Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

У червні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 12.11.1994 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають двох неповнолітніх дітей: 2000 р. н., 2003 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки їхнє спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося, дружина перестала піклуватися про сімейні відносини на почуттях любові, дружби, з її сторони відсутня повага та взаєморозуміння; між сторонами почали виникати конфлікти, які перетворювалися в сварки; дійти згоди спільно як подружжя при вирішенні найважливіших питань життя сім'ї вони не можуть, у подружжя часто виникали конфлікти із-за того, що не могли розділити між собою подружні обов'язки, дружина не хотіла вести домашнє господарство, не приймала участі в обробітку земельної ділянки, постійно докоряла чоловіку, що він недостатньо матеріально забезпечує сім'ю; декілька останніх років дружина часто нецензурно висловлювалася на його адресу в присутності дітей, що свідчить про зневажливе ставлення до нього як до чоловіка та батька дітей; позивач не має бажання бути разом з відповідачем, переконався, що у них немає спільних інтересів. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві, примиритися не бажає. Стверджує, що з травня 2015 р. фактично створив іншу сім'ю. Відповідач [PERSON] у суді не визнала позов повністю, проте не може пояснити: чому сторони не примирилися під час наданого для цього терміну. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з травня 2015 року, проживають окремо за різними адресами та в різних населених пунктах, спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 12.11.1994 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого народилися діти: [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Суд відкидає заперечення відповідача, оскільки відповідно до вимог закону сторонам було надано шестимісячний термін для примирення. Проте сторони не примирилися і позивач наполягає на розірванні шлюбу. До того ж позивач фактично створив іншу сім'ю. Тому підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved