Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за умовами договору від 30 листопада 2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 30% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18 березня 2015 року має заборгованість за договором у загальній сумі 22048,01 грн. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2013 року у загальному розмірі 22048,01 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 9908,85 грн., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами - 9474,00 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1139,06 грн., штрафи - 1526,10 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач явку свого представника у судові засідання не забезпечив, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштових відправлень. Від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, заяви, клопотання у позивача відсутні. Крім того, представник позивач вказує, що надав усі необхідні докази. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими. Відповідач намагався самостійно з'ясувати у позивача чому нараховано саме такий розмір заборгованості, однак його спроби не дали позитивного результату. Також відповідач зазначив, що у підписаній ним заяві не було погоджено кредитний ліміт платіжної картки, процентну ставку за користування кредитними коштами. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 30 листопада 2013 року між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання позивачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. За приписами ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. У відповідності до положень ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Однак у вказаній анкеті-заяві відповідачем не визначено бажаний кредитний ліміт по платіжній картці, відсутні посилання на те, яка саме платіжна картка була отримана відповідачем. Отже, у матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами розміру кредитного ліміту по платіжній картці. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що встановлений кредитний ліміт на платіжну картку становив 8000 грн., однак у розрахунку суми заборгованості вказано, що заборгованість за кредитом складає 9908,85 грн. Вказана сума не відповідає встановленому кредитному ліміту, на розмір якого посилається позивач у позовній заяві. Відповідно до довідки про умови кредитування, долученої до матеріалів справи позивачем, базова процентна ставка за користування кредитними коштами становить 2,5% на місяць, тобто 30% річних. Процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування складає 3,75% річних, тобто 45% річних. При розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами позивачем була використана ставка у розмірі 30% річних, однак починаючи з вересні 2014 року, процентна ставка збільшена до 34,80% річних. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про право банка здійснювати нарахування суми заборгованості по підвищеній процентній ставці, або відповідні підписані додаткові угоди між сторонами. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За приписами ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Для з'ясування вказаних обставин судом двічі відкладався розгляд справи, явку представника позивача у судове засідання було визнано обов'язковою, повістки позивач отримував. Однак від представників позивача двічі надходили заяви про розгляд справи за відсутності представника банку, представник банку у судові засідання не з'явився. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підтверджені беззаперечними доказами, за результатом дослідження матеріалів справи судом встановлено, що нарахований розмір заборгованості не підтверджений належними доказами, додаткових пояснень по справі представник позивача не надіслав. Відтак, позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає у зв'язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed