Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги наступним. 15 травня 2017 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 318\~000,00грн., що станом на 15.05.2017 за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 12013,00 доларів США. Відповідно до п.2 договору позики відповідач зобовязувався повернути позивачеві суму позики у термін до 12.01.2018. У порушення умов договору [PERSON] до теперішнього часу заборгованість не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь 314620,47грн., оскільки станом на 14.05.2018 офіційний курс гривні до іноземних валют становить 1 долар СШП 26,19грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~3) відповідач не подав відзив;\~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі було укладено договір позики на суму 318\~000,00грн., що станом на 15.05.2017 за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 12013,00 доларів США. Відповідно до п.2 договору позики відповідач зобовязувався повернути позивачеві суму позики у термін до 12.01.2018. Однак, в порушення взятих на себе зобовязань, відповідач у визначений в договорі термін кошти не повернув. На день звернення до суду борг не сплачено. Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку розписки позичальника. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Факт отримання коштів відповідачем підтверджується розпискою, оригінал якої долучено до матеріалів справи. Сума заборгованості за договором позики від 15 травня 2017 року становить 318\~000,00грн., що станом на 15.05.2017 за офіційним курсом НБУ було еквівалентно 12013,00 доларів США. Позивач просить суд стягнути з відповідача 314620,47грн., оскільки станом на 14.05.2018 офіційний курс гривні до іноземних валют становить 1 долар СШП 26,19грн. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги\~[PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, сума сплаченого судового збору в розмірі 3498,60 грн. стягується з [PERSON] на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved