Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі по 1 000 грн. щомісячно на кожну. В обґрунтування позову зазначила, що їх діти повністю знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, наполягала на стягненні аліментів з відповідача саме в твердій грошовій сумі, незважаючи на те, що він має офіційне місце роботи. Пояснила, що сама працює на швейній фабриці «Леся» в м. Новоград-Волинський, де отримує мінімальну заробітну плату, якої недостатньо для проживання та утримання двох дітей. Відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в частці від свого заробітку, а саме 33 % на обох дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюб між подружжям розірвано судом 18.05.2016 року, місцем проживання дітей визначено з матірю. Домовленості про утримання спільних доньок сторони не досягли. Відповідач є здоровою молодою особою 30 років; працює столяром в приватному підприємстві «Мірт» в м. Новоград-Волинський, де сукупний його дохід з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року склав 13\~752,96 грн.; не достатньо приймає участі у вихованні своїх доньок; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти на їх утримання. Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на одну матір. Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки відповідач має постійне місце роботи та сталий заробіток, суд приходить до висновку про стягнення з нього аліментів саме у частці від заробітку, що відповідатиме положенням ст. 183 СК України. З огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (з 01.12.2016 року 1637 грн.); розміру заробітної плати обох батьків та враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання своїх дітей в розмірі 1/2 частини його доходу щомісячно. Це відповідатиме як інтересам доньки, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Позивачем не було надано доказів, які б давали суду підстави для встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 1\~000 грн. на кожну дитину. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне утримання дівчаток [PERSON] та [PERSON]. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial