Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

У червні 2015 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому зазначили, що 18 квітня 2013 року між [PERSON], [PERSON], та Виконавчим комітетом Ленінської районної у м. Луганську ради згідно рішення від 16.04.2013р. № 54 «Про влаштування до прийомної сім»ї [PERSON] та [PERSON] малолітньої [PERSON] [INFO], на виховання та спільне проживання», було укладено договір №1 про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомній сім»ї. Відповідно до зазначеного договору, позивачі прийняли на виховання та спільне проживання дитину [PERSON]. З моменту укладення договору ними було належним чином виконано всі вимоги договору та законодавства. В червні 2014 року,у зв'язку з тим, що на території м. Луганська почались бойові дії, родина змушена були виїхати з міста. Дитину вони відвезли до матері [PERSON] до м. Дніпропетровська, де вона досі перебуває. Зараз сім»я фактично розпалася, та не має можливості виховувати та утримувати прийомну дитину через зміну обставин у їх житті. Ухвалою суду (протокольно) до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Службу у справах дітей Луганської обласної державної адміністрації, та Управління служби у справах дітей Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради. Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. На позовних вимогах наполягав та просив їх задовольнити. Прокурор прокуратури Сватівського району позовні вимоги підтримав та також просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання електронного повідомлення.. Третьою особою - Службою у справах дітей Луганської обласної державної адміністрації на електронну адресу суду надіслано листа № 381 від 27.07.2015р., в якому зазначено за доцільне розглядати справу с причин невиконання прийомними батьками обов'язку щодо договору. Третя особа - Управління служби у справах дітей Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, на електронну адресу суду направив заяву, в якій просив суд розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Дослідивши матеріали справи та фактичні обставини, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 квітня 2013 року між [PERSON], [PERSON], та Виконавчим комітетом Ленінської районної у м. Луганську ради згідно рішення від 16.04.2013р. № 54 «Про влаштування до прийомної сім»ї [PERSON] та [PERSON] малолітньої [PERSON] [INFO], на виховання та спільне проживання», було укладено договір №1 про влаштування дітей на виховання та спільне проживання у прийомній сім»ї. Відповідно до зазначеного договору, позивачі прийняли на виховання та спільне проживання дитину [PERSON] [INFO]. З моменту укладення договору ними було належним чином виконано всі вимоги договору та законодавства. Дитина проживала у будинку позивачів в м. Луганську, отримувала все необхідне, з нею займалися репетитори та педагоги, оскільки на той час вони мали таку можливість, бо займалися приватним бізнесом. В червні 2014 року,у зв'язку з тим, що на території м. Луганська почались бойові дії, родина змушена були виїхати з міста. Дитину вони відвезли до матері [PERSON] до м. Дніпропетровска, де вона досі перебуває. Це підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО від16.12.2014р., яка видана [PERSON] Судом також встановлено, що фактично сім»я [PERSON] та [PERSON] розпалася. [PERSON] зараз перебуває в м. Северодонецьку, займається волонтерскою діяльністю, а саме допомогою ЗСУ, бо вважає це своїм боргом. [PERSON] перебуває у м. Дніпропетровськ. Все майно родини залишилось в м. Луганську, у тому числі будинок, речи. Зараз сім»я вже не має можливості виховувати та утримувати прийомну дитину. Соціальні служби долею дівчинки не цікавляться, оскільки знаходяться на окупованій території. На цей час здійснювати ці обов'язки позивачі не мають можливості. Відповідно до ст. 256-1 СК України, прийомна сім»я - сім»я, яка добровільно взяла на виховання та спільне проживання від одного до чотирьох дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ст. 256-4 СК України, рішення про створення прийомної сім»ї приймається районною, районною в містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчим комітетом міської (міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення) ради в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Між прийомними батьками та органом, який прийняв рішення про створення прийомної сім»ї, на основі типового договору укладається договір про влаштування дітей до прийомної сім»ї. Орган, який прийняв рішення про створення прийомної сім»ї, зобов'язаний контролювати виконання прийомними батьками своїх обов'язків щодо виховання та утримання дітей. Положення про прийомну сім»ю та типовий договір про влаштування дітей до прийомної сім»ї затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про охорону дитинства», утримання і виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечує держава. Діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, повинні бути передані під опіку чи піклування, на усиновлення або влаштовані на виховання в сім»ї громадян (прийомні сім»ї), в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу на повне державне утримання. Вихованцям таких закладів створюються необхідні умови для їх всебічного і гармонійного розвитку, підготовки до самостійного життя та праці. Порядок створення, реорганізації та ліквідації навчально-виховних закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, передачі дітей на виховання та спільне проживання в прийомні сім'ї або дитячі будинки сімейного типу, а також положення про них затверджуються Кабінетом Міністрів України. Контроль за умовами виховання і проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, в сім'ях опікунів (піклувальників), усиновителів, у дитячих будинках сімейного типу, в прийомних сім'ях покладається на органи опіки і піклування, центри соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді або інші спеціально уповноважені органи. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 6 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім»ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу. Порядок передачі дітей на усиновлення, виховання та спільне проживання в прийомні сім»ї або дитячі будинки сімейного типу затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», витрати на утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа у сім'ях опікунів, прийомних сім»ях, дитячих будинках сімейного типу, у державних закладах фінансуються з державного, обласних бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, інших джерел, не заборонених законодавством. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органи опіки та піклування мають право перевіряти умови влаштування, утримання, виховання, навчання дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, можуть переводити дітей, життю та здоров'ю (у тому числі психічному) яких загрожує небезпека, до інших форм влаштування дітей. Відповідно до п.п. «б» ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів міських рад належать: вирішення відповідно до законодавства питань про надання пільг і допомоги, пов'язаних з охороною материнства і дитинства; вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування. Відповідно до п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про прийомну сім»ю» № 565 від 26.04.2002 року, на підставі рішення про утворення прийомної сім»ї між прийомними батьками та органом, який прийняв рішення про її утворення, укладається договір про влаштування дітей до прийомної сім»ї на виховання та спільне проживання. Згідно п. 6 «Положення про прийомну сім'ю», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2002 року № 565 дія договору припиняється в разі виникнення в прийомній сім'ї несприятливих умов для виховання дітей та спільного проживання, невиконання прийомними батьками обов'язків щодо належного виховання, розвитку та утримання дітей . Суд зазначає, що договір про влаштування дітей до прийомної сім'ї є цивільно-правовим, а отже підстави його розірвання встановлюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачі не в змозі виконувати обов'язки, які покладені на них спірним договором через суттєву зміну обставин у їх житті. Отже, позов про розірвання договору про влаштування на виховання та спільне проживання у прийомній сім»ї від 18.04.2013р №1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved