Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа без самостійних вимог Запорізька районна державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04 листопада 2001 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на : - житловий будинок та господарські споруди , що розташовані за адресою: с. Марївка вул.Миру (Щорса),9 Запорізького району Запорізької області; - земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: с. Марївка вул. Миру ( Щорса), 9 Запорізького району Запорізької області. Відповідно до рішення Марївської сільської ради №4 від 22.09.2015 року вул. Щорса с. Марївка перейменована на вул. [PERSON]. Іще за життя, а саме, 25.07.2000 року, [PERSON] склав заповіт, в якому він зробив заповідальне розпорядження: все належне йому на час смерті майно він заповідав позивачу. Спадщину, відкриту після смерті батька позивач прийняв своєчасно та належним чином, в звязку з чим Запорізькою районною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа. Однак, коли позивач звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька на спадковий житловий будинок та земельну ділянку біля будинку, то йому було відмовлено в цьому в звязку з тими обставинами, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, тому нотаріусом була видана 14.07.2016 року Постанова про відмову в вчинені нотаріальної дії. Посилаючись на те, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку він не має змоги, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: с. Марївка вул. Миру, 9 Запорізького району Запорізької області та земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, що розташована в с. Марївка вул. Миру, 9 Запорізького району Запорізької області. Представник позивача адвокат [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Надав до суду письмову заяву, відповідно до якої визнав позов, а також просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи Запорізької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час та місце слухання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою. Надав до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.\~174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 листопада 2001 року [PERSON], який був позивачу батьком. Факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 180231, виданим 05.11.2001р. Марївською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 35. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на : - житловий будинок та господарські споруди , що розташовані за адресою : с. Марївка вул.Миру (Щорса),9 Запорізького району Запорізької області; - земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: с. Марївка вул. Миру ( Щорса), 9 Запорізького району Запорізької області. Гідно рішення Марївськї сільської ради Запорізького району Запорізької області від 22.09.2015 р. №4 про перейменування назв вулиць, вулицю Щорса було перейменовано на вулицю [PERSON]. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен громадянин має право залишити заповіт на все своє майно або його частину одному або недількам особам. Згідно зі ст.541 ЦК УРСР в редакції 1963 року заповіт повинен бути складений в письмовій формі з зазначенням місця та часу його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений. Іще за життя, а саме, 25.07.2000 року, [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Марївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, реєстровий №1051, в якому він зробив заповідальне розпорядження : все належне йому на час смерті майно він заповідав [PERSON]. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 243/2002р., наданої суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON], померлого 04.11.2001р., прийняв [PERSON], про що ним було складено заяву, зареєстровану 15.04.2002р. за №\~294. Інших спадкоємців не має. При оформленні [PERSON] своїх спадкових прав в нотаріальному порядку на спадковий житловий будинок та земельну ділянку біля будинку, йому було відмовлено в цьому в звязку з тими обставинами, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, тому нотаріусом була видана 14.07.2016 року Постанова про відмову в вчинені нотаріальної дії. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1. [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок». Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів працівників, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Тобто, записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади(публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до даних погосподарської книги Марївської сільської ради Запорізького району Запорізької області головою домогосподарства за адресою: с.Марївка вул. Миру ( стара назва Щорса), буд. 9 Запорізького району Запорізької області є [PERSON], що підтверджується випискою, виданою Марївською сільською радою, яка буде надана в підготовчому судовому засіданні. Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як зазначено ц п. 5.2. Інструкції «про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. Право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, що розташована в с. Марївка вул. Миру (стара назва Щорса), 9 Запорізького району Запорізької області зареєстроване на праві власності за [PERSON], померлим 04.11.2001 року на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП №000007 2834, виданого 26.10.1995 року, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності ( ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа ( фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Всі викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, ніким не заперечуються. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих позивачем як докази, а тому вважає що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved