Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, зазначаючи, що [INFO] у них з відповідачем народилася донька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER]. У 2008 році їхні з відповідачем стосунки погіршилися й вони почали проживати окремо. Оскільки відповідач жодним чином не приймав участі в утриманні їхньої неповнолітньої дитини, вона звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та про оголошення його в розшук. Результатом такого звернення стало відповідне рішення та ухвала Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2009 року. Після народження донька мешкає разом із нею та повністю знаходиться на її утриманні й вихованні. 05 червня 2009 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Таким чином, на сьогоднішній день вона проживає разом зі своїм чоловіком, [PERSON], та доньками: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Увесь цей час відповідач як батько [PERSON] жодного разу не виходив на зв'язок ані з нею, ані зі своєю донькою, жодної допомоги на утримання неповнолітньої дитини він не надає, про його місцезнаходження їй нічого не відомо. Її чоловік, [PERSON], з 2014 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції на сході України, забезпеченні її проведення й захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і має статус учасника бойових дій, що підтверджується довідкою № 25/81 від 19.01.2016 року та посвідченням [NUMBER]. Так, враховуючи, що її чоловік як учасник бойових дій має відповідні пільги, влітку 2016 року він отримав путівку для дитини на відпочинок у літньому таборі поблизу Буковеля на Західній Україні. З метою медичного оздоровлення доньки, її відпочинку поза містом у сприятливих для оздоровлення кліматичних умовах тощо, наша з відповідачем донька перебувала у зазначеному таборі влітку 2016 року. У травні 2017 року її чоловікові як учаснику бойових дій надано право на путівку для дитини до Швеції для літнього відпочинку. Вказаний проект є результатом співпраці ГО Ініціатива Е+ та відомої у Швеції й за кордоном художниці і громадської активістки [PERSON], що підтверджується відповідними письмовими доказами. Враховуючи зазначене, вона влітку 2017 року має намір посприяти подорожі її неповнолітньої доньки, [PERSON], на відпочинок до Швеції. Але задля виїзду її доньки за межі України, їй в обов'язковому порядку необхідна згода батька дитини - [PERSON], так як вирішити вказане питання у будь-який інший спосіб без його участі неможливо, окрім отримання судового рішення. На її думку, така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, а також це надасть можливість оздоровити доньку в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. Така подорож сприяла б розширенню кругозору доньки, ознайомлення її з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя, що є неможливим без отримання згоди на таку поїздку від відповідача. Вважає, що відсутність батька неповнолітньої [PERSON] та його ухиляння від турботи за донькою шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Відповідач, зловживаючи своїми правами, перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів неповнолітньої дитини. Оскільки в неї виникли складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд її неповнолітньої дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що законодавством України не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, вона змушена звертатися до суду з даною позовною заявою. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила надати їй дозвіл на оформлення проїзного документу для тимчасового виїзду за межі України до Королівства Швеція з метою оздоровлення та відпочинку неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди її батька [PERSON], [INFO], у період з 02.07.2017 року по 16.07.2017 року включно та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Королівства Швеція у період з 02.07.2017 року по 16.07.2017 року включно громадянки України [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], або у супроводі осіб, які уповноважені [PERSON] за нотаріально посвідченою згодою, які будуть забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, від її представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, на позовних вимогах наполягають та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У зв'язку з цим, за згодою позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив Дослідивши матеріали справи та давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER]. У 2008 році їхні стосунки погіршилися й вони почали проживати окремо. Оскільки відповідач не приймав участі в утриманні неповнолітньої дитини, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2009 року з нього було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від всіх його доходів щомісячно до повноліття дитини, а ухвалою цього ж суду від 26 січня 2009 року відповідача оголошено в розшук. Після народження донька мешкає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні та вихованні. З 05 червня 2009 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Від цього шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Таким чином, на сьогоднішній день позивач проживає разом зі своїм чоловіком, [PERSON], та доньками: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Відповідач як батько [PERSON] жодної участі в її утриманні та вихованні не бере, його місцезнаходження не відомо. Чоловік [PERSON], [PERSON], з 2014 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції на сході України, забезпеченні її проведення й захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і має статус учасника бойових дій, що підтверджується довідкою № 25/81 від 19.01.2016 року та посвідченням [NUMBER]. У травні 2017 року [PERSON] як учаснику бойових дій надано право на путівку для дитини до Швеції для літнього відпочинку. Указаний проект є результатом співпраці ГО Ініціатива Е+ та відомої у Швеції й за кордоном художниці і громадської активістки [PERSON], що підтверджується відповідними письмовими доказами. Позивач має намір посприяти подорожі її неповнолітньої доньки, [PERSON], на відпочинок до Швеції, але для цього їй в обов'язковому порядку необхідна згода відповідача як батька дитини, тому вирішити вказане питання без його участі можливо лише на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають гуртуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Конвенцією ООН про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно зі ст. 313 ЦК України особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Відповідно до пункту 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, визначено, що за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Судом враховується, що виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], за межі України для тимчасового перебування, а у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. При цьому судом враховано, що відповідач у судове засідання не з'явився, хоча він повідомлявся про розгляд справи згідно із положеннями цивільно-процесуального законодавства, та відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не скористався наданим йому законом правом і не довів суду безпідставність позовних вимог та правомірність своїх дій. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved