Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 07 червня 2012 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ, про що вчинено відповідний актовий запис № 645. Однак, після укладання шлюбу, на наступний день, відповідачка виїхала на постійне місце проживання в Сполучені Штати Америки, з того часу шлюбні відносини припинилися. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, розірвати в звязку з тим, що вони проживають на різних континентах, а можливості виїхати до відповідачки для підтримання шлюбних відносин у нього не має. У судове засідання позивач не зявився, від нього через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначав, що поданий позов підтримує у повному обсязі, просив про його задоволення. Відповідачка у судове засідання не зявилася. Від неї через канцелярію суду, а саме електронною поштою, надійшло клопотання, в якому вона вказала на те, що проти розірвання шлюбу не заперечує. При цьому, суд враховуючи положення ст. 158 ЦПК України та наявність письмових заяв від сторін, вважає з можливе розгляд справи провести у їх відсутності. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як убачається з матеріалів справи, з 07 червня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького МУЮ, про що вчинено відповідний актовий запис № 645 (а.с.4). Крім того, як встановлено судом та убачається з матеріалів поданого позову, між сторонами фактичного припинені шлюбні відносини, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо й відповідно позивач наміру продовжувати подружні відносини із відповідачем не має, що також підтверджено письмовими заявами сторін, поданими на адресу суду. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, а також подані сторонами, у тому числі й відповідачем письмові заяви, в яких вони просили про розірвання шлюбу, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню.

Outcome: approved