Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

У червні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, мотивуючи позов тим, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] [PERSON] мешкає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні, однак ураховуючи те, що для вирішення багатьох питань, що виникають у житті дитини необхідно чітко встановити місце його проживання. Позивач вважає що проживання разом з батьком відповідає інтересам дитини. Батько має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідачка забезбечити не взмозі. Разом з тим, позивач не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачки із сином і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування матері. Крім цього, вважає за необхідне зазначити, що відповідачка ніяким чином не приймає участі в утриманні дитини, у зв`язку з чим, вважає необхідним просити суд стягувати аліменти на утримання дитини з [PERSON] . 13.11.2019 р. [PERSON] звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей посилаючись на те, що [INFO] у позивача [PERSON] та у відповідача [PERSON] народився син [PERSON] . На даний час дитина мешкає з батьком, але батько перешкоджає в спілкуванні та вихованні дитини в зв`язку з чим необхідно юридично усунути перешкод в спілкуванні з дитиною та визначити спосіб участі у вихованні дитини та спілкуванні Позивач за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з зустрічним позовом згоден. Відповідач за первісним позовом [PERSON] з позовними вимогами згодна часткова, не заперечує проти визначення місця проживання сина [PERSON] з батьком, в частині стягнення аліментів згодна сплачувати аліменти у розмірі ј частини всіх її доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму,щомісячно, зустрічну позовну заяву підтримала у повному обсязі. Представник орган опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали, та надали висновок про визначення місця проживання дитини та порядку спілкування з матір`ю [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 28.03.2012 року, актова запис №333 (а.с.6). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, місце проживання сина сторін - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою реєстрації позивача: [ADDRESS] , - з 20.05.2019 року і по теперішній час.(а.с.98) Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно до висновку органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації, висловлена думка, що проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком є більш доцільним для його виховання, що співпадає з бажанням самої дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів на дитину не повинен суперечити розміру визначеному законодавством (за ч.2 ст.182 СК України не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), а тому розмір аліментів повинен складати 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Щодо вимог зустрічної позовної заяви щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, та встановлення графіку зустрічей суд дійшов до таких висновків. У відповідності до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Право на безперешкодне спілкування матері, батька та дитини між собою встановлене ст.153 СК України. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини регулюється нормами ст.157 СК України, в якій визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Судом встановлено, що на час звернення до суду сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі матері у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, можливість укладення якого передбачена ч.4 ст.157 СК України та у якому б могли бути встановлені права та обов`язки батьків, між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання За змістом статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Під час судового розгляду, був надано висновок органу опіки та піклування Ізмаїльської районної державної адміністрації від 28.11.2019 року запропоновано [PERSON] порядок спілкування який був ретельно обговорений з батьком на засіданні комісії з питань захист прав дитини. Проаналізувавши встановленні обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що вищевказаний порядок спілкування позивача з дитиною є найбільш доцільнішим і відповідає інтересам дитини, виходячи з його віку, не порушує режиму дня та навчання, не відриває від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає її нормальному існуванню. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. При цьому, на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування матері з дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, стан їх здоров`я, вік дитини, беручі до увагу що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у їх вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу та графіку участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Outcome: partial