Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.06.1999 року між нею та відповідачем Відділом запису актів громадянського стану Московського району міста Києва зареєстровано шлюб, за актовим записом № 334. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що сімейне життя поступово погіршилося. Позивач та відповідач разом не проживають з 2014 року, спільного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач та відповідач мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Тому, подальше спільне життя в якості подружжя є неможливим. За таких обставин позивач вважає, що примирення неможливе, оскільки шлюб носить виключно формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити спільним інтересам. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко О.Л. від 15.06.2018 р. відкрито провадження та призначено підготовче засідання у вказаній справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 13.11.2018 року прийнято до свого провадження вказану цивільну справи та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 21.01.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначений судовий розгляд У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. У судовому засіданні відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.06.1999 року Відділом запису актів громадянського стану Московського району міста Києва за актовим записом № 334 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8-9). Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку із різними поглядами на сімейне життя та обов'язки, різні інтереси, перестали розуміти та довіряти один одному, із-за чого відбуваються постійні сварки та суперечки. Спроби примирення, що вживалися позивачем позитивних результатів не дали. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе, примирення теж не можливе. Після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з позивачем. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України , позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с. 2).

Outcome: approved