Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №110/07В від 06.12.2007 року у сумі 414078,72 грн. та судовий збір у розмірі 6211,18 грн. У лютому 2017 року [PERSON] звернулась з зустрічною позовною заявою і просила суд визнати припиненим договір поруки №110/07В-П від 06.12.2007 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та нею. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 31 серпня 2017 року позов задоволено у повному обсязі, у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду частково представник [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та у вказаній частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального і процесуального права. Рішення прийняте судом без повного і всебічного зясування всіх обставин справи, на підставі висновків, що суперечать дійсним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення допустив грубу помилку, визначивши можливість ігнорування преклюзивного характеру шестимісячного строку, фактично поновивши строк без відповідного клопотання позивача, вказавши поважною причиною пропуску строку звернення до Новомосковського районного суду з позовом в якому адреса відповідачів була вигадана в результаті чого позов було залишено без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується поручителем в частині відмови у задоволенні зустрічного позову. З огляду на це, рішення суду першої інстанції в частині задоволення основного позову в апеляційному порядку не переглядається. Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив шестимісячний строк з поважних причин. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначене рішення не відповідає в оскаржуваній частині вимогам закону, оскільки шестимісячний строк, встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України є преклюзивним і поновленню не підлягає. Судовим розглядом встановлено, що між [PERSON] та ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК» 6 грудня 2007 року укладено кредитний договір №110/07В відповідно до умов якого відповідачу банком був наданий кредит у розмірі 30000 доларів США строком до 06.12.2025 року зі сплатою процентів за користування кредитом 12,5% річних. 18 березня 2009 року між ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору, який є невідємною частиною кредитного договору, проте не збільшує відповідальність позичальника, не змінює розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та не скорочує строк надання кредитних коштів (а.с. 18-19). Між ВАТ «ВТБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ БАНК» та [PERSON] в рахунок забезпечення виконання кредитного договору 6 грудня 2007 року укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором (а.с. 20). Всупереч вимогам кредитного договору відповідач не виконував належним чином свої зобов'язання в частині дотримання графіку погашення заборгованості за кредитним договором і станом на 9 червня 2015 року заборгованість становила 414078,72 грн., з яких: - заборгованість за кредитом 18548 доларів США 92 цента, що еквівалентно 391427,46 грн. (курс Національного Банку України станом на 09 червня 2015 року за 1 USD=21,102444 грн.); - заборгованість за процентами (плата за користування кредитом) 998 доларів США 59 центів, що еквівалентно 21072,76 грн. (курс Національного Банку України станом на 09 червня 2015 року за 1 USD=21,102444 грн.); - пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами 1578,50 грн. Банк у зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором 12 червня 2015 року та 28 липня 2015 року направлено лист-вимоги повідомляючи позичальника про визнання терміну повернення кредиту та процентів за користування кредитними коштами таким, що настав, а кредитну заборгованість обов'язковою для повернення в повному обсязі., які вручені 1 та 4 серпня 2015 року (а.с. 27-29). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості, а саме з 4 жовтня 2015 рокувідповідно до статті 261 ЦК України починається обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо зобовязань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором, предявити вимоги до поручителя, не пізніше 04.04.2016 року. У звязку з предявленням банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців, а саме 9 червня 2016 року після настання строку для виконання зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється. Ці вимоги закону залишились поза увагою суду, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення, а саме неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріали справи свідчать, що позивачем за зустрічним позовом було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції в сумі 640 грн та за подачу апеляційної скарги 704 грн. Отже, стягненню з Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» на користь [PERSON] підлягає судовий збір в сумі 1344 (одна тисяча триста сорок чотири) грн.

Outcome: approved