Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив усунути перешкоди у користуванні та володінні ним легковим автомобілем «FIAT SCUDO», 2003 року випуску, номер кузову - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER]. Витребувати у [PERSON] з користування та володіння легковий автомобіль «FIAT SCUDO», 2003 року випуску, номер кузову - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER] та передати його [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що він відповідно до заяви про приєднання до публічного договору №CNR0A!0000272567 від 04.08.2011 р. у відповідності до ст. 634 Цивільного кодексу України отримав у користування та володіння за договором лізингу легковий автомобіль «FIAT SCUDO», 2003 року випуску, номер кузову - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER] загальною вартістю - 74 000,00 грн., власником якої виступало ТОВ «Автоприват». Зазначив, що він набув від ТОВ «Автоприват» законне право володіння та користування легковим автомобілем, а тому має право на усунення будь-яких перешкод з боку третіх осіб в реалізації своїх прав на таке володіння та користування. У зв'язку з матеріальними проблемами позивач вирішив надати даний автомобіль в сублізинг, шляхом передачі його в користування іншій особі, яка погодиться сплачувати щомісячні платежі та частково відшкодує позивачу уже внесені платежі. На даних умовах позивач розмістив оголошення у всесвітній мережі Інтернет з загальною вартістю платежів за легковий автомобіль - 66000,00 грн. З позивачем зв'язався відповідач [PERSON] та повідомив що його зацікавила викладена у всесвітній мережі Інтернет позивачем пропозиція щодо легкового автомобіля. 26.04.2013 року позивач з відповідачем домовилися щодо передачі в користування відповідача легкового автомобіля із подальшою перереєстрацією його на відповідача після сплати всіх платежів. Відповідач передав позивачу 6000,00 грн. та зобов'язався до 20 травня 2014 року передати позивачу ще 20000,00 грн. та здійснювати подальшу виплату за легковий автомобіль відповідно до графіку лізингових платежів до договору фінансового лізингу №CNR0A!0000272567. На підтвердження даних домовленостей відповідач надав про це розписку позивачу. Дана обставина підтверджується розпискою від 26.03.2014 р Однак, відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем та відмовився здійснювати додаткові доплати за автомобіль. У зв'язку з протиправними діями відповідача позивач звернувся до Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві з заявою на наявність у діях відповідача ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 28 травня 2014 року кримінальне провадження було закрите у зв'язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В даній постанові вказується, що допитаний відповідач визнав наявність вищевказаних домовленостей з позивачем, щодо легкового автомобіля, однак він відмовляється від доплати позивачу додаткових грошових коштів, оскільки згодом після отримання легкового автомобіля при детальному його огляді знайшов ряд недоліків, у зв'язку з чим запропонував позивачу зменшити ціну на автомобіль. Дана обставина підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 28 травня 2014 року, виданої слідчим СВ 2-ВМ Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві лейтенантом міліції Римар А.С. Таким чином, відповідач визнав, що легковий автомобіль знаходиться у нього і він не буде сплачувати за нього раніше обумовлену з позивачем ціну, а тому правових підстав для перебування легкового автомобіля в користуванні відповідача немає. Однак, на неодноразові звернення позивача відповідач відмовляється повернути легковий автомобіль. Відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем та відмовився здійснювати додаткові доплати за автомобіль, у зв'язку з чим позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Третя особа ТОВ «Автоприват» в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до заяви про приєднання до публічного договору №CNR0A!0000272567 від 04.08.2011 р. у відповідності до ст. 634 Цивільного кодексу України отримав у користування та володіння за договором лізингу легковий автомобіль «FIAT SCUDO», 2003 року випуску, номер кузову - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], загальною вартістю - 74 000,00 грн., власником якої (лізингодавцем) виступало Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоприват». Дана обставина підтверджується заявою про приєднання до публічного договору № CNR0A!0000272567 від 04.08.2011 р. з графіком лізингових платежів. Характеристика даного легкового автомобіля була визначена відповідно до специфікації та акта приймання-передачі до договору фінансового лізингу № CNR0A!0000272567 від 04.08.2011 р., а періодичність платежів визначалася графіком лізингових платежів до договору фінансового лізингу № CNR0A!0000272567. Відповідно до п. 14.1.8 заяви про приєднання до публічного договору № CNR0A!0000272567 від 04.08.2011 р. позивач здійснив оплату авансу у розмірі 20517,22 грн. Згідно з умов п. 14.3 заяви про приєднання до публічного договору № CNR0A!0000272567 від 04.08.2011 р. позивач зобов'язувався щомісячно протягом строку сплати вносити щомісячний платіж у розмір 1673,36 грн. та відшкодовувати лізингодавцю, всі витрати що пов'язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місця, який передує поточний місяць. У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно п.п. 1 п.1 ст. 4 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу. Відповідно до п.п. 2 п. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця. Встановлено, що позивач набув від ТОВ «Автоприват» право володіння та користування легковим автомобілем «FIAT SCUDO», 2003 року випуску, номер кузову - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER]. З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з матеріальними проблемами позивач вирішив надати даний автомобіль в сублізинг, шляхом передачі його в користування іншій особі, яка погодиться сплачувати щомісячні платежі та частково відшкодує позивачу уже внесені платежі. Відповідно ст. 5 Закону України «Про фінансовий лізинг» сублізинг - це вид піднайму предмета лізингу, у відповідності з яким лізингоодержувач за договором лізингу передає третім особам (лізингоодержувачам за договором сублізингу) у користування за плату на погоджений строк відповідно до умов договору сублізингу предмет лізингу, отриманий раніше від лізингодавця за договором лізингу. На даних умовах позивач розмісти оголошення у всесвітній мережі Інтернет з загальною вартістю платежів за легковий автомобіль - 66000,00 грн. З позивачем зв'язався відповідач [PERSON] та повідомив що його зацікавила викладена у всесвітній мережі Інтернет позивачем пропозиція щодо легкового автомобіля. 26.04.2013 року позивач з відповідачем домовилися щодо передачі в користування відповідача легкового автомобіля із подальшою перереєстрацією його на відповідача після сплати всіх платежів. Відповідач передав позивачу 6000,00 грн. та зобов'язався до 20 травня 2014 року передати позивачу ще 20000,00 грн. та здійснювати подальшу виплату за легковий автомобіль відповідно до графіку лізингових платежів до договору фінансового лізингу № CNR0A!0000272567. На підтвердження даних домовленостей відповідач надав позивачу розписку. Дана обставина підтверджується розпискою від 26.03.2014 р. Однак, відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем та відмовився здійснювати додаткові доплати за автомобіль. У зв'язку з протиправними діями відповідача [PERSON] позивач звернувся до Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві з заявою на наявність в діях відповідача ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Постановою СВ 2-ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 28 травня 2014 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014100100004609 від 08.05.2014 року, закрито у зв'язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування було встановлено, що допитаний відповідач [PERSON] визнав наявність вищевказаних домовленостей з позивачем, щодо легкового автомобіля, однак він відмовляється від доплати позивачу додаткових грошових коштів, оскільки згодом після отримання легкового автомобіля при детальному його огляді знайшов ряд недоліків, у зв'язку з чим запропонував позивачу зменшити ціну на автомобіль. Отже, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач визнав, що легковий автомобіль знаходиться в його користуванні та він відмовляється сплачувати за нього раніше обумовлену з позивачем ціну, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що правових підстав для перебування легкового автомобіля в користуванні відповідача [PERSON] немає. Встановлено, що на неодноразові звернення позивача [PERSON] до відповідача, останній відмовляється повернути позивачу легковий автомобіль. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що легковий автомобіль «FIAT SCUDO», 2003 року випуску, номер кузову - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER], який належить на праві власності позивачу та знаходиться в користуванні відповідача має бути витребуваний з володіння відповідача [PERSON] Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved