Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся з позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на його користь заборгованість за договором кредиту № 837/18-27/36/8-428 від 20.08.2008 року на загальну суму 19\~675 долларів 54 центів США, що станом на 26.02.2016 року еквівалентно 536\~131 грн. 73 коп, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 8041 грн. 98 коп. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 08 червня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором кредиту № 837/18-27/36/8-428 від 20.08.2008 року у розмірі\~ 19675,54 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ станом на 26.02.2016 року 536131 грн. 73 коп., яка складається з:\~ заборгованості за кредитом 346097,26 грн.,\~ заборгованості за відсотками 58838,58 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 120000,45 грн.,\~ пені за несвоєчасне повернення відсотків\~ 11195,43 грн. Також стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі по 4020,99 грн. з кожного. Ухвалою цього ж суду від 15 липня 2016 року в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення відмовлено. Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та залишити позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» без розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що розгляд справи в заочному порядку призвів до неможливості надати відповідачам свої пояснення, заперечення та заявити про сплив позовної давності за позовними вимогами позивача, як за частиною заборгованості за кредитом та відсотками, так і за пенею, що нарахована позивачем. Вважає, що позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Необгрунтованість рішення підтверджується тим, що позивач, зазначаючи у розрахунку вимог банку за вказаним кредитним договором (а.с. 26-27) суму заборгованості за кредитом відповідача у розмірі 9 493,37 дол. США в підсумку (а.с.27) вказує іншу суму, а саме 12 701,45 дол. США. Всупереч п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд першої інстанції, ухвалюючи рішення 08.06.2016 року, визначив суму заборгованості за кредитним договором в гривні за курсом НБУ станом на 26.02.2016 року, а не на день ухвалення рішення. Позовна заява від імені ПАТ «Укрсоцбанк» була подана особою, яка не мала повноважень на ведення справи. Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконують свій обовязок зі своєчасного повернення суми кредиту та відсотків за користування ним, тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. З таким висновком суду, колегія суддів погоджується частково, з наступних підстав. У відповідності з вимогами ст..213,214 ЦПК України судове рішення має бути законним і обгрунтованим, ухваленим з додержанням вимог цивільного судочинства згідно з законом, на основі повного і всебічного зясування обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими \~доказами , які були досліджені в судовому засіданні. Недодержання судом цих вимог є підставою для зміни судового рішення. Справа у суді першої інстанції була призначена до розгляду 08.06.2016 року і судові повістки відповідачам були направлені за зареєстрованим місцем їх проживання (а.с. 36,37, 42, 47), але останні за повідомленнями 27.05.2016 року та 30.05.2016 року до поштового відділення не зявилися і судові повістки не отримали. Суд першої інстанції в порушення вимог п.1 ч.1 ст.169 ЦПК України не маючи відомостей про вручення відповідачам судових повісток не відклав розгляд справи, а розглянув по суті, тим самим позбавивши відповідачів права вирішувати прийняти участь у розгляді справи чи ні. Будучи не повідомленими належним чином про розгляд справи, відповідачі не мали можливості скористатися своїм правом звернутися до суду з заявою про застосування позовної давності, про що зазначено в апеляційній скарзі і судова колегія погоджується із цими доводами. Суд помилково послався на ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином і дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі відповідачів , оскільки відомостей, що відповідачі були відсутні за адресою реєстрації матеріали справи не містять . Факт неявки до поштового відділення для отримання судової повістки не можна вважати таким, що свідчить про їх відсутність за місцем реєстрації. Безпідставно суд застосував ст. 224 ЦПК України, оскільки вона передбачає ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення і у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними. Відповідачі не були належним чином повідомлені, а тому підстав для розгляду справи і ухвалення рішення у суду не було. Також обгрунтованими є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції всупереч п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» стягнув заборгованість по курсу НацБанку України станом на 26.02.2016 року, а не на день ухвалення рішення. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійсно помилково не застосував відповідний курс долара США на день ухвалення рішення і задовольнив позовні вимоги із застосуванням курсу долара США , зазначеного позивачем в позовній заяві станом на 26 лютого 2016 року. Отже, враховуючи вищенаведене, рішення суду підлягає зміні. Судовим розглядом встановлено, що 20.08.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк»,\~ правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON]\~ було укладено договір кредиту № 837/18-27/36/8-428 на купівлю автотранспортного засобу. Згідно умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит\~ у сумі\~ 17 527 доларів\~ США зі сплатою 5.00 процентів річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 19 серпня 2015 року. Відповідно до п. 1.2 Договору кредиту кредит надавався позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки HUINDAI, модель ACCENT, 2008 року випуску, сірого кольору, згідно з договором купівлі-продажу № ХС-26622 від 14 серпня 2008 року укладеним з ДП «Автотрейдінг-Харків». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання за кредитним договором перед відповідачем банк виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 17 527 доларів США. 20.08.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави № 837/19-27/36/8-231\~ між банком та відповідачем [PERSON] Відповідно до п.1.1. договору застави предметом застави є транспортний засіб марки Hyndai Accent, 2008 року випуску. 20.08.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 837/17-27/36/8-073 між банком, [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до 1.1. договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі в строки та в порядку, передбачених укладеними договорами кредиту. Згідно Договору про внесення змін № 1 від 30.07.2010 року до Договору кредиту 837/18-27/36/8-428 від 20.08.2008 року кінцевим терміном повернення основної заборгованості визначено серпень 2017 року. Відповідно до п.1.1.1. Договору про внесення змін погашення кредиту здійснюється до 20 числа (включно) кожного місяця, починаючи з 20 вересня 2008 року (останній платіж 19 серпня 2017 року) згідно зазначеного в договорі графіка. В результаті порушення умов кредитного договору 837/18-27/36/8-428 від 20.08.2008 року, згідно розрахунку заборгованості по кредиту, що міститься в матеріалах справи, загальний розмір заборгованості станом на 26.02.2016 року складає 536131,73 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 346097,26 грн.,\~ заборгованості за відсотками 58838,58 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 120000,45 грн.,\~ пені за несвоєчасне повернення відсотків\~ 11195,43 грн. (а.с. 26-27). Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ст. 629 ЦК України регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 Договору кредиту, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1 цього Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. У разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2. 3.3.17 договору кредиту, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 відсотків від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами, за кожний випадок. Що стосується доводів скарги за який період розрахована заборгованість, судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок і встановлено наступне. Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність розміру заборгованості по тілу кредиту, зазначеному в розрахунку, а саме на а.с. 27 в сумі 9 493,37 доларів США, а на звороті а.с. 27 в зведеній таблиці в сумі 12\~701,45 доларів США, то слід зазначити наступне. Згідно розрахунку (а.с 26-27) загальна сума отриманих відповідачами кредитних коштів складає 17\~527,00 доларів США. Сума сплаченої строкової заборгованості по тілу кредиту - 2\~375,84 доларів США (зворот а.с. 26), сума сплаченої простроченої заборгованості по тілу кредиту 2\~449,71 доларів США (а.с. 27). Отже, загальний розмір заборгованості по тілу кредиту складає 17\~527,00 2\~375,84 2\~449,71 = 12\~701,45 доларів США., як правильно зазначено позивачем в зведеній таблиці заборгованості (зворот а.с. 27). Сторони договору визначили порядок погашення кредитних коштів до 20 числа (включно) кожного місяця (п.11.1. договору). Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. З огляду на те, о відповідачі не були належним чином повідомлені про розгляд справи і не могли скористатися своїм правом в суді першої інстанції, судова колегія вважає за можливе застосувати позовну давність при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, оскільки перебіг позовної давності почався з моменту, коли боржником було допущено порушення умов договору, а саме з травня 2011 року. З позовної заяви вбачається, що Банк звернувся з позовом через поштове відділення 29 квітня 2016 року (а.с.33). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникненні у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Отже, з огляду на те, що банк звернувся з позовом до суду 29 квітня 2016 року, судова колегія застосовуючи позовну давність, вважає за можливе стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по тілу кредиту і процентах за період з травня 2013 року , а по пені з травня 2015 року. Як вбачається з розрахунку (а.с.26-27) строкова заборгованість по тілу кредиту по строку 20 травня 2013 року складала 9 32 ,08 доларів США, по процентах з травня 2013 року по лютий 2016 року заборгованість складала 914,96 доларів США. Сплачені суми по процентах не беруться судовою колегією до розрахунку, оскільки останній платіж по процентах був здійснений відповідачем у 2011 році, тоді як судовою колегією задовольняються позовні вимоги починаючи з травня 2013 року. Згідно п. 4.1 Кредитного договору за прострочення строку погашення кредиту та процентів користування кредитом позичальнику нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Зі змісту розрахунку, який перевірено судом сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з травня 2015 року по лютий 2016 року становить 2154,08 доларів США, сума нарахованої пені за несвоєчасне погашення процентів в розрахунку зазначена з лютого 2015 року по вересень 2015 року, з урахуванням позовної давності за період з серпня 2015 року по вересень 2015 року заборгованість складає 177,89 доларів США. Судом першої інстанції рішення було ухвалено 8 червня 2016 року, курс Нацбанкустаном на цей день за 1 долар США складав 24,9617 грн. Отже , стягненню з відповідачів в солідарному порядку підлягає заборгованість: по кредиту в сумі 9328,08 х 24,9617 = 232844,73 грн.; по процентах 914,96 х24,9617= 22838,96 грн.; по пені за несвоєчасне погашення кредиту 2154,08 х24,9617=53769,50 грн.; по пені за несвоєчасне погашення процентів 177,89 х 24,9617 = 4440,44 грн., всього 313893,63 грн. Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Доводи апеляційної скарги про відсутність у представника позивача повноважень на предявлення позову спростовуються наявною в матеріалах справи довіреністю на імя [PERSON] (а.с. 32), в якій зазначено «з правом пред'явлення позову». Стосовно доводів скарги про безпідставну вимогу банку про дострокове стягнення кредиту по строку до серпня 2017 року, то таке право банку визначено умовами договору п.3.2.3. у разі затримання позичальником сплати частини кредиту або процентів щонайменше на один календарний місяць та інше (а.с.6). Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. \~ Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються \~з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи позивач поніс і документально підтвердив витрати на судовий збір в сумі \~8041,98 грн. (а.с.2). Суд першої інстанції правильно стягнув судові витрати з відповідачів в рівних частках і в цій частині, рішення суду підлягає залишенню без змін. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial