Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги, просила: -стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 96829 грн.; -стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами в розмірі 15908 грн. 83 коп.; -стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позовної заяви позивач посилалась на те, що 07 лютого 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений попередній Договір № 07/02-2017 в письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Предметом Договору є угода сторін, відповідно до якої продавець висловлює намір продати, а покупець купити майно, що знаходиться у власності продавця, яке представляє собою двокімнатну квартиру, що складається з 2 житлових кімнат, загальною площею 54,5 кв.м., житлової 30,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вказана квартира належить на праві власності Продавцю на підставі свідоцтва про право власності від 10.11.2008 року, свідоцтва про право на спадщину від 03.06.2013 року; та третім особам. Відповідно до умов договору сторони прийшли до згоди про наступне: підтверджуючи намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості до 21.03.2017 року із ціллю забезпечення його укладення, в момент підписання цього Договору, покупець передав, продавець прийняв гарантійну суму, яка складає 700 доларів США. Фактична передача квартири покупцю повинна була бути здійснена не пізніше 21.03.2017 року. Крім того, відповідно до договору, сторони прийшли до згоди про наступне: підтверджуючи намір укласти договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості до 21.03.2017 року із ціллю забезпечення його укладення, в момент підписання договору, покупець передав, продавець прийняв гарантійну суму, яка складає 700 доларів США. Крім того, 27 лютого 2017 року між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода до Договору від 07.02.2017 року. Відповідно до додаткової угоди від 27.02.2017 року, в момент підписання додаткової угоди, покупець передає, а продавець додатково отримує в рахунок оплати за квартиру (об'єкт) аванс в розмірі, що еквівалентна 1000 доларів США по середньому комерційному курсу долара США на день видачі авансу. Загальна сума авансу переданого за квартиру (об'єкт) складає розмір еквівалентний 1700 доларів США по середньому комерційному курсу Долара США на день видачі авансу. Усі фінансові зобов'язання між Продавцем та Покупцем збільшуються на вказану в даній угоді суму. Договір купівлі-продажу між позивачем та відповідачем повинен бути укладений та нотаріально посвідчений не пізніше 18.04.2017 року. 18 травня 2017 року відповідач отримала додатково від позивача грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, в якості авансу до попереднього договору. Відповідно до власноручно зроблених відповідачем написів про отримання грошових коштів на попередньому договорі від 07.02.2017 року, додатковій угоді до договору від 07.02.2017 року та розписки від 18.05.2017 року відповідач - [PERSON] загалом отримала від позивача грошові кошти в розмірі 3700 доларів США. У зв'язку з недодержанням сторонами договору вимог, щодо укладення правочинів, а саме у зв'язку з тим, що укладені договори не посвідчені нотаріально, вони є нікчемними. Враховуючи, що нікчемний правочин не створює будь-яких юридичних наслідків, та кожна сторона нікчемного правочину зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що отримала від виконання цього правочину, [PERSON] безпідставно отримала у позивача кошти у розмірі 3700 доларів США, що еквівалентно 96829 гривень, також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 15908 грн. 83 коп., у зв'язку з чим, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача у судовому засіданні уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Відповідач не з'явилась в судове засідання без поважних причин; належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не подала відзив; представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв'язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явились в судове засідання без поважних причин; належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 07.06.2018 року № 126812355 [PERSON] на праві приватної власності належить 1/5 частина квартири за адресою: [ADDRESS] (арк.с.5-6). Власниками інших часток спірної квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк.с.58-59). Відповідно до попереднього договору № 07/02-2017 від 07.02.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір, відповідно до умов якого продавець має намір продати, а покупець придбати, майно яке знаходиться у власності продавця, а саме двокімнатну квартиру, що складається з 2 житлових кімнат, загальною площею 54,5 кв.м., житловою 30,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Фактична передача квартири покупцю буде здійснена 21.03.2017 року (арк. с.21). Як вбачається з власноручної розписки [PERSON], остання, 07.02.2017 року отримала 700 доларів США за квартиру за адресою: [ADDRESS] (арк.с.21, зворот). Відповідно до додаткової угоди від 27.02.2017 року до договору від 07.02.2017 року, внесено зміни до договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON], в момент підписання додаткової угоди покупець передає, а продавець додатково отримує в рахунок оплати за об'єкт аванс в розмірі 1000 доларів США. Загальна сума авансу, переданого за об'єкт складає 1700 доларів США. Договір купівлі - продажу між продавцем і покупцем повинен бути нотаріально посвідчений не пізніше 18.04.2017 року (арк.с.22). Відповідно до власноручної розписки [PERSON], остання, отримала 1000 доларів США за квартиру за адресою: [ADDRESS]. Загальна сума завдатку складає 1700 доларів США (арк.с.22). Крім того, як вбачається з розписки [PERSON], складеної у присутності двох свідків [PERSON], [PERSON], 18.05.2018 року [PERSON] отримала в займ від [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], 2000 доларів США, які зобов'язувалась повернути до 08.06.2017 року (арк.с.23). Судом встановлено, що у подальшому, договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було. В позовній заяві позивач, посилаючись на ст.1212 ЦК України, вказує, що відповідачка набула грошові кошти в сумі 3700 доларів США без достатньої правової підстави та зобов'язана повернути їх. Відповідно до ст.1212 ЦК України врегульовано випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі № 6-100цс15. Разом з тим, підставами позову є не саме по собі посилання на певну норму закону, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Тому, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, повинен встановити які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин й застосовує норму закону, яка їм відповідає. Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення переданих відповідачеві коштів позивач та його представник послалися на те, що договір купівлі-продажу, на підтвердження зобов'язання якого та в рахунок належних з нього платежів були передані кошти [PERSON], не укладений в установленому законом порядку, а тому є авансом. Згідно зі ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що між сторонами склалися договірні відносини з приводу укладення договору купівлі - продажу квартири, який у передбаченій законом формі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому. Оскільки сторонами договір купівлі - продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем [PERSON] грошова сума відповідачу [PERSON] є авансом, а не завдатком, який підлягає поверненню позивачеві. Таким чином, передані позивачем відповідачу грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12. Однак, аналізуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 2000 доларів США, як таких, які були передані відповідачеві в рахунок забезпечення в майбутньому укладання договору купівлі-продажу квартири, приходить до висновку про те, що такі твердження позивача є помилковими, так як відповідно до матеріалів справи, а саме розписки, написаної власноручно відповідачем, 2000 доларів США були передані відповідачу у борг, які відповідач зобов'язувалася повернути позивачу до 08.06.2017 року. Тому, суд приходить до висновку, що передані позивачем відповідачу грошові кошти у сумі 2000 доларів США, не є авансом, а є позикою, а тому, вимоги позивача, в цій частині, задоволенню не підлягають. Зважаючи на докази, що підтверджують отримання відповідачем спірних коштів в розмірі 1700 доларів США, та відсутність доказів повернення коштів позивачу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача грошових коштів в сумі 1700 доларів США. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Офіційний курс Національного банку України, станом на 07.12.2017 року, складав 27 грн. 26 коп. за 1 долар США, тому, сума основного боргу складає: 1700 доларів США х 27,05 грн. = 45985 грн. В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, у зв'язку з чим, позивач передала відповідачу завдаток у загальному розмірі 1700 доларів США, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 1700 доларів США (що станом на 07.02.2017 еквівалентно 45985 (сорок п'ять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 00 коп. Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України із посиланням на статтю 536 цього Кодексу передбачено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір таких процентів визначається договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. Аналізуючи зазначені норми права, можна зробити висновок, що законодавець, передбачаючи можливість нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей, не визначив у законі або іншому акті законодавства його розмір. До того ж, беручи до уваги позадоговірний характер спірних грошових правовідносин, особи позбавлені можливості визначити такий розмір і в договорі. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, регулюючи проценти за договором позики (грошовим зобов'язанням), законодавець закріпив, якщо цим договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБ України. Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З урахуванням указаних норм міжнародного та національного права, виходячи з принципу верховенства права, закріпленого у Конституції України, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, закріплених у ст.3 та ст.8 ЦК України, підлягають нарахуванню проценти за користування чужими грошовими коштами у випадку безпідставного одержання чи збереження грошей на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до даних, опублікованих на офіційному сайті Національного банку України облікова ставка Національного банку становила: Період% річних 07.02.2017 року - 27.02.2017 року14 28.02.2017 року - 13.04.2017 року14 14.04.2017 року - 17.05.2017 року13 18.05.2017 року - 25.05.2017 року13 26.05.2017 року - 26.10.2017 року12,5 27.10.2017 року - 14.12.2017 року13,5 15.12.2017 року - 25.01.2018 року14,5 26.01.2018 року - 01.03.2018 року16 02.03.2018 року по 08.06.2018 року17 Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 07.02.2017 року по 27.02.2017 року складають 19082 грн. (700 доларів США х 27,26 грн. = 19082) х21х14%/365/100 = 153 грн. 70 коп. Проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 28.02.2017 року по 13.04.2017 року складають 45985 грн. (1700 доларів США х 27,05 грн. = 45985 грн.) х 45х14% /365/100 = 793 грн.71 коп. Проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 14.04.2017 року по 17.05.2017 року складають 45985 грн. х 34 х13%/365/100 = 556 грн. 86 коп. Проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 18.05.2017 року по 25.05.2017 року складають 45985 грн. х8 х13%/365/100 = 131 грн. 02 коп. Проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 26.05.2017 року по 26.10.2017 року складають 45985 грн. х154 х12,5%/365/100 = 2 425 грн. 23 коп. Проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 27.10.2017 року по 14.12.2017 року складають 45985 грн. х49 х13,5%/365/100 = 833 грн. 39 коп. Проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 15.12.2017 року по 25.01.2018 року складають 45985 грн. х32х14,5%/365/100 = 584 грн. 57 коп. Проценти за користування чужими грошовими коштами за період - 26.01.2018 року по 01.03.2018 року складають 45985 грн. х35 х16%/365/100 =705 грн. 52 коп. Проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 02.03.2018 року по 08.06.2018 року складають 45985 грн.х98х17%/365/100 = 2098 грн. 93 коп. А всього, сума процентів користування чужими коштами в період з 07.02.2017 року по 08.06.2018 року складає 8282 грн. 93 коп. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп., а також судові витрати, понесені позивачем у зв'язку із сплатою судового збору за подання заяви про забезпечення позову у сумі 340 грн. 00 коп. Інші вимоги позивача є незаконними і необґрунтованими, а тому, задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial