Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

У травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ПАТ «Уманьферммаш», Уманської міської ради Черкаської області про передачу гуртожитку в комунальну власність. В позові позивач вказує, що він з 1994 року фактично проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним в кімнаті №116 проживають його батьки: [PERSON] та [PERSON]. Житлове приміщення в якому вони проживають є гуртожитком та належить на праві приватної власності ПАТ «Уманьферммаш». Позивач зазначає, що вже протягом трьох років в відділі кадрів ПАТ «Уманьферммаш», неодноразово, попереджали його та батьків про те, що вони мають виселитися із кімнати гуртожитку, на що позивач та його батьки не давали згоди, так як іншого житла вони не мають. Протягом всього терміну проживання позивач вчасно сплачував квартирну плату та комунальні послуги, порушень та зауважень з боку адміністрації гуртожитку не було. Також, позивач зазначає, що ПАТ «Уманьферммаш» відмовляється добровільно передати будівлю гуртожитку в комунальну власність, тим самим позбавляє його та інших мешканців гуртожитку можливості реалізувати право на приватизацію відповідно до положень ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку».Тому позивач звертається до суду, щоб вирішити дане питання та поновити своє порушене право. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити. Представник відповідача ПАТ «Уманьферммаш» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказував, що він позов вважає безпідставним та пояснив, що в статутний фонд товариства «Уманьферммаш» було передано житлове господарство, в тому числі, будівля гуртожитку по [ADDRESS], у процесі його приватизації. Спір щодо передачі гуртожитку до статутного фонду підприємства перебував на розгляді Верховного Суду України і згідно постанов цього суду до статутного фонду не могли включатися об'єкти, що відносяться до державного житлового фонду, які підлягали приватизації громадянами відповідно до вимог ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Але на час такої передачі до статутних фондів гуртожитків, житлові приміщення у гуртожитках не підлягали приватизації. На його думку, Верховний Суд України чітко вказав, що гуртожитки правомірно були включені та передані до статутних фондів товариства у процесі їх приватизації. За цих обставин, представник відповідача вказував, що гуртожиток по [ADDRESS] на законних підставах є власністю ПАТ «Уманьферммаш» і лише власник гуртожитку та орган місцевого самоврядування мають вирішувати питання передачі і прийняття у комунальну власність гуртожитку. У звязку з цим, він просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Уманської міської ради Черкаської області в судове засідання не з'явився, попередньо через канцелярію суду подав письмові заперечення проти позову та в подальшому заяву про розгляд справи у відсутність представника міської ради. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Згідно ст. 3 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передача гуртожитків у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого ЗУ «Про передачу обєктів права державної та комунальної власності» та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону. Гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації, передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд. Згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» гуртожитки, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації, передаються у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку або безоплатно, за умови згоди на це власника гуртожитку. Судом встановлено, що у ЗУ «Про Державний бюджет на 2015 рік» та у рішенні Уманської міської ради «Про міський бюджет на 2015 рік» від 30 січня 2015 року № 2-66/6, кошти на реалізацію Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад, не передбачені. ПАТ «Уманьферммаш» діє на підставі Статуту, затвердженого позачерговими зборами акціонерів ПАТ «Уманьферммаш» (протокол №2 від 15.08.2014 року). Згідно п.1.1 вказаного Статуту ПАТ «Уманьферммаш» є правонаступником ВАТ «Уманьферммаш» (а.с. 30-31). Згідно копії додатку № 2 до Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 28 червня 1996 року № 490, будівля гуртожитку на 696 місць за адресою: [ADDRESS], включена до переліку нерухомого майна, що передана у власність ВАТ «Уманьферммаш» (а.с. 37). В ході судового розгляду справи позивачем не надано суду для огляду оригіналів чи належним чином завірених копій документів, ксерокопії яких було долучено до позовної заяви. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно аналізу судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.08.2013 року, суд своїм рішенням не може передавати у власність територіальної громади приміщення гуртожитків, оскільки не може перебирати на себе повноваження органу місцевого самоврядування. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» прийняття рішення про прийняття у власність відповідної територіальної громади гуртожитків (майнових комплексів) відповідно до цього Закону відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Отже, саме власник гуртожитку та орган місцевого самоврядування наділенні повноваженнями вирішувати питання передачі (умов такої передачі) і прийняття у комунальну власність гуртожитку. За вказаних обставин, суд вважає, що оскільки гуртожиток по [ADDRESS] є власністю ПАТ «Уманьферммаш», а Уманській міській раді, як органу місцевого самоврядування не виділено коштів із державного бюджету на передачу гуртожитків у власність територіальних громад, суд не може взяти на себе повноважень органу місцевого самоврядування. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов'язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України - позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування. Таким чином, при викладених обставинах, у зв'язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed