Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири. Поданий позов позивач обґрунтовує тим, що між ним та [PERSON] 26.12.2015 року було укладено договір позики відповідно до умов якого він передав у позику [PERSON] 750 000 грн. строком до 01.11.2016 року, що підтверджується розпискою та заявою [PERSON] , котра посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грідіним С.О. Відповідно до п. 2 договору позики грошей від 26.12.2015 року сторонами було визначено, що погашення позики буде здійснюватись щомісячним платежами у розмірі 83 333 грн. [PERSON] боргу за договором позики не повернув, і рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.09.2017 року на його користь з [PERSON] стягнуто 984 368,26 грн. та видано виконавчий лист щодо стягнення боргу в примусовому порядку. Під час виконання означеного рішення суду позивачеві стало відомо про укладення договору іпотеки 21.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим номером № 3348 квартири [ADDRESS] в рахунок укладеного договору позики 21.10.2014 року коштів в сумі 560 000 грн., строк повернення якої 21.04.2015 року. Згідно п. 3 вказаного договору іпотеки грошові кошти в сумі 560 000 грн. за договором позики, укладеним 21.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] мають бути повернуті до 21.04.2015 року. В подальшому у зв`язку з невиконанням [PERSON] грошових зобов`язань перед іпотекодержателем за договором позики від 21.10.2014 року стосовно повернення грошової суми у розмірі 560 000 грн. 19 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу іпотечного майна, через місяць після закінчення строку повернення грошових коштів за договором позики від 26.12.2015 року, укладеного [PERSON] та [PERSON]. Означений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 19.12.2016 року за реєстровим номером 3309 за своїм змістом суперечить вимогам закону та не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, тому його слід визнати недійсн6им з моменту його укладення. Відповідач [PERSON] та його представник заявленого позову не визнали та просять у його задоволенні відмовити. Суду пояснили, що згідно п.3 умов договору відчужувана квартира належала продавцю [PERSON] на підставі договору іпотеки, посвідченого 21.10.2014 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. за реєстровим номером 3348. Право власності [PERSON] зареєстроване 29.07.2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15660245. Право власності [PERSON] зареєстроване в такому реєстрі 19.12.2016 року, і він не маючи на меті жодного протизаконного умислу придбав у [PERSON] спірну квартиру, за обумовлену договором грошову суму та проживає в ній з родиною. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлені про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заявленого позову не визнали та просять у його задоволенні відмовити. Приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Лучковська Т.М. в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час і місце розгляду у визначеному законом порядку. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07 вересня 2018 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . 24 вересня 2018 року ухвалою суду забезпечено проведення судового розгляду в режимі відеоконференції. 05 жовтня 2018 року ухвалою представнику позивача відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-оціночної експертизи. 05 жовтня 2018 року підготовче провадження закінчено та справу призначено до судового розгляду. 01.10.2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті вимог. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, заслухавши доводи представника позивача, заперечення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи доказами, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 19 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 93, 6 кв.м., котрий посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. за реєстровим номером 3309. Продаж квартири за [ADDRESS] , вчинено за погодженою сторонами ціною у розмірі 96 300,00 грн. Ця сума повністю сплачена покупцем готівкою і отримана продавцем особисто до підписання договору купівлі-продажу спірної квартири (пункт 4 договору). Позивач вважає, що такий договір є недійсним, оскільки між ним та [PERSON] теж виникли правовідносини з договору позики грошей, відповідно до умов якого [PERSON] передав у позику [PERSON] 26.12.2015 року 750 000 грн. із строком повернення до 01.11.2015 року, що було еквівалентно 30 000 доларам США. Означені обставини підтверджуються нотаріально завіреною заявою від 26.12.21015 року за реєстровим номером 1435. Проте, [PERSON] своїх зобов`язань по договору позики перед ним не виконав, тому він був змушений звернутись до суду про стягнення коштів. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.09.2017 року, яке набрало законної сили 20.09.2017 року, з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 984 368,26 грн. Під час виконання цього рішення він дізнався про те, що 21.10.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки відповідно до умов якого в якості забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця [PERSON] перед іпотекодержателем [PERSON] за договором позики від 21.10.2014 року про повернення коштів в сумі 560 000 грн., строк повернення яких до 21.04.2015 року. Такий договір вважає фіктивним, оскільки правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, а лише про людське око, для виду, аби не повертати йому коштів за договором позики. 4. Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права. Позивач посилається на те, що означений договір купівлі-продажу є недійсним та фіктивним, вчинений без наміру настання реальних наслідків, що обумовлені ним. Доказами фіктивності правочину є свідомий намір на ухилення від своїх грошових зобов`язань за договором позики грошей від 26.12.2015 року [PERSON] шляхом укладення договору іпотеки. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 19.12.2016 року внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву, правочин було укладено умисно, оскільки ціна продажу значно занижена, що підтверджується звітом про оцінку вказаної квартири, здійсненої центром незалежної оцінки «Проскурів-експерт», проведеної станом на час укладання договору, вартість якої складає 833 124,0 грн. Однак такі доводи не знайшли свого підтвердження, і спростовуються поясненнями [PERSON] , котрий підтвердив що мав намір придбати спірну квартиру та в даний час проживає в ній. Ціну продажу вони погодили з [PERSON] та він сплатив її продавцю при укладенні договору. Означена квартира на момент посвідчення договору під забороною не перебувала, згідно п.9 даного договору сторони підтверджували дійсні наміри до вчинення правочину та провели розрахунок за відчужуваний об`єкт до підписання цього договору. Об`єкт нерухомого майна зареєстрований у визначеному законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2016 року за № 76228673 та встановлено фактичну передачу квартири у власність [PERSON] . Тому, ніяким чином, на правомірність вчинення цього правочину не впливає наявність невиконаних грошових зобов`язань [PERSON] перед позивачем, ціну, за яку продано об`єкт нерухомості та не порушує його прав. Досліджуючи надані докази, суд вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження фактичних та правових підстав недійсності правочину властивих договору купівлі-продажу, та не довів факту порушення, невизнання або оспорювання його цивільних прав чи інтересів, а позов пред`явлено лише з метою виконання невиконаних зобов`язань [PERSON] перед позивачем. Наведене позивачем нормативно-правове обґрунтування позову (ст. ст. 215, 234 ЦК України) суд не бере до уваги, оскільки позивачем не доведено, що сторони не мали наміру на реальне настання правових наслідків, обумовлених даним правочином. Зокрема, згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань за договором; приховування справжніх намірів учасників правочину Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. В разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Проте, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем фіктивності договору купівлі-продажу 19 грудня 2016 року, зокрема, головної ознаки фіктивного правочину - відсутності наміру створити правові наслідки, обумовлені спірним договором, так як подальші дії сторін правочину свідчать про їх виконання, порушень вимог закону в момент вчинення оспорюваного правочину. Натомість, нерухоме майно значиться зареєстрованим за [PERSON] з часу його укладення, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та користується ним. З наведених підстав позов задоволеним бути не може. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 5. Судові витрати. Судові витрати, понесені позивачем, складаються з судового збору в сумі 704,8 грн., які в зв`язку з відмовою в позові відшкодуванню не підлягають. Доказів понесення інших судових витрат суду не надано. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed