Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У травні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Універсальний Поліс», третя особа: Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» про стягнення збитків, пов`язаних з простроченням виконання зобов`язань, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія УНІВЕРСАЛЬНИЙ ПОЛІС», на користь [PERSON] , збитки, пов`язаних з простроченням виконання зобов`язань за Договором, а саме: 35 693 (Тридцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 00 коп. - три відсотки річних, 69 615 (Шістдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятнадцять) грн. 00 коп. - збитки, пов`язані з інфляційним процесом, а всього 105 308 (Сто п`ять тисяч триста вісім) грн.. 00 коп Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.08.2018 р. по справі № 761/14284/18, суддя Макаренко І.О., на виконання умов Договору страхування № 41/1062 від 18.04.2017 р. з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія УНІВЕРСАЛЬНИЙ ПОЛІС», було стягнуто на користь - Позивача: - страхове відшкодування у розмірі 663 000 (Шістсот шістдесят три тисячі) грн., - три відсотки річних у розмірі 5 721 (П`ять тисяч сімсотшвадцять одна) грн. за період з 01.01.2018 р. по 16.04.2018 р. - 105 днів - інфляційні збитки у розмірі 23 205 (Двадцять три тисячі двісті п`ять) грн. за січень - березень 2018. Постановою Київського апеляційного суду від 27.11.2018 р. рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.08.2018 р. було залишено без змін. 18 листопада 2019 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив рішення Шевченківського районного суду міста Києва та постанову Київського апеляційного суду без змін та поновив виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.08.2018 р. Позивач зазначає, що лише 24 лютого 2020 р. після звернення до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ГТУЮ у м. Києві з відповідною заявою, Позивач одержав на свій картковий рахунок в повному розмірі страхове відшкодування в сумі 663 000,00 грн., передбачене Договором страхування № 41/1062 від 18.04.2017 р. та збитки за рішенням суду. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним виконанням Відповідачем своїх зобов`язань за Договором, позивач вважає, що йому завдані збитки, які підлягають відшкодуванню з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. Крім того, зазначає, що згідно розрахунку загальний розмір 3% річних складає: 35 693, 00 грн. Розмір збитків, пов`язаних з інфляційним процесом, згідно розрахунку: 69 615,00 грн., що в сумі складає: 69 615,00 грн. + 35 693,00 грн. = 105 308 (Сто п`ять тисяч триста вісім) грн. Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Шевченківського районного суду від 12.05.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою від 16.06.2020 року було відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.11.2020 року до суду надійшли пояснення відповідача (вхід №103202) які відповідач просив суд врахувати при розгляді справи. В поясненнях зазначено, що позивач не вірно визначено період стягнення 3% річних та інфляційних витрат, а прострочення виконання зобов`язання виникло з незалежних від відповідача причин. В судове засідання позивач не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, 08.12.2020 року подала заяву про розгляд справи без участі позивача за наявними в справі матеріалами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду від 29.08.2018 року у справі №761/14284/18 позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Універсальний поліс», третя особа: відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» про стягнення страхового відшкодування - задоволено у повному обсязі, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Універсальний поліс» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 663 000,00 грн., три відсотки річних у розмірі 5 721,00 грн., інфляційні збитки у розмірі 23 205,00 грн. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Універсальний поліс» на користь держави судовий збір у розмірі 6 919,26 грн.(а.с. 5-8). Постановою Апеляційного суду м. Києва від 27.11.2018 року у справі №761/14284/18 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Страхова компанія «Універсальний поліс» - адвоката Сидоренка О.О. залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року залишено без змін(а.с. 9-14). Постановою Верховного суду від 18.11.2019 року у справі №761/14284/18 касаційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «Універсальний поліс» залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.08.2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 27.11.2018 року залишено без змін, поновлено виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.08.2018 року. (а.с. 15-19). Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року, яке набрало законної сили 27.11.2018 року, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Універсальний поліс» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 663 000,00 грн, тому вказана обставина доказуванню не потребує. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК Українизобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 527 ЦК Україниборжник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина першастатті 611 ЦК України) Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК Українипоширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс1 Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо стягнення страхового відшкодування, підтвердженого судовим рішенням. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.08.2018 року, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Універсальний поліс» на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 663 000,00 грн., три відсотки річних у розмірі 5 721,00 грн., інфляційні збитки у розмірі 23 205,00 грн., що в сумі складає 691926,00 грн. Грошове зобов`язання по страхового відшкодування за рішенням суду як зазначено в позові виконане в повному обсязі 24.02.2021 року.З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Однак, суд не може повністю погодитися з наданими позивачем розрахунками, виходячи з наступного. Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. Як вбачається з матеріалів справи позивач просить суд стягути збитки пов`язані з інфляційним процесом з квітня 2018 року - по січень 2020 року, який складає 69 615,00 грн. та три відсотки річних від простроченої суми за період з 17.04.20185 по 31.01.2020 включно, що становить 655 днів - 35 693,00 грн. (а.с. 4) Однак, вказаний період позивачем не обґрунтований, оскільки рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29.08.2018 року набуло законної сили згідно рішення Апеляційного суду м. Києва - 27.11.2018 року., тому саме із вказаної дати підлягає задоволенню вимоги позивача, оскільки обов`язок відповідача щодо виконання рішення суду виникає з дня набрання судовим рішенням законної сили. Отже, загальна сума інфляційних нарахувань на суму основного боргу за період з 27.11.2018-24.02.2020 складає 33078,48 грн. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Період розрахунку приймається з 27.11.2018 року по 24.02.2020 року. Отже, 3% річних з простроченої суми основного боргу становить: 691926,00 грн. х 3 %: 365 (кількість днів у році) х 455 (кількість днів прострочення): 100= 25 867,59 грн. Доводи позивача щодо стягнення збитків пов`язаних з інфляційним процесам у сум - 69 615,00 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 35 693,00 грн. судом не приймаються, оскільки наведені позивачем розрахунки є помилковими. В той же час, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, підстави для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія УНІВЕРСАЛЬНИЙ ПОЛІС», на користь [PERSON] , збитки, пов`язаних з простроченням виконання зобов`язань за Договором, а саме: 35 693 (Тридцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто три) грн. 00 коп. - три відсотки річних за період з 17.04.2018 р. по 31.01.2020 (включно), 69 615 (Шістдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятнадцять) грн. 00 коп. - збитки, пов`язані з інфляційним процесом за період з квітня 2018 року - січень 2020 року, а всього 105 308 (Сто п`ять тисяч триста вісім) грн.. 00 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Універсальний поліс» на користь [PERSON] у зв`язку із простроченням за період з 27.11.2018 по 24.02.2020 виконання грошового зобов`язання 3 % річних в розмірі - 25867,59 грн. та інфляційнй збитки в розмірі - 33078,48 грн. На підставі ст.141 ЦПК Україниз відповідачів підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 2102,00 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial