Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] та [PERSON], третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: міське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора № 15», звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначено, [PERSON] перебував в шлюбі з [PERSON] з 1990 р. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Згідно ордеру № 103 від 30.06.1992 року на сімю з 3 чоловік їм було надано кімнату №103 в будинку № 21 по вул. Станіславського у м. Вінниці, де позивачі проживають з моменту вселення і по теперішній час. Після розірвання в 2000 році шлюбу із [PERSON], [PERSON] проживає в іншому місці, місце проживання невідоме з 2000 року. За період з 2000 року відповідачка жодного разу не зявлялася у квартирі [ADDRESS], де проживають позивачі, і всі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення покладені тільки на позивачів. Позивачі просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням-квартирою № 103, будинку № 21 по вул. Станіславського у м. Вінниці. До судового засідання позивач [PERSON] не зявився, оскільки відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 321915, він помер 04 липня 2015 року.(а.с.30). Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник третьої особи МКП ЖЕО № 15 до судового засідання також не зявився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що підтримує сторону позивачів в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З ордера № 103, вбачається, що він виданий гр. [PERSON] на право зайняття однієї кімнати в квартирі [ADDRESS] із сімєю із трьох чоловік (а.с. 4). Із особового рахунку 8124, вбачається, що квартиронаймачем є [PERSON], за адресою: [ADDRESS], кількість проживаючих осіб: 2; зареєстровані особи: [PERSON], [INFO] квартиронаймач, [PERSON] бувша дружина та [PERSON] донька (а.с.5). В довідці з місця проживання про склад сімї та реєстрацію, виданій [PERSON], зазначено, що він проживає і постійно зареєстрований у [INFO], складається з 1 кімнати, в житловому приміщені зареєстровано 3 особи: [PERSON] квартиронаймач, [PERSON] бувша дружина, [PERSON] донька (а.с.6). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17 липня 2000 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Відповідно до акту №161013/388 від 16 жовтня 2013 року, [PERSON] на момент обстеження за адресою вул. Станіславського, б. № 21, кв. 103 тимчасово відсутня (а.с.8). Згідно із актом № 200314/744 від 20 березня 2014 року, [PERSON] на момент обстеження за адресою вул. Станіславського, б. № 21, кв. 103 тимчасово відсутня(а.с.9). З акту № 260515/894 від 26 травня 2015 року, [PERSON] на момент обстеження за адресою вул. Станіславського, б. № 21, кв. 103 тимчасово відсутня (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 321915, [PERSON], помер 04 липня 2015 року (а.с. 10). З заяви [PERSON], вбачається, що [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою, однак не проживає там понад 10 років (а.с. 54). В заяві [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстровано але не проживає за адресою: [INFO] близько десяти років (а.с.55). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю;ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачки у квартирі за адресою: [ADDRESS] понад десять років, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved