимоги заперечив у повному обсязі, вказавши, що на виконання укладеного між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] кредитного договору №014/17-37/1172-32 позивачу надано кредит у розмірі 11000 доларів США, зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 27.11.2011 року. Позивачем було порушено обов'язок по сплаті кредиту внаслідок утворилась заборгованість. 05.02.2009 року позивача листом було повідомлено про наявність заборгованості. 22.06.2009 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму 83 046,08 грн. 06.06.2012 року на адресу позивача надійшов лист від ТОВ «Еліт Сервіс», яким повідомлено, що 22.06.2012 року мали відбутися прилюдні торги з реалізації нерухомого арештованого майна, належного позивачу на праві власності, а саме: чотирьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 22.06.2012 року відбулася реалізація іпотеки. У звязку з примусовою реалізацією в межах процедури виконавчого провадження, згідно службової записки №С 08-114-1/11-1934 від 30.07.2012 року, кошти у розмірі 85 296.08 грн., що знаходились на транзитному рахунку №2909334 були зараховані наступним чином: - 2250,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису на рахунок №6499475; - 83046,08 грн. - за погашення тіла та відсотків по кредиту, залишок суми перераховано на погашення пені; 30.07.2012 року відбулось погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором №014/17-37/1172-32 від 28.11.2007 року у зв'язку з примусовою реалізацією нерухомого майна, що перебувало у заставі, в межах процедури виконавчого провадження (меморіальні валютні ордери №№ 15, 16, 17, 18, 19 від 30.07.2012 року). Представник відповідача зазначив на безпідставному пропущенні позивачем строку позовної давності, оскільки кредитний договір було укладено до 27.11.2011 року, кошти від примусової реалізації майна перераховано 30.07.2012 року, до всього позивач ще у 2012 році зверталась з позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис на підставі його відбулося стягнення. Просив застосувати наслідки пропуску строку на звернення до суду та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому розгляді, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/17-37/1172-32. На виконання договору позивачу надано кредит у розмірі 11000 доларів США, зі сплатою 14% річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 27.11.2011 року. У якості забезпечення вимог відповідача, що витікають з кредитного договору №014/17-37/1172-32 від 28.11.2007 року, укладеного між банком та [PERSON] між позивачем та ВАТ «[PERSON] Аваль» укладеного договір іпотеки від 28.11.2007 року. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] Позивач не виконувала обовязки кредитного договору, як наслідок утворилась заборгованість. 05.02.2009 року позивача листом було повідомлено про наявність заборгованості. 05.05.2009 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно вищевказану квартиру. За рахунок коштів від реалізації квартири у розмірі заборгованості за кредитом 83046,08 грн. за період з 28.11.2007 р. по 19.03.2009 р., запропоновано задовольнити вимоги ВАТ «[PERSON] Аваль» (а.с.11). 06.06.2012 року позивачу листом ТОВ «Еліт Сервіс» доведено, що 22.06.2012 року об 11.00 год. відбудуться прилюдні торги з реалізації нерухомого арештованого майна, що належить їй на праві власності - квартири [ADDRESS], вартість майна складала 152 000 грн. 22.06.2012 року відбулася реалізація іпотеки (а.с.13). У звязку з примусовою реалізацією в межах процедури виконавчого провадження, згідно службової записки №С 08-114-1/11-1934 від 30.07.2012 року, кошти у розмірі 85 296.08 грн., що знаходились на транзитному рахунку №2909334 були наступним чином: 2250,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису на рахунок №6499475; 83046,08 грн. - за погашення тіла та відсотків по кредиту, залишок суми перераховано на погашення пені (а.с.89). Відповідно до ст.1054 ЦК України, позичальник за кредитним договору зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах встановлені договором. За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений законом строк. Зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою притриманням, завдатком. Іпотека (ст.575 ЦК України) є різновидом застави. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). На підставі п.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав чи обовязків є, серед іншого, - укладення договорів та інших правочинів. Крім того, ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що коли договором встановлена обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернена чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення чадри позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Звертаючи стягнення на заставне майно кредитором реалізовано право на повернення кредитних коштів. Як вбачається з матеріалів справи 30.07.2012 року відбулось погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором №014/17-37/1172-32 від 28.11.2007 року у зв'язку з примусовою реалізацією нерухомого майна, що перебувало у заставі. Кошти отримані від реалізації зараховані кредитором в рахунок погашення існуючої заборгованості, що підтверджено меморіальними валютними ордерами №№ 15, 16, 17, 18, 19 від 30.07.2012 року (а.с. 84-88). Зокрема, за меморіальним ордером №15 від 30.07.2012 року були зараховані грошові кошти в розмірі 6501,16 доларів США (еквівалент 51963,77 грн.) (а.с.84), - сума з якою позивач повязує утворення, як на її думку, надлишкових коштів в розмірі 4170,18 доларів США (еквівалент 33332,25 грн.) (а.с.120). Зазначена сума необґрунтована позивачем, не надано розрахунку, міркувань з чого виходив позивач при її визначенні. 4170,18 доларів позивач вважає надлишково сплаченою сумою, однак звертаючись до суду з позовом, який в подальшому уточнювався, позивач вказувала, що після здійснення виконавчого напису нею протягом 15.11.2010 17.08.2011 років сплачено надлишкові кошти в сумі 5900 доларів США. Сума позовних вимог в розмірі 4170,18 доларів США (еквівалент 33332,25 грн.) необґрунтована позивачем, не підтверджена належними та допустимими доказами, як наслідок позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. До всього, представником відповідача у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування наслідків у виді пропущення позивачем строку позовної давності. Судом встановлено, що 11.09.2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі №0827/6143/2012 за позовом [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], торговельної організації ТОВ «Еліт сервіс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Даним рішенням, позов залишено без задоволення (а.с. 45, 46). 20.11.2012 року колегія суддів судової палати цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] постановила ухвалу, якою апеляційну скаргу відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2012 року у цій справі залишити без змін (а.с. 47, 49). Звертаючись до суду 02.07.2012 року з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивач зазначала, що була обізнана, зокрема, і з відкритою процедурою примусової реалізації заставного майна (а.с.98), проте з позовом про повернення надлишково сплаченої суми позивач звернулась лише 14.05.2016 року. Згідно з ст.ст. 256,\~257 ЦК України,\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1\~статті 261 ЦК України\~перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ч.ч. 3, 4\~ст.267 ЦК України,\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на те, що про можливе порушення свого права позивач знала, ще в липні 2012 року, позов про повернення надлишково сплачених грошових коштів поданий [PERSON] поза межами строку позовної давності, причини пропуску вказаного строку необґрунтовані, а відтак є неповажними. Позовні вимоги також і у звязку з пропуском строку позовної давності задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed