Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулась до суду поштою з вищевказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 02.08.2019 року Виконавчим комітетом Вільнотарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 2 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя з останнім не склалось, оскільки вони мають різні характери та протилежні погляди на питання спільного життя і сімейні цінності. Вказала, що сімейні стосунки повністю з відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо та взагалі не спілкуються. Спільних дітей немає. 10.02.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 19.03.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, копії ухвали надіслані сторонам. 14.06.2021 року від позивача на адресу суду надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. 14.06.2021 року від відповідача до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 02.08.2019 року сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстровано Виконавчим комітетом Вільнотарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 2, що вбачається з доданого до позову оригіналу свідоцтва про шлюб. В матеріалах справи відсутні відомості про наявність у сторін спільних неповнолітніх дітей. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви, тобто в розмірі 454 грн., іншу частину сплаченого судового збору повернути позивачу.

Outcome: approved