Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначав, що 9 лютого 2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 1532000 грн. який останній зобов'язався повернути до 01 вересня 2013 року. Відповідач своїх зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим позивач 8 листопада 2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу. З метою приховання майна від звернення стягнення [PERSON] подарував своїй матері [PERSON] житловий будинок за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0785 га за адресою [ADDRESS]. Вважав, що спірні договори дарування повинні бути визнані недійсними, оскільки вони були укладені без наміру створити правові наслідки, які обумовлюються цим правочином. Просив визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] укладені між [PERSON] та [PERSON] та стягнути судові витрати. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсними: - Договір дарування житлового будинку зазначений у плані літ. А-1, розмір житлової площі якого становить 25,9 кв.м., загальна площа будинку 55,7 кв.м. та господарські будівлі: сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», сарай «б2», навіс «б3», сарай «В», погріб «в», навіс «в1», убиральня «Г», літній душ «Д», гараж «Е», трубопровід №2, ворота огорожа №3, огорожа №4, огорожа №5, огорожа №6, яма вигрібна №7, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], розташований на земельній ділянці приватної форми власності 0,0785 га, кадастровий № [NUMBER], укладений 25 вересня 2013 року між [PERSON](ІПН [NUMBER]) та [PERSON] (ІПН [NUMBER]), посвідчений в реєстрі №1-1347 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223698 від 25 вересня 2013 року. -Договір дарування земельної ділянки площею 0,0785 га в межах згідно з планом в Державному акті, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані по [ADDRESS], укладений між [PERSON] (ІПН .(ІПН [NUMBER]) та [PERSON] (ІПН [NUMBER]), посвідчений в реєстрі №1-1348 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223833 від 25 вересня 2013 року. Скасувано державну реєстрацію права власності: -На нерухоме майно, а саме на житловий будинок, зазначений у плані літ. А-1, розмір житлової площі якого становить 25,9 кв.м., загальна площа будинку 55,7 кв.м. та господарські будівлі: сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», сарай «б2», навіс «б3», сарай «В», погріб «в», навіс «в1», убиральня «Г», літній душ «Д», гараж «Е», трубопровід №2, ворота огорожа №3, огорожа №4, огорожа №5, огорожа №6, яма вигрібна №7, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці приватної форми власності 0,0785 га, кадастровий № [NUMBER], укладений 25 вересня 2013 року між [PERSON](ІПН [NUMBER]) та [PERSON] (ІПН [NUMBER]), посвідчений в реєстрі №1-1347 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223698 від 25 вересня 2013 року. -На земельну ділянку, площею 0,0785 га в межах згідно з планом в Державному акті, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], що розташована в [ADDRESS], укладений між [PERSON](ІПН [NUMBER]) та [PERSON] (ІПН [NUMBER]),, посвідчений в реєстрі №1-1348 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223833 від 25 вересня 2013 року. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сумі 5 365 (п'ять тисяч триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп., які складаються з судового збору - 365 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу - 5000 грн. 00 коп., солідарно. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення місцевого суду з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права з ухваленням нового яким відмовити в позові. Апелянти [PERSON], [PERSON] та представник Решетилівської нотаріальної контори апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити. [PERSON] суду пояснила, що правочини були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, також уклала договори з електро та газопостачання в домоволодінні та саме вона сплачує за землю та нерухомість. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає частковому задоволенню. Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Місцевим судом вірно встановлено, що 9 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено письмовий договір позики.( т.1 а.с.7). Факт одержання коштів [PERSON] підтверджується розпискою від 09 лютого 2013 року( т.1 а.с.8). Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 8 листопада 2014 року на підставі заяви [PERSON] про забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року стягнуто суму боргу за договором позики.( т.2 а.с. 26-28). З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договори дарування житлового будинку , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] посвідчений в реєстрі за № 1-1347 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори КИРИЧЕНКО Т.М. зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223698 від 25 вересня 2013 року та земельної ділянки площею 0,0785 га в межах згідно з планом в Державному акті, кадастровий номер [NUMBER], що розташована в [ADDRESS] посвідчений в реєстрі №1-1348 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223833 від 25 вересня 2013 року ( т.1 а.с. 11-16). Задовольняючи позов місцевий суд виходив з того, що протягом місяця з моменту настання строку для повернення позичених за договором позики коштів позивачу [PERSON] з метою приховання майна від звернення на його стягнення за зобов'язаннями , уклав договори дарування житлового будинку та земельної ділянки з [PERSON], а отже дані правочини є фіктивними. Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками місцевого суду з наступних підстав. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. З огляду на ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Отже, за положеннями зазначеної норми фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків і характеризується такими рисами: сторони вчиняють правочин для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України на кожну сторону покладається обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] зазначав, що оспорюваний договір дарування є фіктивним, оскільки дії сторін під час його укладання не були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на небажання сплачувати заборгованість, відповідач навмисно вчинив дії, направлені на подальше відчуження майна. Проте, наявність боргових зобов'язань відповідача [PERSON] перед позивачем, які встановлені рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року , не є підставою для неможливості здійснення відповідачем свого права власності згідно з вимогами ст. 319 ЦК України. Апеляційним судом встановлено, що після укладення договорів дарування всі умови правочину були виконані сторонами в повному обсязі, а саме [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла нерухоме майно у власність, після чого було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Завідуюча Решетилівської державною нотаріальною конторою суду пояснила, що при підписанні договору дарування, нотаріусом було роз'яснено вимоги законодавства щодо змісту, значення та наслідків правочину. Сторони підтвердили, що ці договори не несуть характеру фіктивного чи удаваного правочину, тобто підстави, передбачені ст..ст. 234,235 ЦК України відсутні, що підтверджено підписами сторін у договорах. (т.1 а.с.24, 26-27). Із справи вбачається, що зазначене домоволодіння під арештом , забороною або в судовому спорі не перебувало. З огляду на ст. 722 ч.1,4 ЦК України прийняття одарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, як посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі ключів, макетів тощо є прийняттям дарунку. Те, що [PERSON] прийняла будинок та земельну ділянку у дар підтверджується державною реєстрацією права власності на будинок та земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , ( т.1.а.с.25,28 ) Таким чином, підстави для визнання правочинів недійсними у місцевого суду були відсутні У відповідності до вимоги ч.6 ст. 154 ЦПК України підлягають скасуванню вжиті по справі заходи по забезпеченню позову. За таких обставин апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню із постановленням нового по суті заявлених вимог.

Outcome: dismissed