Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У травні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона працювала у ПАТ «Азовмаш», де їй не виплачували заробітну плату. 06.09.2016 року позивачку було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України. Після звільнення розрахунок по заборгованості з виплати заробітної плати із позивачем не проведений. Заборгованість по заробітній платі перед позивачкою складає 11143,33 грн. У зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, відповідач повинен сплатити компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати, яка складає 886,77 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки з 06.09.2015р. по день винесення рішення. На підставі викладеного позивачка просила стягнути з ПАТ «Азовмаш» заборгованість по заробітній платі в сумі 11143,33 грн., компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 886,77 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.09.2016 року по день винесення рішення суду. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги визнав частково в частині сплати компенсації втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 886,77 грн. В задоволенні інших позовних вимог просив відмовити, оскільки заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня. 02.08.2017 року позивачка отримала виплату заборгованої заробітної плати. Крім того, позивачка була обізнана про наявну в перед нею з боку відповідача заборгованість на момент її звільнення, а тому до суду з позовом про стягнення середнього заробітку вона повинна була звернутись в місячний строк. Оскільки позивачкою пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку, просив відмовити в задоволенні її позовних вимог в цій частині. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача, що підтверджується записами її трудовій книжці (а.с. 8-15). 06.09.2016 р. позивач була звільнена з підприємства на підставі ст.38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 15). За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна платня. Згідно із довідкою №501-36 від 30.08.2017 року, наданою ПАТ «Азовмаш» вбачається, що перед позивачем станом на 30.08.2017 року заборгованість по заробітній платі відсутня. Заборгованість сплачена 02.08.2017 року, що також підтверджується відомостями заробітної плати, наданими відповідачем. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалась. Заборгованість по заробітній платі сплачена відповідачем 02.08.2017 року, тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заробітної плати в сумі 11143,33 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов'язок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку. Позивачем був проведений розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати, згідно із яким розмір компенсації становить 886,77 грн., та даний розрахунок був визнаний відповідачем і підлягає стягненню з ПАТ «Азовмаш» на користь позивачки. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом відповідачем надано до суду докази, які свідчать про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, однак компенсація втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати відповідачем не сплачена та є складовою частиною заробітної плати, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися з дня наступного після звільнення позивача - з 07.09.2016 року та по день винесення рішення, тобто по 31.08.2017 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із довідкою від 30.08.2017 року, виданою ПАТ «Азовмаш» встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати позивачки складає 196,88 грн. при робочому дні тривалістю 8,2 години. Середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з 07.09.2016р. по 31.08.2017р. складає 246 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 07.09.2016р. по 31.08.2017р. складає 48432,48 грн. (246 днів х 196,88 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Суд не погоджується із посиланням відповідача на пропущення позивачем, який звільнився з підприємства у вересні 2016 року, строку звернення до суду із вимогами про стягнення середнього заробітку, зважаючи на наступне. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, про що просив позивач, є частиною заробітної платидодаткової заробітної плати, яка включає компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством (п. 2.2. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України від 13.01.2004р. N 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004р. за N 114/8713). Тому на ці вимоги не поширюються строки, відзначені у ч. 1 ст. 233 КЗпП України, на що посилається у змісті апеляційної скарги відповідач. В даному випадку згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012р. у справі № 4-рп/2012 за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу законів про працю у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вирішено розтлумачити: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Враховуючи той факт, що станом на день подачі позову заборгованість по заробітній платі фактично позивачці не виплачена, то перебіг тримісячного строку на звернення до суду із вимогами про відшкодування немайнової шкоди не розпочався. Відтак, твердження про сплив строку звернення позивача із зазначеними вимогами є неслушними з правової точки зору. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки складає 48432,48 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: partial