Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Зазначав, що 29.12.2012 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяла у нього в борг грошові кошти в сумі 26 250,00 грн., які відповідач зобов»язалася виплачувати на протязі 36 місяців щомісячний платіж в сумі 1760,00 грн. Крім того, 23.04.2013 року відповідач взяла в борг 5800,00 грн. та зобов»язалася повернути їх до 20.05.2013 року , про що написала розписки. Проте, в порушення умов договору, відповідач кошти не повернула. Просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики, а також згідно ст.625 ЦК України у зв»язку з простроченням виконання грошового зобов»язання інфляційні та три відсотки річних від простроченої суми, всього: 102 330, 36 грн. та судові витрати (а.с.2-4). В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в суді позовні вимоги визнала частково, згодна повернути кошти в сумі 26 250,00 грн. та 5800 ,00 грн. Дані кошти вона отримала від позивача, про що написала розписки . Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення вимог, з наступного. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої якості (ст.1046 ЦК України). Частиною 1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оригіналом розписки від 29.12.2012 року підтверджується, що [PERSON] отримала у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 26 250,00 грн. , які зобов»язалася сплачувати на протязі 36 місяців щомісячним платежем в сумі 1760 грн. для погашення кредиту , який отримав позивач для відповідача . Крім того, оригіналом розписки від 23.04.2013 року підтверджується також , що [PERSON] отримала у [PERSON] в борг 5800 ,00 грн., які зобов»язалася повернути до 20.05.2013 року ( а.с.75-76). Факт особистого написання вказаних розписок та виконання підписів на них, отримання коштів відповідачем не заперечується. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст.1051 ЦК України). Наявність оригіналів розписки у позивача, підтверджує той факт, що відповідачем грошові кошти за договорами позики не повернуто. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці , тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже , узгоджується з вимогами зазначеної норми права визначення суми боргу , з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання , а саме: згідно розписки від 29.12.2012 року , з 01.01.2013 року по 08. 06.2015 року ( день звернення з позовом до суду) - 889 дні ( 26 250 х 1,727 =45 333, 75 - 26 250 = 19 083, 75 грн.); згідно розписки від 23.04.2013 року , з 20.05.2013 року по 08.06.2015 року ( 5800 х1,741 = 10 097,80 - 5800 = 4 297, 80 грн.); та 3 % річних за період згідно розписки від 29.12.2012 року , з 01.01.2013 року по 08. 06.2015 року ( 26 250 х 3:100 : 365 х 889= 1 918, 05 грн.) ; згідно розписки від 23.04.2013 року , з 20.05.2013 року по 08.06.2015 року - 759 дні ( 5 800 х 3:100: 365 х 750 = 357, 54 грн.) . Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за договором позики від 29.12.2012 року - 26 250, 00 грн.; 19 083,75 грн.- інфляційних втрат; 1 918,05 грн.- 3 % річних та 5 800 грн. боргу за договором позики від 23.04.2013 року; 4 297,80 грн.- інфляційних втрат; 357,54 грн.- 3 % річних . У задоволенні решти вимог та вимоги позивача щодо стягнення коштів по розписці від 29.12.2012 року , зокрема відсотків від боргу в сумі 21 750 грн., які ніби-то відповідач має повертати до 20 числа кожного місяця суд відмовляє, так як вважає такі вимоги безпідставними. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача пропорційно до задоволених вимог, підлягають до стягнення на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі - 577, 08 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial