Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 27 грудня 2017 року помер її рідний брат [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне братові майно на квартиру та три земельні ділянки. Позивач є спадкоємцем другої черги за законом. Спадкоємцем першої черги за законом є дружина померлого брата [PERSON], вона зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, рішенням суду [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно своєї неповнолітньої дочки. За життя брата позивач допомагала своєму брату по господарству, прибирала, готувала їжу, прала, купувала продукти харчування та інші речі, допомагала оплачувати комунальні послуги, надавала кошти на ремонт належної брату на праві власності квартири. 27 грудня 2017 року зранку від працівників поліції позивач дізналася про смерть брата [PERSON], після чого вона неодноразово телефонувала [PERSON], щоб остання викликала машину для перевезення тіла померлого у морг, однак відповідач відмовилась це робити. У день смерті [PERSON], відповідач не впустила в квартиру жінок, які мали прибрати квартиру та підготувати помешкання до похоронного ритуалу. Похованням брата займалась позивач, на похорони брата відповідач не зявилась. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила задовольнити позов на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав, викладених у позові. Крім того позивач, пояснила, що на передодні смерті брата 26 грудня 2017 року вона розмовляла по телефону з [PERSON], який їй повідомив, що погано себе почуває, скаржився на болі в нозі і на загальне погане самопочуття, позивач попросила [PERSON], щоб вона викликала швидку допомогу для отримання медичної допомоги, проте відповідачем цього зроблено не було, тобто відповідач умисно залишила без допомоги [PERSON], який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через хворобу та погане самопочуття. Відповідач в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість позову. В судовому засіданні свідок [PERSON], який є чоловіком позивача, підтвердив, що напередодні смерті брата, [PERSON] спілкувалась з відповідачем та просила її викликати медичну допомогу для її брата [PERSON], однак цього зроблено не було. Свідок підтвердив, що позивач була вимушена сама зателефонувати у медичний заклад і викликати братові швидку медичну допомогу. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення сторін та свідків, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 6, 10). 23 квітня 2016 року [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). 27 грудня 2017 року брат позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8). 28 грудня 2017 року позивач здійснила поховання [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про поховання (а.с. 17). [PERSON] звернулась до Новоград-Волинського ВП ГУНП у Житомирській області із заявою про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ст. 135 КК України (залишення в небезпеці) та ст. 185 КК України (крадіжка). Відомості про вчинене [PERSON] кримінальне правопорушення, передбачене ст. 135 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 травня 2018 року. Зі змісту заяви [PERSON] про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень вбачається, що [PERSON], на передодні смерті брата [PERSON] 26 грудня 2017 року, розмовляла з братом по телефону, який повідомив, що погано себе почуває, скаржився на болі в нозі і на загальне погане самопочуття, [PERSON] попросила [PERSON], щоб вона викликала швидку допомогу для отримання медичної допомоги, проте відповідачем цього зроблено не було, тобто відповідач умисно залишила без допомоги [PERSON], який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження через хворобу та погане самопочуття (а.с. 20, 22). Відповідно до листа завідувача Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 23 червня 2018 року із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 27 грудня 2017 року, звернулись дружина померлого [PERSON] та рідна сестра померлого [PERSON], інші особи з метою оформлення спадщини після смерті зазначеної особи не звертались. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, при вирішенні такої категорії справ суд повинен установити: 1) факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги; 2) факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Спадкоємець може бути усунений від права на спадщину лише при одночасному настанні указаних обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності (ч. 5 ст. 1224 ЦК України). Саме таких висновків щодо застосування норми ч. 5 ст. 1224 ЦК України дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 року (справа № 753/21722/13-ц), яка підлягає врахуванню місцевим судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Крім того, при розгляді такої категорії справ суду належить з'ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували: 1) факт ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги; 2) факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво; 3) потребі спадкодавця в допомозі саме відповідача. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що померлий [PERSON] був у безпорадному стані, тобто був неспроможний своїми силами через тяжку хворобу або каліцтво самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим потребував стороннього догляду. Доводи позивача про те, що напередодні смерті 26 грудня 2017 року відповідач відмовилась по телефону викликати [PERSON] швидку медичну допомогу, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не надано доказів неможливості самому [PERSON] викликати швидку медичну допомогу. Крім того, як пояснив свідок [PERSON], позивач була вимушена сама зателефонувати у медичний заклад і викликати братові швидку медичну допомогу. Звернення позивача\~до правоохоронних\~органів із\~заявою про\~вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 135 КК України (залишення в небезпеці), та внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не може свідчити про доведеність обставин, які підлягають доказуванню при застосуванні норми ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Матеріали справи не містять, а позивачем не надано, вироку суду про визнання [PERSON] винною у вчинені кримінального правопорушення, яким встановлено обставини, передбачені ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], оскільки позов є необґрунтованим та не підтверджується належними доказами.

Outcome: dismissed