Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міського голови [PERSON], [PERSON] міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє» (далі МКП «Основаніє») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який в останнє був уточнений 28.10.2016 р. в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.06.2014 р. між ним [PERSON] та міським головою [PERSON], який діяв від імені та в інтересах територіальної громади міста, на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» укладено контракт з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади міста. Зазначений контракт було укладено на термін з 24 червня 2014 року по 23 червня 2017 року. Згідно з п. 1.2. Контракту, цей Контракт є трудовим договором, на підставі якого виникають трудові відносини між територіальною громадою в особі міського голови, Органом управління майном та Керівником. Кодекс законів про працю України, інші нормативно-правові акти, що регулюють трудові правовідносини, поширюються на взаємовідносини сторін за цим контрактом в частині, неурегульованій цим контрактом. Розпорядженням [PERSON] міського голови від 20.05.2016 р. № 1234 к/тр «Про звільнення [PERSON]О.» позивача було звільнено з 20.05.2016 р. з займаної посади директора МКП «Основаніє» за одноразове грубе порушення обовязків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства, згідно з пунктом 8 статті 36 Кодексу Законів про працю України, достроково розірвавши з ним контракт, укладений розпорядженням міського голови від 23.06.2014 р. № 964 к/тр «Про призначення [PERSON]О.». Позивач зазначив, що в 2015 році в МКП «Основаніє» відбувалося значне скорочення штату працівників. В порядку скорочення штату, наказом директора МКП «Основаніє» від 30 листопада 2015 року, провідного інженера дільниці утримання інженерних мереж [PERSON] звільнено з посади згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2016 р. по справі № 336/9202/16-ц (2/336/694/2016) визнано незаконним та скасовано наказ директора МКП «Основаніє» від 30.11.2015 р. про звільнення [PERSON], поновлено [PERSON] на посаді провідного інженера дільниці утримання інженерних мереж Шевченківського територіального відділення з управління житловим фондом МКП «Основаніє», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, судовий збір. Допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 5471,13 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 27.03.2016 р. На виконання рішення суду, 16 березня 2016 року наказом директора МКП «Основаніє» від 16.03.2016 р. [PERSON] був поновлений на посаді та доручено головному бухгалтеру виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць, що відповідало резолютивній частині рішення (в частині негайного виконання). 18 березня 2016 року [PERSON] був звільнений з посади на підставі ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Підставою визнання незаконним звільнення [PERSON] та поновлення його на роботі стало те, що при його звільненні не було отримано попередньої згоди належної профспілкової організації. Перед звільненням [PERSON] це питання неодноразово розглядалось профспілковими організаціями і були отримані наступні попередні згоди: згода первинної профспілкової організації МКП «Основаніє» на скорочення посади провідного інженера дільниці утримання інженерних мереж Шевченківського територіального відділення, яку обіймав [PERSON], оформлена протоколом №\~15 від 10.09.2015 р.; згода первинної профспілкової організації МКП «Основаніє» на звільнення по п. 1 ст. 40 КЗпП України [PERSON], оформлена протоколом № 4 від 04.11.2015 р.; згода первинної профспілкової організації МКП «Основаніє» на звільнення провідного інженера дільниці утримання інженерних мереж Шевченківського територіального відділення [PERSON] згідно з п. 1 ст.\~40 КЗпП України, оформлена протоколом № 21 від 11.11.2015 р. Під час розгляду справи про поновлення [PERSON] судом було зясовано, що згоду на його звільнення повинна була надавати не лише первинна профспілкова організація МКП «Основаніє», а й вищий виборний орган цієї професійної організації, оскільки сам [PERSON] був членом профспілкового виборного комітету МКП «Основаніє». 23.09.2015 р. позивачем видано наказ № 235, яким було доручено начальнику відділу кадрів [PERSON] провести з [PERSON] інформаційну та організаційну роботу щодо попередження його про скорочення, пропозицію інших робочих місць тощо. Зазначений наказ було погоджено в тому числі з начальником відділу кадрів [PERSON], головою профспілки [PERSON] та в.о. начальника юридичного відділу [PERSON] У звязку з викладеним, позивач вважає, що його звільнення та дострокове розірвання з ним контракту суперечить нормам законодавства України та нормам міжнародної конвенції. Просить визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] міського голови [PERSON] від 20.05.2016 р. № 1234 к/тр «Про звільнення [PERSON]О.»; поновити його [PERSON] на посаді директора МКП «Основаніє», відновивши дію Контракту з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади міста б/н від 23.06.2014\~р.; стягнути з МКП «Основаніє» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 49698,03 (сорока девяти тисяч шістсот девяноста восьми грн. 03 коп.) грн., виплату заробітної плати провести за вирахуванням податку на прибуток та інших обовязкових платежів. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач пояснив, що на підприємстві, окрім начальника відділу кадрів та начальника юридичного відділу, є штат працівників відділу кадрів та юридичного відділу, прямим обовязком яких є дотримання законності на підприємстві, в тому числі й при звільненні працівників. Зазначив, що у 2015 році в МКП «Основаніє» скорочено більше 200 працівників і він, як керівник, не мав змоги особисто займатись підготовкою пакетів документів по кожному з них. Наголосив, що для правильної підготовки документів при звільненні працівників, необхідні спеціальні знання в галузі роботи з персоналом та юриспруденції, для чого в штаті підприємства є спеціальні відділи, [INFO], наявність якої не є обовязковою вимогою до керівника МКП «Основаніє». І не дивлячись на те, що він, як керівник МКП «Основаніє», виконав передбачений контрактом обовязок щодо здійснення поточного керівництва підприємством як безпосередньо, так і через сформований апарат, однак саме через відсутність у нього юридичної освіти та у звязку з незадовільною роботою відповідних штатів на підприємстві, які не проконтролювали належного дотримання вимог при звільненні [PERSON], при звільненні останнього не була отримана попередня згода належної профспілкової організації. Представники відповідача [PERSON] міського голови [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні. Пояснили, що дійсно 23.06.2014 р. [PERSON] був призначений на посаду директора МКП «Основаніє» відповідно до розпорядження міського голови № 964 к/тр від 23.06.2014 р. Розпорядженням міського голови [PERSON] від 20.05.2016 р. №\~1234 к/тр [PERSON] звільнено з посади директора МКП «Основаніє» за одноразове грубе порушення ним обовязків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства, згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України, та достроково розірвано з ним контракт. Відповідно до п.п. 1.3, 1.4, 1.5 Контракту, укладеного 23.06.2014 р. з [PERSON], до обовязків керівника комунального підприємства входить неухильне дотримання вимог чинного законодавства, в тому числі трудового. Абз. 2 п. 6.2 Контракту передбачено, що керівник може бути звільнений з посади, а контракт достроково розірваний з ініціативи міського голови у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2016 р. по цивільній справі встановлено, що директором МКП «Основаніє» [PERSON] було порушено трудове законодавство при звільненні [PERSON], внаслідок чого наказ про звільнення цього працівника, виданий директором МКП «Основаніє» [PERSON], визнаний судом незаконним та скасований. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, посилання позивача на відсутність його вини у незаконному звільненні [PERSON] внаслідок того, що позивач не має юридичної освіти, начебто некомпетентності працівників юридичного та кадрового відділів МКП «Основаніє», що в сукупності стало причиною грубого порушення трудового законодавства при звільненні [PERSON], не заслуговують на увагу, оскільки персональну відповідальність за звільнення працівника несе керівник підприємства, який прийняв таке рішення та видав відповідний наказ про звільнення. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, зазначивши наступне. З позивачем по справі 23.06.2014 р. укладено контракт, яким його призначено на посаду директора МКП «Основаніє». [PERSON] допустив одноразове грубе порушення обовязків, передбачених контрактом, що виявилось у неналежному здійсненні поточного керівництва підприємством, а саме: незаконному звільненні [PERSON], що в свою чергу призвело до негативних наслідків для підприємства нанесенні збитків. У звязку з цим, представник відповідача наголошував на тому, що позивача було звільнено законно, а позов не підлягає задоволенню. У судове засідання представник відповідача МКП «Основаніє», повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, не зявився. Раніше від т.в.о. директора МКП «Основаніє» [PERSON] до суду надійшла заява, в якій останній просив вказану цивільну справу розглядати без участі представників МКП «Основаніє», рішення по справі прийняти на розсуд суду у відповідності до чинного законодавства (а.с. 28). Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що згідно з Контрактом з керівником підприємства, що належить до комунальної власності територіальної громади міста б/н від 23.06.2014\~р. (далі - Контракт), який було укладено між міським головою [PERSON], який діяв від імені та в інтересах територіальної громади міста, на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та [PERSON] Олексієвичем, позивача призначено на посаду директора міського комунального підприємства «Основаніє» на термін з 24 червня 2014 року по 23 червня 2017 року (а.с. 12-16). Також факт того, що позивача призначено на посаду директора МКП «Основаніє» на умовах укладеного контракту на термін з 24.06.2014 р. по 23.06.2017 р., підтверджується записом в трудовій книжці позивача серії БТ-І № 5323554 (а.с. 10). 20.05.2016 р. розпорядженням [PERSON] міського голови [PERSON] №\~1234 к/тр «Про звільнення [PERSON]О.» позивача було звільнено з 20.05.2016\~р. з займаної посади директора МКП «Основаніє» за одноразове грубе порушення ним обовязків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки в сумі 17004,94 грн. середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обовязкових платежів та 1102,40 грн. судовий збір, а загалом 18107,34 грн., стягнені за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2016 р. по цивільній справі № 336/9202/16-ц з МКП «Основаніє» з підстави незаконного звільнення директором МКП «Основаніє» [PERSON] провідного інженера дільниці утримання мереж Шевченківського територіального відділення МКП «Основаніє» [PERSON]) згідно до пункту 8 статті 36 Кодексу Законів про працю України, достроково розірвавши з ним контракт, укладений розпорядженням міського голови від 23.06.2014 р. № 964 к/тр «Про призначення [PERSON]О.» (а.с. 11). Відповідно до вимог п. 8 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: підстави, передбачені контрактом. За ст.ст. 11, 27 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що [PERSON] було звільнено на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом, а саме пп. 2 п. 6.2 розділу 6 Контракту у разі одноразового грубого порушення Керівником законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки, виплачено штрафи та інше) (а.с. 15). Одноразовим грубим порушенням [PERSON] обовязків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства (понесені збитки) є порушення обовязку, передбаченого п. 1.1 розділу 1 Контракту, а саме «обовязку безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне керівництво підприємством». Порушення вказаного обовязку полягає в незаконному (у звязку з неотриманням згоди належної профспілкової організації МКП «Основаніє») звільненні директором МКП «Основаніє» [PERSON] провідного інженера дільниці утримання мереж Шевченківського територіального відділення МКП «Основаніє» [PERSON] Незаконне звільнення, в свою чергу, призвело до негативних наслідків для підприємства нанесенні збитків МКП\~«Основаніє» в сумі 19279,22 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без вирахування суми прибуткового податку та інших обовязкових платежів) та 1102,40 грн. судового збору, а загалом 20381,62 грн., стягнутих за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2016 р. по цивільній справі № 336/9202/16-ц. На виконання рішення суду, 16 березня 2016 року наказом директора МКП «Основаніє» від 16.03.2016 р. [PERSON] був поновлений на посаді та доручено головному бухгалтеру виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць, що відповідало резолютивній частині рішення (в частині негайного виконання) (а.с. 55). 18 березня 2016 року, відповідно до платіжного доручення № 14408 та відомості розподілу заробітної плати, МКП «Основаніє» виплатило на користь [PERSON] 17004,94 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обовязкових платежів) (а.с. 53, 54). Також, згідно з платіжним дорученням № 15096 від 12.05.2016 р., МКП «Основаніє» сплатило 1102,40 грн. судового збору на виконання рішення суду (а.с.\~52). Факт незаконного звільнення провідного інженера дільниці утримання мереж Шевченківського територіального відділення МКП «Основаніє» [PERSON] було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.\~Запоріжжя від 16.03.2016 р. по цивільній справі № 336/9202/16-ц (2/336/694/2016), яке набрало законної сили 27.03.2016 р. (а.с. 17-19). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Підставою визнання незаконним звільнення [PERSON] та поновлення його на роботі стало те, що згоду на звільнення [PERSON] повинна була надавати не лише первинна профспілкова організація МКП «Основаніє», а й вищий виборний орган цієї професійної організації, оскільки сам [PERSON] був членом профспілкового виборного комітету МКП «Основаніє». Позивач стверджує, що при звільненні [PERSON], він виконав вимоги п.\~1.1 розділу 1 Контракту, що виявилось у видачі ним наказу № 235 від 23.09.2015\~р., яким було доручено начальнику відділу кадрів [PERSON] провести з [PERSON] інформаційну та організаційну роботу щодо попередження його про скорочення, пропозицію інших робочих місць тощо. Зазначений наказ погоджено, в тому числі, з начальником відділу кадрів [PERSON], головою профспілки [PERSON] та в.о. начальника юридичного відділу [PERSON] (а.с. 124-125). Також, на підтвердження того, що незаконне звільнення [PERSON] відбулось не з його вини, позивач наполягає на тому, що відсутність попередньої згоди належної профспілкової організації при звільненні [PERSON] повязана з тим, [INFO], наявність якої не є обовязковою вимогою до керівника МКП «Основаніє», а також з тим, що штат працівників відділу кадрів та юридичного відділу на чолі з начальником відділу кадрів та начальником юридичного відділу відповідно, які існують на підприємстві, не проконтролювали належного дотримання вимог при звільненні [PERSON] При цьому пояснив, що ніхто з працівників відділу кадрів, юридичного відділу та начальників вказаних відділів не понесли жодної відповідальності за їх незадовільну роботу, яка виявлялась у тому, що вони не проконтролювали належного дотримання вимог при звільненні [PERSON], у звязку з чим, при звільненні останнього не була отримана попередня згода належної профспілкової організації. Однак, пп. 6 п. 4.6 розділу 4 нової редакції Статуту МКП «Основаніє» (зі Змінами та доповненнями, затверджених Розпорядженням міського голови від 12.02.2013 р. № 46 р), визначено, що директор підприємства у межах своєї компетенції має право звільняти працівників Підприємства згідно зі штатним розкладом (а.с. 103). Крім того, відповідно до п. 5.1 розділу 5 Контракту, керівник несе особисту відповідальність за діяльність підприємства. Згідно з п. 5.2 розділу 5 Контракту, у разі невиконання чи неналежного виконання обовязків, передбачених цим Контрактом, сторони несуть відповідальність згідно законодавства та цим Контрактом (а.с. 14). Така підвищена відповідальність керівника підприємства передбачена, в тому числі й Контрактом, невипадково й обумовлена, у першу чергу, тим, що він має особливий правовий статус. Адже керівник підприємства наділений владними повноваженнями й виконує адміністративно-організаційні функції. Одним грубим порушенням своїх обов'язків керівником може бути завдано шкоди підприємству та спричинено йому великі фінансові збитки. Таким чином, позивачем не було надано суду належних, допустимих та переконливих доказів того, що незаконне звільнення [PERSON] відбулось не з його вини. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме через неналежне виконання своїх посадових обовязків [PERSON], як керівника МКП «Основаніє», які передбачені Контрактом, відбулось незаконне звільнення [PERSON], що в подальшому призвело до негативних наслідків у вигляді нанесених збитків підприємству, а саме: стягнутих за рішенням суду 19279,22 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без вирахування суми прибуткового податку та інших обовязкових платежів) та 1102,40 грн. судового збору, а загалом 20381,62 грн. Тягар наслідків вищевказаного порушення [PERSON] обовязків, передбачених Контрактом, у вигляді завдання збитків, дає підстави для кваліфікації вказаних дій керівника як грубого порушення трудових обов'язків. На підставі зазначених вище фактів, суд вважає, що звільнення позивача на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України є законним. Відносно тверджень позивача про те, що минув місячний строк, передбачений ст. 148 КЗпП України, для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, а також стосовно зауважень позивача про те, що йому, як порушнику трудової дисципліни, не було запропоновано надати письмові пояснення, що передбачено ст. 149 КЗпП, необхідно зазначити наступне. Дисциплінарна відповідальність полягає у застосуванні до працівника дисциплінарних стягнень, якими, відповідно до ст. 147 КЗпП України, можуть бути лише догана чи звільнення. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, звільнення як захід дисциплінарного стягнення це розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу на підставі п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України. В той же час звільнення згідно з п. 7 ст. 36, п. 2 та 3 ст. 41 КЗпП України дисциплінарним стягненням не визнається. У разі звільнення працівника з підстав, передбачених п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, які кваліфікуються як захід дисциплінарного стягнення, поряд із загальними, мають бути дотримані правила і порядок, встановлені ст.ст. 147-1, 148 і 149 КЗпП України. Припинення трудового договору з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України, не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст.ст. 148, 149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на цей випадок не поширюються. Отже, на підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що помилково вважати звільнення [PERSON] з займаної ним посади директора МКП «Основаніє» за одноразове грубе порушення обовязків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства, згідно з п. 8 ст.\~36 КЗпП України, дисциплінарним стягненням. Адже звільнення позивача відбулось з підстав, передбачених Контрактом, про які сторони Контракту домовились під час його укладання, і в цій ситуації звільнення не є заходом дисциплінарного стягнення, а отже вимоги, передбачені ст.ст. 147-1 149 КЗпП України, на вказаний випадок не поширюються. Окрім того, слід звернути увагу, що факт незаконного звільнення провідного інженера дільниці утримання мереж Шевченківського територіального відділення МКП «Основаніє» [PERSON] встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2016 р. по цивільній справі № 336/9202/16-ц (2/336/694/2016), цим же рішенням з МКП «Основаніє» стягнуто 19279,22 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без вирахування суми прибуткового податку та інших обовязкових платежів) та 1102,40 грн. судового збору, а загалом 20381,62 грн. Отже, строк для звільнення [PERSON] необхідно обчислювати з дня набрання законної сили рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2016 р. по цивільній справі № 336/9202/16-ц (2/336/694/2016), яке набрало законної сили 27.03.2016 р. Позивача було звільнено 20.05.2016 р. на підставі розпорядженням [PERSON] міського голови [PERSON] № 1234 к/тр «Про звільнення [PERSON]О.», тобто з дня виявлення грубого порушення [PERSON] обовязків, передбачених контрактом, що призвело до негативних наслідків для підприємства, та до дня звільнення пройшло не більше шести місяців, отже строк не було пропущено. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про визнання його звільнення незаконним, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed