Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

У травні 2017 року позивачі звернулися до суду з даним позовом. Свій позов мотивують тим, що 27 серпня 1994 року помер їх батько [PERSON], ще за життя батько склав заповіт, яким заповів їм житловий будинок № 25 з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Шкільна (бувша Леніна) в селі Ставки, Фастівського району, Київської області. Після смерті батька відкрилась спадщина на даний будинок. Позивачі зазначають, що вони своєчасно подали письмові заяви про прийняття спадщини після смерті батька до Дванадцятої державної нотаріальної контори в м. Києві. Проте, постановою державного нотаріуса їм було відмовлено, у звязку із відсутністю документа, який посвідчує право власності на будинок. Оскільки, іншого шляху для отримання спадкового майна вони не мають, тому змушені звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON], вона ж і представник за довіреністю [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Представник відповідача Скригалівської сільської ради в судове засідання не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду листа, в якому зазначив, що сільська рада проти позову не заперечує, просить суд розглянути справу без участі представника сільської ради та винести рішення відповідно до чинного законодавства. Вислухавши пояснення [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] помер, 27 серпня 1994 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, [PERSON] I -БК № 316832, від 29 серпня 1994 року. Як вбачається, із Свідоцтва про народження [PERSON] V-УР № 0439684 від 17 лютого 1964 року, [PERSON], є батьком позивача [PERSON], який народився 21 січня 1964 року. Окрім того, [PERSON] є батьком позивача [PERSON], який народився 7 листопада 1968 року, що підтверджено Свідоцтвом про його народження, [PERSON] I-АВ № 318957 від 12 грудня 1968 року. З Свідоцтва про народження [PERSON] I-БК № 293963 від 22 листопада 1972 року, вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON], яка народилася 26 жовтня 1972 року. Між тим, [PERSON], після укладення шлюбу 27 березня 1993 року, із [PERSON], змінила прізвище на «Семенюк», що підтверджено Свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] 1-БК № 084672, виданим повторно 24 червня 2008 року. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Заповіту від 2 квітня 1988 року, [PERSON], заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Ставки, Фастівського району, Київської області в рівних частинах [PERSON], [PERSON] та [PERSON]./ З матеріалів спадкової справи № 85/95, заведеної 27 січня 1995 року, після померлого 27 серпня 1994 року [PERSON], позивачі [PERSON] та [PERSON] 27 січня 1995 року, звернулися до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, після смерті батька [PERSON]. Разом з тим, 18 березня 2016 року, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON]. Однак, 18 березня 2016 року, державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зі змісту даної постанови вбачається, що позивачам відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 25, з надвірними будівлями та спорудами по вул. Шкільна (бувша Леніна) в селі Ставки, Фастівського району, Київської області, який належав [PERSON], що помер 27 серпня 1994 року, у звязку з відсутністю документа, який посвідчує право власності на зазначене майно на імя померлого та його державної реєстрації. З наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вбачається, що державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори [PERSON], 14 травня 1987 року, [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], на житловий будинок № 25 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вулиці Леніна в селі Ставки, Фастівського району, Київської області. Відповідно до Довідки № 134 від 10 травня 2017 року, виданої Скригалівською сільською радою Фастівського району Київської області, вбачається, що померлий 27 серпня 1984 року [PERSON] мав трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На день своєї смерті [PERSON] був прописаний в [ADDRESS]. Відповідно до Довідки КП Фастівської міської ради Фастівське бюро технічної інвентаризації від 12 вересня 2014 року, вбачається, що житловий будинок № 25 по вул. Шкільна (бувша Леніна) в селі Ставки, Фастівського району, Київської області по праву власності на зареєстрований. Первинна вартість домоволодіння Фастівським БТІ була проведена 28 квітня 1987 року на імя [PERSON]. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку поясненням, та зібраним по справі доказам, враховуючи те, що позивачі довели належними та допустимими доказами наявність свого права власності на житловий будинок, суд вважає, вимоги позивачів доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved