Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся з позовом про відібрання без позбавлення батьківських прав у [PERSON] неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON], [INFO] , а також просять стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів її заробітку на користь державного закладу або фізичної особи, якій будуть передані на утримання діти, починаючи з моменту звернення з вказаним позовом до суду і до досягнення повноліття старшою дитиною. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зареєстрова\-на за адресою: [ADDRESS] власного житла не має, на даний час проживає разом з дітьми в ОКУ «Обласний центр соціально-психологіної допомоги» за адресою: м.Одеса, вул.Красна, 11, систематично зловживає ал\-когольними напоями, веде аморальний спосіб життя, ухиляється від виховання та утримання дітей. У зв`язку з безвідповідальним ставленням матері до виконання своїх батьківських обов`язків, діти не мають нормального харчування, одягу та належних умов для життя. Матеріальну допомогу, що надає держава на утримання та виховання дітей, [PERSON] витрачає не за призначенням, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності та подальше перебування дітей з ма\-тір`ю може призвести до загрози їх життю і здоров`ю. Представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив, з урахуванням викладених обставин, позов задовольнити у повному обсязі та справу розглянути за його відсутністю, при цьому явку раніше заявленого свідка до суду не забезпечив. Відповідачка та її представник - адвокат Дергачова А.В. у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на недостовірність викладених у позові обставин та відсутність доказів, які б підтверджували викладені у позові обставини. Представник третьої особи своєю заявою просив позов задовольнити у повному обсязі та справу слухати за його відсутністю. Вислухавши відповідачку та її представника, допитавши свідка [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батьків малолітніх внесені відповідно до вимог ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України. Розпорядженням Суворовської райадміністрації ОМР від 21.05.2018р. №271р «Про заходи щодо захисту прав та інтересів малолітніх», [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] влаштовано до дитячого державного закладу. Службою у справах дітей ОМР та Суворовським ВП у м.Одесі Одеської області малолітні були відібрані у матері та влаштовані до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ОМР Одеської області». З відповіді КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ОМР Одеської області» №889 від 14.11.2018 року вбачається регулярне відвідування відповідачем дітей, а саме у період з 22.05.2018 року по 11.11.2018 року таких побачень було 25. Під час карантину, починаючи з 04.07.2018 року по 01.09.2018 року, відповідачка 9 разів здійснювала передачі дітям, під час відвідування дітей [PERSON] неодноразово вступала у конфлікт з адміністрацією закладу. З характеристики, наданої директором ОЗОШ №23 учениці 6 класу [PERSON] , вбачається, що під час навчання [PERSON] відвідувала школу, цікавилась навчанням та поведінкою дочки, на батьківських зборах була присутня, проте у спілкуванні з педагогами нестримана та провокує конфліктні ситуації. Відповідно до довідки №01-08/849 від 16.11.2018р. наданої КУ «Міська клінічна інфекційна лікарня», під час перебування дітей у даному закладі, [PERSON] відвідувала дітей та передавала продукти харчування, цікавилась станом їх здоров`я. З копій доповідних записок на ім`я в.о. КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей ОМР Одеської області» від працівників закладу вбачається, що відповідачка під час відвідування дітей вела себе агресивно на зауваження не реагувала. У судовому засіданні відповідачка пояснила, що така поведінка була зумовлена навмисною відмовою працівників закладу у наданні побачень з дітьми, яких вона дуже любить, штучному перешкоджання у можливості спілкуванні з дітьми. На даний час відповідачка працює неофіційно промоутером у рекламному агентстві «Чемпіон» та її заробітна плата складає 7500-8000 гривень на місяць. Крім цього відповідач доглядає жінку похилого віку в с.Іллінка, Одеської області, за що отримує додаткову винагороду. Алкогольними напоями вона ніколи не зловживала, а всі кошти, отримані, як соціальна допомога на утримання дітей, вона витрачала виключно на потреби дітей. На даний час відповідачка мешкає у своєї знайомої у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також позивачка зазначила, що на даний час молодша дочка має бути влаштована до школи, нею з`ясована можливість її навчання у школі за місцем проживання, для чого необхідно завчасно подати усі необхідні документи, тому просила справу розглянути по суті та не відкладати вирішення даного спору. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що з відповідачем знайома близько 6 років та з вересня 2018 року вони разом проживають у її квартирі. З дітьми свідок особисто знайома та підтвердила гарні стосунки між матір`ю та дочками, діти її люблять та тягнуться до неї. Також свідок зазначила, що всі умови для проживання дітей в її квартирі разом з матір`ю існують, квартира має дві кімнати по 15 кв.м., в одній проживає свідок з дитиною, в іншій позивачка, де мають можливість проживати і дві дочки позивачки. Жодного разу відповідача у стані алкогольного сп`яніння не бачила. Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» у п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 2 ст.170 СК України встановлено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. При цьому слід зазначити, що у випадках, встановлених у частині другій статті 170 СК України, суд повинен при розгляді позову органу опіки або прокурора про відібрання дитини, перевірити законність та обгрунтованість такого відібрання, адже дитина вже відібрана. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає, що відібрання дітей у матері є передчасним, оскільки у судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач має роботу, розмір заробітної плати дає можливість забезпечувати дітей всім необхідним, місце проживання відповідача дозволяє сумісному проживанню разом з дітьми. Ствердження позивача про зловживання алкогольними напоями відповідачки не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні та на доведене належними і допустимими доказами, як і не надано доказів вчинення відповідачкою дій або бездіяльності, які б могли стати небезпечними для життя та здоров`я дітей. Відповідач регулярно відвідує дітей у закладах в яких вони перебувають чи перебували, цікавиться їх станом здоров`я. Імпульсивність та конфліктність відповідача, як зазначено у позові, не були направлені у бік дітей та дана складова характеру особи не може бути підставою для відібрання дітей у матері.

Outcome: dismissed