Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, та 25 вересня 2015 року збільшив позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у його власності знаходиться 1/3 частина житлового будинку з відповідною частино надвірних споруд за адресою [ADDRESS]. Іншими співвласниками зазначеного будинку є [PERSON] та [PERSON] Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0674 га, з яких 0,0513 га перебувають у спільній частковій власності власників будинку, та 0,0161 га знаходяться у їх спільній оренді. Між співвласниками будинку здавна було визначено порядок користування спільною земельною ділянкою, та позивач проходив до своєї ділянки і будинку через земельну ділянку, яка на даний час знаходиться в користуванні відповідача. Даний прохід було можливо здійснювати через хвіртку, що облаштована в паркані який розділяє їх ділянки. Проте, навесні 2015 року, відповідач поруч зі старою огорожею, побудувала нову суцільну огорожу, чим перекрила облаштований прохід та обмежила позивачу доступ до його частини земельної ділянки і будинку. Просив зобов'язати відповідача знести частину забору, для забезпечення здійснення проходу шириною 2 метри, оскільки у нього є племінниця-інвалід, що пересувається в інвалідному візку, та саме така ширина проходу дозволить їй потрапляти до частини будинку позивача. В судовому засіданні, представники позивача [PERSON] та адвокат Петренко О.В. позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав, та просили суд зобов'язати відповідача знести частину збудованого нею забору. Щодо заперечення відповідача, зауважили, що спільна заява позивача, [PERSON] та колишнього співвласника [PERSON] про згоду на розподіл земельної ділянки, не є договором такого розподілу, та навіть якщо таку заяву і вважати відповідною угодою, то вона явно суперечить інтересам позивача, а тому не повинна бути врахована судом при постановленні рішення. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на сплату судового збору та оплату юридичних послуг згідно наданого розрахунку. Відповідач, та її представник адвокат [PERSON], в судовому засіданні позов не визнали, зазначили, що спірну огорожу відповідачем встановлено на межі своєї частини земельної ділянки, та ділянки позивача, що визначена згідно договору розподілу який був визначений попереднім співвласником [PERSON], та іншими співвласниками землі, в тому числі і позивачем. Хвіртку в паркані відповідач не робила, оскільки [PERSON] при продажу їй своєї частини будинку зазначив, що після приватизації землі, співвласники не мають права ходити через їх двір, так як то вже їх особиста земельна ділянка. Вважають, що жодних прав позивача встановленням огорожі не порушено, оскільки вона має доступ до своєї земельної ділянки через прохід, який облаштований по земельній ділянці суміжних землевласників. Крім того, зауважили, що прохід через ділянку відповідача було перекрито позивачу попереднім власником ще шість років тому, шляхом замикання існуючої на старій огорожі хвіртки. Тому вважають, що строк позовної давності у даному спорі слід рахувати саме з моменту перекриття проходу, та вважають його пропущеним, що на їх думку також є підставою для відмови у позовних вимогах. Третя особа [PERSON], не заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що вона є власницею частини будинку по [ADDRESS]. Іншими співвласниками будинку в рівних частках є позивач та відповідач. За будинком закріплена земельна ділянка, яка частково знаходиться у їх спільній частковій власності із визначенням часток, що відповідають частці у власності на будинок, а частина знаходиться в їх спільній оренді. Ще до приватизації земельної ділянки було визначено порядок користування земельною ділянкою, відповідно до якої визначено межі кожної частки. Вона користується земельною ділянкою біля своєї частини будинку, яка відокремлена від співвласників. В свою чергу, до частини земельної ділянки, якою користується позивач завжди був доступ через земельну ділянку, якою користується відповідач. Після проведення приватизації, попередній власник [PERSON] почав перешкоджати проходу позивача до своєї частини землі, а саме закривати хвіртку на замок, тому позивач став користуватись проходом, що облаштували суміжні землевласники на своїй земельній ділянці для обслуговування паркану. Навесні 2015 року, після того, як відповідач придбала 1/3 частину будинку (кв.№1), вона взагалі поставила нову огорожу, якою загородила прохід до будинку позивача. Прохід, яким наразі користується позивач досить вузький. Їй відомий випадок, коли мати позивача, яка проживає в його будинку, захворіла, та потребувала госпіталізації, але лікарі швидкої не змогли її забрати, оскільки не могли пронести через вказаний прохід. Вважає, що дії відповідача обмежують права позивача у користуванні його частиною земельної ділянки, та будинку. Що стосується акту погодження меж, то він був необхідний для їх спільної приватизації землі. На відповідному акті позначали межі земельних ділянок, але земля під будинком залишилась у спільній власності, та на неї видано один спільний державний акт. Представник третьої особи Смілянської міської ради, у власності якої знаходиться суміжна земельна ділянка за адресою [ADDRESS] через яку фактично здійснюється заїзд до частини будинку відповідача, в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати без його участі, та проти задоволення позову, і здійснення проїзду і проходу по вказаній земельній ділянці і до частини будинку позивача, - не заперечував. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати без участі третьої особи, у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, тому відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, судовий розгляд проводився без їх участі. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду показання, що проживають неподалік від спірної земельної ділянки, та можуть підтвердити, що порядок користування земельною ділянкою закріпленою за будинком між співвласниками будинку визначений дуже давно. Згідно визначеного порядку користування, [PERSON] має окремий відгороджений від інших співвласників двір, а власник інших двох частин будинку, фактично мали спільний двір, на який заходили зі сторони двору будинку [ADDRESS]. Потім між їх земельними ділянками з'явилася огорожа, на якій було встановлено хвіртку, для проходу. Ще через деякий час, колишній співвласник будинку почав закривати вказану хвіртку на замок, тому позивач вимушений ходити до своєї частки будинку через земельну ділянку, що належить суміжним з їх ділянкою землевласникам, на якій облаштовано вузенький прохід для обслуговування паркану. Зазначений прохід дуже вузький, та не забезпечує повноцінного доступу до будинку позивача. Свідок [PERSON] дав суду показання, що в 2010 році, він, як провідний інженер ТОВ «Теодоліт» готував документацію для приватизації земельної ділянки, закріпленої за будинковолодінням [ADDRESS]. На момент оформлення документації земельна ділянка знаходилась у спільному користуванні власників будинку, та частина землі фактично знаходиться за червоними лініями, тому готувалась технічна документація, згідно якої частина земельної ділянки переходила співвласникам будинку у спільну часткову власність, а частина, що за червоними лініями, - у спільну оренду. Крім того, співвласники замовили виготовлення акту погодження земельної ділянки, яка переходила у їх спільну часткову власність. Він особисто виходив на місце, оглядав земельну ділянку, та встановлював межові знаки. На акті розподілу було відображено межі фактичного землекористування між співвласниками, по існуючим огорожам. Ділянка, що знаходилась у фактичному користуванні [PERSON] була повністю ізольована, та мала окремий вхід, а між ділянками, що знаходились у фактичному користуванні [PERSON] та [PERSON] знаходилась огорожа, на якій встановлено хвіртку. Під'їзд здійснювався до вказаних частин будинку через спільний двір будинку [ADDRESS]. Вказаний акт було підписано всіма співвласниками будинку, та всі погодились, що межі фактичного користування спільною земельною ділянкою на акті визначено вірно. Будь-які позначки про місце проходів чи то заїздів до кожної з визначених частин земельної ділянки на схемі розподілу не позначені, також не зазначені на вказаній схемі і фактичне знаходження будь-яких хвірток та воріт, оскільки це не передбачено вимогами до виготовлення такої схеми, на ній лише межі фактичного землекористування. Вважає, що сторони, підписавши відповідний акт розподілу, уклали угоду про реальний розподіл земельної ділянки. Чи дотримано при цьому права кожної із сторін ніхто не перевіряв, оскільки це питання домовленостей співвласників. Яким чином, згідно відповідного плану розподілу землі, буде потрапляти на свою ділянку [PERSON], чия земельна ділянка знаходиться посередині, йому не відомо, але фактично його земельна ділянка є ізольованою, та згідно схеми немає жодного доступу до нього. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить сторонам по справі: позивачу [PERSON], третій особі [PERSON] та відповідачу [PERSON], вказаний будинок розділений в натурі і кожному з співвласників належить у ньому окрема квартира, відповідно номер 2, 3 та 1. Вказана обставина не заперечується сторонами, та підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.4-5); технічних паспортів (а.с.8-14, 66-67, 80-81), довідкою голови квартального комітету (а.с. 23). Фактично, вказаний будинок із господарськими спорудами знаходиться на земельній ділянці площею 0,0674 га(а.с.110). Рішенням Смілянської міської ради від 9 грудня 2010 року №2-39/VI співвласникам будинку, для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд виділена у спільну часткову приватну власність земельна ділянка площею 0,0513 га. за вказаною адресою на праві спільної часткової власності ([PERSON].(1/3), [PERSON].(1/4) та [PERSON] (1/3)). Вказаний факт об'єктивно підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.6-7), а земельну ділянку площею 0,0161 га, передано їм в спільну оренду, що підтверджується матеріалами технічної документації із землеустрою виготовленими ТОВ «Теодоліт» (а.с.108-126). Відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 31 грудня 2014 року у справі №2/703/2323/14, відповідач [PERSON] набула право власності на частину будинку, що належав [PERSON] (а.с.130-131). Відповідно до ст. 377 ЦК України та ч.1 ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на законних підставах є власником частини земельної ділянки, що була виділена [PERSON] на тих же умовах, що були встановлені для [PERSON] Загальна площа земельної ділянки, що передана сторонам у власність становить 0,0513 га. Відповідно до часток у праві спільної часткової власності позивач та відповідач мають право на володіння 1/3 частиною земельної ділянки, а третя особа на 1/4 її частину. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено судом, земельна ділянка знаходиться у спільному володінні, проте сторонами визначені межі в користуванні її співвласників і кожен з них користується тією частиною земельної ділянки, яка прилегла до належної співвласнику частини будинку. Факт визначення сторонами меж земельних ділянок, які перебувають у фактичному користуванні кожної зі сторін, не заперечується сторонами, та об'єктивно підтверджується спільною заявою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про надання згоди на розподіл земельної ділянки згідно схеми розподілу (а.с.47-48). Разом тим, існування такої спільної заяви жодним чином не змінило статусу земельної ділянки, яка відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 5 листопада 2015 року (а.с. 94) перебуває у спільній частковій власності співвласників будинку [ADDRESS]. На підставі ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як зазначено у постанові ВСУ від 03 квітня 2013 року № 6- 12цс13, кожен з співвласників дійсно володіє не часткою майна, а часткою у праві власності на це майно, яка є ідеальною категорією і може стати реальною лише при виділенні зі спільного майна або при його розділі в натурі. Договір про користування майном не поділяє це майно між його співвласниками, а тільки визначає порядок користування цим спільним майном. Доказів такого розпділу чи то виділення земельної ділянки із спільної часткової власності відповідачем суду не надано. Зі схеми розподілу (а.с.47-48), вбачається що частина спільної земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні позивача визначена таким чином, що не має жодного варіанту доступу до неї. В свою чергу, з пояснень представників позивача, та свідків, а також даних фототаблиць (а.с.18), за визначеним попередніми співвласниками порядком користування спільною земельною ділянкою, доступ до належної позивачу частини земельної ділянки здійснювався через хвіртку встановлену на огорожі встановленої на межі із земельною ділянкою, якою на даний час фактично користується відповідач. Зазначені обставини також підтверджуються і схемою розподілу земельної ділянки виготовленою до її приватизації (а.с.70). Таким чином, судом достовірно встановлено, що між попередніми співвласниками було визначено такий порядок користування спільною земельною ділянкою, за якого позивач мала доступ до своєї частини землі, та відповідно частини будинку, через земельну ділянку яка на даний час знаходиться у користуванні відповідача. Проте відповідач, будучи переконаною в тому, що позивач не має права здійснювати прохід по її частині земельної ділянки,

Outcome: partial