Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійснення права власності на квартиру шляхом виселення, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. Ця квартира належала на праві власності [PERSON], з яким було укладено договір купівлі-продажу квартири з письмової згоди його дружини - [PERSON] Після укладення договору купівлі-продажу квартири відповідачі звернулися до позивача з проханням дозволити їм тимчасово мешкати у квартирі до придбання іншого житла. За усною домовленістю позивач дозволив відповідачам мешкати у квартирі до весни 2017 року за умови терміново знятися з реєстраційного обліку. 04.11.2016 року [PERSON] надала позивачу довіреність на представлення її інтересів щодо зняття з реєстраційного обліку. В подальшому вона цю довіреність скасувала. З квітня 2017 року позивач неодноразово звертався до відповідачів з питання їх виселення з квартири, але вони відмовляються у добровільному порядку звільнити житлове приміщення, не допускають у квартиру позивача, комунальні платежі не сплачують. Проживання відповідачів у належній позивачеві квартирі створює для нього перешкоди у користуванні власністю, оскільки вони не є членами його родини, квартира набувалася ним для особистого проживання. Просив усунути йому перешкоди у здійснення права власності шляхом виселення [PERSON], [PERSON] а також будь-кого іншого з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вересні 2017 року подали до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що вони не мали бажання продавати своє єдине житло, а із застосуванням погроз були введені в оману [PERSON], який таким шляхом отримав довіреність на розпорядження квартирою та дозвіл дружини на продаж спірного майна. [PERSON] з лютого по серпень 2016 року працював у [PERSON] водієм автомобіля таксі. За час своєї роботи у [PERSON] [PERSON] заборгував останньому суму грошей. Крім того, на початку літа 2016 року [PERSON] пошкодив у ДТП автомобіль [PERSON] Коштів у [PERSON] на ремонт автомобіля та повернення боргу [PERSON] не було. [PERSON] шляхом погроз примусив [PERSON] скласти нотаріально посвідчену довіреність для того, щоб [PERSON] у разі неповернення коштів у строк до 31.08.2016 року міг передати квартиру [PERSON] під заставу. До 31.08.2016 року [PERSON] не повернув гроші [PERSON] та останній, продовжуючи здійснювати моральний тиск на [PERSON], наказав йому привести 26.09.2016 року дружину для надання нотаріальної згоди на передачу майна в заставу. [PERSON] погодилася надати згоду своєму чоловікові [PERSON], щоб той особисто міг бути присутнім при отриманні грошей. 30.09.2016 року [PERSON] повідомив [PERSON], що квартира передана в заставу [PERSON] та [PERSON] передав позичені до 30.10.2016 року гроші через [PERSON] Тому вважає, що [PERSON] ввів [PERSON] та [PERSON] в оману, обманним шляхом отримав від нього довіреність на право продажу квартири, а від неї - заяву про згоду на розпорядження майном. [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 05.01.2012 року. Також в спірній квартирі з моменту народження мешкає малолітня дитина [PERSON]. Перед складанням договору купівлі-продажу квартири обов'язково потрібно було отримати дозвіл органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. Вважають, що договір купівлі-продажу спірної квартири від 30.09.2016 року на підставі порушення прав дитини на користування житлом може бути визнаний судом недійсним. Просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що 30.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Кокосадзе Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1960 та зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] сплачену останнім суму за покупку спірної квартири відповідно до оспорюваного договору купівлі-продажу. Ухвалою від 08.09.2017 року зустрічну позовну заяву прийнято та об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Позивач у судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Суду пояснив, що його знайомий [PERSON] запропонував йому придбати квартиру. Він погодився, бо на той час шукав для себе житло. При перевірці квартири виявилося, що на квартиру накладено арешт, бо вона є іпотечним майном. Довірена особа відповідачів - [PERSON] сказав, що арешт вони знімуть самі, документи на квартиру готові. При укладанні договору купівлі-продажу квартири [PERSON] присутнім не був. 18000 доларів США позивач сплатив при укладанні договору купівлі-продажу квартири. [PERSON] попросив пожити у квартирі ще місяць для того, щоб підшукати собі інше житло. Позивач погодився. [PERSON] місяць позивач зустрівся із подружжям [PERSON] для того, щоб [PERSON] знялася з реєстрації. [PERSON] те, що там була велика черга, вирішили що [PERSON] надасть на ім'я позивача довіреність і він зможе самостійно зняти її з реєстрації. Після нотаріуса поїхали на спірну квартиру, до [PERSON] передали йому ключі від квартири. Позивач поїхав з міста на 3 місяці і після повернення вже не зміг потрапити у свою квартиру, оскільки [PERSON] змінили замки на вхідних дверях. Весь цей час [PERSON] обіцяли звільнити квартиру і тільки у червні 2017 року [PERSON] сказали, що виселятися з квартири не будуть. Проживання відповідачів у спірній квартирі створює для нього перешкоди у користування своєю власністю. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Суду пояснила, що права [PERSON], як власника квартири [ADDRESS], порушуються з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] і тому позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Вважає, що [PERSON] намагаються залишити за собою право власності на спірну квартиру та уникнути повернення отриманих за неї коштів. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що з січня 2016 року він орендував автомобіль у [PERSON] У травні 2016 року на цьому автомобілі потрапив у ДТП. [PERSON] сказав, що за ремонт автомобіля потрібно віддати 1500 доларів США. Грошей не було. Тоді [PERSON] почав погрожувати звільненням та вимагати довіреність на квартиру. [PERSON] погодився та надав нотаріально посвідчену довіреність 30.06.2016 року, однак яка була сума боргу на момент підписання довіреності він не знає. Після оформлення довіреності [PERSON] неодноразово брав гроші у борг у [PERSON] У вересні 2016 року [PERSON] знову почав вимагати борг, грошей не було і тому [PERSON] сказав що є людина, яка може дати гроші у борг під заставу квартири. Дружині сказав, що потрібна згода, щоб взяти гроші у борг під заставу квартири. Потім, коли він отримав готівкою 1200 доларів США, [PERSON] сказав йому, що було укладено договір завдатку. Про продаж квартири дізнався від [PERSON] у листопаді 2016 року. У червні 2017 року [PERSON] хотів вселитися у квартиру, однак не вселився через їх незгоду звільнити квартиру. Відповідачка [PERSON] у судове засідання з'явилася, проти задоволення первісного позову заперечувала, зустрічні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що її чоловік - [PERSON] орендував у [PERSON] автомобіль та працював на ньому в таксі. Після ДТП він взяв в борг у [PERSON] гроші у сумі 4500 доларів США під заставу квартири. Вона була проти, однак іншого варіанту не було. Про те, що її чоловік дав довіреність на ім'я [PERSON] на продаж квартири їй відомо не було. Коли вона давала нотаріальну згоду на продаж квартири, вона вважала що це згода на передачу квартири в іпотеку. Про те, що квартира з 07.10.2014 року була в іпотеці їй було відомо. Однак про те, що її чоловік брав гроші у борг 27.08.2015 року, 25.08.2016 року їй відомо не було. Яку суму боргу сплатили [PERSON] вона не знає. 04.11.2016 року чоловік приїхав до дому та сказав, що їй потрібно знятися з реєстрації, і вона поїхала до нотаріуса для оформлення довіреності. Про продаж квартири дізналася від чоловіка. На початку листопада чоловік на вимогу [PERSON] та [PERSON] віддав ключі від квартири. На той час дитина не була зареєстрована у квартирі. Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що між [PERSON] та [PERSON] були трудові відносини. У [PERSON] був борг перед [PERSON] і останній почав погрожувати йому. [PERSON] вимагав повернути гроші до 31.08.2016 року і тому [PERSON] надав нотаріально посвідчену довіреність на квартиру. Коли [PERSON] знову почав вимагати повернення боргу, [PERSON] погодився передати квартиру у заставу та нотаріально оформив згод дружини на передачу квартири. [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу без згоди на це [PERSON] та його дружини. Крім того, на момент укладання даного договору у квартирі проживала малолітня дитина. Іншого житла у відповідачів немає. Відповідач по зустрічному позову [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що він не офіційно працював на станції технічного обслуговування автомобілів, де клієнтом був [PERSON] Декілька разів [PERSON] звертався до нього з проханням надати гроші у борг. Черговий раз, коли [PERSON] брав у борг гроші, він привіз документи на квартиру, як гарантію повернення боргу, та сам запропонував оформити довіреність на право розпоряджатися спірною квартирою. Після того, як він не зміг повернути всю суму боргу, він сказав що згоден продати квартиру та попросив знайти покупця. Знайомий [PERSON] сказав, що [PERSON] готовий купити цю квартиру. [PERSON] погодився. Нотаріус перевірив квартиру на наявність заборон та виявилося, що квартира перебуває у іпотеці за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] На наступний день [PERSON] привіз документи для договору купівлі-продажу, яких не вистачало, а саме довідку з місця проживання про зареєстрованих осіб та нотаріально посвідчену згоду дружини на продаж квартири після чого було укладено договір купівлі-продажу квартири. Гроші від продажу [PERSON] передав [PERSON], а саме різницю між вартістю проданої квартири та його боргом, про що останній написав розписку. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з'явилася. Подала до суду письмове клопотання (т.1, а. с. 195-196), в якому посилається на те, що на момент укладання та підписання договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 30.09.2018 року малолітня дитина [PERSON], [INFO], не була зареєстрована та не мала права користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи, яка надана Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 23.06.2017 року, тому дозволу органу опіки та піклування щодо укладання договору купівлі-продажу не потрібно. Просила розглядати справу без участі представника третьої особи. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (т. 1, а. с. 115). У жовтні 2017 року [PERSON] подав до суду заяву про приєднання до матеріалів справи розписки [PERSON] та диску з аудіо записом розмов [PERSON] та [PERSON] та витребування доказів. Ухвалою суду від 12.10.2017 року заява позивача про витребування доказів була задоволена. У жовтні 2017 року представник відповідачів подав до суду заяву про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 12.10.2017 року у задоволенні клопотання представника відповідачів про зупинення провадження у справі було відмовлено. У листопаді 2017 року позивач подав до суду заяву про приєднання до матеріалів справи письмових доказів. Протокольною ухвалою суду від 13.11.2017 року клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи письмових доказів було задоволено. У січні 2018 року представник відповідачів подав до суду заяву про допит свідків та приєднання до матеріалів справи письмових доказів. Протокольною ухвалою від 16.01.2018 року клопотання представника відповідачів про приєднання до матеріалів справи письмових доказів було задоволено повність, клопотання про допит свідків було задоволено частково. Свідок [PERSON] суду показав, що він знайомий з [PERSON] та [PERSON] Коли [PERSON] зателефонував та сказав що є на продаж квартира, він одразу ж запропонував цю квартиру [PERSON], оскільки знав, що той шукає квартиру. З [PERSON] знайомий не був. Грошей йому у борг ніколи не давав. Вперше побачив його вже після укладання договору купівлі-продажу квартири. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір'ю [PERSON] Зі слів сина їй відомо, що він працював мийником машин у [PERSON], а потім водієм у таксі. Син їй не поясняв чому він надав [PERSON] довіреність на продаж квартири. 05.11.2016 року їй зателефонувала невістка та сказала, що їх виганяють з квартири, а 04.11.2016 року невістка під тиском написала у нотаріуса згоду на зняття її з реєстрації у квартирі. Разом із невісткою вона поїхала до нотаріуса де та скасувала свою заяву. Невістка знала, що раніше вона підписала заяву із згодою на продаж квартири. Дитина у цій квартирі зареєстрована не була. На теперішній час син з невісткою та онукою проживають у спірній квартирі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] на підставі Свідоцтва від 13.02.2012 року (т. 1, а. с. 12, 118) належала на праві власності квартира [ADDRESS] (т. 1, а. с. 13). Спірна квартира загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м. складається з: кімнати площею 10,2 кв. м., кімнати площею 17,1 кв. м., кухні площею 7,7 кв. м., вбиральні площею 1,2 кв. м., ванної кімнати площею 2,2 кв. м., коридору площею 5,0 кв. м., кладової площею 0,3 кв. м., лоджії площею 3,0 кв. м., лоджії площею 1,5 кв. м. На момент укладання договору купівлі-продажу в спірній квартирі була зареєстрована тільки [PERSON], що підтверджується довідкою КВЖРП № 4324 від 29.09.2016 року (т. 1, а. с. 121). [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] з 05.01.2012 року, що підтверджується копіює паспорта останньої (т. 1, а. с. 10), довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 02.3-12/7843 від 23.06.2017 року (а. с. 56). [PERSON] 30.06.2016 року надав довіреність на ім'я [PERSON] (т. 1, а. с. 14-15, 90), якою уповноважив останнього бути його представником з питання продажу будь-які особі за ціну і на умовах йому відомих та на його розсуд належної йому квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 29.09.2016 року [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на розпорядження квартирою [ADDRESS] та на укладання та підписання будь-яких дозволених законодавством правочинів цивільно-правового характеру, в тому числі укладати договори купівлі-продажу, міни, дарування та інші її чоловіком [PERSON] на строк та на умовах за його власним розсудом (т. 1, а. с. 16, 139). 30.09.2016 року між [PERSON], який діяв по довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Несеном В.А. 30.06.2016 року, від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 4, що знаходиться у будинку [ADDRESS] (т. 1, а. с. 17, 116-117). Умовами договору купівлі-продажу квартири передбачено, що внаслідок його укладання не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних. Згідно розписки, складеної [PERSON] 30.09.2016 року (т. 1, а. с. 76), він отримав від [PERSON] після укладання договору купівлі-продажу кошти у розмірі 5650 доларів США. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т. 1, а. с. 18) за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 27,3 кв. м. [PERSON] належним чином виконав всі узгоджені сторонами за договором купівлі-продажу істотні умови і свої зобов'язання, в тому числі і щодо повної оплати продавцю узгодженої вартості квартири. Іншого відповідачами не доведено. Так, [PERSON] було власноруч складено 30.09.2016 року розписку про отримання від [PERSON] (т. 1, а. с. 76). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № [NUMBER] (т. 1, а. с. 31) у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO]. 04.11.2016 року [PERSON] надала на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила останнього бути її представником з питань, пов'язаних зі зняттям її з реєстрації за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. 19, 96). 05.11.2016 року [PERSON] подала приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Несену В.А. заяву про скасування довіреності, виданої нею 04.11.2016 року, де її представником був зазначений [PERSON] 12.06.2017 року [PERSON] подав до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Несена В.А. заяву про скасування довіреності, виданої ним 30.06.2016 року, де його представником був зазначений [PERSON] (т. 1, а. с. 94). У судовому засіданні встановлено, що відповідачі продовжують проживати у спірній квартирі, змінили замки та не дають можливості позивачу потрапити до квартири. Відповідачі своїм проживанням у квартирі чинять перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], з приводу чого позивач звертався до поліції (т. 1, а. с. 32). Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2017 року було задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (т. 1, а. с. 183). З дослідженого у судовому засіданні аудіо запису телефонних розмов між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та матір'ю [PERSON] - [PERSON] слідує, що [PERSON] знав про продаж належної йому квартири, про необхідність звільнити квартиру та знятися його дружині з реєстрації, однак не вчиняв жодних дій для виконання умов договору купівлі-продажу та передачі квартири її новому власнику. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі, окрім інших прав, гарантується право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є, із припиненням права власності втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За таких підстав, на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо усунення йому перешкод в здійсненні права власності шляхом виселення [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В частині виселення із спірної квартири будь-кого іншого суд вимушений відмовити, оскільки позивачем у позові та у судовому засіданні не визначено конкретно яку саме особу позивач просить виселити із квартири. Також не підлягає задоволенню вимога щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] неодноразово брав у борг гроші у різних осіб. Так, 07.10.2014 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму у розмірі 77000 грн. (т. 1, а. с. 107), а 27.08.2015 року - 1900 доларів США (т. 1, а. с. 108), що підтверджується складеними власноруч [PERSON] розписками. При укладанні посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] договору позики від 07.10.2014 року з [PERSON] в іпотеку [PERSON] було передано квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а. с. 130-133). 29.09.2016 року [PERSON] подав приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] заяву повідомлення (т. 2, а. с. 5), якою повідомив, що [PERSON] на виконання зобов'язань за договором позики від 07.10.2014 року, виплатив йому 77000 грн. та просив вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження та запис про іпотеку відносно предмета обтяження (іпотеки), а саме квартири [ADDRESS]. 25.08.2016 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 66480 грн. під заставу своєї квартири, про що склав власноруч написану розписку (а. с. 109). Однак у судовому засіданні [PERSON] не зміг вказати фактичну суму його заборгованості перед [PERSON] останній в свою чергу повідомив суду, що загальна сума заборгованості склала близько 11000 доларів США, включаючи суму боргу у розмірі 66480 грн. по розписці від 25.08.2016 року. У зустрічній позовній заяві та у судовому засіданні [PERSON], [PERSON] посилаються на те, що їх реальні наміри були спрямовані не на відчуження квартири, а на передачу її в заставу [PERSON] в якості гарантії повернення суми боргу. Однак суд критично ставиться до даного твердження позивачів за зустрічним позовом, оскільки дослідженими доказами по справі у їх сукупності спростовується таке твердження. Так, [PERSON] видав на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність саме на право продажу належної йому квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За цією довіреністю [PERSON] не мав права на передачу квартири в заставу. Крім того, на час надання даної довіреності [PERSON] було достовірно відомо, що спірна квартира є предметом іпотеки за договором позики, укладеним з [PERSON] Дружина [PERSON] - [PERSON] надала 29.09.2016 року нотаріально посвідчену згоду на розпорядження майном - квартирою [ADDRESS], а саме на укладання та підписання будь-яких дозволених законодавством правочинів цивільно-правового характеру, в тому числі договору купівлі-продажу, міни, дарування, застави тощо. Дана заява була зроблена [PERSON] за один день до вчинення спірного правочину. Допитана у судовому засіданні в якості свідка мати [PERSON] показала, що невістка знала, що підписувала у нотаріуса згоду подружжя на продаж квартири. Крім того, [PERSON] особисто отримала довідку про склад сім'ї та зареєстрованих у спірній квартирі, яка була надана разом із заявою про згоду на розпорядження майном [PERSON] Також, згідно показань свідка [PERSON] та дослідженого у судовому засіданні аудіо запису телефонних розмов між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слідує, що [PERSON] знав про продаж належної йому квартири, про необхідність звільнити квартиру та знятися його дружині з реєстрації. Про реальність намірів саме на продаж квартири свідчить також довіреність, вдана 04.11.2016 року [PERSON] на ім'я нового власника квартири - [PERSON] на право зняття її з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Позивачами не надано суду доказів того, що обставини, щодо яких вони помилялися, існували саме на момент складання договору купівлі-продажу. Тобто позивачами у зустрічному позові не надано доказів, що помилка щодо істотних обставин правочину насправді мала місце. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно вела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Ознакою оману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Позивачі, як сторона, яка діяла під впливом обману, не довели наявність умислу з боку [PERSON] чи [PERSON] і сам факт обману. [PERSON] не надано суду жодного доказу на підтвердження його перебування у трудових правовідносинах з [PERSON] та психологічного тиску, погроз чи залякувань з боку [PERSON] через можливість втрати [PERSON] роботи. Суд критично ставиться до твердження [PERSON] про наявність погроз та залякувань з боку [PERSON], оскільки він надав на ім'я [PERSON] довіреність на продаж належної йому квартири влітку 2016 року і до моменту укладання спірного договору купівлі-продажу мав реальну можливість скасувати цю довіреність, звернутися до правоохоронних органів з приводу погроз чи залякувань з боку [PERSON], однак [PERSON] таких дій не вчинив. Ще одним обґрунтуванням недійсності договору купівлі-продажу спірної квартири позивачі у зустрічному позову зазначають порушення житлових право їх малолітньої дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Як встановлено у судовому засідання подружжя [PERSON] має доньку - [PERSON], [INFO]. [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 05.01.2012 року. [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. На момент укладання спірного договору купівлі-продажу квартири малолітня дитина подружжя [PERSON] зареєстрована у квартирі не була. Згідно довідки Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 7843 від 13.06.2017 року (т. 1, а. с. 56) [PERSON], [INFO], була зареєстрована в [ADDRESS] 23.06.2017 року, тобто вже після звернення [PERSON] до суду з позовом. Згідно письмових пояснень Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, на момент укладання та підписання договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 30.09.2018 року малолітня дитина [PERSON], [INFO], не була зареєстрована та не мала права користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи, яка надана Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 23.06.2017 року, тому дозволу органу опіки та піклування щодо укладання договору купівлі-продажу не було потрібно. Аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачі за зустрічним позовом, як батьки малолітньої [PERSON], маючи по відношенню до неї обов'язки та будучи офіційними представниками дитини, мали піклуватися про житлові та інші майнові права дитини при укладанні всіх правочинів, в тому числі довіреності, договорів позики та договору купівлі-продажу квартири. Батьки дитини фактично за спільною згодою вирішили питання про зміну місця проживання їх сім'ї разом із малолітньою дитиною. За таких обставин суд вважає, що заявлені [PERSON] та [PERSON] зустрічні позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 640 грн. з кожного.

Outcome: partial