Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

У червні 2019 р. представник ТОВ «Т.М.М.» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 20 725,29 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що фірма «Т.М.М.» є забудовником та організацією, що надає житлово-комунальні послуги в багатоквартирних житлових будинках введених в експлуатацію після будівництва. Позивач як балансоутримувач будинку [ADDRESS] фактично надає послуги з його технічного обслуговування та санітарного обслуговування прибудинкової території. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] та споживачем житлово-комунальних послуг. Між фірмою «Т.М.М.»-ТОВ та відповідачем укладено договір про участь у витратах на утримання житлового будинку та прилеглої території № 202 ж/Ч2-06 від 11.12.2006р. предметом даного договору є забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку, в якому знаходиться квартира співвласника та прилеглих до неї території. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Проте всупереч умовам договору, відповідач не сплачує в повному обсязі кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, в результаті у відповідача за спожиті послуги утворилась заборгованість у розмірі 20 725,29 грн. А тому просить позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2019 р. відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 02.03.2017р. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] а.с.7/. 11.12.2016 року між Фірма «Т.М.М.» - ТОВ в особі генерального директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір №202ж/ Ч2в-06 про участь у витратах на утримання будинку та прилеглої території/а.с.8/. Відповідно до п.1.1. предметом договору є - забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку, в якому знаходиться квартира співвласника і прилеглих до нього територій. Підприємство здійснює експлуатацію жилого будинку по [ADDRESS] та зобов`язується надати співвласнику наступний комплекс послуг: постачання електро- та теплоенергії, теплоенергії, води (далі по тексту договору - ресурси) за діючими в Україні стандартами; забезпечувати утримання нежитлового фонду житлового комплексу та прилеглих територій; обслуговування, експлуатація, поточний і капітальний ремонт; забезпечення контролю за пересуванням (не допуском) сторонніх осіб і пересування товарно-матеріальних цінностей в межах житлового дому; забезпечення трансляції програм кабельного телебачення; надання додаткових послуг по забезпеченню безпечного проживання співвласника проживаючих з ним осіб за додаткову плату(п.1.2. договору). Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Пунктом 3.3 договору від 11.12.2006 року №202ж/ Ч2в-06 передбачено, що сума наданих підприємством послуг розраховується щомісячно: постачання ресурсами - на основі показників лічильників по тарифам, приведеним до встановлених в Україні; по іншим послугам - на основі розрахунків, встановлених підприємством; розцінки на тарифи та послуги, які надаються фірмою «Т.М.М.» - ТОВ визначаються розрахунковим шляхом, на основі фактичних затрат на забезпечення та експлуатацію жилого комплексу. У п. 3.4 вказаного договору передбачено, що додаткові послуги з обслуговування житлового приміщення, надаються співвласнику на підставі розцінок, встановлених підприємством та узгоджених із співвласником. У відповідності до п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідач отримувала всі житлово-комунальні послуги, послуги з утримання житлового будинку та прилеглої території, що надаються мешканцям будинку. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В той же час, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. На підтвердження заборгованості відповідача- [PERSON] у розмірі 20 725,29 грн., представник позивача посилається на акт звірки взаємних розрахунків за період:01.01.2012-13.06.2019р./а.с.12-17/. Як вбачається із даного акту в графі дебет -обороти за період становить 63 548,49 грн., а в графі кредит - 49 174,61 грн., а сальдо кінцеве 20 725,29 грн. При цьому 63 548,49 грн. -49174,61 грн. = 14 373,61 грн. Сальдо у бухгалтерському обліку - залишок по бухгалтерському рахунку, різниця між сумою записів по дебету і кредиту рахунків. Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким боржник визнає суму заборгованості. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Акт взаємних розрахунків не містить підпису відповідача, а зі сторони позивача підписаний «виконавець Вихор Я.С . », тобто встановити чи уповноважена особа його підписала неможливо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову, оскільки представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження заборгованості відповідача, саме у розмірі 20 725, 29грн., а наданий акт звірки на який посилається представник позивача не підтверджує заборгованість в даному розмірі.

Outcome: dismissed