Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області, з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Добропільської міської ради, уточнивши свої вимоги, просив визнання недійсним усиновлення позивачем дитини [PERSON] , [INFO] ; поновити актовий запис про народження дитини [PERSON] , [INFO] , змінивши її прізвище та по батькові на попередні; та про припинення стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 липня 2007 року було укладено шлюб між ним та [PERSON] , [INFO] , після укладення якого дружина взяла прізвище [PERSON] . На момент одруження в відповідачки від першого шлюбу була донька [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі в сторін народився спільний син [PERSON] , [INFO] . 12 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області про усиновлення позивачем [PERSON] , було видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , з внесенням до актового запису відомостей про батька дитини - дані позивача. В липні 2013 року в них погіршилися стосунки. Наприкінці серпня 2013 року відповідачка звернулася з позовом до суду, та 27 лютого 2014 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, за рішенням суду з позивача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] . Після розлучення в 2014 році відповідач поїхала до Криму. Останнє відоме її місце проживання селище Ревда Мурманської області Російської Федерації. Раз на рік відповідачка приїздить у смт. Олександрівка Донецької області зняти аліменти та привозить на літні канікули сина [PERSON] . З [PERSON] позивач не спілкується з 2014 року, відносини не підтримують, участі у вихованні він не приймає. Остання мешкає в Російській Федерації та не бажає спілкуватися з [PERSON] . У зв`язку з тим, що колишня дружина та мати [PERSON] на момент удочеріння не мала наміру підтримувати шлюбні стосунки, та стосунки між дитиною та позивачем не підтримуються, а також останній участі в житті дитини не приймає, просив усиновлення визнати недійсним. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не зверталася, відзиву на позовну заяву до суду не надавала. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Добропільської міської ради позов заперечила та просила відмовити в його задоволенні. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив такі обставини. З 20 липня 2007 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі. (а.с.6) 24 травня 2013 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено рішення, яким оголошено [PERSON] , [INFO] , усиновлювачем [PERSON] , [INFO] . Зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чорнухинського районного управління юстиції у Полтавський області внести зміни в актовий запис про народження дитини № 14 від 17 жовтня 2003 року, складеного на [PERSON] , [INFO] , уродженку с.Галяве, Чорнухинського району, Полтавської області: - записати батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Криворіжжя Добропільського району Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою [ADDRESS] - замість [PERSON] ; - записати матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженку смт. Олександрівка Донецької області, громадянку України, яка проживає за адресою [ADDRESS] - замість [PERSON] ; - змінити прізвище усиновленої дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові - з « [PERSON] » на « [PERSON] »; - змінити місце народження дитини з «с. Галяве Чорнухинський район Полтавська область» на «м. Білозерське Добропільський район Донецька область». (а.с.25-26) Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чорнухинського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 14 складено про народження [INFO] вже [PERSON] , яка народилася у м. Білозерське Добропільського району Донецької області, батьком якої записано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . (а.с.5) Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2013 року стягнуто аліменти з [PERSON] , [INFO] , уродженця села Криворіжжя Добропільського району Донецької області, на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 20 вересня 2013 року та до повноліття дітей. (а.с.7) Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.6) Згідно акту, складеного комісією ОСМД «Заря», за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , 2003 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, не проживають у даній квартирі з серпня 2013 року. [PERSON] , 1981 року народження, за цією адресою проживає один. (а.с.8) На теперішній час відповідачка [PERSON] , [INFO] , має прізвище [PERSON] (а.с.9) та її місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . (а.с.14) Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним усиновлення дитини [PERSON] позивач посилається на те, що відповідачка на момент усиновлення не мала наміру продовжувати подальше подружнє життя, оскільки відразу після усиновлення в них погіршились подружні відносини та невдовзі вони розлучились. Відповідачка неодноразово йому говорила про розірвання шлюбу і під цим страхом та бажанням зберегти сім`ю він погодився на усиновлення. Як йому згодом стало відомо, на момент усиновлення відповідачка мала іншого чоловіка, з яким після розірвання шлюбу одружилася. Відповідно до ст. 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 СК України. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Виходячи з того, що усиновлення - це юридичний акт, воно, як і будь-який інший подібний акт, що не досягає поставленої мети, може визнаватися недійсним і скасовуватися. Звідси підставами припинення усиновлення є визнання усиновлення недійсним і скасування усиновлення. Статтею 240 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 5 ст. 236 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя, усиновлення може бути визнане недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що на момент усиновлення другий із подружжя не мав наміру продовжувати з ним шлюбні відносини. Судом встановлено, що після всиновлення дитини, яке відбулося 24 травня 2013 року, з серпня 2013 року дитина разом з матір`ю за адресою постійного місця проживання позивача, а саме [ADDRESS] , не проживала, в жовтні 2013 року було за позовом відповідачки стягнуто з усиновлювача аліменти, а на початку 2014 року розірвано шлюб між сторонами. Крім того, за рішенням суду усиновлення може бути визнане недійсним й тоді, коли одним із подружжя усиновлена дитина другого з подружжя. Але це можливо лише у тих випадках, коли суд, розглядаючи справу за позовом про визнання усиновлення недійсним, встановить, що на момент усиновлення дитини той з подружжя, хто є її батьком, матір`ю, не мав наміру продовжувати з усиновлювачем шлюбних відносин. Закріплення у законі такого правила пояснюється насамперед тим, що усиновлення спрямоване на забезпечення усиновленій дитині повноцінного сімейного виховання. Якщо ж той з подружжя, дитина якого усиновлена, на момент усиновлення не мав наміру продовжувати шлюбні відносини з усиновлювачем, мету усиновлення навряд чи можна вважати досягнутою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка доводиться позивачу тіткою, суду показала, що відповідач вмовила позивача на усиновлення лише для того, щоб потім стягнути з нього аліменти на утримання дітей, а після усиновлення вона його покинула і пішла до іншого чоловіка, з яким вона і одружилась. Із встановленого судом вбачається, що відповідачка - мати дитини не мала наміру продовжувати з позивачем шлюбні відносини та забезпечувати усиновленій дитині повноцінне сімейне виховання. Як встановлено судом, відповідачка неодноразово висловлювала своє небажання продовжувати шлюбні відносини із позивачем у приватних бесідах та підкреслювала, що усиновлення дитини здійснила для того, аби дитина отримувала від усиновлювача матеріальне забезпечення, оскільки позивач має можливість його надавати. Про відсутність наміру відповідачки взагалі створювати сім`ю з позивачем і тим більше продовжувати з ним шлюбні стосунки, свідчать її дії. Зокрема вона не сприяла спілкуванню усиновленої дитини з усиновлювачем з метою забезпечення повноцінного сімейного виховання усиновленої дитини, саме вона у вересні 2013 року ініціювала питання про стягнення аліментів, при цьому [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Тобто останній мав намір у будь-якому випадку матеріально допомагати відповідачці. Загалом вже після усиновлення через п`ять місяців відповідачкою було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання своєї дитини, шлюбні стосунки після цього протривали ще близько шести місяців, після чого шлюб було розірвано. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що позов у частині вимог про визнання недійсним усиновлення слід задовольнити. Що ж стосується позовних вимог про припинення стягнення з позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] , то суд зазначає про таке. У статті 237 Сімейного кодексу України прописані наслідки визнання недійсним усиновлення, відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6 якого усиновлення, визнане недійсним, анулюється з моменту його здійснення. У разі визнання усиновлення недійсним припиняються права та обов`язки, які виникли раніше і встановлені законом для усиновлювача, його родичів та усиновленої дитини. У разі визнання усиновлення недійсним відновлюються прізвище, ім`я та по батькові дитини, які вона мала до усиновлення. Суд може постановити рішення про стягнення аліментів на дитину з особи, яка була її усиновлювачем, на строк не більш як два роки, якщо дитина не має батьків або батьки не мають змоги її утримувати, за умови, що усиновлювач може надавати матеріальну допомогу. За загальним правилом, внаслідок недійсного правочину не виникає нових прав та обов`язків і якщо відбулися певні зміни, вчинені дії на його реалізацію, суб`єкти такого правочину повинні повернутися у первісний стан, тобто в те положення, яке існувало на момент вчинення. Саме у зв`язку з цим, моментом визнання недійсним усиновлення є момент його здійснення, тобто усиновлення, яке визнане недійсним, не породило правових наслідків, які визначені ст. 232 СК України. В усиновлювача може виникати новий обов`язок, який не ґрунтується на відносинах, які залишаться між ним та дитиною, усиновлення якої визнано судом недійсним. Такий аліментний обов`язок може виникати тільки за наявності ряду підстав: дитина не має батьків або батьки не мають змоги її утримувати; усиновлювач може надавати матеріальну допомогу. Строк встановлення такого аліментного правовідношення не може перевищувати двох років. Отже, якщо суд встановить відсутність хоча б однієї з зазначених у ч. 6 ст. 237 СК України умов, необхідних для виникнення у дитини права на одержання аліментів від колишнього усиновлювача, аліментний обов`язок у останнього припиняється. З огляду на викладені обставини, а також того, що суд визнає усиновлення недійсним, дитина проживає разом з матір`ю, яка в свою чергу з заявою про те, що не може матеріально утримувати дитину, до суду не зверталася, суд вважає за необхідне звільнити позивача від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, та

Outcome: approved