Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської місцевої прокуратури №10 (надалі за текстом - відповідач 1), Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації (надалі за текстом - відповідач 2), третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, про виключення запису з Єдиного реєстру заборон. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 18.11.2004 року Першою Київською державною нотаріальною конторою щодо об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] накладено арешти: реєстраційний номер обтяження 1482158, підстава обтяження: лист, 94, 13.03.1997, Прокурор, р-н Шевченківський; реєстраційний номер обтяження 1482170, підстава обтяження: лист, 94, 13.03.1997, Прокурор, р-н Шевченківський; реєстраційний номер обтяження 1482495, підстава обтяження: лист, 26, 04.04.1997, Держадміністрація Шевченківського району; реєстраційний номер обтяження 1482499, підстава обтяження: лист, 26, 04.04.1997, Держадміністрація Шевченківського району. Однак, на момент отримання Свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , а саме, станом на 06.05.2009 року жодного арешту, заборон, тощо на зазначено житло не існувало. Відтак, з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2020 року дану справу передано до Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.08.2020 року позовну заяву залишено без руху. 17.09.2020 року представником позивача усунуто виявлені недоліки. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 07.10.2020 року. 06.10.2020 року до суду Перша Київська державна нотаріальна контора подала заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. 07.10.2020 року до суду відповідачем 1 подано клопотання про відкладення судового засідання. Наступне підготовче судове засідання призначено на 23.11.2020 року. 23.11.2020 року представником позивача подано до суду заяву про проведення підготовчого судового засідання без його участі. Представник відповідача 1 та представник відповідача 2 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Протокольною Ухвалою суду від 23.11.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 10.12.2020 року. 09.12.2020 року до суду відповідачем 1 подано клопотання про відкладення розгляду справи. З метою забезпечення прав учасників справи судом відкладено розгляд справи по суті на 26.03.2021 року. 25.03.2021 року представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі. Представники відповідачів у судові засідання не з`явилися, відзив у встановлений строк не подали, у судові засідання явку своїх представників не забезпечили, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла управління з питань майна Подільської у м. Києві райдержадміністрації 06.05.2009 року, розпорядження №546, дата проведення реєстрації в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності на підставі свідоцтва про право власності і записаний у Реєстрову книгу за № 4824 01.06.2009 року, позивачу належить квартира [ADDRESS] (а.с.10-11). Згідно з інформацією, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Першою Київською державною нотаріальною конторою 18.11.2004 року накладено обтяження у вигляді запису за реєстраційним номером обтяження 1482158, зареєстрований 18.11.2004 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , підстава обтяження: лист, 94, 13.03.1997, Прокурор, р-н Шевченківський; запис за реєстраційним номером обтяження 1482170, зареєстрований 18.11.2004 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , підстава обтяження: лист, 94, 13.03.1997, Прокурор, р-н Шевченківський; запис за реєстраційним номером 1482495, зареєстрований 18.11.2004 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] 1482170, зареєстрований 18.11.2004 року, підстава обтяження: лист, 26, 04.04.1997, Держадміністрація Шевченківського району; запис за реєстраційним номером обтяження 1482499, зареєстрований 18.11.2004 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] , підстава обтяження: лист, 26, 04.04.1997, Держадміністрація Шевченківського району (а.с.13-15). З метою з`ясування обставин накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , позивач звернувся до відповідача 1 (а.с.18). Листом №41-1967вих-20 від 01.04.2020 року відповідач 1 повідомив позивачу, що документів, які стали підставою для накладення арешту на зазначену квартиру не виявлено, а для вирішення порушеного позивачем питання місцевою прокуратурою надіслано запити до Першої Київської державної нотаріальної контори та Київського державного нотаріального архіву (а.с.16). 15.06.2020 року представник позивача звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з адвокатським запитом стосовно існуючого арешту на квартиру позивача. Листом №3793/01-16 від 22.06.2020 року Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила, що відповідно до номенклатури справ термін зберігання документів, щодо накладання, зняття арештів (заборон) за 1997 рік складав 3 роки, тому надати інформацію про арешт (заборону) на квартиру [ADDRESS] не має можливості, у зв`язку із відсутністю документів (а.с.39). 14.09.2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Горбунової Л.В. з метою вчинення нотаріальної дії - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Однак, приватний нотаріус своєю постановою відмовила у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у зв`язку із наявністю зареєстрованих обтяжень (а.с.40-41). 08.10.2020 року представник позивача звернулась до відповідача 2 з адвокатським запитом стосовно надання копії листа №26 від 04.04.1997 року, виданого Держадміністрацією Шевченківського району, на підставі якого накладений арешт квартиру позивача (а.с.60-61). Листом №109/04/35-7228 від 20.10.2020 року відповідач 2 повідомив, що вказаний лист відсутній (а.с.62-63). Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України). Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року №31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно зі ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. У відповідності до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно з п. п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 року за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися належною йому на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] . Підстави зняття заборони на нерухоме майно передбачено ст. 74 Закону України «Про нотаріат». Згідно пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Відповідно до пункту 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. З наведених доказів вбачається, що позивач обмежений в користуванні своєю власністю - вищезазначеним нерухомим майном у Реєстрі заборон зазначено невизначене майно, все майно) у зв`язку з наявним обтяженням - арештом нерухомого майна, а судовим розглядом встановлено відсутність невиконаних зобов`язань позивача перед будь-якими особами. Таким чином, відсутні підстави для подальшого існування вищевказаного обтяження. У зв`язку із чим суд вважає правильним здійснити захист прав позивача шляхом зняття арештів з належної квартири [ADDRESS] . Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ЦПК України, доказами. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про задоволення вимог.

Outcome: approved