Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача - [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 12 362,24 грн. за кредитним договором №б/н від 26.02.2011 року. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.02.2011 року відповідач отримала кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», тому виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. Згідно Статуту від 11.06.2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.02.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 25.03.2019 року виникла заборгованість, розмір котрої підтверджується наданим позивачем розрахунком. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 297,37 грн., що складається з: 965,49 грн., - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7 781,88 грн., - пеня за прострочення зобов`язання; 2 550,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за порушення грошового зобов`язання, покладання на відповідача штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобов`язання, на думку суду, є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України і співпадає з правовою позицією Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення штрафів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: partial