Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Малиновської районної адміністрації Одеської міської про визнання права на приватизацію житлового приміщення, посилаючись на те, що на підставі ордеру № 2059 серія ЖР від 18.12.1975 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради депутатів працюючих міста Одеси на імя колишнього чоловіка позивача [PERSON], позивач разом зі своєю сімєю посилилися в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.06.2006 року по цивільній справі № 2-232, було встановлено порядок користування житловим приміщенням та укладання окремих договорів про надання житлово-комунальних послуг. Крім того, позивачеві була виділена у постійне користування житлова кімната в квартирі [ADDRESS], площею 18 кв.м. Інші приміщення квартири, відповідно до рішення суду, були залишені у загальному користуванні між позивачем та іншими членами сімї. Позивач в судове засідання з'явилася. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання зявився. Позовні вимоги позивача не визнала та просила суд відмовити у їх задоволені. Дослідивши матеріали\~справи,\~заслухавши доводи\~сторін, проаналізувавши і\~оцінивши надані\~докази у\~їх сукупності,\~суд дійшов\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 2059 серія ЖР від 18.12.1975 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради депутатів працюючих міста Одеси на імя колишнього чоловіка позивача [PERSON], позивач разом зі своєю сімєю посилилися в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.06.2006 року по цивільній справі № 2-232, було встановлено порядок користування житловим приміщенням та укладання окремих договорів про надання житлово-комунальних послуг. Крім того, позивачеві була виділена у постійне користування житлова кімната в квартирі [ADDRESS], площею 18 кв.м. Інші приміщення квартири, відповідно до рішення суду, були залишені у загальному користуванні між позивачем та іншими членами сімї. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» від 18.01.2018 року, до обєктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі обєкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного та\~комунального майна»\~від 18.01.2018\~року,\~Фонд державного\~майна України,\~його регіональні\~відділення та\~представництва у\~районах і\~містах,\~органи приватизації\~в Автономній\~Республіці Крим\~становлять єдину\~систему державних\~органів приватизації. Державні органи приватизації здійснюють державну політику у сфері приватизації та діють на підставі\~Закону України\~«Про Фонд державного майна України», цього Закону, інших актів законодавства. Державні органи\~приватизації у\~межах своєї\~компетенції здійснюють\~такі основні\~повноваження: затверджують\~переліки обєктів,\~що підлягають\~приватизації; класифікують\~обєкти приватизації\~відповідно до\~цього Закону; приймають\~рішення про\~приватизацію обєктів\~державної власності\~у випадках,\~установлених законодавством; змінюють\~у процесі\~приватизації організаційну\~форму підприємств,\~що перебувають\~у державній\~власності; здійснюють повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна» від 18.01.2018 року, покупцями обєктів приватизації з урахуванням обмежень, установлених цією статтею, можуть бути: 1) громадяни України, іноземні громадяни; 2) юридичні особи, зареєстровані на території України, крім передбачених частиною другою цієї статті; 3) юридичні особи інших держав, крім передбачених частиною другою цієї статті. Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради та створена з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Малиновського району м. Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Згідно положення про Малиновську районну адміністрацію, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1934-VII від 26.04.2017 року, адміністрація також здійснює функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом на території району. Позивачем не було доведено до суду та не було підтверджено будь-якими доказами, що до того, що саме представники Малиновської районного адміністрації Одеської міської ради можуть здійснювати функції щодо надання дозволу на приватизацію житлового приміщення, так як висловлене спростовується чинним законодавством про приватизацію та іншими нормативними актами. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Згідно\~\~ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України\~\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами;\~\~висновками експертів;\~\~показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.\~\~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~ При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~\~ ст. 263\~\~ЦПК\~\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed