Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про зняття арешту з рухомого і нерухомого майна, що належить позивачу, у тому числі з 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на підставі виконавчого листа № 2-188/09, виданого 07.07.2009 року Марганецьким міським судом про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 05.09.2005 року в сумі 3244,23 грн., судового штрафу 412,21 грн., судового збору 51,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення 30,00 грн., державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції постановою про відкриття провадження від 19.03.2010 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача. 03.07.2014 року позивачем укладено шлюб з [PERSON] Прізвище після укладення шлюбу в позивача змінилося з «Кучугурний» на «Суворов». На час звернення до суду арешт з майна не знятий, хоча станом на 01.04.2015 року позивач заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не має. Державна виконавча служба зняти арешт з майна відмовляється, оскільки 30.06.2011 року виконавчий лист № 2-188/09 від 07.07.2009 року повернуто стягувачу без виконання, а виконавче провадження знищено у звязку із закінченням трирічного терміну зберігання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. До матеріалів справи додатково надав довідку з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 17.06.2015 року, відповідно до якої інші обтяження рухомого та нерухомого майна, що належить [PERSON], окрім обтяження за постановою державного виконавця Парубця Є.О. про відкриття провадження від 19.03.2010 року, відсутні. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просив справу розглядати без участі представника ПАТ КБ «Приватбанк». Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що арешт на все майно [PERSON] дійсно накладений 19.03.2010 року державним виконавцем ВДВС Марганецького МУЮ [PERSON] на підставі виконавчого листа № 2-188/09, виданого Марганецьким міським судом 07.07.2009 року. 30.06.2011 року виконавче провадження завершено на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист повернуто стягувачеві без виконання. На момент винесення постанови про повернення виконавчого документи стягувачеві статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» було передбачено, що в разі завершення виконавчого провадження згідно п.5 ч.1 ст.47 цього Закону заходи примусового виконання, вжиті в ході виконавчого провадження державним виконавцем, не скасовуються. Виконавче провадження з примусового стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» у відділі державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції відсутнє, оскільки згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби вказане виконавче провадження знищено після закінчення трирічного терміну зберігання. В судовому засіданні встановлено наступне: 07.07.2009 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 2-188/09 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 05.09.2005 року в сумі 3244,23 грн., судового штрафу 412,21 грн., судового збору 51,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення 30,00 грн. 19.03.2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 18130226 з примусового виконання виконавчого листа № 2-188/09. Одночасно постановою про відкриття провадження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача. Про що реєстратором Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 01.04.2010 року внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. 03.07.2014 року позивачем укладено шлюб з [PERSON], актовий запис № 251 від 03.07.2014 року. Прізвище після укладення шлюбу в позивача змінилося з «Кучугурний» на «Суворов». У квітні 2015 року [PERSON] звернувся до відділу державної виконавчої служби Марганецького міського управління юстиції із заявою про зняття арешту, накладеного на нележне йому рухоме та нерухоме майно в рамках виконавчого провадження № 18130226. До заяви додано довідку, видану ПАТ «КБ «ПриватБанк» 01.04.2015 року, про відсутність заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Відділом ДВС Марганецького міського управління юстиції відмовлено [PERSON] в знятті арешту з належного йому майна з тих підстав, що постановою державного виконавця від 30.06.2011 року виконавчий лист № 2-188/09 у виконавчому провадженні № 18130226 повернуто стягувачеві без виконання на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». На момент винесення постанови про повернення виконавчого документи стягувачеві статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» було передбачено, що в разі завершення виконавчого провадження згідно п.5 ч.1 ст.47 цього Закону заходи примусового виконання, вжиті в ході виконавчого провадження державним виконавцем, не скасовуються. Виконавче провадження № 18130226 на час звернення [PERSON] із заявою про зняття арешту у відділі ДВС відсутнє, оскільки згідно Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби вказане виконавче провадження знищено після закінчення трирічного терміну зберігання. Відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону від 21.01.2010 року, яка діяла на момент звернення стягувача із заявою до відділу ДВС про примусове виконання виконавчого листа № 2-188/09, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Відповідно до ст.55 вказаного Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 12.05.2011 року, що діяла на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві встановлений вичерпний перелік умов, за яких скасовуються вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а саме: - у разі закінчення виконавчого провадження (ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження); - повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Тобто, в разі завершення виконавчого провадження згідно п.5 ч.1 ст.47 цього Закону, заходи примусового виконання, вжиті в ході виконавчого провадження державним виконавцем, не скасовуються. Враховуючи те, що арешт на майно [PERSON] був накладений в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-188/09, виданого Марганецьким міським судом 07.07.2009 року, про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 05.09.2005 року в сумі 3244,23 грн., судового штрафу 412,21 грн., судового збору 51,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення 30,00 грн., а також те, що на час звернення до суду із заявою про зняття арешту з майна, належного [PERSON], заборгованість останнього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю погашена, а інших обтяжень майно [PERSON] не має, суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі статтей 317, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved