Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про зміну розміру аліментів, у якому просить зменшити розмір аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , встановивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з дня звернення і до зміни матеріального становища позивача. Зазначив, що на підставі рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 8 лютого 2008 року, він сплачує аліменти на користь відповідача на сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 січня 2008 року і до повноліття дитини, що на теперішній час становить 576 грн на місяць. Аліменти він сплачував до цього часу, незважаючи на тривалу та тяжку хворобу, у зв`язку з якою він ніде не працює. У квітні 2015 року, під час медичного обстеження у Шаргородському військовому комісаріаті, у позивача було виявлено хворобу варикозне розширення вен, у зв`язку з чим позивача було направлено на стаціонарну консультацію до Шаргородської ЦРЛ. У зв`язку з хворобою, позивач ніде не працює, жодних доходів не має, отже після ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів, матеріальне становище позивача погіршилося, що і спонукало позивача звернутися до суду з цим позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Позивач, зокрема пояснив, що на час ухвалення рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 8 лютого 2008 року, він офіційно працював та одержував стабільний дохід у вигляді заробітної плати, проте з 18 лютого 2008 року він ніде не працює. До виявлення у нього хвороби, проживав за рахунок тимчасових заробітків, проте у зв`язку із хворобою, він ніде не працює, а живе за рахунок батьків-пенсіонерів, з якими проживає. Окрім того, 28 травня 2015 року йому зробили операцію на нозі і тепер він потребує тривалої реабілітації, на що також необхідні значні кошти. Відповідач у судове засідання не з`явилася, проте у письмових запереченнях на позовну заяву відповідач просить справу розглянути у її відсутність. Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що позивач не довів наявності у нього захворювання, через яке він не може працювати, а також, що ця хвороба хронічна і має прогресію. Також відповідач посилається на те, що станом на 2015 рік мінімальний розмір аліментів для дитини віком від 6 до 18 років становить 385, 80, а з грудня 2015 року становитиме 436,50 грн. Отже, на думку відповідача, немає необхідності фіксувати розмір аліментів у твердій грошовій сумі, адже на час звернення до суду їх розмір не перевищує 400 грн. Окрім того, відповідач зазначає, що позивач не враховує, що останні 3 роки їх син хворів, а його стан здоров`я погіршився. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. З 20 жовтня 2006 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про народження (а.с. 7, 8). Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 8 лютого 2008 року у справі № 2/74-08 (далі цивільна справа № 2/74-08) з [PERSON] на користь [PERSON] ухвалено стягувати аліменти на сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2008 року і до повноліття дитини (а.с. 10 цивільної справи № 2/74-08). Окрім того, із матеріалів цивільної справи № 2/74-08 вбачається, що рішення ніким не оскаржувалося та набрало законної сили, а на його виконання судом було видано виконавчий лист (а.с. 11 цивільної справи № 2/74-08). Відповідно до довідки Джуринського лісництва від 9 січня 2008 року, [PERSON] працює трактористом (а.с. 7 цивільної справи № 2/74-08). Постановою державного виконавця Відділу ДВС Шаргородського районного управління юстиції від 18.03.2008 було відкрито виконавче провадження № 6765912 з виконання виконавчого листа № 2/74 від 8.02.2008, виданого Шаргородським районним судом Вінницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2008 року і до повноліття дитини (а.с. 9). Згідно довідки виконкому Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 7.05.2015 № 718, [PERSON] з 18 лютого 2008 року ніде не працює, трудова книжка [NUMBER] (а.с. 10). 27 квітня 2015 року Шаргородський районний військовий комісар направив позивача до Шаргородської ЦРЛ для стаціонарної консультації з приводу варикозного розширення вен нижньої кінцівки (а.с. 10). Із акта дослідження стану здоров`я вбачається, що з 28.05.2015 по 4.06.2015 позивач перебував за направленням військового комісаріату на стаціонарному обстеженні у хірургічному відділенні Шаргородської ЦРЛ з діагнозом варикозне розширення вен правої нижньої кінцівки. 28.05.2015 позивачу проведено операцію комбіновану ендовенозну лазерну коагуляцію вен (а.с. 29). Позивач зазначає, що з часу ухвалення судом рішення змінився його матеріальний стан, окрім того, погіршився його стан здоров`я, у зв`язку із чим, він звернувся до суду з цим позовом. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються наведеними нижче нормами права. Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1. ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, змістовний аналіз зазначених вище норм дає підстави стверджувати, що платник аліментів вправі звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, у разі, якщо змінився його матеріальний або сімейний стан, погіршилося його здоров`я та в інших випадках, передбачених СК України. При цьому, на переконання суду, зазначені підстави для зменшення розміру аліментів, повинні виникнути уже після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями статей 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У даному випадку, на переконання суду, позивач довів належними та допустимими доказами обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тобто, що з часу ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на сина, змінилося його матеріальне становище, в сторону зменшення, адже він вже не працює (а.с. 7 цивільної справи № 2/74-08 та а.с. 10), а отже не має стабільного доходу, окрім того, позивачем доведено також факт погіршення його здоров`я (а.с. 10, 29), що очевидно, вимагає додаткових витрат та впливає на його здатність самостійно заробляти кошти на своє та сина утримання.\~ Отже, зазначене вище є підставою для задоволення вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього. Водночас, вирішуючи питання про розмір та спосіб стягнення з позивача аліментів, суд виходить із такого. Частинами 8, 9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.\~\~ За змістом статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статей 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, оскільки судом установлено, що позивач ніде не працює, то його дохід, якщо він і є, мінливий та не стабільний, а тому, аліменти, які стягуватимуться з позивача на сина [PERSON] належить визначити у твердій грошовій сумі, що відповідатиме ст. 184 СК України. Визначаючи розмір аліментів, які стягуватимуться з позивача, слід зазначити наступне. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Отже, зазначене вище свідчить про те, що розмір аліментів, після їх перегляду, за будь-яких умов не повинен бути меншим за розмір, встановлений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Як вбачається із Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», розмір прожиткового мінімуму на дітей, віком від 6 до 18 років до грудня 2015 року становить 1286 грн, а з грудня, становитиме 1455 грн, отже 30% прожиткового мінімуму, тобто мінімальний розмір аліментів становитиме 385,80 грн та 436,50 грн з грудня 2015 року. Із системного аналізу ст. 180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Таким чином, зважаючи на те, що позивач ніде не працює та наданий час хворіє, беручи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також з метою захисту права дитини на рівень життя, необхідний для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд вважає, що з позивача на користь відповідача належить стягувати по 450 грн, щомісячно. При цьому, стягувати аліменти у зазначеному вище розмірі слід з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття, а не з часу звернення до суду, про що просить позивач, що відповідатиме роз`ясненню, наданому у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з яким у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, а також ст. 180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене вище, суд вважає безпідставними та необґрунтованими посилання відповідача у запереченнях на начебто недоведеність позивачем обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги. При цьому відповідач, всупереч принципу змагальності сторін, будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача не надала. Що стосується хвороби сина, про яку йдеться у запереченнях відповідача, слід зазначити, що доказів на підтвердження хвороби сина суду не надано, окрім того, згідно ст. 185 СК України витрати батьків, пов`язані із хворобою дитини, відносяться до додаткових витрат на дитину та не є аліментами. Ці витрати можуть сплачуватись добровільно, або за рішенням суду в разі спору, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Отже, відповідач не позбавлена права за певних обставин вимагати від позивача сплати додаткових витрат на дитину. Ураховуючи усе вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Outcome: partial