Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 грудня 2011 року Арбузинським районним судом Миколаївської області винесено постанову про закриття кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1, 4 ст. 358 КК України у звязку з закінченням строків давності, якою було встановлено, що [PERSON] у червні липні 2008 року подав до філії Арбузинського відділення № [NUMBER] «Ощадбанк» підроблені довідки про доходи [PERSON], [PERSON], [PERSON], а згодом на підставі кредитних договорів, укладених між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримав грошові кошти на загальну суму 60000 грн. Посилаючись на те, що злочинними діями відповідача банку заподіяно матеріальної шкоди, яка складається з заборгованості по кредитним договорам, укладеним банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] станом на 29 березня 2016 року у виді заборгованості за основним боргом, заборгованості за процентами, комісії, пені, позивач прохав стягнути з відповідача 294\~772 грн. 32 к. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та прохала їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Вважають, що початок перебігу строку позовної давності відбувся з 19 грудня 2011 року, коли була винесена постанова суду про закриття кримінальної справи обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1, 4 ст. 358 КК України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 19 грудня 2011 року Арбузинським районним судом Миколаївської області винесено постанову про закриття кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочину, передбаченого ч.1, 4 ст. 358 КК України у звязку з закінченням строків давності. Відповідно до вказаної постанови суду [PERSON], працюючи головою ФГ «[PERSON]А.», не маючи найманих працівників, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою отримання споживчих кредитів в філії - Арбузинське відділення №3160 ВАТ «Державний ощадний банк України», за місцем свого проживання, вписав в бланки-довідок для одержання кредиту в філії Арбузинське відділення № 3160 «Державний ощадний банк України» завідомо для нього недостовірні відомості про отриманні ним доходи за шість місяців; про роботу [PERSON] на посаді головного бухгалтера ФГ «[PERSON]А.» та отримані доходи за шість місяців; про роботу [PERSON] на посаді тракториста ФГ «[PERSON]А.» та отримані доходи за шість місяців; про роботу [PERSON] на посаді різноробочої ФГ «[PERSON]А.» та отримані доходи за шість місяців. Вищевказані довідки [PERSON] посвідчив, поставивши на них відбитки печатки ФГ «[PERSON]А.», чим надав їм ознак офіційних документів. [PERSON], усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою отримання споживчих кредитів, достовірно знаючи про те, що в довідках виданих ФГ «[PERSON]А.» внесено завідомо неправдиві відомості, надав вказані довідки до філії Арбузинське відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України», де отримав кредити. У відповідності до висновку експерта від 24 жовтня 2011 року, який знаходиться у матеріалах дослідженої у судовому засіданні кримінальної справи, рукописні записи в графах «Призначення платежу» у видатковому касовому ордеру на імя [PERSON] від 26.08.2008 року, у видатковому касовому ордеру на імя [PERSON] від 23 червня 2008 року, у видатковому касовому ордеру на імя [PERSON] від 23 червня 2008 року, у видатковому касовому ордеру на імя [PERSON] від 28.07.2008 року виконані [PERSON] У судовому засіданні відповідач не заперечував щодо отримання ним грошових коштів по кредитним договорам, укладеним між банком та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та пояснив, що саме він сплачував кошти на погашення кредитів певний період, а потім перестав сплачувати у звязку з тим, що банк нарахував надлишкові суми. Таким чином, є доведеним факт отримання коштів [PERSON] по кредитним договорам, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] на загальну суму 60000 грн. без передбачених законом правових підстав. Із розрахунків, наданих банком, видно, що сума наявності заборгованості за основним боргом по кредитному договору, укладеному між банком та [PERSON] складає 7221 грн. 36 к.; по кредитному договору, укладеному між банком та [PERSON] складає 12349 грн. 85 к.; по кредитному договору, укладеному між банком та [PERSON] складає 13020 грн. 20 к., а всього 32591 грн. 41 к. Саме ця сума є розміром невідшкодованого збитку [PERSON] перед банком. Звертаючись з позовом, банк у позовній заяві зазначив як складові матеріального збитку суму заборгованості за процентами, суму заборгованості за комісією та пенею. Однак, вказана заборгованість за кредитними договорами не є матеріальними збитками у розумінні ст. 1166 ЦК України і не підлягає стягненню з відповідача. Суд вважає, що суми заборгованості за процентами, комісією та пенею можуть бути стягнуті тільки з осіб, які мали реальні кредитні взаємовідносин з позивачем та витікають\~\~з невиконання договірних зобов'язань. Але відповідач по справі договірних відносин з банком щодо виконання кредитних договорів не мав і не приймав на себе цивільно-правову відповідальність\~\~за виконання вказаних кредитних договорів, у тому числі: у вигляді спати прострочених процентів, пені та комісії. Згідно положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, зробленою до винесення ним рішення, є підставою для відмови у позові. Під час розгляду справи відповідачем було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. У судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду 10 травня 2016 року з позовною заявою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, вчиненим відповідачем [PERSON], в той час як факти її заподіяння мали місце у 2008 році. Про закриття кримінальної справи позивачу стало відомо ще 29 грудня 2011 року, коли позивач звернувся до суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на постанову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2011 року, що підтверджується матеріалами кримінальної справи № 1-п-78/11, дослідженої у судовому засіданні. \~\~ Таким чином, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, відбулося поза межами трирічного строку позовної давності. Причину пропуску строку звернення до суду, наведену представником позивача як відсутність юриста, суд не вважає поважною. У звязку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. \~\~

Outcome: dismissed