Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова товариство «Домінанта» (далі - ТДВ СК «Домінанта») про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я фізичної особи. Позовна заява мотивована тим, що 14 березня 2017 року о 21 год. 30 хв., [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ГАЗ 330202», реєстраційний номер [NUMBER] , та розпочинаючи рух заднім ходом у м. Києві по пр. Броварському у напрямку від м. Бровари до станції метро «Лісова», поблизу перехрестя з вул. Мурманською, у порушення вимог пунктів 1.3, 2.3.б, 10.9 Правил дорожнього руху не виконав вимоги правил дорожнього руху, не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, під час руху заднім ходом повинен був не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, однак цього не дотримався та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який перебував позаду автомобіля, а саме на проїзній частині. У результаті дорожньо-транспортної пригоди він отримав комплекс тілесних ушкоджень, а саме: а) забійна рана лівої скроневої ділянки; б) закрита травма грудної клітини: забій правої та лівої легені, крововиливи в слизову середнє та нижнє-дольових бронхів справа, верхнє і нижнє-дольових бронхів зліва з явищами гемо пневмотораксу (наявність в плевральних порожнинах крові та повітря); в) закрита травма живота: розрив селезінки в ділянці воріт з явищами гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині до 800 мл крові) з послідуючим оперативним видаленням селезінки - спленектомія), забій-здавлення лівої нирки; г) закрита травма таза: уламкові переломи лонної і сідничної кісток справа зі зміщенням уламків, розрив крижово-здухвинного з`єднання зліва. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року (справа №754/2462/18) [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Вказує, що розмір майнової шкоди, заподіяної ушкодженням його здоров`я, внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 березня 2017 року, становить 90 038 грн. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність власника автотранспортного засобу марки «ГАЗ 330202», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ СК «Домінанта», до якого він 16 грудня 2019 року, через засоби поштового зв`язку, звернувся із заявою про виплату йому страхового відшкодування. Проте 26 грудня 2019 року заява з доданими документами повернулась його представникові, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. 10 січня 2020 року його представник повторно направив через засоби поштового зв`язку повідомлення та заяву разом з необхідними документами про виплату страхового відшкодування, а 31 січня 2020 року поштова кореспонденція повернулась, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Оскільки місцезнаходження відповідача не відоме, за фактичним місцезнаходженням не знаходиться, заяви про виплату страхового відшкодування повертаються за закінченням терміну зберігання, місце проживання керівника відповідача зареєстроване на окупованій території Донецької області, він вимушений звернутись в суд за захистом свого порушеного права. Також зазначає, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди йому завдано моральну шкоду, яка виражається у душевних стражданнях, погіршенням стану здоров`я, змушений був прикласти значних зусиль для організації та налагодження звичайного режиму роботи свого життя, яку він оцінює у 4 501 грн 90 коп. Ураховуючи наведене, [PERSON] просив суд стягнути з ТДВ СК «Домінанта» на свою користь 90 038 грн на відшкодування майнової шкоди пов`язаної із витратами на лікування та 4 501 грн 90 коп. - моральної шкоди. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 травня 2020 року справу передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 30 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено засідання у справі. Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. ТДВ СК «Домінанта»до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем перебування направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судова повістка. Разом з позовною заявою, позивачем до суду подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. У відповідності до статті 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, а тому суд вважав за можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно статті 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 14 березня 2017 року о 21 год. 30 хв., [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ГАЗ 330202», реєстраційний номер [NUMBER] , та розпочинаючи рух заднім ходом у м. Києві по пр. Броварському, у напрямку від м. Бровари до станції метро «Лісова», поблизу перехрестя з вул. Мурманською, у порушення вимог пунктів 1.3, 2.3.б, 10.9 Правил дорожнього руху не виконав вимоги правил дорожнього руху, не був уважним не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, під час руху заднім ходом повинен був не створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, однак цього не дотримався та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який перебував позаду автомобіля, а саме на проїзній частині. 14 березня 2017 року [PERSON] був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, історії хвороби № 7308. У результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав комплекс тілесних ушкоджень, а саме: а) забійна рана лівої скроневої ділянки; б) закрита травма грудної клітини: забій правої та лівої легені, крововиливи в слизову середнє та нижнє-дольових бронхів справа, верхнє і нижнє-дольових бронхів зліва з явищами гемо пневмотораксу (наявність в плевральних порожнинах крові та повітря); в) закрита травма живота: розрив селезінки в ділянці воріт з явищами гемоперитонеуму (наявність в черевній порожнині до 800 мл крові) з послідуючим оперативним видаленням селезінки - спленектомія), забій-здавлення лівої нирки; г) закрита травма таза: уламкові переломи лонної і сідничної кісток справа зі зміщенням уламків, розрив крижово-здухвинного з`єднання зліва (а. с. 12-14). Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року (справа № 754/2462/18) [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Судове рішення було переглянуто в апеляційному порядку та набрало законної сили (а.с. 8-11). Загальний розмір майнової шкоди, завданої [PERSON] у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 90 038 грн. Вказані обставини підтверджуються фіскальними та товарними чеками на придбання медикаментів, засобів медичного призначення, інших товарів та послуг за період з 15 березня 2017 року по 20 квітня 2017 року (а.с. 15-104). На момент дорожньо-транспортної пригоди автотранспортний засіб марки «ГАЗ 330202», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , був застрахований у ТДВ СК «Домінанта», що підтверджується копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ №9938220 (а. с. 106). 16 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року, через засоби поштового зв`язку, представник [PERSON] - [PERSON] звернувся із повідомленням та заявою про виплату страхового відшкодування. Проте зазначені документи повернулися на адресу представника, у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а. с. 107-116). 10 січня 2020 року його представник повторно направив через засоби поштового зв`язку повідомлення та заяву разом з необхідними документами про виплату страхового відшкодування, а 31 січня 2020 року поштова кореспонденція повернулась, у зв`язку із закінченням терміну зберігання Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першою цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою цієї статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що узгоджується з пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за цих умов; причинний зв`язок між цією обставиною і завданою шкодою. У цьому випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Разом з тим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`при настанні страхового випадку страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено, що представник позивача через засоби поштового зв`язку двічі направляв до ТДВ СК «Домінанта» заяви від 16 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року, в яких просив перерахувати йому суму страхового відшкодування у розмірі 90 038 грн та моральну шкоду у розмірі 4 501 грн 90 коп. Проте, листи повернулися за закінченням терміну зберігання, отже страховик страхове відшкодування позивачеві на час розгляду справи не виплатив. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі й моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. а тому відповідач має відшкодувати потерпілому завдану йому майнову та моральну шкоду, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами. Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що позовна заява [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я підлягає задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 945 грн 40 коп.

Outcome: approved