Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] пред'явив позов до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, в якому просив стягнути з останнього 75449 грн 84 коп. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок розукомплектування автомобіля «Ауді А4», державний номерний знак [NUMBER], моральну шкоду у сумі 12800 грн 00 коп. та відшкодування судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15.07.2015 співробітниками Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області у [PERSON] вилучено автомобіль «Ауді А4», державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу та ключі від нього. Даний автомобіль [PERSON] придбано у власника без відповідного оформлення права власності на нього. Постановою слідчого Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області цей автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 12015270260000201 від 15.07.2015 та приєднано до його матеріалів і залишено зберігати на території Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області. 27.07.2016 [PERSON] звернувся до цього відділу із заявою про повернення автомобіля, проте у її задоволенні було відмовлено на тій підставі, що вказаний автомобіль є об'єктом кримінально-протиправних дій. Ухвалою Талалаївського районного суду від 28.04.2017 слідчого Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області зобов'язано повернути [PERSON] автомобіль, про який йдеться, та свідоцтво про його реєстрацію. Після постановлення цієї ухвали позивач звернувся до Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області за отриманням автомобіля. При огляді автомобіля позивач виявив, що він майже повністю розукомплектований, і тому позивач відмовився його отримувати. Автотоварознавчою експертизою автомобіля, проведеною за зверненням [PERSON], встановлено, що шкода, завдана його розукомплектуванням, становить 75449 грн 84 коп. У зв'язку із розукомплектуванням автомобіля позивач не має можливості ним користуватися та не має коштів для відновлення його нормального технічного стану. Тривале протиправне позбавлення [PERSON] можливості користуватися автомобілем призвело до завдання йому моральної шкоди у вигляді душевних страждань, яку він оцінює у розмірі 12800 грн 00 коп., виходячи з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення та ухвалити рішення про задоволення його позову. Доводи скарги зводяться до того, що: - суд помилково застосував до спірних правовідносин норми ст. 1174 ЦК України замість норм ст. 396 ЦК України та глави 29 цього ж Кодексу, - ухвалою суду від 28.04.2017 встановлено, що автомобіль, який є об'єктом судового розгляду, незаконно утримувався Талалаївським відділенням поліції Прилуцького ВП, яке не має статусу юридичної особи і яке є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, що є юридичною особою. Крім того, співробітниками саме Талалаївського відділення поліції не було створено належних умов для зберігання автомобіля і слідчого саме Талалаївського відділення поліції зобов'язано повернути [PERSON] цей автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію. Отож належним відповідачем по справі є Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, - висновок суду про те, що у ході розгляду справи не встановлено, що [PERSON] правомірно володіє автомобілем, про який йдеться, суперечить правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 03.12.2014 по справі № 6-183цс14. Суд мав виходити з того, що [PERSON] добросовісно ним володіє, оскільки по справі не доведено протилежне. У судовому засіданні представники ГУНП У Чернігівській області апеляційну скаргу не визнали та просили її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування будь-яких рішень про визнання незаконними дій чи бездіяльності посадових осіб Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області чи Талалаївського відділення поліції в контексті спору між сторонами, що суд не встановив правомірності володіння [PERSON] автомобілем, який є об'єктом судового розгляду, оскільки той згідно з відомостями, що маються у базі ДАІ (Нацбазі), знятий з обліку. Крім того, позивач не має свідоцтва про державну реєстрацію цього автомобіля. З такими висновками не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. Згідно з копією відомостей, отриманих з інформаційної системи ДАІ, автомобіль «Ауді А4», 1998 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER], 11.10.2003 був зареєстрований на мешканку м. Харкова [PERSON], а 01.07.2004 його знято з обліку для реалізації (арк. 188-190). За даними диспетчера ЗМК та пасажирського пункту пропуску Державної фіскальної служби України, автомобіль «Ауді А4», номер кузова [NUMBER], 10.11.2012 здійснював в'їзд до Литви, 22.11.2012 - виїзд з Литви та в'їзд до України в Чернівецьку область (арк. 84). До 15.07.2015 у володінні [PERSON] перебував автомобіль «Ауді А4» чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER], яким він користувався на підставі свідоцтва про реєстрацію даного автомобіля [NUMBER], що видане 01.07.2004 року МРЕВ м. Харкова. У цьому свідоцтві маються наступні відмітки: шасі (кузов, рама, коляска) без номера, тип автомобіля - седан-В, 1998 року випуску; в особливих відмітках даного свідоцтва зазначено, що власником автомобіля записана [PERSON], що панель без номера вварена кустарно та мається посилання на довідку-рахунок МОЛ 588894 від 10.10.2003, (копія згаданого свідоцтва на арк. 39). У позовній заяві, апеляційній сказі та у судовому засіданні суду І інстанції [PERSON] стверджував, що він придбав даний автомобіль у його власника без належного оформлення відповідного правочину. Це твердження позивача у ході розгляду справи ні у який спосіб не спростовано. 15.07.2015 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 12015270260000201 на підставі рапорту начальника Талалаївського відділу ДАІ [PERSON] про те, що в ході відпрацювання Талалаївського району був зупинений автомобіль «Ауді А4», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] Під час перевірки свідоцтва про реєстрацію цього автомобіля [NUMBER] з'ясовано, що по базі ДАІ (Нацбазі) він знятий з обліку. Дані обставини підтверджуються копією витягу з кримінального провадження № 12015270260000201 від 11.08.2016 (арк. 4). 15.07.2015 слідчим Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області Черепом Р.А. складено протокол огляду автомобіля «Ауді» чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER]. У ході огляду автомобіля заборонених обігом речей у ньому не виявлено, під капотом автомобіля на рамі та двигуні будь-яких позначок не виявлено; на правому передньому крилі маються подряпини. До протоколу огляду автомобіля приєднано його фотографії у різних ракурсах. Про наявність будь-яких інших ґанджів та (або) недоліків автомобіля у протоколі його огляду не йдеться (копія даного протоколу з додатками на арк. 5-9). Того ж дня - 15.07.2015 слідчим Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області [PERSON] винесено постанову про визнання автомобіля «Ауді», державний номерний знак [NUMBER], речовим доказом, приєднання цього автомобіля до матеріалів кримінального провадження № 12015270260000201 від 15.07.2015 та про залишення його на зберіганні на території Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області (копія цієї постанови на арк. 10). До прийняття автомобіля на штрафмайданчик Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області [PERSON] 15.07.2015 складено розписку про те, що він забрав з автомобіля власні речі, а саме: передні сидіння, задні сидіння, килимки, дзеркала, магнітолу, акумулятор, карти з дверей, повітряний фільтр, бензонасос, щиток приборів, передню решітку, динаміки, ущільнюючі резинки з дверей, датчик АВС, свічки, проводи високої напруги (копія даної розписки на арк. 11). Все це [PERSON] забрано за пропозицією та з дозволу старшого інспектора Куликівського відділу поліції [PERSON], який брав участь у затриманні автомобіля і який вказав на ці обставини, будучи допитаним у суді І інстанції як свідок та будучи опитаним у ході службового розслідування, яке проводилося відповідачем (арк. 179). Після цього, за показаннями допитаного судом І інстанції як свідка [PERSON], який у той день проходив службу на посаді чергового Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області, вилучений у позивача автомобіль був опломбований. 27.07.2016 [PERSON] звернувся до слідчого Талалаївського відділення поліції Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] із заявою, в якій просив повернути вилучений у нього 15.07.2015 автомобіль (копія цієї заяви на арк. 12). Позивач стверджує, що у задоволенні даної заяви йому було відмовлено, і це твердження відповідачем ніяк не спростовано. Ухвалою Талалаївського районного суду від 28.04.2017, яка набрала законної сили того ж дня, у справі № 747/279/17 за скаргою [PERSON] на бездіяльність слідчого Талалаївського відділення поліції Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON], останнього зобов'язано повернути [PERSON] вилучений у нього автомобіль «Ауді», державний номерний знак [NUMBER], та свідоцтво про державну реєстрацію даного автомобіля (копія цієї ухвали на арк. 13-15). Постановляючи дану ухвалу, суд виходив з того, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучені 15.07.2015 у позивача автомобіль та свідоцтво про його державну реєстрацію, у зв'язку з чим в силу ст.ст. 171 ч. 5, 173 ч. 6 КПК України ці речі підлягають поверненню позивачеві - особі, у якої їх вилучено. На виконання згаданої ухвали суду [PERSON] прибув до Талалаївського відділення поліції Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області з вимогою повернути вилучений в нього автомобіль. Під час огляду цього автомобіля позивачем виявлено пошкодження опломбування автомобіля і те, що його розукомплектовано. На дані обставини [PERSON] посилається у позовній заяві. Крім того, їх підтверджено показаннями допитаного у суді І інстанції як свідка слідчого Талалаївського відділення поліції [PERSON] та висновком автотоварознавчого дослідження, про який йтиметься нижче. За висновком автотоварознавчого дослідження від 12.06.2017 № КТZ111/17, який виконано оцінювачем ПрП «Роменекс-Л», ринкова вартість автомобіля «Ауді А4», 1998 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER], становить 75449 грн 84 коп., а вартість його відновлювального ремонту (доукомплектації) становить 236273 грн 39 коп. Тому, виходячи з п. 8.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395), вартість матеріального збитку, завданого розукомплектуванням автомобіля, який є об'єктом судового розгляду, буде рівною вартості його відновлювального ремонту з урахуванням експлуатаційного зносу та становитиме 75449 грн 84 коп. (копія названого висновку автотоварознавчого дослідження з додатками на арк. 16-43). Згідно з висновком експерта Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 105 від 04.08.2017, що здобутий у ході розслідування згаданого вище кримінального провадження № 12015270260000201, номер кузова ([NUMBER]) та номер двигуна ([NUMBER]) вилученого у позивача автомобіля «Ауді А4» чорного кольору з реєстраційним номером [NUMBER] на момент дослідження мають первинне значення та зміні не піддавались (копія цього висновку на арк. 80-83). Внаслідок незаконного утримання та неповернення позивачеві автомобіля на протязі двох років йому завдано моральну шкоду. Згідно з витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.10.2017: - ГУНП в Чернігівській області створено відповідно до постанови КМУ № 730 від 16.09.2015 і воно є юридичною особою (арк. 162), - Талалаївський районний відділ УМВС України в Чернігівській області та УМВС України в Чернігівській області є юридичними особами, які з 04.11.2015 по цей час перебувають у стані припинення (арк. 160, 161). Із встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. З наявних у справі доказів вбачається, що автомобіль «Ауді А4», 1998 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] та номер двигуна [NUMBER], який належав мешканці м. Харкова [PERSON], у розшуку не перебуває. Доказів, які б свідчили про неправомірність володіння [PERSON] вищевказаним автомобілем, суду не надано. Твердження позивача про те, що він придбав автомобіль, про який йдеться, у [PERSON] без відповідного оформлення правочину його придбання, відповідачем не спростовано. Відповідно до ст.ст. 398, 397 ч. 3 ЦК України у їх сукупності, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Виходячи зі змісту цих норм права, [PERSON] є правомірним володільцем автомобіля «Ауді А4», 1998 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] та номер двигуна [NUMBER], оскільки його доводи про придбання цього автомобіля у його власника у ході розгляду справи не спростовано і інше не випливає із законодавчої бази, яка регулює спірні правовідносини. Крім того, у справі нема рішення суду, яким би було встановлено факт неправомірного володіння позивачем автомобілем, про який йдеться. До того ж, правомірність перебування даного автомобіля у володінні позивача прямо й конкретно випливає з ухвали Талалаївського районного суду від 28.04.2017 у справі № 747/279/17, якою зобов'язано слідчого Талалаївського відділення поліції повернути [PERSON] вилучений у нього автомобіль «Ауді А4», державний номерний знак [NUMBER], та свідоцтво про його державну реєстрацію. Ст.ст. 395 ч. 1 п. 1, 396 ЦК України у їх сукупності приписують, що володіння є одним з речових прав на чуже майно та що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Отже [PERSON] вправі вимагати відшкодування шкоди, завданої розукомплектуванням автомобіля «Ауді А4», 1998 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER] та номер двигуна [NUMBER], що мало місце під час знаходження його на штрафмайданчику, куди цей автомобіль поміщено співробітниками Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області після вилучення у володільця - [PERSON] без відповідної на те постанови суду, де він неналежно зберігався. Це призвело до пошкодження пломб та незаконного розукомплектування вказаного автомобіля. Апеляційний суд погоджується з описаними вище висновками експертиз від 12.06.2017 № КТZ111/17 та від 04.08.2017 № 105, оскільки їх нічим не спростовано. До того ж, апеляційним судом було роз'яснено представникам ГУНП в Чернігівській області право заявити клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, але вони його не заявили. Вирішуючи справу, апеляційний суд враховує й таке. У розписці позивача зазначено, що він вилучив з спірного автомобіля, серед іншого, повітряний фільтр і щиток приладів (арк. 11). Проте навіть якщо відняти вартість цих складових автомобіля від визначеного експертом розміру збитку, завданого його розукомплектуванням, то він все одно перевищить розмір ринкової вартості автомобіля, а отже і розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачеві згідно з висновком автотоварознавчого дослідження: 236273 грн 39 коп. (розміру збитку, завданого розукомплектуванням автомобіля) - 4470 грн 00 коп. (вартість повітряного фільтру) - 62509 грн 17 коп. (вартість панелі приладів) = 169294 грн 22 коп., що є більшим, ніж ринкова вартість автомобіля, а отже і шкода, що підлягає відшкодуванню позивачеві - 75449 грн 84 коп. (арк. 27). Твердження позивача про завдання йому відповідачем моральної шкоди внаслідок незаконного утримання та неповернення автомобіля, у ході розгляду справи не спростовано. Враховуючи описані вище характер та спосіб завдання цієї шкоди і тривалість її перетерплювання, суд вважає за необхідне визначити її відшкодування у розмірі 700 грн 00 коп. При визначенні розміру цієї шкоди не підлягає застосуванню Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки даним законом регулюється порядок відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування, а не бездіяльністю цих органів. Крім того, неправомірне розукомплектування автомобіля не охоплюється КПК України, так як воно вчинене у ході зберігання автомобіля, а не у ході виконання слідчих дій у кримінальному провадженні № 12015270260000201. Всі доводи, з яких ГУНП в Чернігівській області не визнає позов, апеляційним судом відкидаються як з описаних вище підстав, так і з підстав, наведених нижче. Відповідно до ч.