Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У травні 2020 року представник позивача звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості в сумі 190602,58 Євро та витрат з оплати судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 липня 2007 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір №К2UVGA00000011 на суму 230 326 Євро зі сплатою 11,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 липня 2014 року. [INFO] [PERSON] помер. 04 квітня 2018 року позивач направив претензію до Другої київської державної нотаріальної контори. Від якої 26 жовтня 2018 року отримав відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого [PERSON] є [PERSON] 09 жовтня 2019 року позивач направив [PERSON] лист-претензію, згідно з яким позивач пред`явив свої вимоги, однак будь-яких дій від відповідача не було виконано. Ураховуючи те, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за спірним кредитним договором. До позовної заяви позивач додав клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати від Другої київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 червня 2020 року справу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 26 серпня 2020 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 07 вересня 2020 року від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач вказувала на те, що вона, станом на день смерті свого батька - [PERSON] була малолітньою особою і вважалась такою, що прийняла спадщину та в подальшому подала заяву до Другої київської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилась після батька. Разом з тим, позивач вчасно не звернувся до спадкоємця [PERSON] із вимогою про повернення боргу в межах спадкового майна. З тексту позовної заяви взагалі невідомо, коли позивач дізнався про смерть [PERSON] . Копія свідоцтва про смерть спадкодавця надана позивачем та містить вхідний номер із зазначенням дати - 25 жовтня 2010 року, що дає підстави стверджувати, що саме з цього моменту позивач вже знав про смерть позичальника. У зв`язку з чим, позивач позбавлений права вимоги, оскільки не пред`явив вимоги до спадкоємця, що прийняла спадщину у встановлені чинним законодавством строки. 17 вересня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що 25 листопада 2010 року Банку було надано документ (копія свідоцтва про смерть) щодо [PERSON] 27 січня 2011 року позивач направив претензію кредитора до Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори, яку повернуто для подання за належністю по територіальності до Другої київської державної нотаріальної контори Голосіївського району. 12 липня 2012 року позивач направив претензію кредитора до Другої київської державної нотаріальної контори, у відповіді на яку було зазначено 24 липня 2012 року заведено спадкову справу. Спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до контори не звертались. 18 березня 2018 року та 26 березня 2018 року позивач направив претензії кредитора до Другої київської державної нотаріальної контори. Згідно з відповіддю від 07 серпня 2018 року, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №254/2014, 13 червня 2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину на автомобіль. Претензію позивача долучено до матеріалів спадкової справи, спадкоємцю надіслано повідомлення про наявність заборгованості перед банком. Разом із тим, на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] згідно з постановою Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві накладено арешт, а також ще два арешти від 01 жовтня 2007 року та від 20 травня 2008 року, що можливо заважає нотаріусу видати спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Разом із тим, в державних реєстрах міститься інформація про арешт на майно спадкодавця від 06 квітня 2010 року, від 20 травня 2008 року та від 03 лютого 2009 року, однак вжиття процедур зняття арешту відноситься до повноважень спадкоємців. Крім того, дружина [PERSON] - [PERSON] є майновим поручителем за вказаним кредитним договором, на нерухоме майно якої також накладені арешти. Оскільки ні дружина померлого ні дочка не заявили про відмову від спадщини, то вони є спадкоємицями першої черги за законом. Ураховуючи те, що на момент смерті [PERSON] його дочці було 14 років і її мати та дружина померлого була законним представником спадкоємиці, позивач просив залучити [PERSON] у якості третьої особи у справі. Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом шести місяців від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта). Зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, тому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, що не суперечить приписам частини 2 статті 1281 ЦК України. 09 жовтня 2019 року позивач направив [PERSON] претензію кредитора, однак відповіді від неї не надійшло. Ураховуючи наведене, позивач просив про задоволення позову. До відповіді на відзив позивач додав клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати від Другої київської державної нотаріальної контори інформацію із спадкового реєстру щодо спадкових справ, заведених після померлого [INFO] [PERSON] . Про всіх спадкоємців, про чинні заповіти, відмову від прийняття спадщини, усунення від спадщини, відомості про видані та отримані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , копії заяв осіб, які звернулися до нотаріуса про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини; витребувати від Другої київської державної нотаріальної контори завірені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , про всіх спадкоємців, про чинні заповіти, відмову від прийняття спадщини, усунення від спадщини, відомості про видані та отримані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , копії заяв осіб, які звернулися до нотаріуса про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини; витребувати від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради інформацію про зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] станом на дату смерті померлого. Крім того, до відповіді на відзив позивач додав клопотання про залучення до справи третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року витребувано у Другої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] . Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] та надано строк для надання пояснень. 19 листопада 2020 року від Другої київської державної нотаріальної контори надійшов лист, до якого долучено інформаційну довідку зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), з якої вбачається, що за даними щодо [PERSON] інформація у Спадковому реєстрі відсутня. 01 грудня 2020 року від [PERSON] надійшли пояснення, в яких вказано про те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, однак вона як дружина покійного позичальника спадщину не прийняла. Крім того, одночасно з підписанням кредитного договору [PERSON] уклав з ТДВ «СК «Кредо» договір особистого страхування №К2UVLK000000030. У зв`язку з настанням страхового випадку [PERSON] 25 травня 2010 року звернулась до одного із відділень позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була зареєстрована №6021 від 25 травня 2010 року, долучивши, при цьому, копію свідоцтва про смерть [PERSON] . Зазначений факт підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» від 27 грудня 2010 року. Отже саме з 25 травня 2010 року позивачу стало відомо про смерть [PERSON] . Однак ні до нотаріальної контори ні до спадкоємців в установлений чинним законодавством строк позивач не звернувся, а тому позбавлений права вимоги до спадкоємців. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з викладених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, у задоволенні позову просив відмовити. Суд, у порядку загального позовного провадження, заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин,встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що 26 липня 2007 року [PERSON] та ТДВ «СК «Кредо», страховим агентом якого та вигодонабувачем є ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач уклали договір особистого страхування №К2UVLK000000030, відповідно до умов якого страховик зобов`язується виплатити страхове відшкодування в разі настання страхового випадку страхувальнику або вигодонабувачу, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №К2UVGA00000011. Страховим випадком за цим договором є зокрема смерть застрахованої особи. Договір діє 12 місяців і пролонгується на такий же період до повного погашення кредитного договору у разі сплати страхових платежів. 27 липня 2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №К2UVGA00000011 на суму 230 326 Євро зі сплатою 11,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 липня 2014 року. 27 липня 2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки, за яким [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. 25 травня 2010 року [PERSON] подала ЗАТ КБ «Приватбанк» заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] . 25 листопада 2010 року інформація про смерть [PERSON] внесена до Єдиної клієнтської бази ЗАТ КБ «Приватбанк». 14 лютого 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» подало до Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори претензію в порядку статті 1281 ЦК України, в якій просило включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 255744.56 Євро та 11976 грн станом на 27 січня 2011 року. 22 лютого 2011 року Сімнадцята київська державна нотаріальна контора повернула претензію для направлення за належністю по територіальності до Другої київської державної нотаріальної контори. 17 липня 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Другої київської державної нотаріальної контори з претензією, в якій просило включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 256372.01 Євро станом на 12 липня 2012 року. 24 липня 2012 року Друга київська державна нотаріальна контора надала відповідь про те, що на підставі претензії заведена спадкова справа №531/2012, однак спадкоємці [PERSON] до контори не звертались. 18 березня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Другої київської державної нотаріальної контори про отримання спадкоємцями [PERSON] свідоцтва про право на спадщину. 06 квітня 2018 року Друга київська державна нотаріальна контора надала відповідь про те, що після смерті [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа №254/2014, 13 червня 2015 року було видано свідоцтво про право на спадщину на автомобіль. Відповідно до частини першої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Так, 25 травня 2010 року [PERSON] повідомила банк про те, що [INFO] помер [PERSON] . Частиною третьою статті 1281 ЦК України передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Згідно частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Положенням частини четвертої статті 1281 ЦК України встановлено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявності у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження 14-53цс18). Установлено, що 14 лютого 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» подало до Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори претензію з вимогами до спадкоємців позичальника [PERSON] . Ураховуючи те, що ПАТ КБ «Приватбанк», дізналось про смерть позичальника 25 травня 2010 року, а 14 лютого 2011 року направило до Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори претензію з вимогами до спадкоємців позичальника [PERSON] , а тому в силу приписів частини четвертої статті 1281 ЦК України, банк позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які позивачем не дотримані. За таких обставин, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed