Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

У червні 2015 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон України без згоди та дозволу відповідача її спільному з відповідачем неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], до досягнення повноліття, а також про надання позивачу або її офіційному представнику без згоди відповідача оформлювати документи на виїзд зазначеної дитини до країн ближнього та дальнього зарубіжжя. Позов обґрунтований тим, що сторони перебувають у шлюбі з 2005 року, однак фактичні шлюбні відносини припинені з 2012 року. Їх спільна дитина, [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем, яка має можливість та бажання вивозити дитину за межі України для відпочинку. Однак відповідач дозволу на виїзд дитини за межі України не надає без жодних аргументів та доводів,тобто, на думку позивача, чинить перешкоди у нормальному фізичному та духовному розвитку дитини. 15.07.2015 року представником позивачем була подана заява про уточнення позовних вимог, в якій вона просить про надання дозволу на виїзд без згоди та дозволу відповідача її спільному з відповідачем неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], в тому числі, на територію Автономної Республіки Крим, до кінця 2015 року. В судових засіданнях представники позивача, адвокати [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, пославшись на факти та норми права, зазначені у позовні заяві. Відповідач був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, однак в судове засіданні тричі не зявився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи в судове засідання не зявились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, заперечень проти позову не заявили. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сімю, про порядок перетинання Державного кордону України та межі тимчасово окупованої території України, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.10.2005 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорфзького міського управління юстиції, який станом на час розгляду справи не розірваний. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 22.04.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖО №\~031517, виданим 11.05.2006 року Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені у 2012 році, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, дитина проживає разом з позивачем. Позивач має намір вивозити дитину на екскурсії та оздоровлення до зарубіжних країн, а такодо до Автономної Республіки Крим, однак вона не має можливості вивозити сина за межі Державного кордону України через те, що відповідач участі у вихованні, навчанні та утриманні сина не бере, дозволу на виїзд дитини за межі України не надає без жодних пояснень, що є перешкодою для виїзду дитини за межі України. Відповідно до ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року №\~3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. На виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій належать до тимчасово окупованої території України. Відповідно до ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону, громадяни України мають право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти вїзду-виїзду за умови предявлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Пунктом 3 Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367, Вїзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюється через контрольні пункти громадянами України - за умови предявлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України Про громадянство України або статтею 2 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, а громадян України, що не досягли 16-річного віку, - з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідач не вказує на причини своєї незгоди на виїзд дитини в позасудовому порядку, не надав заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження при розгляді цієї справи. За таких обставин суд позбавлений можливості оцінити підстави, з яких він такий дозвіл не надає, вбачає у діях відповідача ухилення від виконання своїх батьківських обовязків, та виходить з пріоритету інтересів дитини, для якої відвідування зарубіжних країн та території Автономної Республіки Крим у супроводі матері може позитивно вплинути на її фізичний та духовний розвиток. З огляду на те, що виїзд дитини за кордон та на тимчасово окуповану територію без згоди одного з батьків передбачений чинним законодавством України та не суперечитиме інтересам дитини, що було встановлено у судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Водночас суд бере до уваги, що надання дозволу на виїзд дитини без супроводу батька без будь-яких обмежень у часі та до будь-яких країн світу, не відповідатиме як інтересам самої дитини, так й інтересам відповідача, який не позбавлений батьківських прав і має рівні з позивачем права на спілкування з дитиною, участь у її вихованні. За таких обставин відповідач не може бути абсолютно позбавлений права на участь у виборі місця перебування своєї неповнолітньої дитини. З огляду на це, з наданням дозволу дитині сторін на тимчасовий виїзд за межі України до кінця 2015 року буде дотриманий справедливий баланс між правами, обовязками та законними інтересами позивача, відповідача, та самої дитини. Сторони не обмежені у праві звернутись в майбутньому до суду з вимогами про зміну обмежень у виїзді неповнолітнього [PERSON] за межі України, за наявності відповідних фактичних підстав. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,

Outcome: approved