Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі по тексту - позивач) звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.03.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту №11317623000, з додатковими угодами №1 від 05.03.2009 року та № 2 від 20.04.2015 року. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 50 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язалася повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентного платежу у розмірі 760,00 дол. США, а з 05.03.2009 року - у розмірі 580,00 дол. США, але в будь-якому випадку не пізніше 19.03.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 13,4 % річних, а з 20.04.2015 року - у розмірі встановленому п. 2.3 додаткової угоди № 2 від 20.04.2015 року. Проте, всупереч умов Кредитного договору відповідач не здійснює платежів для погашення процентів по кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 13.04.2017 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 42 314,76 доларів США, та пені у розмірі 5 759,20 дол .США. Не погоджуючись з позовною заявою, відповідачем було подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліни Вячеславівни, за участі третьої особи - Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та заборони на відчуження квартири. Відповідач у зустрічному позові, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №11317623000 від 19.03.2008 в сумі 50 000,00 дол. США, договорі іпотеки № 78666 від 19.03.2008 року про надання в іпотеку квартири [ADDRESS] , укладені між АТ «Укрсиббанк» і [PERSON] та заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , зареєстровану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. в реєстрі № 1629; зобов`язати кожну із сторін укладених договорів повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цих правочинів; зобов`язати [PERSON] повернути ПАТ «Укрсиббанк» 50 000 дол. США, які він одержав за договором про надання споживчого кредиту; зобов`язати ПАТ «Укрсиббанк» повернути [PERSON] 60 522,64 дол. США, які він сплатив банку відповідно до договору про надання споживчого кредиту. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що для забезпечення виконання умов кредитного договору №11317623000 від 19.03.2008 року, між сторонами було укладено договір іпотеки № 78666 від 19.03.2008 року, за яким [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Відповідач зазначає, що кредитний договір та договір іпотеки було укладено з порушеннями законодавства. Що регулює валютний ринок та цивільно-сімейні відносини. Вказує, що при укладанні кредитного договору позивачем було порушено вимоги ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «про систему валютного регулювання і валютного контролю», якою передбачено, що комерційна банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями відповідно до виданих НБУ ліцензій. Згідно з наданим позивачем Дозволу НБУ, АТ «Укрсиббанк» дозволено здійснювати операції з валютними цінностями лише з юридичними особами на валютному ринку України. Зазначає також, що суду не було надано копії довіреності начальника відділення банку № 592 Савченка С.М., що не дає можливості зробити висновок про наявність у нього взагалі права на укладання будь-яких угод в валюті від імені банку. Крім того, відповідач зазначає, що договір іпотеки було укладено без письмової згоди дружини та без дозволу ради опіки та піклування ШРДА м. Києва, оскільки на момент укладання договору іпотеки відповідач був одружений з [PERSON] та мав малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 18.05.201 року, відрито провадження по справі та призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 06.10.2017 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліни Вячеславівни, за участі третьої особи - Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та заборони на відчуження квартири, залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою суду від 13.10.2017 року, прийнято зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, за участі третьої особи - Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміінстрації про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та заборони на відчуження квартири, до спільного розгляду зі справою за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Враховуючи думку сторін та беручи до уваги вимоги ст.ст. 11, 274 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що розгляд даної справи необхідно продовжити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.06.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначити її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Ухвалою від 27.09.2018 року, призначено по справі судову почеркознавчу експертизу та направлено справу до експертної установи. В лютому 2020 року цивільна справа повернулась до суду з повідомленням експерта про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи від 29.01.2020 року. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, проти зустрічного позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити. Відповідач в судовому засіданні проти позовної заяви заперечував та просив у її задоволенні відмовити, зустрічний позов, з урахування заяви про збільшення позовних вимог підтримав та просив його задовольнити. Представник третьої особи щодо позовних вимог за первісним позовом та зустрічним позовом поклався на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню та зустрічний позов підлягає відмові, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні встановлено, що 19.03.