Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання повнолітнього сина [PERSON] на період навчання аліменти у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, починаючи з дня настання повноліття до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що у 1996 році був укладений шлюб з відповідачем, від цього шлюбу є спільний син [PERSON], [INFO]. До досягнення сином повноліття, батько - відповідач по справі сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, але після досягнення сином повноліття відповідач жодним чином не допомагає сину матеріально і не приймає участі у його життя. [PERSON] навчається в Київському національному університеті будівництва та архітектури на першому курсі денної форми навчання. Утримання сина-студента потребує значних витрат грошових коштів, в тому числі: їжа, одяг, проїзд, підручники, канцелярські приладдя, додаткові заняття, тощо. Наприкінці грудня 2015 року та в червні 2016 року сину був проведений курс лікування та здійснена операція, оплата якої проводилась позивачем за власний рахунок в сумі 11882 грн. На даний час вона не має можливості самостійно забезпечувати повноцінне життя сина, в зв'язку з чим звернулась з даним позовом до суду. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2016 року позов було задоволено частково. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2016 року було скасоване та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на доводи викладені в письмовому запереченні. Одночасно вказав, що не заперечує щодо стягнення аліментів 1/10 частини від усіх його доходів. Пояснив, що на даний час він має на утриманні дружину, яка перебуває в декретній відпустці та двох малолітніх дітей. В зв'язку з тим, що він немає власного житла, він із родиною вимушений орендувати житло, на що витрачає певні кошти. Просив врахувати ці обставини під час винесення рішення. Третя особа у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони з 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. 08.07.2003 року шлюб сторін розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу, син сторін - [PERSON] залишився проживати разом із позивачем, на даний час досяг повноліття і продовжує розпочате 01.09.2015 року навчання в Київському національному університеті будівництва та архітектури, яке триватиме до 30.06.2019 року, що підтверджується довідкою навчального закладу (а.с.5). Враховуючи те, що син сторін не працює та продовжує навчання, останній, потребує матеріальної допомоги, та його батьки - сторони у справі, відповідно до положень ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, зобов'язані утримувати повнолітнього сина [PERSON], до досягнення ним 23 років, за умови продовження ним навчання. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено та не заперечувалось стороною відповідача в ході розгляду справи про те, що на даний час позивач самостійно утримує повнолітнього сина, який продовжує навчання, що підтверджуються долученими до матеріалів справи квитанціями та чеками, а відповідач не бере участі в утриманні повнолітнього сина. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позивача на стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання підлягає захисту, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.ст. 182, 200 СК України, бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище сторін, відсутність даних щодо наявності у відповідача хронічних захворювань, стан здоров'я сина сторін. Судом встановлено, що відповідач по справі офіційно працює інспектором в Управлінні поліції охорони з фізичної безпеки в м. Києві та отримує заробітну плату, що підтверджується відповідною довідкою № 69/43/46 від 12.10.2017 року (а.с. 145). 05.07.2016 року відповідачем у справі було зареєстровано шлюб із [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.60). Від даного шлюбу, відповідач має двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження (а.с. 61-62). Судом достовірно встановлено, що відповідач є працездатною особою, та доказів зворотному в ході розгляду справи суду надано не було. Підстав для звільнення відповідача від виконання обов'язку по утриманню повнолітнього сина суд не вбачає. Визначаючи розмір аліментів на утримання [PERSON], суд враховує обставини справи, положення СК України, матеріальне становище повнолітнього сина, індивідуальні особливості його стану здоров'я, наявність у відповідача та позивача на утриманні інших дітей, їх сімейні стани та стани здоров'я. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає спосіб стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Суд не приймає до уваги доводи сторони позивача про те, що аліменти підлягають стягненню саме в розмірі ? частки від заробітку (доходів) відповідача, оскільки, зазначений розмір позивачем належними та допустимими доказами доведено в ході розгляду справи не було, а квитанції та чеки надані позивачем доводять розмір додаткових витрат на лікування сина, однак, вимоги про стягнення додаткових витрат на лікування сина позивачем до відповідача не пред'явлено, а суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Зважаючи на те, що з боку позивача не надано достатніх та належних доказів на підтвердження розміру аліментів - 1/4 всіх видів доходів відповідача, які вона просить стягнути з відповідача, а також приймаючи до уваги те, що відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей, дружину, яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, є особою працездатного віку, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення аліментів з моменту пред'явлення позову і до закінчення навчання [PERSON] підлягають частковому задоволенню в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно. На думку суду, такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення утримання повнолітнього сина до закінчення його навчання. Крім того, відповідно до ст.ст. 201, 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Зважаючи на те, що позивачкою не надано суду доказів того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача з моменту досягнення спільним сином понволіття, але вона не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, аліменти на утримання повнолітнього сина сторін підлягають стягненню з відповідача від дня пред'явлення позову - з 30.06.2016р., а не з досягнення дитиною сторін повноліття, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: partial