Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Величко Володимир Павлович звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором розписки. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] , працюючи у позивача, попросила у нього позику в розмірі 60000 гривень. 15.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] була укладена розписка у письмовій формі, відповідно до якої позичальник отримала від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 60 тисяч (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. Також, сторони домовились, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві гроші у строк до 25.12.2017 року. Однак кошти повернуті не були. В подальшому, 12.04.2020 року відповідачу було направлено лист (досудову вимогу) з проханням повернути грошові кошти в розмірі 60000,00 гривень, перерахувавши їх поштовим відправленням на ім`я [PERSON] . Поштове відправлення з вимогою про досудове врегулювання спору вручене [PERSON] 05.05.2020 року, що свідчить про обізнаність відповідача стосовно наявності досудової вимоги від позивача та про необхідність повернути кошти отримані за розпискою. На час звернення до суду з позовною вимогою відповідач не повернув борг у розмірі 60000,00 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача несплачену суму боргу за договором позики від 17.06.2017 року у розмірі 60000,00 грн., 8467,35 грн. інфляційних нарахувань, пені за весь час прострочення зобов`язання в сумі 46781,93 грн., 3% річних за весь час прострочення зобов`язання, що становить 4438,00 та судові витрати в розмірі 840,80 грн., а всього 120528,08 грн. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 18.06.2020 року позовну заяву було залишено без руху і яка була виконана та надано суду відповідні докази, у тому числі квитанція про сплату судового збору у розмірі 1196,87 грн. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, направили до суду клопотання по розгляд справи без їхньої участі, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. За письмовою згодою позивача та його представника суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов пiдлягає задоволенню з наступних пiдстав. Судом встановлено, що згідно письмової розписки від 15.06.2017 року [PERSON] взяла у [PERSON] 60 тис. (шістдесят тисяч) гривень в борг на купівлю будинку, під заставу свого будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Суму зобов`язувалась повернути до 25.12.1917 року (а.с. 105). 12.04.2020 року представником позивача відповідачці була направлена досудова вимога про негайну сплату нею неоплачену суму коштів за договором позики від 15.06.2017 року, перерахувавши їх переказом на ім`я [PERSON] (а.с. 16 17). Дана вимога була отримана відповідачкою 05.05.2020 року (а.с. 18, 19). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що фактично отримані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати позичальником обов`язку з повернення фактично отриманої суми позики, а тому суд приходить до висновку що позов у частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 60000,00 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вимога позивача про стягнення з відповідачки пені, 3% річних та інфляційних нарахувань підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3 % річних та інфляційних нарахувань вважає його обґрунтованим, а тому приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 3 % річних у розмірі 4438,0 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 8467,35 грн. Вимоги позивача про стягнення з відповідачки пені у розмірі 46781,93 грн. не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню зважаючи на наступне. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. З дослідженої розписки укладеної між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що сторони не передбачили можливість сплати неустойки у разі порушення зобов`язання передбаченого у цій розписці, тобто у договорі цього не передбачено. Крім того, ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено сплату позичальником неустойки у разі порушення зобов`язання, однак, якщо він вчасно не повернув речі визначені родовими ознаками, а у даному випадку відповідачка не повернула позивачу суму позики, тобто законом не передбачено можливість стягнення пені за неповернення суми позики. Крім вище наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що у розписці укладеній між [PERSON] та [PERSON] , яка додана до матеріалів справи, вказано, що кошти будуть повернуті 25.12.1917 року, однак суд вважає вказаний рік 1917 є помилковим, а на справді 2017, тому що розписка укладена у 2017 році - 15 червня. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, тому згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 723,99 грн. (72905,35*100/120528,08=60,49%; 60,49*1196,87/100=723,99). На підставі викладеного,

Outcome: partial