Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, який знаходиться в с. Лучиця Новоград-Волинського району Житомирської області, по вул. Лісовій, 5 (далі Будинок). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті бабусі [PERSON], яка померла 05.08.2002 року, відкрилась спадщина, яка складається з Будинку. Як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Хоч на Будинок і не виготовлялось свідоцтво про право власності, однак він належав померлій. Ухвалою суду від 23.08.2016 року до участі в справі був залучений інший спадкоємець за заповітом [PERSON], в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. Сторони та ІІІ особи в судове засідання не прибули. Позивач надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач та ІІІ особи були повідомлені в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, про причини неявки до суду вони не повідомили, заперечення проти позову не подали, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.08.2002 року померла [PERSON], баба позивача, після смерті якої відкрилась спадщина на Будинок, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, однак згідно погосподарської книги за 2016 рік, особовий рахунок № 0029-5, належав померлій, що підтверджується довідкою Лучицької сільської ради від 05.05.2016 року. За життя [PERSON], розпорядилась своїм майном склавши заповіт на своїх онуків: [PERSON], позивача по справі, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Останні двоє від прийняття спадщини відмовились, на користь позивача (заяви від 04.12 та 26.12.2015 року). Інший онук [PERSON], залучений у якості ІІІ особи по справі, з заявою про прийняття спадщини, у встановлений законом шестимісячний термін, не звертався. Спадкова справа № 58/2016 до майна померлої [PERSON] заведена 19.11.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] за заявою позивача, інші особи з заявами про прийняття та видачу спадщини не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Вказані обставини підтверджуються листом приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] від 12.08.2015 року та державного нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори [PERSON] від 11.08.2016 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.05.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до чинного на час будівництва Будинку законодавства, яке не повязувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Як слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння нею цим майном. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Так як до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на Будинок, що залишився після смерті бабусі [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved