Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свій позов мотивує тим, що з травня 2010 року по серпень 2014 року вона перебувала у цивільному шлюбі та вела спільне господарство з відповідачем. Від цивільного шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO] року. Донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не бере участь у її вихованні та розвитку. Позивач має скрутне матеріальне становище, оскільки виховує ще чотирьох дітей. У зв'язку із чим вона змушена звернутися до суду із даним позовом, в якому ньому просити стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] року в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні, проти позову заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі. Від цивільного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач самостійно виховує та забезпечує дитину всім необхідним. Відповідач не надає матеріальної допомоги, не бере участь у її вихованні та розвитку. Оскільки позивач має скрутне матеріальне становище, на її утриманні знаходиться ще четверо дітей, вона змушена просити суд, стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правовое зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Як встановлено судом, відповідач по справі не надає допомоги для належного утримання малолітньої доньки, у зв'язку з чим порушуються її інтереси. Відповідач по справі офіційно не працює, має нерегулярний мінливий дохід. Згідно до ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище платника аліментів, що відповідач перебуває в працездатному віці, і може працювати, не обтяжений турботами щодо, утримання інших дітей або непрацездатних батьків і являючись батьком малолітньої [PERSON], зобов'язаний утримувати її до повноліття. Також приймаючи до уваги матеріальне положення дитина, яка потребують матеріальної допомоги, та матеріальне становище відповідача, відсутність у останнього постійного місця роботи та заробітку, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, та визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. на отримання доньки. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 15.06.2016 р., а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду - з 15.06.2016 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial