Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 вересня 2009 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] в Індустріальному відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 645. У шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO]. Зазначив, що відносини між ними зіпсовані остаточно, збереження шлюбу та примирення неможливе. Також, повідомив, що з 01 грудня 2015 року відповідач проживає за іншою адресою, а їх шлюб носить формальний характер. Поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не збирається, спільне проживання та збереження сімї неможливе, у звязку з чим вимушений був звернутися до суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не зявився, 28.08.2017 року надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 224-226 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. З матеріалів справи судом встановлено, що 12 вересня 2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 645, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після одруження Петрук. У шлюбі народилася спільна дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 438319, актовий запис № 645 від 19 червня 2013 року, доданого до матеріалів справи, у якому батьками зазначено позивача та відповідача. Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 01 грудня 2015 року, сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені, позивач наполягав на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачкою не бажає, спір про майно та місце проживання дитини відсутній, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Outcome: approved