Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

У травні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала на обліку в період вагітності медичному центрі «Васеда». 03 жовтня 2017 року стан її здоров`я погіршився: піднялась температура тіла, нудота, слабкість в організмі, запаморочення, дуже тверде ущільнення в лівій молочній залозі. Її було направлено на консультацію, надано рахунок на оплату та встановлено діагноз мастит. Жодних додаткових обстежень, аналізів їй зроблено не було, а просто зроблені призначенні щодо лікування. Вдома вона виконувала всі рекомендації та приписи лікарів, але покращення не було. 04 жовтня вона знову звернулась до відповідача, лише увечері її зміг прийняти лікар, який встановив новий діагноз «лактостаз» та призначено лікування, хоча лікарем не було проведено повністю діагностику. Дане лікування, яке вона повністю оплатила в розмірі 1526 грн., жодних результатів не дало, а їй ставало все гірше і гірше, крім того призначене лікування протипоказане при лікуванні маститу. Зважаючи на відсутність ефективного лікування, вона 07 жовтня 2017 року звернулась в ТОВ «ІСІДА-IUF» та понесла витрати в розмірі 2575 грн. Там їй встановили діагноз - гострий, гнійний лактаційний мастит і рекомендували термінову госпіталізацію й хірургічне втручання, оскільки зволікання могло призвести до ампутації лівої молочної залози. 09 жовтня 2017 року вона була прооперована і поступово стан її здоров`я покращувався. Після операції в неї залишились рубці, кі мають неестетичний вигляд. Для їх видалення та відновлення природної краси вона звернулась за консультацією до естетичного хірурга в клініці ТОВ «Клініка 311» і кошторис витрат для відновлення її жіночої краси (видалення післяопераційного рубця, який неможливо сховати під одягом) становить 400 у.о., що на дату подання позову складає 11 147,78 грн. Через неправильно встановлений діагноз, тривале неправильне лікування, недбалість працівників відповідача, їй та її сімї довелось кардинально змінити життєвий уклад, а саме годування 2-місячної дитини (вона не могла вигодовувати дитину природнім способом, хоча за світовими стандартами найкраще для дитини - це грудне вигодування). Через неможливість грудного вигодовування, вона вимушена була витрачати кошти на придбання сумішей для штучного вигодовування, на що нею витрачено 86 104,34 грн. Крім того, нею понесені наступні витрати: на придбання ліків в аптеках - 2013,17 грн.; витрати на пальне - 813,30 грн. Зазначила, що вона зазнала фізичного болю в процесі неправильного лікування та який був наслідком медичної допомоги в клініці «Васеда», зазнала моральної шкоди, що мало прояв в сильних душевних страждань, в тому числі думки про ампутацію грудей і знищення її жіночої краси і подальшого каліцтва. Моральну шкоду, завдану їй, вона оцінює в розмірі 150 000 грн., та моральну шкоду, завдану її дитині, вона оцінює в розмірі 150 000 грн. Просила суд стягнути з ТОВ «Васеда» на її користь: витрати, понесені у ТОВ «Васеда», внаслідок неправильного лікування - 1526 грн.; витрати, понесені в ТОВ «ІСІДА-IUF», на повторне обстеження - 2575 грн.; за витрати по оперування в Київській міській клінічній лікарні №6 - 2013,17 грн.; витрати на придбання пального - 813,30 грн.; компенсацію за придбання сумішей для штучного вигодовування дитини - 86104,34 грн.; подальше лікування та відновлення у естетичного хірурга - 400 у.о., що станом на 02 лютого 2018 року становить 11 147,78 грн.; на відшкодування моральної шкоди, завдану їй, - 150 000 гр.; на відшкодування моральної шкоди, завданої її дитині, - 150 000 грн.; понесені судові витрати. 06 червня 2018 року до суду надійшов відзив на позов. Не погоджуючись з поданим позовом, представником ТОВ «Васеда» зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, а тому має бути залишена без руху і надано строк для усунення недоліків. По суті позову вказав, що дійсно 03 жовтня позивачка звернулась до лікаря лише зі скаргами на припухлість, почервоніння в області верхнього-зовнішнього квадранта лівої молочної залози протягом двох останніх днів, з температурою 36,7С. Лікар додатково опитала [PERSON] , оглянула її та встановила попередній діагноз «мастит лівої молочної залози» і призначила лікування. На даному прийомі позивачка зовсім не скаржилась на підвищення температури, нудоту, слабкість, запаморочення, тому лікар не мав жодних підстав для направлення пацієнта на додаткові обстеження. 04 та 05 жовтня [PERSON] приходила до установи для виконання призначень лікаря та не скаржилась лікарю на погане самопочуття, підвищену температуру тіла, слабкість. При цьому повідомила лікарю, що рекомендацій вночі не дотримувалась. Натомість лікар попередила її про наслідки не виконання рекомендацій, а також рекомендувала регулярне прикладання дитини або зціджування, змащення тріщини маззю. Лише 06 жовтня 2017 року [PERSON] прийшла на процедуру зціджування з температурою тіла 38,0С, яка після зціджування знизилась до 36,6С, лікарем було рекомендовано проводити зціджування шляхом застосування електричного молоко відсмоктувача, який був в ТОВ «ІСІДА-IUF». Після чого ТОВ «Васеда» припинила надання медичної допомоги позивачу. Всі призначення, рекомендації, скарги відображені в індивідуальній картці хворого, яку вів лікар, та спростовує твердження позивача щодо неякісного надання послуг. Вважають, що погіршення стану самопочуття позивача могло бути викликано різними причинами, однією з яких є неналежне виконання позивачкою рекомендацій лікаря, що в свою чергу могло спровокувати виникнення інфекції у молочній залозі та підвищення температури тіла. Так, після встановлення лікарем підвищення температури тіла, її було одразу ж направлено до іншого лікувального закладу з більшими діагностичними можливостями. Саме при зверненні до ТОВ «ІСІДА-IUF» останніми було зафіксоване переростання маститу лівої молочної залози в стадію гострого, гнійного лактаційного маститу та рекомендовано проведення хірургічного втручання. При цьому іншим лікарем не встановлено не правильність попереднього лікування або встановленого діагнозу, не зазначені причини такої форми загострення. Вказали, що позивач не надала суду доказів на підтвердження своїх вимог, не довела факт помилки чи халатності лікаря, в тому числі фактів фальсифікації, наявність наслідків у вигляді шкоди, причинний зв`язок між діяннями лікарів та отриманим наслідком. Тому заявлені вимоги по відшкодуванню матеріальної, в тому числі майбутніх витрат, та моральної шкоди задоволенню не можуть бути. Просили відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Просили задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала. Просила відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. При розгляді справи судом встановлено, що 03 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Васеда» щодо погіршення самопочуття. З акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ВС.097742 була надана послуга з повторної консультації акушер-гінеколога. За дану послугу було оплачено 300 грн. Згідно консультативного висновку [PERSON] встановлено діагноз: мастит лівої молочної залози; рекомендовано: зціджування молочної залози, мазь левоміколь місцево 1раз 7 дн., повторна консультація через 3 дні. 04 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Васеда». З акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ВС.097872 була надана медична послуга та лікування лактостаза (масаж та зціджування). За дану послугу було оплачено 370 грн. 05 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Васеда». З акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ВС.097975 була надано ін`єкцію внутрішньом`язова, підшкірна, внутрішньо шкірна, лікування лактостазу (масаж та зціджування). За дану послугу було оплачено 315 грн. 06 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Васеда». З акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ВС.098070 була надана послуга з лікування лактостазу (масаж, зціджування). За дану послугу було оплачено 270 грн. Записи щодо скарг, діагностики та лікування відображено на окремих аркушах (т.1 а.с.129-130) та продубльовані в протоколі №1 від 5 грудня 2017 року комісії по розгляду скарги пацієнта (т.1 а.с.89-86). Згідно матеріалів справи [PERSON] встановлено діагноз: післяпологовий період, лактостаз лівої молочної залози, тріщина лівого соска; рекомендовано: зціджування молочної залози кожної 2 години, догляд за сосками, дані рекомендації по грудному вигодовуванню. 06 жовтня їй рекомендовано консультацію маммолога в ТОВ «ІСІДА-IUF» для подальшої тактики лікування, проведення зціджування електронним молоко відсмоктувачем. 07 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до ТОВ «ІСІДА-IUF». Їй було надано послугу зі зцідження молока, консультація гінеколога (повторна) згідно рахунків №510812 та №510811. За дану послугу було оплачено 435 грн. та 360 грн. відповідно. Поставлений діагноз: гострий, гнійний, лактаційний мастит. 09 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до ТОВ «ІСІДА-IUF» та отримала консультацію лікаря-мамолога первинна та зроблено УЗІ молочної залози згідно рахунку № 511194 на суму 895 грн. Діагноз: гострий, гнійний, лактаційний мастит лівої молочної залози. 09 жовтня 2017 року [PERSON] госпіталізована в Київську міську клінічну лікарню №6 за направленням ТОВ «ІСІДА-IUF», виписана 13 жовтня 2017 року (медична картка стаціонарного хворого №13350). 09 жовтня 2017 року проведено операцію: розкриття, санація та дренування абсцесу, діагноз після операції: гострий, гнійний, інтрамамарний мастит лівої молочної залози. 17 жовтня 2017 року [PERSON] зверталась до ТОВ «ІСІДА-IUF» та отримала консультацію лікаря-маммолога (хірурга-онколога) та зрідження молочних залоз згідно рахунків № 512967 на суму 450 грн. та № 512969 на суму 435 грн. У постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надала суду висновок експертів з питань в галузі судово-медичної експертизи Центру судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» (т.2 а.с.71-80). У висновках експерти вказали, що «за представленої медичної документації, станом на 07.10.17 року у [PERSON] при УЗД лівої молочної залози було виявлено гіпоехогенне джерело кулястої форми з чіткими місцями нерівними контурами, при двократній пункції якого влучено 20 мл мутної рідини з домішками крові та 3 мл в`язкої зеленувато-жовтої рідини. Ці дані свідчать про наявність сформованого абсцесу лівої молочної залози, на розвиток якого потрібно щонайменше три доби з початку виникнення серозного маститу. Таким чином, зважаючи на об`єктивні результати УЗД дослідження лівої молочної залози пункцію, у [PERSON] мастит лівої молочної залози вже був наявний станом на 04.10.17 року. При зверненні [PERSON] 03.10.17 до медичного центру «Васеда» було встановлено діагноз: «мастит лівої молочної залози», який 04.10.17 року змінено на «лактостаз, післяпологовий період», а призначеним лікуванням було зціджування, компрес на молочну залозу та мазь левоміколь. УЗД дослідження лівої молочної залози, загальний аналіз крові та сечі не призначалися. Мастит в післяпологовому періоді є наслідком лактостазу і їх диференційна діагностика можлива лише шляхом проведення УЗД молочної залози. Клінічно покращення стану пацієнта після зціджування більш характерне для лактостазу, аніж для маститу, а методом лікування при маститі окрім зціджування є призначення антибіотикотерапії. В медичному центрі «Васеда» за період надання медичної допомоги [PERSON] з 03.10.17 по 06.10.17 жодного разу УЗД молочної залози не призначалося та не проводилося, не призначався та не проводився також загальний аналіз крові та сечі. Методом лікування вибрано лише зціджування та локальна медикаментозна (мазь) терапія лівої молочної залози. Таким чином, надання медичної допомоги [PERSON] в ТОВ «Васеда» не відповідало встановленим правилам надання медичної допомоги за діагнозом: «мастит», який був в неї наявний станом на 04.10.17 року. З представленої медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] медичного центру «Васеда» відомо, що при її зверненні 03.10.17 року лікар відмітила скарги пацієнта, анамнестичні дані щодо пологів, визначила температуру тіла та встановила діагноз: «післяпологовий період, мастит лівої молочної залози», призначила лікування у вигляді зціджування, мазь левомеколь та повторну консультацію через 3 доби. Відповідно до правил ведення облікової медичної документації (форма 025/о). лікар у щоденнику при огляді пацієнта має визначати скарги хворого, вказує його об`єктивні дані, перебіг хвороби, вписує діагноз, призначення. Призначення мають відповідати встановленому діагнозу, згідно затверджених стандартів лікування даної патології. Тобто лікар при огляді [PERSON] 03.10.17 не відмітила дані щодо загального стану хворого. не описала локальний статус, а призначене лікування не відповідало діагнозу «мастит». Звертає на себе увагу, що результати оглядів 04.10,05.10,06.10 оформлено не в медичній карті амбулаторного хворого, де зроблено первинний запис 03.10 при її зверненні, а на окремих листах формату А4 книжного типу, в той час як медична карта амбулаторного хворого, яка була наявна у [PERSON] , має формат А5 альбомного типу. Крім того, записи від 04.10,05.10,06.10 є результатом консультативного заключення лікаря, однак [PERSON] згідно представлених матеріалів, сплатила в той період лише за проведення зціджування та ін`єкції, а сплата за консультацію лікаря мала місце 03.10.17 на момент її звернення. Тобто необхідне встановлення часу та обставин заповнення даних хворої на даний період з медичного центру « Васеда ». Таким чином, ведення медичної документації в ТОВ «Васеда» не відповідає встановленим правилам та нормам ведення облікової медичної документації. Рання діагностика та лікування післяпологового маститу молочної залози, який пов`язаний з лактостазом, включає окрім регулярних зціджування призначення антибіотикотерапії. В такому разі існує вірогідність того, що серозний мастит, як початкова стадія його перебігу, не перетвориться у гнійний з абсцедуванням, який було діагностовано у [PERSON] 07.10.17. Таким чином, не виключено, що в разі своєчасного та вірного надання медичної допомоги [PERSON] було можливо вплинути на перебіг захворювання, тобто уникнути оперативного втручання з приводу гнійного маститу лівої молочної залози». При розгляді справи, суд приймає даний висновок як належний доказ, оскільки він проведений на підставі документів, які є в матеріалах справи, експерт А.М. Біляков підтримав висновок в судовому засіданні при його допиті у якості експерта, в тому числі останній був попереджений судом про кримінальну відповідальність, що підтверджено розпискою експерта (т.2 а.с. 47-48). Також суд враховує досвід роботи експертів, які підписували даний висновок (Б .В . Михайличенко - 30 років, В.Г. Жегулович - 30 років, А.М . Біляков - 19 років), що значно перевищує досвід роботи лікаря [PERSON] . За ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, а позивачі повинні доводити лише наявність шкоди та її розмір. Доводи відповідача про надання всіх послуг в повній мірі, якісно та своєчасно суд оцінює критично, оскільки відповідач не надав належних доказів тій обставині, що при первинному обстеженні був встановлений один діагноз, а в інший день, інший лікар змінив діагноз лише на підставі власних спостережень, що нею підтверджено і в судовому засіданні у якості свідка. Суд погоджується з висновком експерта, що після первинного встановлення діагнозу мастит, іншим лікарем повинні бути вжиті всі заходи (проведення узі, відібрання аналізів) саме для виключення такого діагнозу. Доводи відповідача про відсутність спеціаліста не може бути підставою для твердження про вчинення лікарем своїх дій. Клопотання про призначення експертизи відповідач заявив вже наприкінці розгляду справи, належного обґрунтування, які б спростовували наявний висновок, надані експертом покази в судовому засіданні, у своєму клопотанні не вказали, а містились лише власне трактування медичних праць. Разом з тим, ще у відзиві, відповідач стверджував про виниклі наслідки через невиконання позивачем рекомендацій та призначень лікаря, але доказів крім власних тверджень на час подачі відзиву не надав, не заявив клопотань про витребування доказів щодо даних обставин, про призначення експертизи для вирішення спірних питань, які потребують спеціальних знань, не повідомив суд про причини неможливості подати докази. Натомість відповідач ґрунтував свої заперечення на тому, що в даних правовідносинах позивач зобов`язаний доводи наявність вини у завданні шкоди. Враховуючи подані сторонами докази, відповідач не доводів, що їх працівником вжиті всі заходи, правильно встановлено та пере встановлено діагноз, надання послуг відповідало встановленим вимогам та те, що наслідки виникли з винних дій самої позивачки, або підтвердження вини в таких наслідках іншої особи, тому позовні вимоги щодо відшкодування витрат на лікування підлягають до задоволенню, а саме в ТОВ «Васеда» та в ТОВ «ІСІДА-IUF» в загальному розмірі 3380 грн., які підтверджені квитанціями про їх оплату. Також [PERSON] витрачено кошти на придбання ліків на загальну суму 1967,22 грн. (.а.с.41 т.1), які мають бути відшкодовані відповідачем. Чек щодо придбання мінеральної води Моршинська та серветок вологих на суму 45,55 грн. суд до уваги не бере як доказ підтвердження матеріальних витрат, оскільки придбання такого товару не зумовлено даним діагнозом та є добровільними витратами особи. Щодо витрат [PERSON] на придбання бензину на суму 813,30 грн. (т.1 а.с.42), сумішей для штучного вигодовування дитини в розмірі 86 104,34 грн. (т.1 а.с.43-46), послуги щодо пластичного хірурга в розмірі 11147,78 грн. (т.1 а.с. 47). У задоволенні позову в цій частині суд відмовляє, оскільки позивач не надала доказів несення таких витрат. Всі розрахунки є теоретичними, не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов`язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також позивачу спричинені й моральні страждання, а саме внаслідок неправильності встановлення діагнозу, проведення лікування позивач пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, що призвело до негативних змін упорядкованого життєвого ритму позивача. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, стан здоров`я позивача, розмір завданих збитків. Тому до стягненню з відповідача на відшкодування моральної шкоди позивачу підлягає сума в розмірі 5000 грн. В частині відшкодування моральної шкоди, завданої малолітньому сину суд відмовляє, оскільки позивачем по даній справі є саме [PERSON] , позов поданий саме на захист її порушеного права, а не право малолітньої особи, що чітко вбачається з суб`єктного складу, вказаного у позові. Позивач хоч і є по суті законним представником малолітньої особи, але позов в такому випадку має бути поданий нею саме в інтересах дитини. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved