Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

У січня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 вересня 2016 року у відділі реєстрації актів громадського стану Виконавчого комітету Вільхівської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 5. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалось, у зв`язку з чим вони припинили шлюбні відносини у грудні 2019 року. Причиною припинення стосунків стали різні погляди на сімейне життя, побут, відсутність бажання підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Сторони проживають окремо. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство вони не ведуть. Позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу з відповідачем неможливе та суперечить його інтересам, тому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. 10 лютого 2020 року на адресу Харківського районного суду Харківської області надійшла інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) позивач та відповідача, отримана в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином за зареєстрований у встановленому законом порядку місцем проживання, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відзиву, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 17 вересня 2016 року Виконавчим комітетом Вільхівської сільською радою Харківського району Харківської області за актовим записом № 5, під час державної реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 17 вересня 2016 року Виконавчим комітетом Вільхівської сільською радою Харківського району Харківської області). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19 серпня 2016 року Виконавчим комітетом Вільхівської сільською радою Харківського району Харківської області. За змістом положень частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає вимогам статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач скористався даним правом, а саме звернувся до суду з цим позовом та наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Згідно статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Приймаючи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, враховуючи, що сім`я існує формально, сімейно-шлюбні відносини припинені з грудня 2019 року, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у своїй заяві просила залишити їй прізвище отримане після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». На підставі викладеного і

Outcome: approved