Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 06.09.2003 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу вони проживали за адресою [INFO] (колишня назва Інтернаціональна), буд.7. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28.11.2016 року даний шлюб було розірвано. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Приблизно в травні 2015 року [PERSON] зібрав свої речі та виїхав у невідомому напрямку. З того часу жодних відомостей від [PERSON] їй не надходило. Просила суд визнати безвісно відступнім громадянина України [PERSON], [INFO], для того щоб оформити державну допомогу дітям, позбавленим батьківського піклування. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 08 вересня 2017 року заяву [PERSON] про визнання особи безвісно відсутньою задоволено: визнано [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який проживав за адресою: [INFO] (Інтернаціональна), буд. 7 безвісно відсутнім з 01 жовтня 2015 року. В апеляційній скарзі Управління Пенсійного Фонду України в м. Дзержинську Донецької області просить скасувати рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 08 вересня 2017 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про визнання [PERSON] безвісно відсутнім. В обґрунтування апеляційній скарзі представник Фонду посилається на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, а саме, на думку апелянта. судом не в повному обсязі зясовано обставини, що мають значення для справи та не надано належну оцінку всім доказам. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції хоча і зробив запити до відповідних організацій за місцем проживання відсутнього, однак не надав належної оцінки відповідям на них, оскільки відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 260 КК України. В судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності із положеннями ст. 74 ЦПК України, про що свідчать телефонограми від 03 листопада 2017 року № 5110, 5111, довідки про доставку електронного листа та SMS (а.с.108-110). Від Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську та представника [PERSON] [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Судом першої інстанції встановлено, що заявниця перебувала в шлюбі з [PERSON], який був розірваний рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 28.11.2016 року. Від вказаного шлюбу колишнє подружжя має доньок: [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-НО №479064 від 08.10.2012 року, видане виконавчим органом Щербинівської селищної ради м. Дзержинська Донецької області; [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-НО №161043, видане виконкомом Щербинівської селищної ради м. Дзержинська Донецької області; [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-НО №352579, видане виконкомом Щербинівської селищної ради м. Дзержинська Донецької області. Після розірвання шлюбу діти продовжують жити разом із заявницею за адресою: Донецька область, м. Торецьк, смт.Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.7. Відповідно до довідки №522 від 20.07.2017 року виконавчого органу Щербинівської селищної ради реєстрація [PERSON], [INFO], дійсно був зареєстрований за адресою: [INFO] (Інтернаціональна), буд.7. Однак, за твердженнями заявника, в травні 2015 року зібрав свої речі та виїхав у невідомому напрямку. З того часу місцезнаходження [PERSON] невідоме. Факт відсутності [PERSON] за адресою реєстрації та постійного проживання з кінця травня 2015 року по 30.03.2017 року, а саме за адресою: Донецька область, м. Торецьк, смт. Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.7, підтверджений наявними в матеріалах справи листами за підписом депутата Щербинівської селищної ради [PERSON] від 10.11.2016 року та від 30.03.2017 року, а також підписами сусідів [PERSON] (Донецька область, м.Торецьк, смт.Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.3) та [PERSON] (Донецька область, м.Торецьк, смт.Щербинівка, вул.Дружби (Інтернаціональна), буд.6). Згідно інформаційної довідки №90 від 2016 року та №12 від 30.03.2017 року Дошкільного навчального закладу №4 «Дзвіночок» Торецької міської ради [PERSON] з кінця травня 2015 року не відвідує батьківські збори, не приводить та не забирає неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], з дитячого садка. Згідно довідок №286 від 27.10.2016 року та №97 від 30.03.2017 року Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №21 Торецької міської ради Донецької області [PERSON] школу не відвідує, на загальношкільні та класні збори не зявляється, в житті школи та класу участі не приймає, успіхами неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] не цікавиться. Згідно із довідкою №01-04/870 від 29.05.2017 року Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділення виконавчої дирекції фонду у м.Торецьк Донецької області станом на 29.05.2017 року [PERSON], [INFO], на обліку у відділенні Фонду м.Торецьк не перебуває, страхові виплати не отримує. Відповідно до довідки №4854/02 від 26.05.2017 року Управління Пенсійного фонду України м. Дзержинська Донецької області згідно відомостей Центральної республіканської бази даних отримувачів пенсії [PERSON], [INFO], на обліку не перебуває, пенсію та інші виплати не отримує. Також згідно довідки Департаменту соціального захисту населення Торецької міської ради №07 від 31.05.2017 року [PERSON], [INFO], на обліку не перебуває, жодних видів допомоги в департаменті не отримує. Згідно даних Державної міграційної служби України у відповіді на запит №2.3-1145 від 20.06.2017 року відсутні відомості щодо документування паспортом громадянина України факту реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування [PERSON], [INFO]. Згідно відомостей Управління Пенсійного фонд України про застраховану особу [PERSON] останній єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на імя [PERSON] дорівнює 1822 грн. 14 коп. та датований вереснем 2015 року. Окрім того, судом першої інстанції в ході розгляду справи встановлено, що заявниця [PERSON] 04.11.2016 року зверталась до начальника Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області [PERSON] із заявою про встановлення місцезнаходження [PERSON], [INFO]. Відповідно до талону №778, зазначену вище заяву прийнято слідчим Погосян Л.В. 04.11.2016 року та зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події №8381, ЄРДР №1201650220001815 від 04.11.2016 року. Крім того, згідно з дорученням слідчого Торецького ВП від 11.11.2016 року та наказу №700, з метою встановлення місцезнаходження [PERSON], працівниками Торецького ВП було заведено оперативно-розшукову справу №32-64 від 14.11.2016 року. Також згідно із повідомленням Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області №14853/202/0317 від 08.09.2017 року, станом на теперішній час в провадженні слідчого відділення Торецького ВП Бахмутського відділу поліції головного управління національної поліції в Донецькій області перебуває кримінальне провадження відносно [PERSON], [INFO], відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №12017050220000936 від 13.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Управління пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його у разі невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування судом норм матеріального або процесуального права. Задовольняючі вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] безвісно відсутнім суд першої інстанції виходив з того, що за результатами дослідження наявних у справі документальних доказів, пояснень свідків, надання правової оцінки наявним у справі даним про здійснення особою останнього єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у вересні 2015 року тощо факт відсутності [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації та фактичного проживання понад один рік встановлений, у звязку з чим наявні правові підстави для задоволення заяви [PERSON] шляхом визнання [PERSON] безвісно відсутнім з 01 жовтня 2015 року. Проте такі висновки суду є помилковими. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про її місце перебування. Таким чином для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні наступні умови: відсутність протягом одного року в місці постійного проживання фізичної особи; відсутність відомостей в місці такого проживання про фізичну особу протягом року; неможливість установлення місця перебування фізичної особи. Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи. Зазначена норма регулює правовідносини у разі їх невизначеності яка викликана тим, що тривала відсутність громадянина у місці його постійного проживання за відсутності відомостей про його місце перебування зачіпає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, з якими він знаходиться у правових зв'язках. Згідно із ч.1 ст. 248 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього(житлово експлуатаційні організації, органи внутрішніх справ або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Звертаючись до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою [PERSON] посилалась на те, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно їй для оформлення державної допомоги їх дітям, позбавленим батьківського піклування: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (Інтернаціональна), буд.7. Факт відсутності [PERSON] за адресою реєстрації та постійного проживання з кінця травня 2015 року по 30.03.2017 року в суді першої інстанції підтверджений наявними в матеріалах справи листами за підписом депутата Щербинівської селищної ради [PERSON] від 10.11.2016 року та від 30.03.2017 року, а також підписами сусідів [PERSON] і [PERSON], допитаними судом першої інстанції як свідків та поясненнями свідка [PERSON] матері [PERSON] Разом з тим для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі ст.. 248 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою (наприклад, особи, яких вона зобовязана за законом утримувати, знаходяться у скрутному матеріальному становищі, її майно без нагляду зазнає шкоди і т.і.) і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обовязків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо. Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. Проте, із повідомлення Торецького відділення поліції Бахмутського відділу поліції головного управління Національної поліції в Донецькій області №14853/202/0317 від 08.09.2017 року, яке надано на запит суду першої інстанції, станом на теперішній час в провадженні слідчого відділення Торецького ВП Бахмутського відділу поліції головного управління національної поліції в Донецькій області перебуває кримінальне провадження відносно [PERSON], [INFO], відомості щодо якого внесені до ЄРДР за №12017050220000936 від 13.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України. В повідомленні також зазначено, що під час досудового розслідування виявлено факт участі [PERSON] в діяльності так званого окремого розвідувального батальйону «Спарта» незаконного збройного формування «ДНР»; слідством встановлено достатньо доказів для повідомлення [PERSON] підозри у вчинені вказаного кримінального правопорушення, однак місце його знаходження не встановлено, у звязку із чим досудовим слідством підготовлено повідомлення про підозру [PERSON] (для заочного повідомлення), а Торецьким ВП заведено оперативно-розшукову справу №32-64 від 14.11.2016 року. Отже, зазначені обставини, на думку апеляційного суду, не виключають припущення про навмисність відсутності [PERSON] в місці його постійного проживання та унеможливлюють встановлення юридичного складу, який необхідний для визнання особи безвісно відсутньою, з огляду на що посилання суду першої інстанції на те, що чинне законодавство не містить вказівки про неможливість визнання безвісно відсутньою особи, що переховується від розшуку за кримінальним провадженням, а сам лише факт внесення до ЄРДР даних щодо вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за відсутності доказів предявлення підозри у його вчиненні і оголошення [PERSON] у розшук є недостатньою підставою для відмови у визнанні його безвісно відсутнім, є помилковим; посилання суду першої інстанції на те, що без визнання [PERSON] безвісно відсутнім неможливий захист прав колишньої дружини (заявниці) та трьох його дітей на отримання відповідних соціальних виплат законодавчо не обґрунтований. Отже при розгляді справи судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставами для скасування рішення з ухваленням нового, про відмову в задоволені заяви.

Outcome: dismissed