Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є власником житлового будинку №2 по вул. Андріївська, 3 в с. Крюківщина. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за цією адресою, але в будинку не проживають, не є членами або колишніми членом його сімї. Тому він як власник має право вимагати усунення порушення його права, оскільки в добровільному порядку відповідачі зніматись з реєстраційного обліку не бажають. За час відсутності відповідачі житлом не цікавився, комунальні послуги не сплачував, які нараховуються і на відсутніх осіб. Тому просила позивач суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування будинку №2 по вул. Андріївська в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області. У судове засідання представник позивача не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 30 листопада 2005 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Андріївська, 2. З витягу №9628543 від 20 січня 2006 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Андріївська, 2 зареєстровано за [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є членом сімї власника квартири, ні колишнім членом сімї власника житлового будинку. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З оглянутої будинком книги вбачається, що за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Андріївська, 2 зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб . За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Ст. 155 ЖК України жилі будинки, квартири, що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користуватись жилим будинком, квартирою. На підставі наведеного суд вважає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що після укладення договору та до цього часу відповідачі не проживають в будинку, своїх речей там не зберігають, житловою площею не цікавляться, витрати по його утриманню не несуть, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення, не є членами сімї нового власника квартири, що відповідно до вимог закону дає підстави суду визнати їх такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Андріївська, 2, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved