Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

У червні 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], ПАТ КБ «Приватбанк», МФ ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про звільнення з-під арешту та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтували тим, що на підставі договорів дарування від 24.02.2009р. вони є власниками житлового будинку [ADDRESS]. У березні 2014р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса для відчуження своєї частки вказаного будинку, на що отримала відмову в зв'язку з накладенням арешту та заборони відчуження на усе майно. На підтвердження цього вона отримала Витяг з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, відповідно до якого арешт накладено Ленінським ВДВС ММУЮ (далі - Відділ) 14.07.2008р., а зареєстрований даний Витяг лише 13.07.2011р. На момент укладання договорів дарування приватний нотаріус перевіряла відомості щодо арешту та заборони відчуження нерухомого майна, на той момент заборона була відсутня. На виконанні Відділу перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-471 від 22.05.2008р. про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Приватбанк» боргу в розмірі 13840,05 грн. Однак 28.01.2014р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу в зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд: звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження житлового будинку [ADDRESS]; виключити вказаний будинок з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна; усунути перешкоди у здійсненні ними права власності шляхом зобов'язання МФ ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запису, р. № 11379751 від 13.07.2011р. на цей будинок. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Від позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідача Миколаївської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не відомо. Представник Відділу в судовому засіданні поклалася на розсуд суду при вирішенні даного спору. Вислухавши пояснення позивача по справі, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, суд переходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS]. Підтвердженням вказаного є договори дарування від 24.02.2009р. за р. № 212 та за р. № 215. З Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 32135705 вбачається, що до цього Єдиного реєстру внесено реєстраційний запис МФ ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 13.07.2011р., підставою обтяження є постанова Ленінського ВДВС ММУЮ б/н від 14.07.2008р., об'єктом обтяження є будинок [ADDRESS], власником записано [PERSON] У відповідності до Листа Відділу за Вих. № 19654 від 07.04.2014р., на виконанні Відділу перебувало виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-471 від 22.05.2008р., що видав Ленінський районний суд м. Миколаєва. Державним виконавцем 28.01.2014р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з відсутністю майна у боржника. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Зі змісту статті 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На підставі п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно з договором про визначення часток в житловому будинку від 12.02.2009р., укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 159, зареєстрованого в ММБТІ 27.08.2008р. № 20902, сторони по цьому договору домовились про визначення часток в житловому будинку [ADDRESS], та є нашою спільною сумісною власністю, і вважаємо, що наші частки у цьому будинку є рівними, і кожен з нас є власником 1/3 частки належного нам житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 10, 11). З договору дарування від 24.02.2009р., укладеного між [PERSON], - з однієї сторони, та [PERSON], - з іншої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 212, зареєстрованого в ММБТІ 03.04.2009р. № 20902, вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частку житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових споруд і будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Відповідно до договору дарування від 24.02.2009р., укладеного між [PERSON], - з однієї сторони, та [PERSON], - з іншої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 215, зареєстрованого в ММБТІ 03.04.2009р. № 20902, [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частку житлового будинку з відповідною частиною прилеглих до нього господарських та побутових споруд і будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 14, 15). За такого, власниками спірного житлового будинку є [PERSON] та [PERSON], а саме: власником 2/3 часток будинку є [PERSON], а власником 1/3 частки будинку - [PERSON] На момент укладення вказаних вище договорів приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] були вчинені відповідні дії щодо перевірки відомостей про перебування предмету договорів в обтяженні, свідченням чого слугують пункти 1.3 договорів дарування від 24.02.2009р. за р. № 212 та 215. Таким чином, власниками спірного майна є позивачі по справі, які не є сторонами по виконавчому провадженні, про перебування майна в обтяженні та арешті на момент укладання договорів дарування їм було не відомо, оскільки запис про обтяження було внесено тільки 13.07.2011р., хоча постанова про арешт майна була винесена ще 14.07.2008р.. На підставі вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги щодо зняття будинку з-під арешту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про виключення будинку з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна та усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов'язання вилучити з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна відповідно запису про обтяження, то вказані вимоги є похідними від позовних вимог про зняття будинку з-під арешту, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. Враховуючи все вищевказане, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з приписами ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial