Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, позбавлення права користуватися жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Посилалася на те, що їй на праві власності належить будинок №6 по вул. Гейне у м. Чернівці.Даний будинок вона отримала у спадок на підставі заповіту від 04.08.1981 року від своєї сестри [PERSON]. У вказаному будинку проживають: позивачка [PERSON], донька позивачки - [PERSON], зять - [PERSON], повнолітня онучка - [PERSON] та малолітній онук. Вказує, що не має можливості вільно користуватися своєю власністю із - за протиправної поведінки відповідачів, які систематично порушують правила співжиття, що унеможливлює спільне проживання позивача з порушниками в одному житловому приміщенні. Зазначає, що не одноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом своїх прав, із відповідачами проводились працівниками поліції профілактичні-розяснювальні бесіди, щодо неприпустимості вчинення таких дій, що на жаль не призвело до позитивних наслідків. Вказувала, що надала своє помешкання для проживання відповідачам тимчасово. На всі неодноразові повідомлення та звернення до відповідачів, щоб ті звільнили зазначений житловий будинок, останні відмовлялися та відповідали грубістю і погрозами. Окрім цього, зазначила, що має намір продати будинок у звязку із виниклим складним матеріальним становищем, проте через незаконні дії відповідачів, не має можливості розпорядитися своєю власністю. Просила усунути перешкоди в користуванні житловим будинком №6 по вулиці Гейне в м. Чернівці, шляхом виселення з нього: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позбавити [PERSON], [PERSON], [PERSON] права користування житловим будинком №6 по вулиці Гейне в м. Чернівці шляхом зняття з реєстраційного обліку. Представники позивача позов підтримали та підтвердили, викладені в ньому обставини. Пояснили, що відповідачі порушують право власності [PERSON], добровільно звільнити займане житлове приміщення відмовляються. Просили позов задовольнити.\~\~\~ Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у судому засіданні позов не визнав. Пояснив, що позивачка тривалий час не проживає на території України, посилання позивача, щодо протиправності дій відповідачів є надуманими та безпідставними. Просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради у судовому засіданні вирішення питання залишив на розсуд суду та просив\~ при вирішенні даного спору врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. [PERSON] яка була допитана в судовому засіданні 13.04.2017р. в порядку ст. 184 ЦПК, як свідок повністю підтвердила обставини викладені в позовній заяві, а також вказала, що дійсно відповідачами відносно неї вчинялись протиправні дії, в результаті чого їй доводилось звертатись до поліції. Відповідачі зробили її життя у власному будинку нестерпним, вона їх боїться через погрози. Також пояснила, що вона просила виселитись їх із свого будинку тому, що має намір його продати, проте відповідачі відмовляються виселятись, та не впускають її до будинку, не зважаючи на те що у них є житло. На даний час проживає у м. Вроцлав, Польща. Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Так судом встановлено, що власником будинку №6 по вул. Гейне Генріха у місті Чернівці є [PERSON], що підтверджується копією [PERSON] №7741391 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних\~ або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні довідки ТОВ «ТД Укрвторресурс» №431 від 30.06.2016р. у будинку №6 по вул. Гейне Генріха у м. Чернівці зареєстровані та проживають [PERSON] дочка, [PERSON] внука, [PERSON] внук. (а.с. 8). Відповідач [PERSON] за зазначеною адресою не зареєстрований, однак позивач посилається на те, що останній проживає у її будинку. Вирішуючи питання про виселення відповідачів з житлового приміщення, суд зауважує, що в даному випадку необхідно встановити наявність підстав для позбавлення останніх права користування спірним жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; ст.405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений в ухвалі від 31.01.2007 року, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України. Відповідно до ст.157 ЖК УРСР\~членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено лише у випадках, які передбачені ч. 1\~ст. 116 ЖК УРСР. Частиною 1 ст. 116 ЖК УРСР визначено, що підставами для виселення членів сімї є вчинення ними (членами сімї) систематичного руйнуйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Позивачка вказує, що надала своє помешкання для проживання відповідачів тимчасово, на всі неодноразові повідомлення та звернення до відповідачів про звільнення зазначеного житлового будинку, останні відмовляються та відповідають грубістю і погрозами. Зять [PERSON] неодноразово вчиняв словесний конфлікт, насміхався чим принижував її людську гідність, також дочка [PERSON] 29.04.2016р. не впускала її до будинку, дані обставини і стали приводом для звернення до Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області. За результатом розгляду цих звернень було вирішено провести профілактично розяснювальну бесіду з [PERSON] та [PERSON] в ході якої було попереджено останніх про не припустимість вчинення протиправної поведінки (а.с. 6). Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні 13.04.2017р. надав суду покази в яких пояснив, що забрав матір до себе, вона була у тяжкому стані, приїхала без речей. Вказав, що його матір [PERSON] обмежували у пересуванні по будинку, [PERSON] просив прописати його у вказаному будинку, проте коли матір відмовила йому ситуація погіршилась. Зазначив, що мама втекла тому, що вона залякана, їй погрожують, не пускають до будинку та не дають можливості користуватися своєю власністю. Свідок [PERSON] також зазначив, що коли був у Чернівцях [PERSON] його побив. Отже, в якості підстави для усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення позивач посилається на порушення правил співжиття відповідачами, що робить неможливим їх спільне подальше проживання у будинку. Як розяснив Пленум Верховного суду України у п.17 постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини\~ і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР\~ від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини\~ і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. За статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду є джерелом права у національній правовій системі. Відповідно до вимог ст.ст.213, 215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Підтвердженням факту неприязних відносин між сторонами є те, що відповідачі позов в не визнають та відмовляються добровільно звільнити приміщення, що перебуває у власності [PERSON] Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідачів, щодо витрат на утримання майна, оскільки це не відноситься до предмету спору. Враховуючи те, що позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом свої прав, з приводу порушення відповідачами умов співжиття, суд вважає, що позивачем доведено наявність систематичного порушення правил співжиття. Таким чином, вимога позивача про виселення відповідачів із спірного житлового приміщення є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Як вбачається зі змісту ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як встановлено судом у власності батька [PERSON] наявне житло, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому права малолітнього [PERSON] на забезпечення житлом не будуть порушені. Крім того відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги [PERSON] про виселення відповідачів, з метою відновлення становища, яке існувало до порушення її прав, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги і щодо позбавлення відповідачів:[PERSON], [PERSON]Ю та [PERSON] права користування житловим будинком №6 по вулиці Гейне в м. Чернівці шляхом зняття з реєстраційного обліку.

Outcome: approved