Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У червні 2019 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просять зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні ними земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0145 га, кадастровий номер 1810136300:10:044:0015 шляхом демонтажу металевого гаражу, що знаходиться на цій земельній ділянці за власний рахунок та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві зазначено про те, що згідно договору купівлі - продажу від 01.09.2005 року позивачам належить на праві власності у рівних частках житловий будинок, розташований у [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0546 га. Відповідно до рішення 15 сесії Житомирської міської ради від 05.09.2007 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 799743 від 13.12.2007 року їм також на праві власності належить за цією ж адресою земельна ділянка площею 0,0145 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивачі є сестрами [PERSON] . У належному їм будинку проживають сестри [PERSON] , які надають допомогу дітям з фізичними вадами, незрячим, слабозорим. Проте позивачі, будучи власниками земельної ділянки 0,0145 га, не можуть належним чином користуватися нею, так як на ній знаходиться металевий гараж, який попередній власник житлового будинку [PERSON] зобов`язувався демонтувати, проте не зробив цього та помер. Вказаним металевим гаражем користується відповідач, яка проживає у будинку [ADDRESS] та вважає, що гараж належить їй. У даному гаражі зберігаються її побутові речі. На неодноразові звернення позивачів щодо звільнення земельної ділянки від металевого гаражу вона обмежується лише обіцянками щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, але ніяких дій не вчиняє протягом декількох років. Згідно акту Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 18.03.2019 року під час виїзду та візуального обстеження за адресою: [ADDRESS] зафіксовано розміщення металевого гаражу на земельній ділянці, яка перебуває у власності позивачів. Тому вказують на порушення своїх прав щодо вільного володіння зазначеною належною їм на праві власності земельною ділянкою. \~ \~ \~ \~Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву з викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову. У відзиві вказано про те, що відповідач разом зі своєю родиною проживає за адресою: [ADDRESS] ) з 1953 року. До 2000-х років навпроти їхнього будинку знаходився пустир і в 1980 році її батько [PERSON] за згодою керівництва КВЖРЕП № 1 встановив на ньому металевий гараж для зберігання належного йому автомобіля, а так як на той час не існувало поняття приватизації землі, то встановлення даного об`єкту офіційно не оформлювалось. Її батько періодично звертався до органів влади з проханням узаконення гаражу, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що гараж не є капітальною спорудою та нікому не заважає своїм розташуванням. Приблизно в 2003-2005 роках поряд з їхнім гаражем [PERSON] було побудовано приватний будинок, який згодом було продано згідно договору купівлі-продажу від 01.09.2005 року. Покупцю не було відомо, що гараж не належить продавцю. Відповідно зазначеного договору та плану до нього видно, що гараж не перебував на земельній ділянці, яка була придбана, а знаходився поруч за її межами, тобто зазначеним договором не набувалось право власності ні на гараж, ні на земельну ділянку. Це також підтверджується наданим позивачем витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 149933713, згідно якого зареєстровано державний акт від 16.06.2006 року № ЯБ 549464 на право власності на земельну ділянку площею 0,0546 га, тобто позивачами в 2006 році було приватизовано лише ділянку, яку вони придбали в 2005 році разом з будинком. Відповідно до змісту позовної заяви позивачами не вказується, що після купівлі будинку їм стало відомо, що гараж належить третій особі, а саме [PERSON] та те, що її батько не має наміру продавати чи переносити гараж. Отримавши відмову в придбанні гаражу, позивачі, використовуючи юридичну необізнаність її батька, не ставлячи його до відома, скориставшись тим, що дана ділянка не приватизована, у 2007 році потайки ще доприватизували дану земельну ділянку площею 0,0145 га, що розташована поруч з їхнім будинком, у тому числі частину, на якій знаходився гараж, позбавивши його першочергового права на приватизацію. З 2005 року позивачами крім пропозицій придбати гараж не було висунуто жодних вимог щодо перешкоджання користування їхньою земельною ділянкою. Про наявність у відповідача державного акту на земельну ділянку, на частині якої знаходиться гараж, їй стало відомо з позовної заяви та додатків до неї. \~ \~ \~ \~Представники позивачів у судовому засіданні вимоги позову підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що після смерті її батька відповідач постійно користується металевим гаражем, якого позивачі просять демонтувати. Ніякого дозволу на розміщення гаражу на земельній ділянці раніше не вимагалося. Знесення самочинного будівництва є крайнім заходом. \~ \~ \~ \~Допитані в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача в якості свідків [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що металевий гараж за адресою: [ADDRESS] влаштував батько відповідача та користувався ним до дня смерті, після чого гараж перебуває у користуванні відповідача як його спадкоємиці, де вона зберігає свої речі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачі на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 01.09.2005 року, укладеного між ними та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А., за реєстровим № 7065, набули у власність в рівних частках кожна з них житловий будинок, розташований у [ADDRESS] ) та земельну ділянку площею 0,0546 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій він знаходиться (а. с. 12-14). Право власності позивачів на зазначену земельну ділянку також підтверджується виданим їм державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 549464 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.12.2018 року (а. с. 55, 56). На підставі рішення 15 сесії Житомирської міської ради від 05.09.2007 року позивачам було видано 13.12.2007 року державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 799743 на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,0145 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1810136300:10:044:0015 (а. с. 18). Із акта № 22 Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 18.03.2019 року, складеним членами міської комісії з питань самоврядного контролю в галузі будівництва, використання та охорони земель у м. Житомирі на звернення представника позивачів [PERSON] , вбачається, що під час виїзду та візуального обстеження земельної ділянки в [ADDRESS] зафіксовано розміщення металевого гаражу на земельній ділянці, що перебуває у власності позивачів (а. с. 19). Таким чином, дослідженні судом письмові докази та показання свідків вказують на те, що на спірній земельній ділянці з кадастровим номером 1810136300:10:044:0015, яка належить на праві власності позивача, знаходиться металевий гараж, що не є капітальною спорудою та який перебуває в користуванні відповідача, що не заперечувалося також у судовому засіданні представником відповідача, тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Договору оренди відповідної частини земельної ділянки, на якій розташований гараж, між сторонами не укладався, сервітут не встановлювався. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.\~14\~Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Нормами ст.\~78\~ЗК України та ст.\~373\~ЦК України передбачено, що право власності на землю включає в себе праве володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України та інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. ст. 317, 319\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Норма ст.\~321\~ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1, 2 ст. 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Згідно ч. 2 ст.\~152\~ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 1 ст.\~16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом не приймаються до уваги твердження сторони відповідача стосовно незаконності отримання позивачами державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 799743 на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] площею 0,0145 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1810136300:10:044:0015, враховуючи, що відповідних належних, допустимих та достатніх переконливих доказів на підтвердження цьому до суду не надано. Зважаючи на те, що відповідач неправомірно чинить перешкоди у користування позивачем належною їм на праві власності земельною ділянкою, позивачі як співвласники земельної ділянки мають право вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ними права володіння і користування їхньою земельною ділянкою. Отже, існують законні підстави для усунення позивачам перешкод у користуванні їм земельною ділянкою площею 0,0145 га, кадастровий номер 1810136300:10:044:0015, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу відповідачем металевого гаражу за її власний рахунок. Окрім того, варто зауважити, що посилання представника відповідача на положення ст. 376 ЦК України як на підставу, яка унеможливлює застосування крайнього заходу у виді знесення самочинного будівництва, є необґрунтованим, враховуючи, що на спірні правовідносини зазначена норма закону не поширюються, оскільки металевий гараж, який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 1810136300:10:044:0015 не відноситься до капітальних споруд, оскільки відповідних доказів матеріали справи не містять. Судові витрати згідно ст.141\~ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved