Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 16 жовтня 1981 року між ним та відповідачем зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Однак, одруження з відповідачем виявилося невдалим, тому 16 травня 2014 р. шлюб між сторонами розірваний. У період шлюбу, за спільні кошти подружжя, 28 березня 2000 року на ім'я відповідача [PERSON] придбана двокімнатна квартира загальною площею 51.1 кв.м., житловою площею 28.6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], за ціною 8000 (вісім тисяч) грн. Право власності на спірну квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем. У спірній квартирі позивач зареєстрований з 21.12.2011 р. Згідно звіту з незалежної експертної оцінки вартість квартири [ADDRESS] становить 360 316,00 грн., вартість ? частки спірної квартири - 180 158 грн. Також, за спільні кошти подружжя у 2006 р. куплений автомобіль марки PEUGEOT 207, 2006 року випуску, кузов - [NUMBER], сірого кольору, номерний знак [NUMBER]. Вказаний автомобіль зареєстрований в Броварському МРЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області на ім'я відповідача [PERSON] На даний час вартість автомобіля з врахуванням зносу становить 202 400 (двісті дві тисячі чотириста) гривень. У зв'язку зі тим, що між сторонами не досягнуто згоди про добровільний поділ вищевказаної спірної квартири та автомобіля, позивач змушений звернутися із даним позовом, в якому просить: визнати за ним право власності на ? частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; припинити право власності на ? частку вказаної квартири за [PERSON]; визнати за позивачем право власності на ? частку автомобіля марки PEUGEOT 207, 2006 року випуску, кузов - [NUMBER], номерний знак [NUMBER]; припинити право власності на вказаний спірний автомобіль за [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] вимоги з підстав, викладених у позовній заяві підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі пояснивши, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 квітня 1995 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Базир В.Г., належала на праві власності квартира [ADDRESS]. 25 лютого 2000 року відповідач продала вказану квартиру за 5000 (п'ять тисяч) грн. Додавши до вказаної суми власні кошти у розмірі 3000 грн., відповідач 28 березня 2000 року купила квартиру за адресою: [ADDRESS]. Позивач ніякої участі у купівлі вказаної квартири не приймав, будь-які кошти не надавав, так як ніде не працював. Відповідач займалася підприємницькою діяльністю, тому отримувача хороший дохід. Спірний автомобіль придбав син [PERSON] за власні кошти у 2008 році для позивача, тому автомобіль є особистою приватною власністю відповідача. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 16 жовтня 1981 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON], про що свідчить витяг № 00017846698 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, який сформований 29 березня 2017 року (а.с. 6). 25 лютого 2000 року між [PERSON] та з іншої сторони [PERSON], [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Авраменко Н.А., та відповідно до якого [PERSON] продала [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Продаж квартири вчинено за 5000 грн. Відповідно до п. 1 вказаного Договору купівлі-продажу вищезазначена квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 лютого 1995 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Базир В.Г. 28 березня 2000 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони (Продавці) та [PERSON] (з іншої стороно - Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., та відповідно до якого Покупцем придбано у Продавців за 8000 (вісім тисяч) грн. двокімнатну квартиру [ADDRESS], жилою площею 28,6 кв.м., загальною площею 51,1 кв., яка розташована у будинку [ADDRESS] Згідно копії паспорта позивача [PERSON], із 21.12.2011 року останній зареєстрований у вищевказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-22). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Броварським РЕВ ДАІ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області, 05.11.2008 року за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб марки PEUGEOT 207, 2006 року випуску, кузов - [NUMBER], сірого кольору, номерний знак [NUMBER] (а.с. 46). Як вбачається із копії витягу № 00017846371 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, сформованого 29 березня 2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, 16 травня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом сторін у даній справі та знає їх близько 20 років. У 2000 році відповідач [PERSON] взяла у нього 3000 дол. США, а через рік повернула. Розписку про отримання у позику такої суми коштів відповідач не писала, так як свідок був впевнений, що вона ці гроші віддасть. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає позивача, а відповідач це її рідна сестра. Пояснила, що вони всі разом проживали у п'ятикімнатній квартирі по [ADDRESS] У тій квартирі проживало п'ятеро сімей. Потім знайшовся покупець, який обміняв цю квартиру таким чином, що дав чотири квартири, і гроші на придбання квартири. Так, [PERSON] придбала однокімнатну квартиру. Свідку відомо, що чоловік [PERSON], тобто позивач, деякий період зловживав спиртними напоями, навіть лікувався від алкоголізму. У сім'ї [PERSON] всі працювали. Їхній син [PERSON] багато заробляв. Свідок постійно спілкується із відповідачем. [PERSON] розповідала, що син [PERSON] подарував автомобіль, це було приблизно у 2006 році. Свідок [PERSON] зазначив, що його дочка працює в офіційного дилера «Пежо», тому він особисто возив сина відповідача [PERSON], щоб придбати автомобіль. При купівлі автомобіля [PERSON] казав, що купує його для своєї матері. Кошти на автомобіль також давав він. Звідки в нього були ці кошти свідку не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідача [PERSON] знає дуже давно, вони разом навчалися в одному класі. Також, часто спілкувалися. У своїй сім'ї [PERSON] була лідером, приймала рішення, займалась бізнесом. Її чоловік [PERSON] працював у взуттєвому кооперативі, зловживав алкоголем, потім лікувався. Щодо купівлі квартири та автомобіля свідку нічого не відомо. У судовому засіданні [PERSON] зазначила, що позивач їй хресний, а відповідач - тітка. Свідок пояснила, що працює у ТОВ «Ілта», яке займається продажем автомобілів. У даному товаристві проходила акція і свідок про неї повідомила [PERSON], який є сином сторін у даній справі. Свідку відомо, що [PERSON] відкладав якісь кошти. При купівлі автомобіля [PERSON] не було. Купівля автомобіля відбувалася у 2010 році. Хто давав гроші на вказане авто свідку не відомо. У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що він є племінником відповідача. Також пояснив, що вони всі разом жили у п'ятикімнатній квартирі. У вказаній квартирі жило п'ять сімей. Потім всі вирішили розміняти квартиру і поділити між сім'ями. Матері свідка квартиру дали у селі Світильня. Про автомобіль сторін у справі свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідача у даній справі знає вже близько 37 років, а близько 7-ми років вони перебувають у дружніх стосунках. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] жили ще разом. [PERSON] запропонувала позивачу житло, за оренду якого вона сама сплачувала. Між ними була домовленість. У сім'ї [PERSON] всі працювали. Вони займалися якимось бізнесом. Свідку відомо, що у них була квартира по [ADDRESS], а потім там продали і купили по [ADDRESS]. Автомобіль допоміг купити їхній син [PERSON]. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином сторін у даній справі. Свідок зазначив, що з приводу придбаної квартири йому нічого не відомо. Щодо автомобіля, то у 2008 році свідок придбав автомобіль своїй матері за власні кошти, оскільки був офіційно працевлаштований, працював та мав заощадження. Автомобіль коштував близько 10-ти тисяч доларів США. Так як батько зловживав спиртним, вони домовилися, щоб він жив окремо на орендованій квартирі. Свідок надавав кошти для оплати оренди квартири для свого батька. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач разом із своєю сім'єю проживали у п'ятикімнатній квартирі. У вказаній квартирі проживало п'ять сімей. Потім цю квартиру купили. Свідку невідомо яка частина грошей від проданої квартири дісталася [PERSON]. Потім [PERSON] купила квартиру на [ADDRESS], а потім на вул. [PERSON]. Свідок також знає позивача. Свідку відомо, що останній працював, однак вживав спиртні напої. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А, отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірна квартира та автомобіль придбані під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Доводи відповідача про те, що спірна квартира придбана за її особисті кошти жодними доказами у судовому засіданні не підтверджені. Так, із матеріалів справи видно, що квартира [ADDRESS]. придбана відповідачем у 2000 році за договором купівлі-продажу, тобто під час перебування у шлюбі з позивачем, отже, також була спільним майном подружжя. За твердженням позивача, саме за рахунок продажу даної квартири була придбана спірна квартира. Жодних доказів того, що ця квартира придбана за особисті кошти відповідача до суду не надано. Не підтверджують таких обставин і покази свідків про те, що у матері позивача була п'ятикімнатна квартира, яку розміняли на декілька квартир. Посилання відповідача на те, що частина коштів, які витрачені на придбання спірної квартири, є її особистими коштами, бо зароблені лише нею шляхом зайняття підприємницькою діяльністю, є безпідставними, оскільки згідно положень ст. 61 СК України такі кошти є спільним майном подружжя. Доводи відповідача про те, що автомобіль є її особистим майном, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, так як не надано жодних доказів того, що кошти на придбання автомобіля чи сам автомобіль подарований [PERSON] її сином, адже автомобіль під час придбання зареєстрований на [PERSON] Так, покази свідків не можуть бути належним доказом дарування коштів чи рухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 вищевказаного Кодексу визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом стаття 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з огляду на викладені обставини та

Outcome: approved