Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про стягнення завдатку. З урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог (а.с.32) позивач просить суд: 1)Стягнути з відповідача [PERSON] сплачений ним завдаток в сумі 1000,00 дол США, які на дату позову (24.05.2017 р), згідно офіційного курсу НБУ, що дорівнює 26732,00 грн (двадцять шість тисяч сімсот тридцять дві гривен, 00 коп); 2) Стягнути з відповідача [PERSON] штраф за несвоєчасне повернення завдатку у розмірі 32 576,93 грн;3) Стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень; 4) Стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати по сплаті судового збору. У мотивування позову позивач вказує, що 17 серпня 2013 року між ним, [PERSON], та [PERSON] (далі - відповідач) був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири (далі - попередній договір), яким вони обумовили, що не пізніше 17.10.2013 року укладеуть основний договір купівлі-продажу квартири відповідача, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 3.1. попереднього договору він передав відповідачу завдаток в сумі 1000,00 дол. США. 17 жовтня 2013 року основний договір купівлі-продажу квартири між ними не був укладений з вини відповідача, оскільки той відмовився продавати квартиру. На прохання відповідача 17.10.2013 року вони уклали між собою додаток № 1 до попереднього договору, відповідно до якого домовились вважати попередній договір розірваним, у зв'язку з чим сплачений ним завдаток в сумі 1000,00 доларів США мав бути повернутий у повному обсязі [PERSON] до 20.10.2013 року. Проте всупереч досягнутої домовленості грошова сума так і не була повернута. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між ним та Відповідачем укладено не було, ніякого зобов'язання у нього з виплати Відповідачу вартості квартири не виникло, тому, виходячи зі змісту ч.2 ст.570 ЦК України, передані ним відповідачу гроші є авансом. Таким чином, Відповідач володіє грошовими коштами, що належать йому, без достатніх правових підстав. Тобто укладення основного договору унеможливлювалося у зв'язку з невиконанням Відповідачем обов'язку, визначеного п. 2.3.додатку 1 до попереднього договору, щодо підготовки за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Одним з таких документів, без якогонотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, є документ, що підтверджує зняття заборони на відчуження квартири. Викладене свідчить про те, що Відповідачем не вчинено всіх необхідних та передбачених попереднім договором дій, які свідчили про його намір та готовність укласти основний договір у встановлений попереднім договором строк. Таким чином, основний договір не було укладено з вини Відповідача. Відповідно дододатку 1 до попереднього договору до 20 жовтня 2013 р. включно, продавець зобов'язаний повернути покупцеві отримані кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно із ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. В силу ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана. Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами не укладено, передана Відповідачу сума у розмірі 8150 гривень 00 коп., що еквівалентно 1000,00 доларів є авансом, який підлягає поверненню. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Частина 2 ст. 533 ЦК України встановлює, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що зобов'язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Враховуючи те, що Відповідачем не повернено аванс у зв'язку із не укладенням основного договору до 20 жовтня 2013 р., ним не виконано зобов'язання щодо повернення авансу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. У разі порушення зобов'язання згідно вимог ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відсоткі з урахуванням встановленого індексу інфляції складають за цей період 29757,99 грн. Відсоткі з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми 2818,94 грн. Підсумкова заборгованість за ними 32 576,93 грн. Позивач вважає, що діями Відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, порушенні звичайних життєвих умов, порушенні графіку роботи, моральну шкоду він оцінює в 1000 грн. яку просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, судова повістка направлена відповідачу у зв'язку з її нертриманням відповідачем повернута укрпоштою за закінченням терміну зберігання, що у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України є належним повідомленням відповідача. Відповідачем 03.11.2016 року подавались заперечення на позов(а.с.22-24) у яких він вказував що як завдаток не отримував коштів від позивача оскільки укладений між ними попередній договір купівлі-продажу квартири не посвідчувався нотаріально та є недійсним. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволеню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири (далі - попередній договір), яким вони обумовили, що не пізніше 17.10.2013 року укладеуть основний договір купівлі-продажу квартири відповідача, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 3.1. попереднього договору позивач передав відповідачу 1000 США (а.с.4) 17 жовтня 2013 року основний договір купівлі-продажу квартири між ними не був укладений з вини відповідача, оскільки той відмовився продавати квартиру. Оскільки при укладанні попереднього договору купівлі - продажу не була дотримана нотаріальна форма договору то передана наперед позивачем відповідачу сума є не завдатком, а авансом в рахунок наступного укладання договору купівлі-продажу. 17.10.2013 року сторони уклали між собою додаток № 1 до попереднього договору, відповідно до якого домовились вважати попередній договір розірваним, у зв'язку з чим сплачений ним аванс в сумі 1000,00 доларів США мав бути повернутий у повному обсязі [PERSON] до 20.10.2013 року. Проте всупереч досягнутої між нами домовленості грошова сума так і не була повернута. Таким чином, Відповідач володіє грошовими коштами, що належать позивачу, без достатніх правових підстав. Строк позовної давності до наявних правовідносин не сплив, оскільки відповідач продовжує користуватись безпідставно набутими грошовими коштами. До правовідносин що склалися суд застосовує ст.625 ЦПК України, а не ст.536 ЦК України. Тобто укладення основного договору унеможливлювалося у зв'язку з невиконанням Відповідачем обов'язку, визначеного п. 2.3.додатку 1 до попереднього договору, щодо підготовки за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зазначеної квартири. Одним з таких документів, без якого нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, є документ, що підтверджує зняття заборони на відчуження квартири. Викладене свідчить про те, що Відповідачем не вчинено всіх необхідних та передбачених попереднім договором дій, які свідчили про його намір та готовність укласти основний договір у встановлений попереднім договором строк. Таким чином, основний договір не було укладено з вини Відповідача. Відповідно дододатку 1 до попереднього договору до 20 жовтня 2013 р. включно, продавець зобов'язаний повернути покупцеві отримані кошти. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зі змісту вищевказаної норми випливає, що підставою виникнення зобов'язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (у тому числі грошових коштів) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. Отже, виходячи із змісту вищевказаної норми, для з'ясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного статтею 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав. Положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов'язання з безпідставного набуття або збереження майна є одним з видів позадоговірних зобов'язань, які регулюються положеннями глави 83 ЦК України. Обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте чи збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи право чином. Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зважаючи викладені вище положення законодавства, а також те, що Відповідач отримав грошові кошти в сумі і не виконав обіцянки щодо продажу квартири, то отримані ним кошти є набутими без достатньої правової підстави. Станом на дату подання позову встановлений Національним банком України офіційний курс національної валюти України - гривні до долара США становить (26,732 грн. за 1 долар), тобто сума основного зобов'язання Позивачем визначена правильно, та становить 26732гривень. Частиною 2 статті 1214 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). Відповідно до положень статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір відсотків має встановлюватись на рівні, передбаченому законом, тобто в розмірі облікової ставки Національного банку України, яка є орієнтиром ціни на гроші. Але суд враховує, що у даному випадку між позивачем та відповідачем був визначений порядок безпідставно отриманих позивачем грошових коштів 17.10.2013 року оскільки сторони уклали між собою додаток № 1 (а.с.6) до попереднього договору(а.с.4-6), відповідно до якого домовились вважати попередній договір розірваним, у зв'язку з чим сплачений ним аванс в сумі 1000,00 доларів США мав бути повернутий у повному обсязі [PERSON] до 20.10.2013 року. Таким чином у даному випадку треба застосовувати наслідки невиконання такого зобов'язання відповідачем передбачені не у ст.536 ЦК україни, а ст.625 ЦК України. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума отриманого авансу 1000 доларів США не повернута відповідачем за курсом НБУ складає 26732 грн. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат позивача з 20 жовтня 2013 року по 24 травня 2017 року за цей період 29757,99 грн., та трьох відсотків річних від простроченої суми 2818,94 грн. Позовні вимоги позивача щодо спричиненення йому моральної шкод, яка виразилась в душевних стражданнях, порушенні звичайних життєвих умов, порушенні графіку роботи, яку він оцінює в 1000 грн. та яку просить стягнути з відповідача не підтверджується відповідними доказами, тому у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем.

Outcome: partial