Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить вищевказана квартира. Відповідач, який не є членом сім`ї позивача, зареєстрований, але не проживає в зазначеній квартирі, будь-яких усних чи письмових домовленостей між відповідачем та позивачем стосовно проживання у даній квартирі не існує. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тимченко О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1107 (а.с.7-8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 19.05.2020 року № 522, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірне житло набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільно з власником будинку не проживає, спільним побутом не пов`язан, не є членом сім`ї власника будинку, договорів щодо проживання відповідача у будинку між сторонами не укладалося, домовленостей не було, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , а тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 840 грн 80 коп., які були сплачені позивачем при поданні даного позову.

Outcome: approved