Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди.Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.02.2016 року [PERSON], керуючи автомобілем «Hyundai Tucson», д/н [NUMBER], у м. Харкові, порушила Правила дорожнього руху України, допустила зіткнення з автомобілем «Nissan Note», д/н [NUMBER]. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.03.2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент вчинення правопорушення цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «Міжнародна страхова компанія» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8862513. Позивач звернувся до МТСБУ з повідомленням про дану подію та надав копії документів для отримання належного страхового відшкодування за збиток, спричинений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та надав пошкоджений автомобіль для огляду. Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку автомобіля складає 84595, 29 грн. З урахуванням того, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, відповідач повинен нести відповідальність у розмірі 34595, 29 грн. Просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача вказану суму та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача - [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила суд відмовити у їх задоволенні. Суд, дослідивши доводи представника позивача, відповідача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, відповідно до пункту 8 частини 2 статті 16 ЦК України, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено під час судового розгляду, 26.02.2016 року приблизно о 11 годині 50 хвилин [PERSON], керуючи автомобілем «Hyundai Tucson», д/н [NUMBER], у м. Харкові по вул. Клочківському узвозу, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем «Nissan Note», д/н [NUMBER], який рухався попереду. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.03.2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. (а. с. 6). Відповідно до частин 3 та 4 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями [PERSON], водія автомобіля «Hyundai Tucson», д/н [NUMBER],та заподіянню шкоди автомобілю «Nissan Note», д/н [NUMBER], яким керував [PERSON] існує прямий причинно-наслідковий зв'язок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно статті 979 Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved