Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проте 28 січня 2002 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що їх син навчався у Київському коледжі транспортної інфраструктури на контрактній формі навчання з 2012-2016 рік. За його навчання позивачем було сплачено 24290 гривень. Позивач посилається на те, що обовязок по утриманню дитини покладено на обох батьків та вважає, що з відповідача слід стягнути половину коштів сплачених за навчання у розмірі 12145 гривень. Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що за рішенням суду з нього стягнено аліменти на утримання повнолітнього сина. Між тим, зазначив, що сплачував кошти за навчання сина в даному навчальному закладі. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 січня 2002 року, що підтверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія 1-БК № 335115 від 16 листопада 2004 року, від даного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2017 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що продовжує навчання, у розмірі 800 гривень щомісячно, і до закінчення дитиною навчання 30 червня 2019 року. Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ними аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. За положеннями п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати у розмірі 12145 гривень, а саме витрати понесені позивачем на оплату за навчання сина [PERSON] в Київському технікумі залізничного транспорту. До матеріалів справи позивачем надано: Довідку № 361 від 15 червня 2017 року, виданої Державним економіко-технологічним університетом транспорту, з якої вбачається, що [PERSON] є студентом 3 скор. курсу, спеціальності організація перевезень і управління на транспорті та навчається на контрактній денній формі навчання. Як вбачається з наданої Угоди № 82 від 23 серпня 2012 року про підготовку фахівця з вищою освітою, дану угоду було укладено між Київським технікумом залізничного транспорту та [PERSON], оскільки на час укладення Угоди син [PERSON] був неповнолітнім. З Додаткової угоди до Угоди № 82/10 від 08 серпня 2013 року, Додаткової угоди № 195 до Угоди № 82/12 від 08 серпня 2014 року та Додаткової угоди № 206 до Угоди № 82 від 11 вересня 2015, вбачається, що [PERSON] вже самостійно укладав Додаткові угоди з Київським коледжем транспортної інфраструктури про оплату його навчання. З наявної в матеріалах справи квитанції № ПН 1542 від 23 серпня 2012 року, вбачається, що [PERSON] було сплачено вартість навчання сина [PERSON] в Київському коледжі транспортної інфраструктури за перший семестр 12/13 курсу 1, у розмірі 2910,00 грн. Окрім того, з наявних в матеріалах справи квитанцій № ПН5521 від 16 січня 2013 року на суму 2910,00 грн., № ПН5110 від 17 січня 2014 року на суму 2910,00 грн., № ПН 535 від 28 серпня 2014 року на суму 2925,00 грн., № ПН420 від 23 січня 2015 року на суму 2925,00 грн., № ПН 1018 від 18 вересня 2015 року на суму 3400,00 грн., № ПН1552 від 29 січня 2016 року на суму 3400,00 грн., оплата за навчання в Київському коледжі транспортної інфраструктури проводилася [PERSON]. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачем не додано до матеріалів справи та не доведено в судовому засіданні, факту її безпосередньої участі у додаткових витратах та оплату навчання сина. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed