Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на дочку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що з 29 квітня 2009 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. На даний час сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Їхня дочка [PERSON] проживає з матірю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги дочці не надає, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти стягнення з нього на користь позивача аліментів на їхню дочку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки\~його заробітку\~(доходу)\~не заперечував, проте пояснив, що він надає матеріальну допомогу позивачу на утримання, навчання, лікування та оздоровлення дочки, займається вихованням дитини, забирає дочку із спортивної секції та оплачує змагання. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розяснивши сторонам\~наслідки визнання\~позову відповідачем,дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 29 квітня 2009 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України), тому обовязок по утриманню батьками дитини до досягнення повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач позов визнав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved