Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2010 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживатиме з матір`ю. Шлюбні відносини припинені через відсутність між ними порозуміння та різні погляди на сімейне життя. Між ними повністю втрачені почуття поваги та прихильності. Вважає, що їх шлюб тривалий час має формальний характер. Подальше існування шлюбу суперечить її інтересам. Просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище - « [PERSON] ». Ухвалою суду від 15.05.2020р.відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 22.06.2020р. від представника відповідача Гончаренко П.П. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки від сумісного життя сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , проживають за однією адресою, ведуть спільне господарство, спільно відпочивають та спілкуються, що спростовує доводи позивачки про тривалість припинення шлюбних відносин. Між сторонами можливе примирення, відповідач бажає зберегти шлюб. Просить в задоволені позову відмовити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та додатково пояснила, що фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені після свята Великодня 2020 року, який припадав в цьому році на квітень місяць. З цього часу, незважаючи на те, що мешкають у одній квартирі, вони спільне господарство не ведуть, мають різні бюджети, подружні відносини не підтримують. На примирення вона категорично не згодна. Вважає, що в сім`ї склались напружені відносини, відповідач тисне на неї морально, вона втратила до нього почуття. Наполягає на розірванні шлюбу. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гончаренко П.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважає, що між сторонами можливо зберегти шлюб, оскільки вони мають спільну неповнолітню дитину, на утримання якої позивачка стягнула з відповідача аліменти, сторони припинили шлюбні відносини відносно недавно, відповідач бажає зберегти сім`ю. Просить в задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2010 року. Шлюб зареєстровано Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №936. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , яка після припинення шлюбних відносин сторін проживає разом з ними в одному помешканні. Сторони фактично припинили подружні відносини наприкінці квітня 2020 року через несумісні погляди на життя та з цього часу спільне господарство не ведуть. Згідно з ч.1 ст.21, ч.1 ст.24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачає право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Згідно з ч.1 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні відносини подружжя, які на даний час подружні стосунки не підтримують, суд вважає встановленим, що сім`я сторін розпалась остаточно, шлюб сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, а саме інтересам позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу та на примирення категорично не погоджується, внаслідок чого шлюб сторін підлягає розірванню. Доводи представника відповідача про те, що розірвання шлюбу суперечить інтересам неповнолітньої дитини, суд не приймає, оскільки положеннями ч.2 ст.141 СК України передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Посилання представника відповідача на можливість збереження сім`ї, самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки позивачка [PERSON] категорично та наполегливо заперечує проти збереження шлюбу. На підставі викладеного позов підлягає задоволенню, шлюб між сторонами слід розірвати, після розірвання шлюбу позивачці залишити шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позовні вимоги позивачки задоволені повністю, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. Повний текст рішення складено 26.08.2020 року.

Outcome: approved