Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

у травні 2017 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 14.05.2012 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір без номера, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 36 % річних за кредитом на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки зобовязання за договором позичальник належним чином не виконує, а тому станом на 26.04.2017 року має заборгованість. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12288,63 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. У судове засідання сторони не зявилися, представник позивача направив клопотання (а.с.32) про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач не зявилася без поважних причин, хоча належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 14.05.2012р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та [PERSON] укладений кредитний договір без номера, що складається із Заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та [PERSON], за умовами якого банк видав Клієнту картку Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з базовою відсотковою ставкою 3,0 % на місяць, яку з 01.01.2013 року переведено на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з базовою відсотковою ставкою 2,5 % на місяць за тратами здійсненими з 01.09.2014 р. 2,9 %, з 01.04.2015р. 3,6 % (а.с. 8,9). За умовами договору (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов) після отримання від клієнта всіх документів, банк самостійно встановлює кредитний ліміт, який має право в будь-який час змінити, що є безумовною згодою клієнта про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту (а.с.21). [PERSON] банку щомісячний платіж становить 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01.04.2014 р. 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). За несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів передбачена сплата пені (списується у день списання процентів), яка складає: 0,24 % від сум загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; 0,24 % від сум загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Та при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань штраф у сумі 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.9). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 26.04.2017 заборгованість за даним кредитним договором перед банком становить 12288,63 грн, з яких: 3396,20 грн заборгованість за кредитом; 2272,73 грн - заборгованість за процентами; 5558,34 грн нарахована пеня; 1061,36 грн - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 7). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. [PERSON] ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В той час, за змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Таким чином, ставлячи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Оскільки п. 2.1.1.12.6.1. Умов (стягнення пені) та п. 2.1.1.7.6 (стягнення штрафу) визначена відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань (а.с. 15, 18), а відтак одночасне їх застосування є неприпустимим. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України викладеній у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. Таким чином, оскільки умовами договору передбачено першочергове стягнення неустойки у вигляді штрафу (п. 2.1.1.7.6),а тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені (п. 2.1.1.12.6.1.), яка передбачена Договором, є безпідставною. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в установлені договором строки, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, відсотки та штрафні санкції, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у звязку з чим з відповідачана користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором без номеравід 14.05.2012 р., яка виникла станом на 26.04.2017 р., у розмірі 6452, 38 грн, що включає: 3396,20 грн тіло кредиту; 2272,73 грн. - заборгованість за відсотками; судові штрафи 783, 45 (283, 45 грн 5% від позову + 500 грн) грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 840 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved