Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (Відповідач, Банк) про стягнення коштів за депозитним договором, в якому просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на свою користь: - суму основного боргу в розмірі 1 200,00 доларів США; гривневий еквівалент 25 248 грн.; - суму несплачених процентів в розмірі 19,19 доларів США, гривневий еквівалент 403,76 грн.; - борг з урахуванням індексу інфляції в сумі 168 доларів США, гривневий еквівалент 3 534,72 грн., та стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати (а.с.2-3). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 жовтня 2014 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір-заяву № 300937/60642/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на шість місяців в іноземній валюті. На виконання умов Договору Позивач вніс на вкладний рахунок № [NUMBER] кошти в сумі 1 200 доларів США на строк з 02 жовтня 2014 року по 02 квітня 2015 року. За час користування коштами вкладу, згідно договору, банк нараховує і сплачує Позивачу 11,50% річних, таким чином загальна сума процентів за договором складає 69,19 доларів США, з яких Відповідачем не було виплачено Позивачу 19,19 доларів США. 02 квітня 2015 року Позивач написав заяву начальнику відділення № 30 «Центральне РУ» банку «Фінанси та Кредит» Мишениной А.О. про свою незгоду на пролонгацію депозитного договору № 300937/60642/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 02 жовтня 2014р. на суму 1200 доларів США. 07 квітня 2015 року працівниками банку Позивачу було виплачено 50 доларів США. 05 травня 2015 року Позивач звернувся до Банку з вимогою негайного виконання умов договору та повернення йому депозитних коштів в сумі 1200 доларів США та відсотків по ньому. Проте, Відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню вкладу та відсотків по ньому, в зв'язку з чим Позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.16). Відповідач у судове засідання свого представника н направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.14), про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Договір-заява № 300937/60642/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 місяців в іноземній валюті (далі - Договір) (а.с.4), за умовами якого вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 1200,00 доларів США на строк з 02 жовтня 2014 року по 02 квітня 2015 року у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит», які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за адресою: www.fcbank.com.ua. Внесення Позивачем коштів на депозитний рахунок за вказаним договором підтверджується квитанціями №№36-41 від 02.10.2015р. на загальну суму 1 200,00доларів США (а.с. 17-19). Відповідно до п.п.2, 3 Договору-заяви визначено, що за час користування коштами вкладу, протягом строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 11,50% річних, нарахування яких здійснюється у порядку, визначеному п.4.1.3. Основних умов. Капіталізація процентів нарахованих на Вклад не проводиться. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий в Банку № [NUMBER]. Виплата процентів, нарахованих на Вклад, здійснюється Банком у день закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.п.4.2., 4.3.1. Основних умов, одночасно з поверненням суми вкладу. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2. Основних умов (п.6 Договору). Строк розміщення Вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п.5.2. Основних умов (п. 7 Договору). У відповідності до умов Договору-заяви, Позивач вніс, а банк прийняв від Позивача грошові кошти у сумі 1200 доларів США. Позивач 02 квітня 2015 року звернувся до Відповідача з заявою, в якій просив не пролонгувати депозитний договір № 300937/60642/6-14 від 02.10.2014р. на суму 1 200,00 доларів США (а.с.6). 07 квітня 2015 року Відповідач частково повернув нараховані проценти за договором № 300937/60642/6-14 від 02.10.2014р. в сумі 50,00 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 254254 від 07.04.2015р. (а.с.5). 05 травня 2015 року Позивач звернувся до Банку з заявою від 02.04.2015р., в якій просив видати готівкою депозитні кошти 1200,00 доларів США та відсотки по ньому згідно Цивільного кодексу України та договору-заяви № 300937/60642/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» (а.с.7). Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.2 ст.1066 ЦК України, банк має право використовувати грошові кошти на рахунках клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Частиною 1 ст. 1061 ЦК України визначено, Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Згідно ч. 5 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Виходячи з умов Договору-заяви та положень ч. 5 ст. 1061 ЦК України, 02 квітня 2015 року Банк зобов'язаний був повернути Позивачу суму вкладу в розмірі 1200,00 доларів США та суму нарахованих процентів по вкладу за період з 03.10.2014р. по 01.04.2015р., що становить 68,43 доларів США (1200,00*11,5%/100)/365)*181), шляхом видачі готівки з каси. Судом встановлено, що Відповідач всупереч положенням чинного законодавства, в термін повернення Вкладу та нарахованих на нього відсотків не повернув Позивачу в повному обсязі відповідні суми. Таким чином, з урахуванням часткового повернення Банком 07.04.2015р. Позивачу суми процентів в розмірі 50,00 доларів США на виконання умов Договору-заяви № 300937/60642/6-14 від 02.10.2014р., з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню сума неповернутого вкладу в розмірі 1 200,00 доларів США та відсотки, нараховані в порядку та розмірі, передбаченому зазначеним договором з 03.10.2014р. по 01.04.2015р. в розмірі 18,43 доларів США (68,43 доларів США - 50,00 доларів США). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Оскільки заборгованість ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед позивачем обчислюється не в національній валюті України, а в іноземній валюті, то помісячний інфляційний індекс не враховується, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з Банку на користь позивача інфляційної складової боргу в сумі 168 доларів США задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що термін дії Договору-заяви № 300937/60642/6-14 від 02.10.2014р. закінчився 02.04.2015 року, проте Відповідач не виконав своїх зобов'язання щодо повернення вкладу та нарахованих відсотків в повному обсязі, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: - сума вкладу в розмірі 1200,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2015р. (100 дол. США = 2161,18 грн.) становить 25 934,16 грн.; - сума 11,50% річних за користування коштами за період з 03.10.2014р по 01.04.2015р. в розмірі 18,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2015р. (100 дол. США = 2161,18 грн.) становить 398,30 грн., а всього 1 218,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2015р. (100 дол. США = 2161,18 грн.) становить 26 332,46 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 263,32 грн., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 15, 16, 23, 319, 386, 525, 526, 530, 533, 610, 612, 625, 629, 1058, 1060, 1061, 1066, 1074, 1167 ЦК України, з урахуванням рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10, ч. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», та

Outcome: partial