Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ЖБК №379 в особі голови правління ЖБК № 379 [PERSON], про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позову зазначила, що з 01.02.2015 року по 24.03.2017 року вона працювала на посаді бухгалтера в ЖБК №379 за сумісництвом. В посадові обовязки позивача входило нарахування мешканцям ЖБК №379 квартплати.14 березня 2017 року головою правління ЖБК № 379 [PERSON] позивача було повідомлено про необхідність нарахувати з березня місяця 2017 року пеню тим мешканцям ЖБК №379, які мають заборгованість по зарплаті та відмовилися скласти договір по реструктуризації заборгованості. Позивач повідомила голову правління ЖБК № 379 [PERSON] про відмову виконувати дане розпорядження та вирішила звільнитися з посади бухгалтера. 23.03.2017 року в присутності голови правління ЖБК № 379 [PERSON] позивач написала заяву про звільнення за згодою сторін з 24 березня 2017 року та попросила провести з нею повний розрахунок при звільненні, проте відповідач розрахунок при звільненні з позивачем не провів, у звязку з чим виникла заборгованість з виплати заробітної плати. Зважаючи на викладене вище, позивач просить зобовязати відповідача ЖБК №379 сплатити позивачу суму заборгованості по заробітній платі станом на 15 червня 2017 року у розмірі 14\~036, 07 грн та зобовязати відповідача сплатити позивачу моральну шкоду у розмірі 5000. 0 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача голова правління ЖБК №379 просив позов залишити без задоволення. Суду пояснив, що 01.02.2015 року позивач була прийнята посаду бухгалтера в ЖБК №379 та звільнилася з посади за згодою сторін 24.03.2017 року. Позивач мала право підпису на бухгалтерських картках, та повний доступ до розрахункових рахунків підприємства в ПАТ КБ «Приватбанк», проводила нарахування по комунальним платежам та по заробітній платі працівникам ЖБК № 379. На час звільнення, будучи бухгалтером, що має право підпису на бухгалтерських картках, позивач мала можливість здійснити повний розрахунок самостійно, отримати заробітну плату, проте вона цього не зробила посилаючись на відсутність інтернет мережі. Крім того, відповідач неодноразово повідомляв позивача про необхідність зявитися до ЖБК №379 та отримати розрахунок при звільненні, проте вона цього не зробила, у звязку з чим відповідач перерахував їй заробітну плату на картку Приватбанку. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 01.02.2015 року по 24.03.2017 року позивач працювала на посаді бухгалтера в ЖБК №379 за сумісництвом. В посадові обовязки позивача входило нарахування мешканцям ЖБК №379 квартплати. З матеріалів справи убачається, що 24.03.2017 року комісією у складі жителів та членів правління ЖБК №379 у складі голови правління ЖБК №379 складений акт № 24/03 про те, що 24.03.2017 року [PERSON] була відсутня на робочому місці в ЖБК № 379 по вул.. Донецьке Шосе, 2, жодного бухгалтерського документа не передано ЖБК №379, акт прийому-передачі бухгалтерської документації підписано не було. 25.03.2017 року відповідач на адресу позивача направив повідомлення про необхідність зявитися до ЖБК №379 для проведення остаточного розрахунку та необхідності передачі бухгалтерської документації за період виконання позивачем обовязків бухгалтера підприємства. 26.03.2017 року та 28.03.2017 року за місцем проживання позивача [ADDRESS] комісія у складі членів правління ЖБК 3379 та мешканців будинку намагалися вручити позивачу наказ про звільнення та повідомлення про необхідність зявитися до ЖБК №379 для проведення остаточного розрахунку, проте двері квартири ніхто не відкрив, про що складено відповідні акти. 23.05.2017 року на особисту карту позивача, відкриту в ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачем було перераховану заробітну плату за відпрацьований позивачем період в березні 2017 року в повному обсязі у сумі 2\~271, 66 грн , компенсацію за невикористану відпустку у сумі 1577, 57 грн та компенсацію за затримку виплати заробітної плати у сумі 34, 64 грн відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з пропущенням строку виплати». Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до часини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За положеннями статті 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Оскільки суд не вбачає вини відповідача щодо затримки у проведенні розрахунків з позивачем під час її звільнення, до того ж відповідач в повному обсязі виплатив позивачу заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку з урахуванням компенсації втрати частини доходів у звязку з пропущенням строків їх виплати, суд вважає, що позов про стягнення заборгованості по заробітній платі слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed