Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] ,посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за закономвід 02 червня 2018 року належить квартира [ADDRESS] . Позивачка зазначала, що у вказаній квартирі, крім неї та її онуки [PERSON] зареєстрований але не проживає з лютого 2020 року по теперішній час колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] ,відповідач у справі. 29 травня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказувала, що з відповідачем у справі вони з лютого 2020 року по теперішній час не спілкуються і його місце знаходження їй не відомо, оскільки останній забрав свої речі та з`їхав з квартири. З лютого 2020 року відповідач квартирою не цікавиться, комунальні платежі за квартиру не сплачує, кореспонденцію не отримує. Стверджувала, що реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] перешкоджає їй, як власнику розпоряджатися квартирою на власний розсуд, а також змушує її нести комунальній платежі за відповідача. Посилаючись на порушення своїх прав, позивачка просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28 травня 2021 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 13-14). Ухвалою суду від 21 липня 2021 року заяву [PERSON] про виклик свідків було задоволено. Для допиту до суду були викликані наступні свідки: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31-32). Ухвалою суду від 21 липня 2021 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 33-34). Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі, надала до суду заяву про слухання справи в порядку заочного провадження (а.с. 43). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 28, 29, 41, 42). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за закономвід 02 червня 2018 року - [PERSON] (а.с. 4). 02 червня 2018 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6). Отже на даний час єдиним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до відомості №Л1-3724-ф/л від 11 січня 2020 року, в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 29 травня 2020 року був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.7). Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] за згодою її власниці, позивачки у справі. Отже, право відповідача на користування спірною житловою площею виникло за згодою її власниці. Встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але з лютого 2020 року в ній не проживає, що підтверджується актом про не проживання від 29 березня 2021 року (а.с. 9). Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] , також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона є онукою позивачки та проживає в квартирі [ADDRESS] . До лютого 2020 року проживала з відповідачем у справі але у лютому 2020 року [PERSON] забрав свої речі та пішов з сім`ї, місце його перебування и знаходження їй не відомо. 29 травня 2020 року шлюб між ними був розірваний (а.с. 44, 45). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона сусідка позивачки, проживає в одному будинку і протягом року відповідача, чоловіка онуки позивачки не бачила, оскільки той пішов з сім`ї, де він проживає та знаходиться їй не відомо (а.с. 46, 47). Суд вважає, що оскільки позивачка є єдиним власником квартири [ADDRESS] , то вона правомірно звернулась до суду за захистом свого права. Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Частиною 4 статті 156 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , за згодою позивачки, яка є власником даної квартири. Отже, право відповідача на користування спірною житловою площею виникло за згодою власника квартири. У судовому засіданні встановлено, що відповідач з лютого 2020 року в квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності позивачці, не проживає, місце його знаходження позивачці невідомо. Отже, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , оскільки в ній не проживає з лютого 2020 року. Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідачем по справі до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилася на власний розсуд. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 908,00 грн., які сплачені позивачкою при зверненні до суду у повному обсязі (а.с. 1).

Outcome: approved