Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Запорізький районний відділ Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зобов'язання зняти її з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В належному йому будинку зареєстровані: позивач - [PERSON], відповідач - [PERSON], та спільний син позивача з відповідачкою - [PERSON] Вказаний житловий будинок був придбаний в період шлюбу з відповідачкою по справі. 04.10.2012 року шлюб з відповідачкою [PERSON] був розірван. З 01.11.2013 року відповідачка, хоча і зареєстрована, однак не проживає у [ADDRESS]. За місцем реєстрації відповідач не має жодних особистих речей, оплату за комунальні послуги не здійснює, що в свою чергу позивачу завдає додаткових витрат, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 28 жовтня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1231, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване в ЗМБТІ 28.01.2003 року в реєстровій книзі № 10 за реєстровим № 1865, що підтверджується реєстраційним надписом (а.с. 5). Відповідно до Довідки Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 1271 від 19.06.2015 року, відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак не проживає з 01.11.2013 року по теперішній час (а.с. 7). Згідно з Актом обстеження побутово-житлових умов від 10.06.2015 року, підписаним: заступником селищного голови Юсуфовим Е.Г., депутатами селищної ради Пічковською Н.І., Бутенко Л.А., Зозелею В.Л., квартальним [ADDRESS] [PERSON], по [ADDRESS], [PERSON], [INFO], не проживає з 01.11.2013 року по теперішній час. На день обстеження особистих речей [PERSON] в житловому будинку не було (а.с. 8). Судом були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], сусіди позивача, котрі в судовому засіданні підтвердили факт того, що відповідачка з 01.11.2013 року не проживає в [ADDRESS]. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в суді доказами. Відповідно вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власника майна є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підставою для зняття з реєстрації є остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймачів, членів його родини за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Беручи до уваги вищевикладене та те, що відповідачка відсутня за місцем реєстрації понад шість місяців, позов в частині вимог про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - слід задовольнити. Слід зазначити, що відповідно до п. 1.3 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 р. № 1077 (далі - Порядок), реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення у день подання особою документів. Згідно з п. 3.1 вказаного Порядку, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладенего, в частині позовних вимог про зобов'язання Запорізького РВ УДМС України в Запорізькій області зняти з реєстраційного обліку [PERSON], слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial