Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилається на те, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя від 09.07.1999 року є донькою [PERSON] . Після розірвання шлюбу між її батьками [PERSON] залишилася жити з матір`ю, а [PERSON] виплачував аліменти на її утримання до її повноліття (до [INFO] ). В даний час [PERSON] проживає в гуртожитку в м. Києві та проходить навчання в Київському національному університеті технологій та дизайну на платній основі. [PERSON] добровільно надавати допомогу відмовляється, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2017 року визначено головуючого суддю Васильєву Н.П. (а.с. 1). Ухвалою суду від 07.08.2017 року у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 16). З довідки від 08.09.2017 року вбачається, що судове засідання знято зі складу, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному (а.с. 20). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2017 року проведеного на підставі Розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ № 522 від 29.09.2017 року визначено головуючого суддю Підпалого В.В. (а.с. 21-24). Ухвалюю суду від 02.10.2017 року означену справу прийнято до провадження судді Підпалого В.В. (а.с. 25) В судове засідання 27.10.2017 року сторони не з`явилися, представник позивача адвокат Рожко М.Г. звернулася з заявою про розгляд за відсутності представника позивача (а.с. 28). В судове засідання 20.11.2017 року [PERSON] не з`явився, поштове повідомлення з повідомленням про виклик на судове засідання повернулось до суду з відміткою «у зв`язку з неможливістю вручення», головуючим суддею поставлено на обговорення питання про направлення запиту до ДМС України відносно місцезнаходження [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача щодо даного питання не заперечував. Заслухавши думку представника, суд на місці ухвалив направити запит до ДМС України відносно місцезнаходження відповідача [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим оголошено перерву (а.с. 35-36). В судовому засіданні 13.12.2017 року оголошено перерву у зв`язку з неявкою усіх осіб, які беруть участь у справі. З відповіді на запити суду відносно місцезнаходження позивача отриманої 21.12.2017 та відповідача отриманої 13.12.2017 року ДМС України повідомила про відсутність інформації відносно означених осіб (а.с. 48, 50). 22.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому [PERSON] заперечував щодо вимог позивача (а.с. 52-54). З довідки від 22.03.2018 року вбачається, що судове засідання знято зі складу у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншій справі (а.с. 55). 22.03.2018 року через канцелярію суду повторно надійшов відзив на позовну заяву у якому [PERSON] щодо позовних вимог заперечує, просить суд позовні вимоги задовольнити частково, стягнути на користь позивача аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно на весь період навчання (а.с. 60-100). В судове засідання 26.04.2018 року відповідач не з`явився, про дачу, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Головуючий суддя повідомляє, що через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача. Представник позивача повідомив про те, що відзив на позовну заяву не отримувала та спросить суд оголосити перерву для ознайомлення з відзивом. Судом клопотання представника позивача задоволено, з метою ознайомлення з відзивом оголошено перерву (а.с. 101). Судове засідання 08.06.2018 року знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в іншому засіданні (а.с. 106). З довідки від 06.07.2018 року вбачається, що у зв`язку з неявкою усіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в судовому засіданні оголошено перерву (а.с. 115). Судове засідання 16.10.2018 року знято з розгляду у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадження (а.с. 118). З довідки від 04.04.2019 року вбачається, що у зв`язку з неявкою усіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в судовому засіданні оголошено перерву (а.с. 122). Судове засідання 17.07.2019 року знято з розгляду у зв`язку з зайнятістю судді в розгляді клопотань, що надійшли від органів досудового розслідування (а.с. 126). З довідки від 21.08.2019 року вбачається, що у зв`язку з неявкою усіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в судовому засіданні оголошено перерву (а.с. 129). З довідки від 05.11.2019 року вбачається, що у зв`язку з неявкою усіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в судовому засіданні оголошено перерву (а.с. 133). З довідки від 26.02.2019 року вбачається, що у зв`язку з неявкою усіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в судовому засіданні оголошено перерву (а.с. 140). Судове засідання 29.07.2020 року знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці (а.с. 156). У судове засідання 10.11.2020 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи за правилами заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без повідомлення причин. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.07.1999 року [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 3). З копії рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області № 2/0520/2932/2012 від 05.12.2012 року вбачається, що шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 15.02.1997 року у Виконкомі Новоолексіївської сільської ради Волновахського району Донецької області, актовий запис № 1 - розірвано (а.с. 9). З копії довідки № 430 від 05.05.2017 року вбачається, що [PERSON] є студентом гр. БДр 3-16 денного відділення І курсу факультету дизайну, Київського Національного Університету Технологій та дизайну та закінчує навчання 30.06.2020 року (а.с. 8). З копії договору про навчання № БД 29-2 від 19.08.2016 року укладеного між Київським Національним Університетом Технологій та дизайну та [PERSON] вбачається, що остання зобов`язана сплатити вартість освітньої послуги в розмірі 64 000,00 грн. за весь строк навчання (а.с. 4). Разом з тим з копій довідок про доходи позивача № 6302/01-18/4 від 05.05.2017 року та № 6305/01-18/4 від 05.05.2017 року вбачається, що за період з вересня 2016 року до квітня 2017 року жодних надходжень не було. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначає, що після розірвання шлюбу між її батьками [PERSON] залишилася жити з матір`ю, а [PERSON] виплачував аліменти на її утримання до її повноліття (до [INFO] ). В даний час [PERSON] проживає в гуртожитку в м. Києві та проходить навчання в Київському національному університеті технологій та дизайну на платній основі. [PERSON] добровільно надавати допомогу відмовляється, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зі змісту вказаної норми вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 21.06.2017 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідачем не спростовані доводи позивача та не доведено, що на його утриманні знаходиться інші особи, які потребують матеріальної допомоги з його боку чи за станом здоров`я не здатний працювати та отримувати дохід, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання в розмірі 5 000,00 грн. на період навчання до 30.06.2020 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів та основні вимоги, що були заявлені в частині стягнення аліментів було задоволено, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved