Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розділ майна подружжя, посилаючись на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 1992 року по 25 червня 2014 року, під час якого 03 квітня 1998 року була придбана 41/100 частина квартири [ADDRESS], загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 479. Покупцем в договорі купівлі-продажу вищезазначеної квартири зазначений відповідач по справі [PERSON], однак квартира була придбана за спільні кошти подружжя. Отже вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила суд визнати за нею право власності на 41/200 частин квартири [ADDRESS], припинити право власності [PERSON] на 41/200 частин вказаної квартири та стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розміщене в газеті «Вісті Придніпров'я» №60 (1553) від 07.08.2014 повідомлення про слухання справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 1992 року, який було розірвано 25 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2014 року, яке набрало чинності про розірвання шлюбу. В період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме згідно з договором купівлі-продажу квартири від 03 квітня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 479 сторони придбали 41/100 частин квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 22 КпШС України (яка діяла на момент придбання спірної квартири) майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Згідно зі ст. 60 СК України (яка діє на час виникнення спірних правовідносин) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи встановлені обставини та докази, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку, що під час подружнього життя сім'єю сторін по справі - [PERSON] та [PERSON] була придбана 41/100 частина квартири [ADDRESS]. За правилами ч. 1 ст. 70 СК України (яка діє на час виникнення спірних правовідносин) у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 334 грн. 65 коп.

Outcome: approved