Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Дніпропетровської області. Позов обґрунтовує тим, що він є власником будинку [ADDRESS]. У грудні 2010 року до міста Марганець Дніпропетровської області приїхав його брат, відповідач по справі [PERSON] Для працевлаштування у місті йому необхідна була реєстрація, він зареєстрував останнього у своєму будинку. З грудня 2010 року та по цей час відповідач ніколи не проживав у будинку. Участі в утриманні будинку не приймає, оплату за комунальні послуги не оплачує, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, чим перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм будинком. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник Марганецької міської ради пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про власність на житло від 07 серпня 1998 року позивач [PERSON] є співвласником будинку за адресою: [ADDRESS]. Іншими співвласниками будинку є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). В зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], що підтверджується витягом з домової книги (а.с.7-8). Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 19 червня 2018 року (а.с.15). 30 травня 2018 року головою квартального комітету № 30 Марганецької міської ради [PERSON] в присутності мешканців [ADDRESS] - [PERSON] (буд.№2) та [PERSON] (буд.№4) складено акт про те, що [PERSON], [INFO], не проживає в [ADDRESS] з 30 грудня 2010 року (а.с.10). За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ухвалюючи рішення, суд зважає на те, що позивач є співвласником частини будинку [ADDRESS] відповідач, хоча і зареєстрований в будинку, однак не проживає в ньому з 2010 року. Факт реєстрації в будинку відповідача, який в ньому не проживає, порушує права позивача як власника. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені наявними у справі доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved