Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання її разом з [PERSON], однією сім'єю понад п'ять років, з 03 квітня 2001 року до часу відкриття спадщини 02 січня 2007 року. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на те, що [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки розташованої на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 22 вересня 2005 року. У жовтні 2015 року заявник звернулася до приватного нотаріуса Кот Л.І. Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, де була заведена спадкова справа. Але у прийняті від [PERSON] заяви про прийняття спадщини було відмовлено на тій підставі, що вона не являюсь спадкоємцем за законом, заповіту спадкодавець не складав. А факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю повинен встановити суд. Встановлення факту проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] впливає на спадкові права заявника, а тому просила встановити факт проживання. Заявник [PERSON]та її представник [PERSON] підтримали свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені у поданій до суду заяві. Представник заінтересованої особи- Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області Акастьолова Л.П. в судовому засіданні пояснила, що заявник надала докази, які підтверджують факт її проживання разом із спадкодавцем [PERSON] в одному будинку по [ADDRESS], але не надано належних і допустимих доказів про систематичне ведення спільного господарства, спільні витрати-купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, в зв'язку з цим просить [PERSON] відмовити в задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю із [PERSON], на що також надала письмове заперечення (а.с. 21-22). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється депутатом Софіївської селищної ради по виборчому округу с. Петрове. З весни 2001 року і до моменту смерті [PERSON] і [PERSON] проживали постійно разом в одному будинку по [ADDRESS]. [PERSON] до сьогоднішнього дня там проживає. [PERSON] цілодобово доглядала [PERSON], спільно вели домашнє господарство, спільно приймали участь у витратах, купили телевізор, пральну машинку, сплачували комунальні платежі. Крім того, тримали птицю та свиней. Після смерті [PERSON] [PERSON] здійснила її поховання за власні кошти та до сьогоднішнього дня доглядає за її могилою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] і [PERSON] проживала однією сім'єю в будинку в [ADDRESS] з 2001 року до моменту смерті [PERSON], утримували спільно домашнє господарство. [PERSON] власноручно робила ремонт в будинку, де вони мешкали, купила штори, підгардинники , пральну машинку, телевізор та інші речі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт спільного проживання в будинку по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] та розповіла, що [PERSON] була інвалідом, а [PERSON] вдень і вночі доглядала за нею, прибирала, прала речі. Вони спільно придбали телевізор, пральну машину інші побутові прилади. [PERSON] та [PERSON] зробили косметичний ремонт в будинку. Всі комунальні платежі платила [PERSON] Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи та свідків, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків. Матеріалами справи підтверджено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції серії [NUMBER] від 03 січня 2007 року (а.с. 7). Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки розташованої на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 22 вересня 2005 року (а.с.8) . У жовтні 2015 року заявник звернулася до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., де була заведена спадкова справа, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.10.2015 року, номер витягу 41675535 (а.с. 9), але у прийняті про прийняття спадщини їй відмовлено на тій підставі, що вона не являюсь спадкоємцем за законом, заповіту спадкодавець не складав. Відповідно до довідки Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області від 01.10.2015 року [PERSON] на день своєї смерті дійсно проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] та разом з нею проживала та була зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем заявник зазначав, що встановлення юридичного факту їй необхідно для прийняття спадщини після смерті [PERSON] На підтвердження зазначеного заявником надано до суду довідку депутата Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області від 25.05.2018 року - [PERSON] дійсно проживала з [PERSON] з моменту реєстрації з 03.04.2001 року за адресою [ADDRESS] до моменту смерті [PERSON] [INFO] року. В цей період [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], яка хворіла та потребувала постійного догляду (а.с. 11). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом абзацу першого п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Пунктом 3.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник довела обставини, на які зіслалася при подачі заяви, надала довідку, яка підтверджує факт спільного проживання її з померлою [INFO] року [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років, з 03 квітня 2001 року до часу відкриття спадщини [INFO] року Оцінюючи усі докази, які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved