Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Вінницької міської ради та просив: визнати незаконним рішення виконкому Вінницької міської ради № 1751 від 30.12.1999 року «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» в частині оформлення документів на приватизацію квартири [ADDRESS] з безоплатною передачею її у власність [PERSON] та членам сім`ї [PERSON] , [PERSON] ; визнати недійсним Свідоцтво про право власності житло, видане 30.12.1999, яке посвідчує, що квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] [PERSON] в рівних частках. Позовні вимоги мотивував тим, що не підписував заяву на підставі якої рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради 30.12.1999 року в порядку приватизації йому передано у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] . Вказане рішення позбавляє позивача права на приватизацію іншого житла, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 24.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Витребувано із КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.09.2019 року витребувано: з архівного відділу Вінницької міської ради оригінал заяви [PERSON] від 21.10.1999 року до виконкому Вінницької міської ради про оформлення передачі йому та членам його сім`ї квартири [ADDRESS] у приватну спільну часткову власність; з Центрального територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України особову справу № 23 підполковника [PERSON] . Ухвалою суду від 09.10.2019 року з метою визначення чи підписував [PERSON] заяву про приватизацію від 21.10.1999 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 08.01.2020 року провадження у справі поновлено. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов з підстав викладених у ньому та просили суд задовольнити позовні вимоги, судові витрати просили суд залишити за позивачем. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Представник відповідача Вінницької міської ради при розгляді справи поклалась на думку суду. Судом встановлено, що 21.10.1999 року [PERSON] звернувся до Виконкому Вінницької міської ради з заявою про оформлення передачі в приватну спільну власність квартири [ADDRESS] . При оформленні квартири у власність просив передбачити рівний розподіл часток власності між членами його сім`ї. Вказана заява містить підписи [PERSON] його дружини [PERSON] та сина [PERSON] , які на той момент постійно проживали у вказаній квартирі (на 16 а.с.). Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1751 від 30.12.1999 року «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» передано в приватну спільну власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Склад його сім`ї три особи, в тому числі дружина та син (на 12-14 а.с.). На підставі даного рішення видано свідоцтво на право власності на житло від 30.12.1999 року, згідно якого квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] у розмірі 1/3 частки, та членам його сім`ї [PERSON] у розмірі 1/3 частки, [PERSON] у розмірі 1/3 частки (на 18 а.с.). Також встановлено, що [PERSON] не підписував заяву про приватизацію від 21.10.1999 року, що підтверджується висновком експерта № 344 від 20.12.2019 року (на 101-108 а.с.). За змістом ч. 3 ст. ст. 48 ЖК України, громадяни, які одержали житло у державному фонді, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається права на житло. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Згідно ст. 65-1 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61, 65, 65-1 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї. Умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження. Наслідком порушення вимог ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» може бути визнання приватизації недійсною. Згідно ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та кімнат (гуртожитків) державного житлового фонду, вирішуються судом. Згідно положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Враховуючи, що на час приватизації позивач проживав у квартирі [ADDRESS] та не давав письмової згоди на приватизацію житла, яке підлягало передачі у спільну власність, рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 1751 від 30.12.1999 року порушено його право на приватизацію житла. Таким чином наявні підставі для задоволення позовних вимог про визнання незаконним рішення в частині приватизації житла. Оскільки свідоцтво про право власності на житло видане на підставі незаконного рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради, позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва також підлягають задоволенню. Судові витрати суд вважає за можливе залишити за позивачем враховуючи його клопотання. На підставі викладеного та

Outcome: approved