Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

У травні 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом про визнання недійсними зборів (конференції) та прийнятих на них рішень. В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що вони є дійсними членами Української республіканської партії. Як стало відомо позивачам, 12 травня 2019 року відбулися збори (конференція) Крайової організації Української республіканської партії в м. Києві. Ця новина стала несподіванкою для позивачів, оскільки все здійснилося з порушенням їх прав. Так, позивачі не були повідомленні ні про збори (конференцію) Крайової організації Української республіканської партії в м. Києві., ні про проведення зборів у місцевих і первинних організаціях. Позивачізазначають, що вони були позбавлені права бути висунутими у якості кандидатів та делегатів на рівні первинної організації, чим порушено їх право, передбачене ст. 21 Конституції України. Також, зазначають, що вони оскаржують дії відповідача, а не його рішення, оскільки у рішеннях УРП не може бути вказано на порушення прав членів партії. Втім, позивачі просили визнати недійсними збори (конференцію) Крайової організації Української республіканської партії в м. Києві від 12 травня 2019 року; визнати недійсними прийняті рішення на зборах (конференції) Крайової організації Української республіканської партії в м. Києві 12 травня 2019 року; зобов`язати Крайову організацію Української республіканської партії в м. Києві скасувати прийняті рішення на зборах (конференції) 12 травня 2019 року з офіційним повідомленням про це на сайті Української республіканської партії - http://urp1990.com.ua/. Ухвалою суду від 20 травня 2019 року відкрито провадження у справі. Справу визначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. Відповідач не скористався правом надання відзиву. Суд, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачі є членами Української Республіканської партії. [PERSON] є членом Української Республіканської партії, що підтверджується посвідченням [NUMBER], виданого 07.09.2018 року. [PERSON] є членом Української Республіканської партії, що підтверджується посвідченням [NUMBER], виданого 07.09.2018 року. [PERSON] є членом Української Республіканської партії, що підтверджується посвідченням № [NUMBER], виданого 07.09.2018 року. Звертаючись до суду позивачі вказували, що відповідачем порушено їх право як членів парті, а саме ч. 1, 7, 9 ст. 68 Статуту УРП та ст. 21 Конституції України. Відповідно до 21 Конституції України усі люди є вільними і рівними у своїй гідності та правах. Права людини є невідчужуваними та непорушними. Порушене, невизнане або оспорюване право підлягає захисту в суді. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншим изасобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсними зборів та скасування їх рішень позивачі не надали суду доказів проведення зборів (конференції) Крайової організації УРП в м. Києві 12 травня 2019 року, як і не надали доказів ухвалення рішень на цих зборах. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень зборів (конференцій) у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення зборів, суди повинні оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення. Оскільки позивачами не надано жодного доказу в обгрунтування позову, суд позбавлений можливості встановити факт порушення рішенням прав та законних інтересів позивачів. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, суд не має підстав для задоволення позову. Аналізуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів про визнання недійсними зборів (конференції) та прийнятих на них рішень, оскільки позивачами не доведено, які саме права або інтереси порушено, в чому воно полягає, ким не визнається або оспорюється. Звертаючись до суду, позивачами не доведено факту протиправної поведінки відповідача, не вказано, чим саме відповідачем порушено права позивачів, та не доведено це у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed