Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

У травні 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Макіїввугілля» (далі по тексту - ДП «Макіїввугілля», відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 11 993,32 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 червня 2014 р. по 15 травня 2017 р. в сумі 197 375,76 грн. На обґрунтування позову зазначив, що з 18 червня 2014 р. він був звільнений з відокремленого підрозділу «Шахтоуправління ім. С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля», де працював шахтарем з повним робочим днем під землею. У зв'язку зі шкідливими умовами праці позивач тривалий час безперервно знаходився на лікарняному в період з 20.02. по 18.06.2014. Всупереч вимог статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні відповідач не здійснив з ним повний розрахунок в день звільнення, а саме: по оплаті лікарняних № 836612, № 837509 в сумі 5285,11 грн., та № 908034 в сумі 6709,21 грн. Окрім заборгованості по заробітній платі він також має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено статтею 117 Кодексу законів про працю України. Розмір тарифної ставки по його професії становить 34,41 грн. за 1 годину, а відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні розраховується таким чином: 5736х34,41 грн.= 197 375,76 грн. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, проте свого представника до суду не направив, письмові заперечення на позов не подав. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання, суд відповідно до вимог статей 224, 225 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. З трудової книжки позивача [PERSON] вбачається, що з 15.10.1990 р. він перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Шахта імені С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля» (а.с. 6-8). Згідно наказу № 910 від 18.06.2014 позивача звільнено з роботи з посади горнорабочого очисного забою підземним п'ятого розряду з повним робочим днем в шахті за станом здоров'я на підставі пункту 2 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписом зазначеної норми при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З позовної заяви та довідки відокремленого підрозділу «Шахта імені С.М. Кірова» ДП «Макіїввугілля» від 02.03.2016 № 107/02/14-117 (а.с. 14) вбачається, що після звільнення відповідач не виплатив позивачу належні йому суми по оплаті листків непрацездатності № 836612, № 837509 в сумі 5285,11 грн., та № 908034 в сумі 6709,21 грн., а всього 11 993,32 грн. Жодних доказів на спростування зазначених стверджень позивача відповідачем не надано, як не надано і доказів, що позивач ухилявся від отримання належних йому коштів, а отже суд вважає доведеною вину ДП «Макіїввугілля» у затримці розрахунку з [PERSON] За приписом частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що 18 червня 2014 р. позивач ще перебував на лікарняному, всі належні при звільнені суми він повинен був отримати 19 червня 2014 р. Відтак станом на 15 травня 2017 р.затримка розрахунку складає 719 робочих днів (2014 р - 128 робочих днів, 2015 р. - 250 робочих днів, 2016 - 252 робочих дні, 2017 - 89 робочих днів). Відповідно до пункту 2 розділу IІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту - Порядок обчислення середньої заробітної плати) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Оскільки подією, з якою пов'язана виплата позивачу коштів, є його звільнення у червні 2014 р., при обчисленні середньомісячної заробітної плати необхідно виходити з виплат за останні 2 повністю відпрацьовані календарні місяці роботи, що передували цій події. Враховуючи, що довідка про середній заробіток позивача, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, суду не надана, а також відсутні дані про виплати за останні 2 повністю відпрацьовані календарні місяці його роботи,суд вважає обґрунтованими доводи позивача про обчислення середнього заробітку виходячи з його тарифної ставки (погодинної), зазначеної у розрахунковому листку за червень 2014 р. (34,41 грн.) Позивач обрахував середню заробітну плату виходячи восьмигодинного робочого дня, проте відповідно до Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 163 (Підрозділ «Видобування кам'яного та бурого вугілля, бітумного сланцю. Будівництва шахт» розділу 1 «Добувальна промисловість») за умови зайнятості на підземних роботах робітники усіх професій мають право на скорочену тривалість робочого тижня, яка становить 30 год. (6 год. на день при п'ятиденному робочому тижні). Відтак суд виходить з шестигодинного робочого дня і розраховує середньоденний заробіток позивача шляхом множення тарифної ставки - 34,41 грн. на кількість робочих годин - 6, що становить 206,46 грн. Отже розмір заробітної плати за 719 робочих днів затримки розрахунку становить 148 444,74 грн. (206,46х719). За таких обставин вимоги [PERSON] суд вважає частково обґрунтованими і присуджує до стягнення ДП «Макіїввугілля» заборгованість по заробітній платі в сумі 11 993,32 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 148 444,74 грн., а усього 160 438,06 грн. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави за ставкою, встановленою для юридичних осіб за подачу позовних заяв майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial