Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 04.12.1998 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя. З жовтня 2013 року проживання однією сім'єю між ними було фактично припинено. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Сімейні відносини між ними поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям, різних поглядів на сімейні відносини, сімейні обов'язки по веденню спільного господарства. На сьогоднішній день, сторони не ведуть спільного господарства, сумісне проживання припинено, у зв'язку з чим позивач просила суд розірвати шлюбі укладений між нею та [PERSON] В судове засідання сторони не з'явились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 04.12.1998 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис № 379. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що фактично шлюбні відносини та сумісне проживання між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться та збереження шлюбу є неможливим. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved