Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 14 червня 2016 року відповідачку засуджено до позбавлення волі на строк три роки. [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON], однак цивільний позов не заявляв. Злочином позивачу завдано шкоди у розмірі 3019 грн. Крім матеріальної шкоди також завдано моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, оскільки у викраденому мобільному телефоні знаходились номера телефонів родичів, знайомих та побратимів, оскільки є учасником бойових дій, а тому з цими особами втратив зв'язок. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 5000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Оскільки відповідачка, яка належним чином повідомлена та від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності у судове засідання не з'явилась, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27, ст. 57 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом установлено, що вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим [PERSON] призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків покарання за цим вироком та за вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 7 жовтня 2015 року виконувати самостійно. Цим вироком вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, речові докази. За змістом вироку Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2016 року [PERSON] визнано винною, зокрема за те, що 10 листопада 2015 року спільно зі своєю подругою [PERSON] відпочивали у квартирі [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Близько 19.30 години [PERSON], скориставшись тим, що її ніхто не бачить, з метою таємного викрадення чужого майна взяла та у подальшому таємно, повторно викрала мобільний телефон «Lenovo Р780» вартістю 2744 грн з картою пам'яті об'ємом 32 гігабайти вартістю 245 грн, сім-картою мобільного оператора «МТС Україна» вартістю 20 грн на рахунку якої знаходились грошові кошти у розмірі 10 грн, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому [PERSON] матеріальної шкоди на загальну суму в розмірі 3019 грн. Той факт, що вищезазначені дії [PERSON] мали місце, а також, що вчинені вони відповідачкою, доказані обвинувальним вироком у кримінальному провадженні, що є обов'язковим для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій такої особи (ч. 4 ст. 61 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За загальним правилом для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. У цій цивільній справі внаслідок винних дій відповідачки [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано шкоди. Розмір матеріальної шкоди становить 3019 грн, а відтак ця сума підлягає відшкодуванню позивачу завдавачем шкоди, тобто відповідачкою у справі [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач [PERSON] у цій справі зазначає, що внаслідок події зазнав моральних страждань, оскільки діями відповідачки було вчинено крадіжку мобільного телефону в якому знаходились номера його родичів, друзів, побратимів, оскільки [PERSON] є учасником бойових дій, а тому з цими особами втратив зв'язок. Моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 5000 грн. З урахуванням тих душевних стражданнях, яких позивач [PERSON] міг зазнати у зв'язку із крадіжкою його майна, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, ступень вини, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд уважає, що [PERSON] заслуговує на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн, що підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] Згідно вищезазначеного, цей позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», установлена у 2016 році мінімальна заробітна плата, у місячному розмірі з 1 січня - 1378 грн. Таким чином, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн, тобто 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, станом на 1 січня 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial