Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що 16.02.2010 року між сторонами було укладено Договір «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території». Разом з тим, відповідач не виконує покладені на неї Договором зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 21.05.2018 року виникла заборгованість у розмірі 8 774, 83 грн. основного боргу, інфляційної складової боргу206, 12 грн., 3 % річних 65,11 грн., пені 816, 31 грн. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та вирішити питання розподілу судових витрат. 22 червня 2018 року суд відкрив провадження у цій справі та, з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Позивач у своїй заяві просить ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв'язку з чим суд, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами. Відповідач не направив на адресу суду відзив. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16.02.2010 року між сторонами було укладено Договір «Про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території», предметом якого є забезпечення підприємством обслуговування та поточного ремонту житлового будинку та прибудинкової території, де знаходиться квартира, що належить співвласнику на праві приватної власності. Згідно п. 2.1.2 Договору, встановлено, що платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов'язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до «Правил користування приміщенням житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою КМУ № 572 від 08.10.1992 року, Наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 55, згідно з ст.ст. 151, 162 ЖК УРСР та п. п. 5,10 ст. 20 Закону № 1875, п. 2.2.4 Договору, Боржник зобов'язаний вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги, натомість ним грубо порушуються зазначені положення нормативно-правові актів та умови Договору. Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом строк. Частиною 3 ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що представником позивача надані достатні докази того, що ТОВ «Рада 5» є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговувала будинок [ADDRESS], у період часу, який досліджується судом, та була виконавцем житлово-комунальних послуг, які надавались власникам квартир зазначеного будинку у зазначений період, в тому числі відповідачу. 11.04.2018 року на адресу відповідача була направлена вимога щодо сплати боргу за житлово-комунальні послуги терміном до 23.04.2018 року, однак, дана вимога не виконана відповідачем. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, станом на 21.05.2018 року, за період з 01.09.2017 по 30.04.2018 р.р. у відповідача виникла заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 8 774, 83 грн. основного боргу, інфляційної складової боргу206, 12 грн., 3 % річних 65,11 грн., пені 816, 31 грн. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 1762 грн. 00 коп., у відшкодування витрат з оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved