Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

у червні 2016 року заявник звернулася до суду в порядку окремого провадження зі заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги заявник мотивувала тим, що з червня 2009 року по жовтень 2013 року заявник [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних стосунках з громадянином Російської Федерації [PERSON] У грудні 2012 року у заявника народився син [PERSON]. З моменту припинення шлюбних стосунків малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю. Син заявника є інвалідом з дитинства. Заявник самостійно утримує сина, піклується про його фізичний розвиток, батько дитини матеріальну допомогу на утримання сина не надає, жодної участі у житті сина не приймає. Заявник постійно несе витрати на лікування та реабілітацію сина, купує одяг, взуття, харчові продукти, тощо. Заявник зазначає, що встановлення факту перебування дитини на утриманні матері необхідний їй для отримання пільг, передбачений трудовим законодавством України, щодо додаткової відпустки. За таких обставин, заявник просить встановити факт перебування дитини [PERSON], [INFO], на утриманні, вихованні та повному забезпеченні матері [PERSON] без участі батька. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Кричиної А.В. від 17 червня 2016 року було відмовлено у відкритті провадження по заяві [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2016 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва скасовано, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Жука М.В. від 12 жовтня 2016 року заяву [PERSON] визнано неподаною та повернуто заявниці, у зв'язку з неусуненням недоліків. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 грудня 2016 року скасовано ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення. Від заявника на адресу суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримує. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. [PERSON], 1981 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживає її малолітній син [PERSON] [INFO] року народився [PERSON], батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 18 січня 2013 року, серія [NUMBER].ків Малолітній [PERSON] перебуває на диспансерному обліку, є інвалідом з дитинства з 03 липня 2014 року, діагноз: затримка психічного розвитку, вроджена вада розвитку ЦНС, когнітивні розлади, недорозвинення мовлення І рівня, синдром м'язової гіпотонії, атонічно-атактичний синдром, дисморфсиндром. Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення від 08 грудня 2014 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні, їй призначено допомогу на дитину - інваліда [PERSON], 2012 року народження. Відповідно до довідки ДНЗ № 590 від 02 червня 2016 року малолітній [PERSON] відвідує групу для дітей важкого дефекту з короткотерміновим перебуванням для дітей з порушеннями опорно-рухового апарата з 01 січня 2016 року. Дитину приводить та забирає з дитячого садочку мати, яка також вирішує з вихователями усі питання, що стосуються виховання, корекції, профілактики. Батько дитини у дитячому садочку не з'являвся, співробітники ДНЗ його ніколи не бачили. Також протягом останніх двох років не бачили батька дитини [PERSON] її сусіди за місцем проживання, що підтверджується заявою від 01 червня 2016 року. Згідно з медичними висновками Українського медичного центу реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України [PERSON], 2012 року народження, проходив курси реабілітаційного лікування в Центрі з 02 липня 2015 року по 25 липня 2015 року, з 28 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, з 08 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року. 29 жовтня 2015 року [PERSON] внесла добровільний благодійний внесок у сумі 2200 грн. на потреби Українського медичного центу реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи МОЗ України, про що свідчить довідка від 06 червня 2016 року. У період з 26 квітня 2016 року по 16 травня 2016 року малолітній [PERSON] перебував на лікуванні в Інституті педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України, що підтверджується витягом з історії хвороби № 1191. Також заявник витрачає грошові кошти на придбання одягу, взуття, окуляри, дитячі меблі, іграшки, медикаменти, на підтвердження чого заявником надані касові та товарні чеки. (а.с. 31-36) За правилами п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Статтею 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. У листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» надано наступне роз'яснення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ст. 76 КЗпП України щорічні додаткові відпустки надаються працівникам: 1) за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; 2) за особливий характер праці; 3) в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються, зокрема, жінкам, які мають двох і більше дітей віком до 15 років або дитину-інваліда, одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків. За приписами ст. 19 Закону жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів. Як убачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], 2012 року народження, який є інвалідом з дитинства, перебуває на диспансерному обліку. Малолітній проживає разом з матір'ю [PERSON], перебуває на її утриманні. Мати регулярно займається лікуванням, реабілітацією свого малолітнього сина. Батько дитини [PERSON] проживає окремо, його фактичне місце проживання невідомо, матеріально свого сина не утримує, його життям не цікавиться, участі у вихованні не приймає. Від встановлення факту перебування дитини на утриманні матері без участі батька залежить виникнення у [PERSON] права на додаткову відпустку загальною тривалістю 17 календарних днів за наявності кількох підстав для надання такої відпустки. Враховуючи вищенаведене, встановлення факту перебування дитини на утриманні матері без участі батька в порядку окремого провадження не порушує права та інтереси третіх осіб та не тягне за собою вирішення спору про право. З таких обставин, суд вирішує задовольнити заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення.

Outcome: approved