Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У травні 2016 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати [PERSON] 2004 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, посилаючись на ті підстави, що вона є власником зазначеної квартири, яку набула після смерті її чоловіка. Окрім неї у зазначеній квартирі зареестрований [PERSON], з 2009 р. При розлученні відповідачки з померлим сином позивача визначено місце проживання дитини з її матір'ю за адресою: [ADDRESS] З того часу дитина в зазначеній квартирі не проживає. Вважає, що її права як власника квартири порушенні. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідача яка діє в інтересах малолітньої дитини у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, надавши заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги вважає безпідставними. Важає, що бабуся порушує права малолітньої дитини. Третя особа у судове засідання явку представника не забезпечила, повідомлялася належним чином. На адресу суду надіслано лист про слухання справи без їх участі (а.с. 55). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] [PERSON] [PERSON] є власником [ADDRESS] (а.с. 7-9). У вказаному житлі були зареєстровані її син [PERSON], який помер у [INFO], та його малолітній син, тобто онук [PERSON], [INFO] чиї інтереси представляє відповідач по справі (а.с. 41). На час розгляду справи за указаною адресою зареєстрованими є власниця кватири позивачка та її неповнолітній онук [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою ЖБК «Виноградар-10» за №36 від 12.05.2016 (а.с. 11). Встановлено також, що згідно актів ЖБК «Виноградор-10» від 12.05.2016, 30.09.2016 та 27.10.2016 неповнолітній [PERSON] жодного дня на спірній житлоплощі, з 24.07.2009 не проживав, оскільки постійно проживав зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12, 41, 53). Зазначений факт підтверджений у судовому засіданні як позивачкою, так і відповідачкою, яка представляє інтереси неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 50, 34). Вимагаючи визнання відповідача таким, що втратив право користування належним їй житлом, позивачка посилається на те, що вона має намір продати це житло і переїхати проживати до іншої квартири яку купить з продажу цієї квартири, оскіль у зазначеній квартирі у ній спогади про померлих чоловіка та сина. Однак при цьому, наявність реєстрації відповідача на цьому житлі створює дня неї перешкоди у розпорядженні своєю власністю. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захисти права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Оскільки позивачка є власницею спірної квартири, вона правомірно послалась на ст. 405 ЦК України, згідно якої визначено, що член сім'ї власника житла має право користуватися цим житлом. Однак це право користування втрачається у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім»ї. Тому, суд вважає, що в даному випадку, позивачка, як власник спірного житла, повинна була звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності. Проте, суд, захищаючи права власності позивача вправі усунути перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Доводи відповідача щодо порушення права дитини на житло відхиляються суддею, оскільки факт проживання дитини зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS] знайшов своє підтвердження в поясненнях сторін. Посилання матері відповідача на неможливість виселення дитину без відповідного дозволу органу опіки та піклування не приймаються судом, оскільки позивачем заявлено вимогу саме про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а не вимогу щодо його виселення, враховуючи той факт, що не може бути виселена з приміщення та особа, яка в ньому не проживає. Отже, жодні права дитини не порушуються. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Доводи відповідача про неможливість спільного проживання бабусі та онука не свідчать про поважність причин непроживання дитини в квартирі позивача, а також не підтверджуються належними та допустимими доказами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу суму сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved