Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~У червні 2018 року позивач в особі свого представника-адвоката Шубіної Я. В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що 22.05.2018 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ МИРТА(надалі ТОВ МИРТА) на підставі рішення засновника № 3 від 22.05.2018 року був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Позивач з моменту придбання житлового будинку сплачує комунальні послуги у повному обсязі. У спірному житловому приміщенні зареєстрований та не проживає з 2005 року відповідач; з ним немає жодних зв`язків та місце його знаходження невідоме. Будь-яких речей відповідача [PERSON] у житловому будинку немає. Факт непроживання відповідача за спірною адресою понад 6 місяців підтверджується відповіддю про проведену перевірку Центральним відділом ГУНП в Миколаївській області від 18.05.2018 року. Посилаючись на ст. 319, 391 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] ; зняти [PERSON] , [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~09.07.2018 року ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О. А. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрите загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання на 07.11.2018 року на 11 год. 15 хв. \~ \~ \~ \~У судовому засідання представник позивача адвокат Шубіна Я. В., що діє на підставі довіреності від 30.05.2018 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 765 від 24.04.2012 року (а. с. 21-22) не заперечувала проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримала \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, виклик також відбувався через оголошення на офіційному веб-сайті , в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Суд, розглянувши позовні вимоги та надані позивачем письмові докази, вважає, що в позові має бути відмовлено з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 22.05.2018 року позивачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О. С., зареєстрованим в реєстрі за № 922, придбано нерухоме майно (з усіма його приналежностями, мережами і комунікаціями) цілий житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вулиці [ADDRESS] перша [ADDRESS] (а. с. 6-9). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 15-16) право власності на спірний житловий будинок зареєстроване за позивачем. Позивач має статус юридичної особи, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ( а. с. 10-14). Відповідно до відповіді на звернення представника відповідача адвоката Шубіної Я. В. Центрального відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області вих. № 6482/50/10-78 від 18.05.2018 року під час проведення перевірки було встановлено, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] не мешкає більше 10 років. Згідно відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг ММР - відповідач до теперішнього часу зареєстровано за вказаною адресою. З вищезазначеного вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо належного позивачу на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Слобідська перша в місті Миколаєві. Ч. 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Отже, норми ст. ст. 71, 72 ЖК України, на які посилається позивач як на підставу позову, розміщені в Главі 2 Користування жилими приміщеннями в будинках державного та громадського житлового фонду ЖК України, регулюють правовідносини з найму житлових приміщень, що знаходяться в державній та комунальній власності, і не регулюють правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем. Ці відносини регулюються відповідними нормами ЦК України та нормами Глави 6 Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Ст. 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд враховує, також позицію ВС викладену в постанові від 17.10.2018 року у справі № 521/1780/16-ц, що ст. 391 ЦК України визначає право власника житлового приміщення вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним у даному випадку є наявність у позивача права власності та встановлена судом наявність перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Ст. 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право користування житловою площею. Позивачем підтверджено право власності на спірне житло, та фактично посилається на існування перешкод у вільному володінні та розпорядженні належним майном, в позовній заяві він і посилається на ст. 391 ЦК України. Таким чином, суд вважає доведеним про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком, оскільки не проживає та не користується житловим приміщенням протягом останніх років, доказів на підтвердження того, що при зміні власника спірного приміщення за ним зберігається право на корситування ним - суду не надано. На підставі викладеного, суд розцінює вимогу про зняття з реєстрації відповідача у спірному житловому будинку як похідну від вимоги про визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, отже вона також підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 13. ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved