Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

у травні 2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив про те, що на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації знаходиться справа по призначенню державної допомоги на дитину одинокій матері [PERSON] на період з 01 жовтня 1994 року по 31 жовтня 2012 року. Разом з тим, відповідач не повідомила про укладення нею 13 серпня 2003 року шлюбу та визнання батьком її дитини [PERSON], через що безпідставно отримала допомогу як одинока мати в розмірі 19 033,02 грн. за період з 01 вересня 2003 року по 29 лютого 2012 року. Управління повідомило відповідача про необхідність повернути надміру виплачені коштів, на що остання зобов'язалась повернути їх та частково сплатила 110,00 грн. Однак, решту суми заборгованості в розмірі 18 923,02 грн. не повернула, у зв'язку з чим стягнення зазначеної сума підлягає стягненню у примусовому порядку. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Третя особа, повідомлена в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно положень ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», п. 49 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року, на заявників покладається відповідальність за відомості або надання інформації про зміну обставин, що впливає на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань громадянином (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Згідно ст. 18-1 Закону, п. 33 Порядку право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини відсутній запис про батька або запис про батька проведено в установленому порядку за вказівкою матері. Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває у зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям не має. При реєстрації жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається. Згідно ст. 18-2 Закону допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України, або документу про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. В судовому засіданні встановлено, що відповідач 19 грудня 1994 року звернулась до позивача із заявою про призначення допомоги як одинокій матері у зв'язку із народженням сина - [PERSON], [INFO], до якої надала свідоцтво про народження останнього та довідки з органів РАГСу та комунальної організації (а.с. 6, 8-9). Як вбачається зі змісту вказаної заяви, відповідач зобов'язалась своєчасно повідомити відділ соціального забезпечення про всі зміни у сім'ї (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, з 01 жовтня 1994 року відповідач перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації та отримувала державну соціальну допомогу одинокої матері на дитину, [PERSON], [INFO], відповідно до Закону України « Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811- ХІІ та Постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри державної допомоги окремим категоріям громадян» № 843 від 16 грудня 1994 року (а.с. 7). В судовому засіданні також встановлено, що відповідач з 13 серпня 2003 року перебуває у шлюбі та громадянин [PERSON] визнаний батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 14-16). Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність тверджень позивача про те, що відповідач не повідомила управління про укладення шлюбу та визнання батьківства, чим порушила взяті на себе зобов'язання повідомляти про зміну обставин, що впливають на призначення державної допомоги на дітей одиноким матерям згідно чинного законодавства України, внаслідок чого надмірно отримала призначену допомогу з 01 вересня 2003 року по 29 лютого 2012 року. Тобто, з огляду на викладене, відповідачем не була надана інформація про зміну обставин, що виливає на виплату допомоги, що призвело до надмірної виплати їй бюджетних коштів на суму 19 033,02 грн. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Сума допомоги, перерахованої (виплаченої) надміру внаслідок свідомого не подання громадянином документів при зміні обставин, що впливає на виплату допомоги, повертається ним за вимогою органу, що призначив допомогу. У разі коли громадянин добровільно не повернув надміру перераховану (виплачену) суму допомоги, питання про її стягнення органи, що призначають допомогу, вирішують у судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач в добровільному порядку відшкодувала частину виплаченої допомоги в розмірі 110,00 грн., як наслідок, сума неповернутої допомоги становить 18 923,02 грн. (а.с. 21-24). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, приймаючи до уваги зобов'язання відповідача повернути безпідставно отримані кошти (а.с. 11), суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача суми надмірно виплаченої допомоги. Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 18-1, 18-2, 22 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», п. 20 ст. 5 Закону України «Про судовій збір», ст. ст. 1212, 1215 ЦК України,

Outcome: approved