Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду позовом до [PERSON] про стягнення суми позики, який обґрунтовує тим, що 06.03.2018 року між ним та відповідачем було укладено договори позики, за яким відповідач отримав від нього грошові кошти в сумі 20 000 грн., та які зобовязався повернути до 30.04.2018 року. Факт передачі грошей підтверджується розпискою від 06.03.2018 року, написаною власноруч відповідачем. Оскільки відповідач запозичені грошові кошти в визначений в розписці строк не повернув, просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплату судового збору. Ухвалою суду від 22.06.2018 року за даним позовом у справі відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження. Ухвалою від 22.08.2018 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не зявилися, надали суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявився, про слухання справи сповіщався належним чином, у відповідності до ч.7 ст.128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Як вбачається з Довідки департаменту реєстраційних послуг № 01-71/3930 від 19.06.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07.07.2011 року по теперішній час, і саме за цією адресою відповідачу надсилались копія ухвали про відкриття провадження, позов з додатками та судові виклики, але за отриманням поштових відправлень останній не з'явився, тому вони повернуті суду. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до вимог ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредитору борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 06.03.2018 року та розписки від 06.03.2018 року, відповідач [PERSON] запозичив у позивача [PERSON] грошову суму в розмірі 20 000 грн., яку зобовязався повернути до 30.04.2018 року. Про отримання грошових коштів та зобовязання їх повернути в певний строк відповідач затвердив своїм підписом. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики й розписка свідчить про їх укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Розписка написана власноручно відповідачем, останнім заперечень щодо недостовірності розписки суду не подано, що також підтверджує факт укладання договору позики між ним та позивачем та фактом передачі йому позивачем грошових коштів. Судом встановлено, що відповідач свої зобовязання повернути позивачу до 30.04.2018 року займані грошові кошти не виконав, до теперішнього часу запозичені гроші не повернув. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. На підставі викладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не виконав взяті зобов'язання щодо повернення суми позики за договором позики від 06.03.2018 року в розмірі 20 000 грн. Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, які надані суду позивачем, тому суд приймає їх при постановленні рішення. Ніяких доказів на спростування цих обставин, відзиву на позов відповідач не подав, до суду не прибув з невідомих причин. При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved