Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, що відкрилася після смерті її сестри [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вона є спадкоємцем першої черги та набула право спадкування на майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Треті особи у судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 08.11.12 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, а/з № 18052. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, зокрема на квартиру [ADDRESS], яка була у її власності на підставі Свідоцтва про право власності від 12.03.04 року. В судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем другої черги. Позивачі звернулися із заявою до нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про право на спадщину на гаражний бокс, але отримали відмову, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Зазначена позиція, зокрема, міститься у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, які заявлені до неналежного відповідача. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного сулу м. Києва від 30.03.15 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та визначено останньому додатковий строк для прийняття спадщини від [PERSON], померлої [INFO]. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, того факту, що право позивача оспорюється іншою особою, суд приходить до висновку про те, що Київська міська рада не є належним відповідачем у справі і у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed