Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом, в якому зазначає, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилося четверо дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Під час спільного проживання його батьки у 1953 році побудували на правах спільної сумісної власності житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані по вул. Ковельська, 160 у с. Сошичне, Камінь-Каширського району, Волинської області. 21 листопада 2000 року батько [PERSON] помер. Після смерті останнього мати позивача [PERSON] та сестра [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем. 12 березня 2003 року померла мати [PERSON], після смерті якої сестра [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном. [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON], від якого 21 листопада 1987 року народилася дочка [PERSON] У жовтні 1989 року шлюб було розірвано. 27 липня 2013 року дочка його сестри [PERSON] померла. 23 грудня 2013 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким усе своє майно заповіла дочці позивача - [PERSON] 18 жовтня 2015 року [PERSON] померла. [PERSON] протягом шести місяців з дня відкриття спадщини відмовилася від прийняття спадщини за заповітом на користь позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями другої черги, від прийняття спадщини відмовилися. В шестимісячний строк він звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами, а тому просить суд визнати за ним на це нерухоме майно право власності. Ухвалою суду від 30 травня 2016 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, - [PERSON] Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позові підстав і просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали заяви, із змісту яких вбачається, що вони просять справу розглядати у їх відсутності і позов визнають (а.с. 66, 67). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надіслав телеграму, із змісту якої вбачається, що він просить справу розглядати у його відсутності і позов визнає (а.с. 77). Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, - [PERSON] не заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 524 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини, як це передбачено ст. 529 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до положень ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6), які перебували у зареєстрованому шлюбі і за час спільного проживання у 1953 році побудували деревяний житловий будинок «А-1» (загальна площа будинку 30 кв.м.) з надвірними будівлями та спорудами сарай «Б-1», що знаходяться у с. Сошичне по вул. Ковельська, 160, Камінь-Каширського району, Волинської області, що стверджуються довідкою № 988 від 20.04.2016 р. (а.с. 18). Оскільки спірний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами збудований у сільській місцевості і зареєстрований у погосподарській книзі, то він вважається прийнятим в експлуатацію і не є самовільним будівництвом. Отже, вказане нерухоме майно не є самовільним будівництвом та, у відповідності до ст. 22 КЗпШС в редакції 1969 року, вважається спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] і право кожного з них щодо володіння, користування і розпорядження цим майном є рівним. 21 листопада 2000 року [PERSON] помер (а.с. 7). З дня його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного нерухомого майна, яку прийняли його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. 12 березня 2003 року померла мати позивача [PERSON] (а.с. 12). З дня смерті останньої відкрилася спадщина на частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться у с. Сошичне по вул. Ковельська, 160, Камінь-Каширського району, Волинської області, яку прийняла спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] (а.с. 9) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном і стала власницею спірного нерухомого майна в цілому, що підтверджується витягом з погосподарської книги № 3 за 2011-2015 рік Сошичненської сільської ради (а.с. 17). Згідно зі ст. 328 ЦК України однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке, згідно зі ст. 1216 цього Кодексу, являє собою перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 18 жовтня 2015 року [PERSON] померла (а.с. 14). За життя остання склала заповіт, нотаріально посвідчений секретарем Сошичненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області [PERSON] 23 грудня 2013 року та зареєстрований за № 85, яким все рухоме і нерухоме майно заповіла [PERSON] Даний заповіт не змінено та не скасовано (а.с. 49). [PERSON] у шестимісячний строк відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася після смерті її тітки [PERSON], про що 21 січня 2016 року подала заяву до нотаріальної контори (а.с. 47). Спадкоємці першої черги за законом, після смерті [PERSON] відсутні: у жовтні 1989 року розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10), а 27 липня 2013 року померла їхня дочка [PERSON] (12). Позивач [PERSON] як спадкоємець другої черги за законом прийняв спадщину, що відкрилася після смерті його сестри [PERSON], про що у шестимісячний строк, тобто 21 січня 2016 року, подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с. 46). Відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON], які є спадкоємцями другої черги за законом відмовилися від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті їх сестри [PERSON], про що у шестимісячний строк (11 лютого 2016 року та 22 лютого 2016 року), подали заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори (а.с. 50, 51, 52). Як вбачається з повідомлення Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області № 233/02-14 від 18 квітня 2016 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок з надвірними і господарськими спорудами, оскільки останній не подав правовстановлюючих документів на нього та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 21). Спадкодавець [PERSON] таких правовстановлюючих документів за життя не мала, оскільки право власності на житловий будинок з надвірними і господарськими спорудами не оформила, що, зокрема, стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 59168852 від 16.05.2016 р. (а.с. 33), а тому позивач [PERSON] позбавлений можливості оформити своє право власності на спірне нерухоме майно у нотаріальній конторі. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що за [PERSON] належить визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться у с. Сошичне по вул. Ковельська, 160, Камінь-Каширського району. За згодою позивача суд не стягує з відповідачів судові витрати.

Outcome: approved