Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

У травні 2017 р. позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.12.2012 р. він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилися двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Позивач зазначає, що останні декілька років відповідач припинила займатись трудовою діяльністю та займатися вихованням дітей. Згодом відповідач і припинила займатись і домашнім господарством, а роботу по дому здійснювала прибиральниця. Внаслідок постійних чвар та конфліктів сторони деякий час проживали окремо. Позивач вказує на те, що після народження дітей з'ясувалось, що ми маємо різні погляди на виховання дітей. У червні 2016 р. шлюбні відносини між сторонами було припинено. Приблизно з цього часу старший син [PERSON] постійно проживає разом із позивачем. Дитина повністю забезпечена усім необхідним для нормального життя та розвитку, про нього також піклується його бабуся, мати відповідача. При цьому відповідач проживає разом з меншим сином [PERSON]. Дитина в повній мірі не забезпечена усім необхідним, в квартирі відповідача панує безлад, речі не складені, присутній неприємний запах. У квартирі знаходяться сторонні особи. Позивач зазначає, що має стабільний дохід, розмір якого є достатнім для життя та забезпечення його дітей. Тому посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO] разом з позивачем - батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Суд, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, подані представниками сторін клопотання, дослідивши відзив відповідача, наданий її законним представником [PERSON], суд вирішив провести розгляд справи за наявними доказами відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та встановив наступне. Так судом встановлено, що 01.12.2012 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого 01.12.2012 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1854. В шлюбі між сторонами народились двоє дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 18.06.2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2111 та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 18.06.2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1703. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Ч. 1 та 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також судом встановлено, що позивач проживає у трикімнатній [ADDRESS], а відповідач проживає у однокімнатній квартирі [ADDRESS]. З пояснень позивача вбачається, що старший син проживає з ним постійно з червня 2016 року. Згідно письмового відзиву відповідача, на даний час з батьком проживає й молодший син. Також у відзиві зазначено, що стан здоров'я [PERSON] іноді заважає продуктивному спілкуванню з дітьми. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 161 СК України, встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до висновку Органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, наданим суду в порядку ч. 5 ст. 19 СК України, з врахування інтересів дітей дана організація запропонувала суду місце мешкання обох дітей із батьком - позивачем по справі. Як з'ясовано судом, рішенням Оболонського р/с м. Києва від 05.09.2017 р. відповідача [PERSON] було визнано обмежено дієздатною, і піклувальником визначено її мати - [PERSON] У відповідності до висновку судово-психіатричної експертизи № 433 від 05.07.2017 р., проведеного у названій цивільній справі, [PERSON] на даний час страждає на стійкий психічний розлад у вигляді шизотипованого розладу (F31). За своїм психічним станом вона виявляє психічні і поведінкові порушення, які істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею не опіки, а піклування. Статус [PERSON] як піклувальника відповідача підтверджується посвідченням № 428, виданим 19 жовтня 2017 р. Оболонською районною у м. Києві державною адміністрацією. Згідно із ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини судом береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Таким чином суд приходить до висновку, що психічне захворювання відповідача [PERSON] шкодить в першу чергу дітям, оскільки вони перебувають під її опікою та вихованням. Психічні та поведінкові порушення так чи інакше з високою вірогідністю можуть травмувати дітей та призвести до непоправних наслідків. Психічне захворювання відповідача суд розцінює як обставину, яка має істотне значення при визначенні місця проживання дітей. Разом з тим, суд враховує позитивний висновок органу опіки та піклування щодо можливості встановлення місця проживання обох дітей разом із батьком. Тому підсумовуючи викладене та враховуючи інтереси дітей суд вважає, що на даний час є необхідним визначити місце проживання дітей разом із позивачем. У разі зміни обставин, в першу чергу, вилікування відповідача, остання має право на зміну місця проживання дітей. Тому,

Outcome: approved