Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до Семенівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги неповернення відповідачем позики, що підтверджена відповідною розпискою, у сумі 28\~000,00 грн у встановлений строк до 20.04.2016. Вказано на покладення судових витрат на позивача. Належно повідомлені про судове засідання сторони у судове засідання не з'явилися, звернулися до суду із письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності та, відповідно, підтримання позовних вимог і визнання позову. Ураховуючи зазначені обставини суд, за правилами ч.ч. 1, 2 ст. 158, ч. 1 ст. 169 ЦПК України, ухвалив вирішувати справу за відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до розписки від 20.12.2015, складеної відповідачем [PERSON] (а.с. 6), [PERSON] отримала у борг від позивача [PERSON] 28000,00 грн, позика є безвідсотковою, зобовязалася повернути позику до 20.04.2016. Докази повернення позики повністю або у частині відсутні, позов визнано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Обов'язковий для суду, відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Отже факт перебування у позивача оригіналу розписки, яка надана судові (а.с. 6), відсутність доказів повернення позики повністю або у частині, визнання позову відповідачем свідчать, що відповідач отримав у позивача 20.12.2015 та не повернув у встановлений строк (до 20.04.2016) позивачеві 28000,00 грн. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобовязань за договором позики від 20.12.2015 у сумі 28000,00 грн, яку не сплачує в добровільному порядку, а, відтак, позовні вимоги є законними і обґрунтованими. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати 551,20\~грн судового збору, сплаченого позивачем під час звернення з позовом до суду (а.с.\~1). На підставі викладеного,

Outcome: approved