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту №11317623000. Також між [PERSON] та Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено додаткову угоду №1 від 05.03.2009 року та додаткову угоду № 2 від 20.04.2015 року. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 50 000,00 доларів США, а відповідач зобов`язалася повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтентного платежу у розмірі 760,00 дол. США., до 19.03.2018 року. За користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 13,4 % річних (а.с.4-11). Відповідно до додаткової угоди № 1 від 05.03.2009 року, розмір ануїтентного платежу становить 580,00 дол. США, та термін повернення кредиту збільшено до 19.03.2028 року ( а.с.12). Відповідно до додаткової угоди № 2 від 20.04.2015 року, за користування кредитним коштами встановлена процентна ставка: з 20.04.2015 року по 19.04.2016 року - у розмірі 6,70%; з 20.04.2016 року п о 19.04.2017 року - у розмірі 9,87%; з 20.04.2017 року по 19.04.2018 року - у розмірі 12,97%; з 20.04.2018 року по 19.04.2019 року - у розмірі 13,40%; з 20.04.2019 року по 19.04.2020 року - у розмірі 14,40%; з 20.04.2020 року по 21.04.2021 року - у розмірі 15,40%; з 20.04.2021 року і до кінця терміну дії договору - у розмірі 16,40% (а.с.18-19). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином. Однак, [PERSON] після отримання коштів свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до п.п. 8.1 Кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). У судовому зсіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 13.04.2017 року виникла заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 42 314,76 доларів США, та пеня у розмірі 5 759,20 дол. США, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача. Щодо зустрічного позову відповідача про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та заборони на відчуження квартири, варто вказати наступне. Для забезпечення виконання умов кредитного договору №11317623000 від 19.03.2008 року, між [PERSON] та Акціонерним комерційний інноваційним банком «УкрСиббанк» 19.03.2008 року укладено договір іпотеки № 78666, відповідно до умов якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с.75-78). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Ч. 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вбачається із Кредитного договору та Договору іпотеки, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договорів, про що свідчить підпис позивача на Договорі кредиту, Додаткових угодах та Договорі іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як на підставу недійсності правочину, відповідач зазначає, що при укладанні кредитного договору позивачем було порушено вимоги ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»; суду не було надано копії довіреності начальника відділення банку № 592 Савченка С.М., що не дає можливості зробити висновок про наявність у нього взагалі права на укладання будь-яких угод в валюті від імені банку. Проте, в матеріалах справи міститься копія банківської ліцензії НБУ наданої АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до якої, банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що суду не було надано копії довіреності начальника відділення банку № 592 Савченка С.М., що не дає можливості зробити висновок про наявність у нього взагалі права на укладання будь-яких угод в валюті від імені банку, оскільки обов`язок, доведення обставин, які б вказували на наявність підстав для визнання договору недійсним покладається на особу, яка ініціює таку вимогу. Також, відповідач зазначає, що договір іпотеки було укладено без письмової згоди дружини та без дозволу ради опіки та піклування ШРДА м. Києва, що є підставою для визнання такого договору недійним. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Разом з тим, відповідачем не надано доказів, що на час укладання спірних договорів він перебував у шлюбі та доказів того, що його малолітній син мав майнові права на предмет іпотеки. Навпаки, умовами укладеного іпотечного договору передбачено, що [PERSON] зобов`язаний не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержавтеля, тобто банку. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При вирішенні вимог зустрічного прозову про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №11317623000 від 19.03.2008 в сумі 50 000,00 дол. США, договору іпотеки № 78666 від 19.03.2008 року про надання в іпотеку квартири [ADDRESS] , укладені між АТ «Укрсиббанк» і [PERSON] та заборону на відчуження квартири [ADDRESS] , зареєстровану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. в реєстрі № 1629, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, Закону України «Про іпотеку». Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, та у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, та у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліни Вячеславівни, за участі третьої особи - Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та заборони на відчуження квартири, слід відмовити. Івановича до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліни Вячеславівни, за участі третьої особи - Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки та заборони на відчуження квартири, слід відмовити. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, судовий збір в сумі 17 144,95грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 543, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved