Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради та Красногвардійський районний відділ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, зняти відповідача з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить їй, [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідки № 1590 від 14.05.2017 року П «Жилсервіс-2» у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та її донька [PERSON] Проте, відповідач з жовтня 2012 року у вказаній квартирі не проживає, обов'язки пов'язані з проживанням за місцем реєстрації не виконує, оскільки перебуває за межами України. Реєстрації відповідача у належній йому квартирі, чинить перешкоди йому у користуванні власністю. На підставі викладеного, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі та задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але від нього до суду надійшла заява в якій він проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив справу розглядати без його участі. Представник третьої особи Красногвардійського районний відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений, причин неявки не повідомив. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 січня 1997 року № 103-97, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з довідкою про склад сім'ї, виданою Комунальним підприємством «Жилсервіс-2» 11 травня 2017 року, у вищезазначеній квартирі зареєстровані - [PERSON], її син [PERSON], її донька [PERSON]. Однак, відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS], не проживає з жовтня 2012 року, жодного разу там не з'являвся, особистих речей за даною адресою не має, оскільки проживає в іншій квартирі. Даний факт підтверджується заявою відповідача [PERSON] від 01 червня 2017 року, в якій він зазначив, що 19.10.2012 року він виїхав на постійне проживання до Канади та проживає там і зараз. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з жовтня 2012 року, не підлягає доказуванню. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], не проживає більше одного року у квартирі [ADDRESS], а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про зобов'язання третіх осіб, зняти відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку квартири [ADDRESS], то вона задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відтак вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними, оскільки рішення суду щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial