Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У травні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд із зазначеним позовом і після зміни позовних вимог прохало стягнути з відповідача 13 450 грн. 14 коп. нарахованої пені за кредитним договором і сплачений судовий збір . Свої вимоги банк мотивував тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобовязання відповідно укладеного кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги і прохав стягнути пеню у зазначеному розмірі в межах трирічного строку позовної давності враховуючи неналежне виконання кредитного договору відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася про час і місце розгляду справи її повідомлено належним чином. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала повністю, оскільки позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників сторін і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено кредитний договір №PLRZAK00000015 від 23.08.2006 р. Відповідно умов договору банк надав відповідачеві кредит у сумі 73881,00 грн. на термін до 23.08.2011 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строк та в порядку встановлених кредитним договором. Пунктом 4.1. кредитного договору передбачена відповідальність: за порушення будь-якого із зобовязання, передбачених договором, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу (а. с. 7). Відповідач, отримавши грошові кошти, не виконує своїх зобов'язань і як стверджує представник відповідача має заборгованість у межах трьохрічного строку позовної давності у розмірі 13\~450 грн. 14 коп., яка складається із нарахованої пені у цьому розмірі. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити процент. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу). За нормами п. 2 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За нормами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2013 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначено: «аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із платежів. Відповідно до умов кредитного договору,погашення заборгованості повинно здійснюватися позичальником щомісяця з 20 по 26 число кожного місяця в сумі 1411,58 грн. в період дії договору з 23.08.2006 року по 23 серпня 2011 року. Отже у позивача з 23 серпня 2011 року настало право вимоги стягнення з відповідача простроченої заборгованості по кредиту,тобто можливість реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався. Суд також враховує,що відповідач останній платіж за кредитним договором вніс 16.05.2011 року. і реалізація заставного майна не перериває перебігу строку позовної давності. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з даним позовом лише 10.05.2016 року. Тобто позивачем пропущено строк звернення до суду з даними вимогами. Заява про поновлення пропущеного процесуального строку позивачем не подавалась. Враховуючи заяву представника позивача про застосування до даного позову строку позовної давності необхідно відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог за пропуском строку давності. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed