Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. В обґрунтування вимог зазначається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу спільна дитина сторін проживає із матір`ю, яка постійно піклується про дочку, створила для неї всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку. Враховуючи інтереси дитини, її тісний зв`язок з матір`ю, вік та потреби у повсякденному житті, позивач вважає, що місце проживання дитини слід визначити саме із нею. Ухвалою суду від 07 червня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 26 листопада 2019 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Позивач та її представник [PERSON] були присутні у підготовчому засіданні, в якому підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Причини неявки суду не повідомлені. Третя особа Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація як орган опіки піклування у судове засідання представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялася про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 30 грудня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 4369, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюб подружжю присвоєно прізвище [PERSON] . Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно із довідкою від 02 квітня 2019 року, виданою приватним закладом «Yarinka Speaking Club», [PERSON] , відвідує дитячий заклад з 15 вересня 2018 року, дитину приводить і забирає мати, батька у закладі ніколи не бачили. Відповідно до довідки № 5 від 21 лютого 2019 року, виданої приватним закладом «Навчально-виховний комплекс «Плекальня», [PERSON] , [INFO] , з вересня 2015 року відвідує дитячий садок. Згідно із довідкою-розрахунком від 17 серпня 2018 року, виданої Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 760/6730/16-ц від 27 жовтня 2016 року, виданий Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 квітня 2016 року і до повноліття. Нараховані та сплачені аліменти за період з 07 квітня 2016 року по 01 серпня 2018 року складають 46 619 грн. 65 коп. Заборгованість станом на 01 серпня 2018 року складає 46 619 грн. 65 коп. З довідок про реєстрацію місця проживання, виданих відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, від 11 березня 2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України) при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 25 листопада 2019 року № 108-15687, орган опіки та піклування Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , 2014 року народження, з матір`ю, [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно із статтею 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із статтею 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною третьою статті 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини. При винесенні даного рішення судом враховується малолітній вік дитини, її фактичне проживання на даний час із матір`ю та бажання залишитися проживати із нею, висловлене у співбесіді з працівниками служби у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, а також участь матері у житті дитини. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини із матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved