Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У травні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона 04.06.2009 року зареєструвала у ВРАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області шлюб з відповідачем [PERSON] за актовим записом № 69. Від цього шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час їх з відповідачем шлюб розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 25.10.2013 року, яке набрало законної сили 13.11.2013 року. З липня 2013 року позивач з відповідачем проживає окремо. Їхній син проживає з позивачем і знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується довідками виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2327 від 12.11.2013 року та № 824 від 05.05.2014 року. Офіційної згоди щодо визначення місця проживання сина [PERSON] позивач з відповідачем не дійшли. Позивач стверджує, що відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим вона звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення з нього аліментів. Крім цього, ще задовго до їхнього розлучення відповідач свідомо перестав цікавитись розвитком та вихованням свого сина, перейматись його станом здоров'я, намагатися підтримувати з ним нормальні, повноцінні батьківські стосунки. Усі турботи про матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток сина [PERSON] лягли на її плечі. Посилаючись на норми закону, позивач просила суд: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з нею; позбавити [PERSON], батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]; судові витрати стягнути з відповідача на її користь. У ході розгляду справи позивач зменшила обсяг своїх вимог, остаточно просила суд: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з нею; судові витрати стягнути з відповідача на її користь. У судове засідання позивач та її представник з'явились, позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання направив свого представника, який заперечував проти задоволення позову. Третя особа в судове засідання направила свого представника, який позов підтримав, просив його задовольнити, подав суду висновок органу опіки та піклування Києво-Святошинської РДА № 07-21/2210 від 03.07.2014 року про доцільність визначення місця проживання дитини з позивачкою. Вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 04.06.2009 року сторони зареєстрували у ВРАЦС Києво-Святошинського РУЮ Київської області шлюб за актовим записом № 69. Від цього шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 25.02.2010 року. Заочним рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 25.10.2013 року, яке набрало законної сили 13.11.2013 року, шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до довідок виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2327 від 12.11.2013 року та № 824 від 05.05.2014 року син позивачки та відповідача проживає разом із [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Позивачка за місцем свого проживання характеризується позитивно, виховує сина [PERSON], дбає не тільки про фізичний стан дитини. а й про його духовний розвиток, що вбачається із характеристики, виданої Софіївсько-Борщагівською сільською радою за № 826 від 05.05.2014 року. Згідно з довідкою ДНЗ м. Києва № 516 від 14.11.2013 року за № 66. а також довідками ДНЗ м. Києва № 251 від 14.11.2013 року за № 81 та від 20.02.2014 року за № 23 син сторін відвідує з 23.08.2012 року дошкільні навчальні заклади. Зважаючи на наявні у справі акти перевірки житлових умов від 25.09.2013 року та від 28.11.2013 року, відповідач з липня 2013 року не проживає за адресою: [ADDRESS], де мешкає позивачка та їх син. Також у матеріалах справи наявний акт обстеження житлових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з якого вбачається їх придатність для проживання дитини. У відповідності до довідки ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області № 1089/3/172 від 20.05.2014 року позивачка перебуває на обліку платників податків з 05.09.2007 року, здійснює діяльність як фізична особа-підприємець, платник єдиного податку, її дохід за І квартал 2014 року складає 6 810 грн. 18.04.2014 року відповідач був вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та засуджений до покарання у вигляді арешту строком на 3 місяці. Розпорядженням Києво-Святошинської РДА Київської області № 405 від 24.06.2014 року на підставі рішення Комісії з питань захисту прав дитини № 14 від 11.06.2014 року (протокол № 11) було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.06.2014 року було стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1 000 грн. щомісячно на утримання їх сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. З огляду на заявлені вимоги та встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У принципі 2 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. З огляду на принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Виходячи зі змісту ч.ч. 6-10 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 18 цього ж Кодексу способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, встановлення правовідношення та припинення правовідношення, а також його анулювання. У відповідності до частин 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України визначено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на проаналізовані вище правові норми в розрізі встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON], що буде повністю відповідати інтересам дитини [PERSON], [INFO], з огляду на його вік, а також факти належного виконання батьківських обов'язків з боку позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір у сумі 243,60 грн. на користь позивача. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до принципів 2, 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 7, 18, 19, 160, 161 СК України, ст.ст.4, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215 ЦПК України, -

Outcome: approved