Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У травні 2014 року до суду звернувся [PERSON] із вказаною позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Крижопільському районі Вінницької області, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 29600 гривень, витрачених ним на придбання ендопротезу колінного суглоба виробництва фірми «Implant Сast» . Зазначав, що 25.05.1989 року згідно виписки з історії хвороби № 441 йому обласною клінічною лікарнею ім. Пирогова було встановлено діагноз: вібраційна хвороба ІІ ст. - професійне захворювання. 26.06.1989 року Тульчинською МСЕК йому була встановлена ІІІ група інвалідності пов'язана з професійним захворюванням, а 02.03.1994 року цією ж комісією було встановлено 40% втрати професійної працездатності. 02.04.2002 року у Київському науково-дослідному інституті травматології та ортопедії був встановлений діагноз «Деформуючий артроз променевозап'ясткових суглобів, деформуючий артроз лівого колінного суглоба ІІ ст. та правого І-ІІ ст.» та рекомендовано оперативне лікування. 05.04.2002 року експертною комісією обласної клінічної лікарні ім. Пирогова було підтверджено наявність професійного захворювання. 23.04.2002 року Тульчинською МСЕК було встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв'язку із профзахворюванням з 11.05.1998 року. 16.11.2009 року Вінницькою обласною клінічною лікарнею ім. М.Пирогова йому було рекомендовано ендопротезування колінних суглобів. В 2010 та 2011 роках було виконано оперативне втручання тотальне ендопротезування правого та лівого колінних суглобів і у зв'язку з невідкладністю та необхідністю проведення операцій, позивачу довелося придбати ендопротез за власні кошти. 15.11.2011 року Тульчинською міжрайонною МСЕК була видана довідка, якою визначено ступінь втрати професійної працездатності в 50% та встановлена потреба у ендопротезах колінних суглобів. Враховуючи викладене, вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати кошти, витрачені на лікування професійного захворювання, а саме: протезування. Однак, відповідачем відмовлено йому у компенсації витрат на протезування у зв'язку з ненаданням документів про потребу у ендопротезі колінного суглоба. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими та просила в задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Судом встановлено, що 25.05.1989 року згідно виписки з історії хвороби № 441 [PERSON] обласною клінічною лікарнею ім. Пирогова було встановлено діагноз: вібраційна хвороба ІІ ст. - професійне захворювання. 26.06.1989 року після обстеження Тульчинською міжрайонною МСЕК, йому була встановлена ІІІ група інвалідності, пов'язана з професійним захворюванням, що підтверджується випискою з акту огляду Тульчинською міжрайонною МСЕК ВТЕ-18 № 034722 від 26.06.1989 року. 02.03.1994 року [PERSON] Тульчинською МСЕК було встановлено 40% втрати професійної працездатності (довідка № 009014 від 02.03.1994 року). 02.04.2002 року у Київському науково-дослідному інституті травматології та ортопедії йому був встановлений діагноз «Деформуючий артроз променевозап'ясткових суглобів, деформуючий артроз лівого колінного суглоба ІІ ст. та правого І-ІІ ст.» та рекомендовано оперативне лікування. 05.04.2002 року експертною комісією обласної клінічної лікарні ім. Пирогова було підтверджено наявність професійного захворювання в позивача. 23.04.2002 року Тульчинською МСЕК [PERSON] було встановлено 50% втрати професійної працездатності у зв'язку із профзахворюванням з 11.05.1998 року. 16.11.2009 року Вінницькою обласною клінічною лікарнею ім. М.Пирогова [PERSON] було рекомендовано ендопротезування колінних суглобів. Позивач з 10.12.2010 року по 24.12.2010 року проходив стаціонарне лікування в Інституті травматології та ортопедії АМН України, де у зв'язку з невідкладністю та необхідністю було проведено операцію - ендопротезування правого колінного суглоба протезом «Implant Сast», який він придбав за власні кошти, заплативши згідно рахунку-фактури № 205 від 13.12.2010 року 29 600 гривень. Вказане підтверджується рахунком-фактурою. Факт самостійного придбання позивачем за власні кошти колінного протезу відповідачем не заперечується. 15.11.2011 року Тульчинською міжрайонною МСЕК [PERSON] було визначено ступінь втрати професійної працездатності в 50% та встановлена потреба у ендопротезах колінних суглобів. Відповідно до ст. 34 ч. 4 п. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» вбачається, що витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, предметів догляду за потерпілим визначаються на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість. Ця норма Закону роз'яснена Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», де в п. 12 зазначено про те, що в ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» наданий вичерпний перелік підстав, за наявності яких Фонд може відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг, а саме: 1) навмисні дії потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; 2) подання роботодавцем або потерпілим Фонду соціального страхування від нещасних випадків свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку; 3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку. Положенням про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення передбачено, що фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення здійснюється за прямими наслідками страхового випадку виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду відповідно до укладених договорів із аптечними закладами (постачальниками, виробниками), санаторно-курортними, реабілітаційними закладами (відділеннями), закладами охорони здоров'я державної або комунальної форм власності за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до п. 4 розділу 3 Положення про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення передбачено, що фінансування витрат на лікування потерпілих, їх медичну реабілітацію, забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення передбачено, що у разі самостійної оплати лікування, медичної реабілітації, якщо заклади охорони здоров'я, з якими укладено договори, не в змозі забезпечити таке лікування, медичну реабілітацію, їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представником потерпілих, роботодавцям за умови перебування потерпілого на обліку на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків, що підтверджують витрати. Рішення про відшкодування витрат потерпілим, законним представникам потерпілих, роботодавцям приймається протягом 10 днів з дня отримання всіх документів, що підтверджують їх витрати. В результаті професійного захворювання позивачу встановлена ІІ група інвалідності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. При цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що у [PERSON] є право на отримання коштів на протезування. Оскільки відповідно п. 18 ст. 5 Закону України про судовий збір відповідач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України судовий збір відноситься за рахунок держави.

Outcome: approved