Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~У січні 2021року позивач [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області через чвого представника адвоката Гусарова В.М.з позовною заявою до [PERSON] ,\~третя особа Південна Товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. \~ \~ \~ \~В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилається на\~те,\~що 12.08.1999року\~між \~ [PERSON] (далі\~-\~позивач)\~з однієї\~сторони та\~ [PERSON] \~ (далі\~-\~відповідач),\~з іншої\~сторони,\~було укладено\~договір купівлі-продажу,\~за яким\~позивач придбав\~у відповідача\~житловий будинок [ADDRESS] .\~Цей договір\~було зареєстровано\~на Південні\~товарній біржі\~ №\~1751\~та не\~було посвідчено\~нотаріально,таким\~чином просить суд визнати зазначений договір дійсним. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Демченко Н.В. у судове засідання не з`явилися, при цьому представник позивача подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив задовольнити їх у повному обсязі; розгляд справи проводити за їх із позивачем відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~при цьому\~надіслала заяву\~про розгляд\~справи без\~її участі,також\~зазначила,що\~позовні вимоги\~визнає в\~повному обсязі. \~Представник третьої особи Південна товарна біржа у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: 12.08.1999року між\~ [PERSON] \~з однієї\~сторони та\~ [PERSON] з\~іншої сторони,\~було укладено\~договір купівлі-продажу,\~за яким\~позивач придбав\~у відповідача\~житловий будинок\~ [ADDRESS] .\~Цей договір\~було зареєстровано\~Южной товарной\~біржею під №\~1751\~від 12.08.1999.\~ Згідно листа КП «ММБТІ» від 11.12.2020року за адресою [ADDRESS] право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованим Южною товарною біржею 12.08.1999 року за № 1751 та зареєстровано КП ММБТІ за № 17804. Відповідно до положень\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. \~ \~ \~ \~Згідно із п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст.57,58 Конституції України,ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1999 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1ст. 47 ЦК України). Статтею 47\~ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Окрім того, відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови, в тому числі й ціну, проте у зв`язку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, позивач позбавлений можливості розпорядження вказаним майном, тобто здійснення всіх прав як власника. За такого, враховуючи вимогист. 16 ЦК України, та встановивши узгодження та виконання всіх суттєвих умов договору, що посвідчення вказаного договору нині в нотаріальному порядку неможливе, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу. Статтею 224 ЦК УРСР визначено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved