overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 12 лютого 2011 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 44. Позивач зазначила, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з лютого 2014 року, мешкають окремо. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 12 лютого 2011 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 44. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між сторонами припинені з лютого 2012 року, так як вони мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення згідно ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою в заяві висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 17 березня 2012 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 64. Позивач зазначила, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі, до того перебували у фактичних шлюбних відносинах з березня 2011 року, та від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з грудня 2013 року, вони мешкають окремо. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, все це призвело до сварок та скандалів, а в подальшому до втрати почуття кохання та до припинення шлюбних відносин. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, підтвердила, що шлюбні відносини припинені в грудні 2013 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 17 березня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 64. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між сторонами припинені з грудня 2013 року, так як вони мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення згідно ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачка після реєстрації шлюбу прізвище не міняла.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, вказавши, що 31.03.2000р. вона придбала у відповідача житловий будинок [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу від 31.03.2000р. за № 78 на Універсальній Товарній Біржі «РІКо-Альянс». Сторони домовилися про всі істотні умови договору, які ними були виконані, крім нотаріального посвідчення договору. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися житловим будинком, тому що договір купівлі-продажу від 31.03.2000р. за № 78 не був посвідчений нотаріально. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. Від представника позивача надійшло клопотання про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Від представника третьої особи надійшло клопотання без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ухвали суду ведеться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 31.03.2000р. на Універсальній Товарній Біржі «РІКо-Альянс» був зареєстрований договір купівлі-продажу за № 78, а саме: житлового будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON], - з однієї сторони та [PERSON], - з іншої сторони. Договір купівлі-продажу від 31.03.2000р. за № 78 був зареєстрований в ММБТІ 17.04.2000р. за № 8381. Претензій сторони один до одного не мали на момент укладання угоди та за минулий час. Всі істотні умови угоди дотримані, договір зареєстрований в ММБТІ. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурор вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу від 31.03.2000р. за № 78, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивувала свої вимоги тим, що 13.10.07 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.10.07 року Відділом РАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1401. Від шлюбу дітей не мають. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказувала, що з 06.11.99 року перебуває у шлюбі з відповідачем, шлюбні стосунки між подружжям припинені, шлюб існує формально. Крім того позивач зазначала, що їх неповнолітня дитина знаходиться на її утриманні, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/2 частки від заробітку відповідача на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач заперечував проти задоволення позову в частині розміру аліментів. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.11.99 року у Відділі РАГС Конотопської міської ради Сумської області, актовий запис № 520. Мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач зазначала, що на даний час дитина знаходиться на її утриманні. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні своєї матері, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 2/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання з відповідачем шлюбу, посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 20.12.2011 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Однак, взаємовідносини в сім'ї погіршились у зв'язку з різним ставленням до сімейних обов'язків та втрати взаєморозуміння, в даний час вони не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо. Позивач вважає неможливим подальше збереження сім'ї і не бажає цього, тому просила суд розірвати шлюб та після реєстрації його розірвання залишити їй прізвище «[PERSON]». У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, оскільки бажає зберегти сім'ю. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2011 року сторони вступили в зареєстрований шлюб (а.с. 6). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Враховуючи, що відповідач заперечував проти розірвання шлюбу, судом було надано строк для примирення сторін три місяці, але сторони не відновили сімейних стосунків. Таким чином, суд вважає, що наміри суду примирити сторони не дали позитивних результатів, а тому збереження сім'ї є неможливим. Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 21.02.1998. У обґрунтування позовних вимог вказала на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння. Шлюбні відносини з відповідачем припинено. Примирення та подальше спільне життя з ним не можливе. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Одночасно просила відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 21.02.1998 між сторонами Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м.Миколаєва Миколаївської області зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 78, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] Із пояснень сторін встановлено, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого шлюбні стосунки припинено. Сторони проживають окремо і намірів їх поновлювати не мають. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON]. [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Зазначала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відносини в сім'ї не склалися. Відповідач зловживає спиртними напоями, часто вчиняє сварки, скандали, відсутнє взаєморозуміння, тому збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Сторони припинили спільне проживання на даний час проживають окремо. Позивач вважає недоцільним подальше перебування у шлюбі з відповідачем, та просить його розірвати. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги підтримує. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про одруження від 20 липня 2002 року серії [NUMBER] (а.с. 3). Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом подальших заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Позивачем сплачено 243,60 грн. судового збору, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму передбаченого на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказувала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 09 грудня 2013 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем по справі. Посилаючись на те, що дитина знаходяться на утриманні позивача, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не бере участі у вихованні дитини, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини. Сторони в судове засідання не з'явилися, позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій позов визнав частково, просив слухати справу у його відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до положення ст. ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних, а також інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, батько дитини коштів на її утримання не надає. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягають негайному виконанню

Outcome: approved