ч. 2, 4, 12 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов'язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються у протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов'язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. Частиною 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора, про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути повернуто особі, у якої його було вилучено. Згідно з п. 11 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, яку затверджено та введено в дію наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010, вилучені предмети, документи, цінності, які є речовими доказами, повинні бути оглянуті (у необхідних випадках за участю спеціаліста), детально описані в протоколі огляду. В протоколі огляду відображаються кількісні і якісні характеристики предметів, усі інші індивідуальні ознаки, які дозволяють відрізнити об'єкт від подібних йому, а також ті, які зумовлюють його доказове значення. Відповідно до п. 14 цієї Інструкції, відповідальність за зберігання речових доказів, цінностей та іншого майна, вилученого у зв'язку з розслідуванням кримінальної справи і яке зберігається окремо від справи, є співробітник установи, який призначається спеціальним наказом прокурора, керівника органу служби безпеки, начальника органу внутрішніх справ, підрозділу податкової міліції або керівника апарату суду. Підставою для поміщення речових доказів на зберігання є постанова працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, судді. Пунктом 19 цієї ж Інструкції визначено, що зберігання транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції, керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. У розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу. При вилученні, а також при передачі на зберігання транспортного засобу за обов'язковою участю співробітника Державної автомобільної інспекції або спеціаліста, а при можливості і за участю його власника складається документ про технічний стан транспортного засобу. Приписи перелічених вище норм права відповідач не дотримався, що призвело до спричинення [PERSON] шкоди, про яку йдеться у позовній заяві. У запереченнях на позов Головне управління Національної поліції в Чернігівській області посилається на те, що позивач не довів моменту заподіяння йому шкоди. Але в силу наведених у попередньому абзаці правових норм і ч. 1 ст. 60 ЦПК України саме відповідач як такий, що вилучив у позивача і зберігав у своєму структурному підрозділі автомобіль «Ауді А4», 1998 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER], повинен був задокументувати, а отже і довести цей момент. Крім того, ухвалою Талалаївського районного суду від 28.04.2017 у справі № 747/279/17 слідчого саме Талалаївського відділення поліції, а не Талалаївського районного відділу УМВС України в Чернігівській області, зобов'язано повернути автомобіль [PERSON] Сумніви відповідача щодо об'єктивності проведеного позивачем автотоварознавчого дослідження є безпідставними зважаючи на те, що представники відповідача апеляційному суду підтвердили, що 12.06.2017 оцінювач здійснював огляд саме того автомобіля, про який йдеться у позовній заяві, у присутності співробітників Талалаївського відділення поліції, та що інших сумнівів щодо цього дослідження вони не мають. Допитані судом І інстанції свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] суду показали, що розукомплектування автомобіля, про який йдеться, здійснено самим відповідачем та колегами останнього на його ж прохання. Така ж інформація міститься і у матеріалах службового розслідування за цим фактом, яке проведене ГУНП у Чернігівській області виключно на підставі пояснень вищепойменованих свідків. Ці докази (показання свідків у цій частині і матеріали службового розслідування) є недопустимими в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, так як всі факти та обставини, пов'язані зі зберіганням органами досудового слідства речових доказів, вилучених стороною обвинувачення, має бути задокументовано у порядку та за процедурою, що містяться у наведеній вище нормативній базі, яка регулює спірні правовідносини. Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позову: на користь [PERSON] з ГУНП у Чернігівській області підлягає стягненню відшкодування завданої розукомплектуванням автомобіля майнової шкоди у розмірі 75449 грн 84 коп. та моральної шкоди у розмірі 700 грн 00 коп. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» орієнтує суди нижчих ланок на те, що, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно має обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду (абз. 3 п. 9). Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачеві 100% вартості автомобіля, яку він мав до його розукомплектування з вини відповідача, і у справі нема доказів, що залишки цього автомобіля не мають ніякої цінності, то [PERSON] зобов'язаний негайно після отримання від ГУНП у Чернігівській області відшкодування шкоди передати у власність останньому цей автомобіль, а також свідоцтво про його реєстрацію. Апеляційний суд вирішує справу як на наданих суду І інстанції доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, так як всі вони мають виключне значення для справи. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з ГУНП у Чернігівській області на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2928 грн 45 коп. - за ставками, які встановлено підп. 1, 2, 6 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» і пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial