Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «ПРОСТО-страхування» (далі по тексту рішення АТ «ПРОСТО-страхування», страховик) про відшкодування в порядку регресу коштів за перебування потерпілого в лікарні в сумі 9\~925,14 грн. та 3\~108,00 грн. судових витрат. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що вироком Автозаводського районного суду від 16 вересня 2015 року, який набрав законної сили, з позивача у місцевий бюджет були стягнуті кошти за стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] в сумі 9\~925,14 грн. та за проведення експертних досліджень у кримінальній справі 3\~108,00 грн. Посилаючись на статтю 24 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представник вважала, що зазначені суми підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу, оскільки їх розмір не перевищує 50\~000,00 грн. Відповідач проти позову заперечував, письмово пояснив наступне: Відповідно до статті 1.3 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілою особою у сенсі цього закону є юридичні та фізичні особи, життю, здоров»ю та/або майну, яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. На думку відповідача позивач не є потерпілою особою, тому будь-яка виплата останньому якщо і може бути проведена, то виключно відповідно до вимог статті 36.4 ЗУ «Про обов»язкове страхуванння цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - мається на увазі компенсація витрат страхувальника, здійснених за попереднім погодженням із страховиком. Правовідносини щодо компенсації витрат держави на лікування потерпілої особи не регулюються ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і підлягають стягненню з винної особи на загальних підставах. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив наступні фактичні обставини справи: 16 липня 2014 року у місті Кременчуці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON]. 16 вересня 2015 року вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука [PERSON] було визнано винним за частиною першої статті 286 КК України. За позовом прокурора з нього було стягнуто на користь держави в особі фінансового управління виконкому Кременчуцької міської ради 9\~925,14 грн. за стаціонарне лікування потерпілого [PERSON], а також на користь держави 3\~108,00 грн. за проведення експертних доліджень. За апеляційною скаргою [PERSON] колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області своєю ухвалою від 24 листопада 2015 року змінила вирок суду першої інстанції, виключивши застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, в іншій частині вирок суду залишила без змін. Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засбу Мазда 3, д.н.з. [NUMBER] була застрахована у АТ «ПРОСТО-страхування», договір між [PERSON] та страховиком № АІ/0158225 від 15 лютого 2014 року. 4 лютого 2016 року потерпілий [PERSON] звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. 9 лютого 2016 року відповідач виплатив потерпілому відшкодування в загальній сумі 5\~781,46 грн., з яких 5\~506,15 грн. витрати на лікування та 275,31 грн. моральна шкода (5 відсотків від витрат на лікування). Вирішуючи спір, суд виходить із такого: Статею 1.3 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по текту рішення Закону) потерпілою особою є юридичні та фізичні особи, життю здоров»ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. У зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів ( стаття 24.1. Закону). Статею 36.4 Закону передбачено, що страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов»язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього закону, або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ). На виконання вироку суду в частині цивільного позову прокурора та оплати судових витрат 22 квітня 2016 року [PERSON] сплатив у бюджет стягнуті з нього суми (а.с. 7). Проте, стягненню в порядку зворотньої вимоги зі страховика ці кошти не підлягають, оскільки [PERSON] не є потерпілою особою у сенсі ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Нормами зазначеного закону не передбачено можливість компенсації страхувальнику стягнутих з нього на користь держави витрат на стаціонарне лікування потерпілої особи, а також судових витрат у кримінальному провадженні. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

Outcome: dismissed