Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

У червні 2017 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з указаним позовом в якому проили стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2012 року у розмірі 13047,71 грн, а також судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 19 червня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, а також був проінформований про всі умови укладеного Договору та наслідки невиконання такого. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за вказаним Договором виконали, а саме відповідачу було надано можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але відповідач коштів не повернув та припинив виконувати договірні зобов`язання. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30.04.2017 має заборгованість 13 047,71 грн. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.11.2017 позов АТ КБ Приватбанк задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 13047,71 грн. заборгованості за кредитним договором та 1600 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 14 647 грн. 71 коп. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2021 року заочне рішення суду від 03.11.2017 скасовано, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженніз повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У встановлений судом строк відповідач надіслав свій відзив на позов, в якому позовні вимоги Банку визнав частково. Просив стягнути з нього на користь Банку суму основного боргу за кредитним лімітом , в іншій частині позову відмовити та повернути АТ КБ Приватбанк 50 % сплаченого судового збору за подання позову. Зазначили, що докази в підтвердження витрат позивача на правничу допомогу будуть надані в порядку частини 8 статті 141 ЦПК України та у встановлений строк. 13 липня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якому позивач просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1441,93 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить розглянути справу без участі Банку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його адвокат Яцюк М.В. скерував до суду заяву про розгляд справи без їх участі. У задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 19 червня 2012 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду та витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку із змінами і доповненнями, розміщеному на сайті банку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Свою позицію у вказаних спорах висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, яка зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 листопада 2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми , є нікчемним ( частина перша статті 1048 ЦК (частина перша ст.1055 ЦК України). За змістом ст.207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір , в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановленні однією із сторін у формулярах або у інших стандартних формах , який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В даному випадку умови приєднання розроблені АТ КБ «ПриватБанк» . Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома , у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови , а не інші. Тому, з огляду на зміст статтей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «Приватбанк» надало копію Анкети - Заяви від 19.06.2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», яка є складовою частиною кредитного договору та яку підписано позичальником, а також розрахунок заборгованості. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] підписував вищевказану Анкету-Заяву про отримання кредиту, отримував в АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку, а також користувався нею, отримуючи від банку кредитні кошти, тобто те, що він отримав від АТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти від позивача та здійснював їх використання, а також частково проводив повернення зазначених коштів, що вказує на наявність кредитних правовідносин між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем. Згідно вказаного розрахунку заборгованість по тілу кредиту, який отримав відповідач від АТ КБ «Приватбанк», складає 1441,93 коп. Таким чином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, та не надав доказів відсутності заборгованості по отриманим кредитним коштам, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту. За даними матеріалів справи, заборгованість відповідача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 13.07.2021, складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1441,93 грн. Судом не можуть бути взяті до уваги доводи представника відповідача про те, що з [PERSON] вже стягнута заборгованість в ході виконання заочного рішення суду від 03 листопада 2017 року , оскільки вказне рішення за його ж заявою скасовано. При цьому, при винесенні заочного рішення , судом з відповідача було стягнуто тіло кредиту, в розмірі 2000 грн, відсотки за користування кредитом - 9950 грн; штраф ( фіксована часнина )-500 грн; 597.51 грн.-штраф ( процентна складова). На даний час банк просить стягнути з відповідача лише тіло кредиту . За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов Договору та вимог чинного законодавства, заяви позивача про зменшення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.06.2012 року в розмірі 1441,93 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Так, порядок розподілу судових витрат по справі визначений ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого та з врахуванням положень ст.265 ЦПК України, яка визначає зміст рішення суду, за загальним правилом, судові витрати розподіляються під час ухвалення рішення суду, за умови надання стороною до ухвалення такого рішення доказів понесення відповідних витрат. Виключення з цього правила міститься в ч.8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такою сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Враховуючи, що під час судового засідання, до закінчення судових дебатів, представником відповідача - адвокатом Яцюком М.В. було заявлено клопотання про надання доказів в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після винесення судом рішення, суд дійшов висновку, що питання щодо стягнення судових витрат слід вирішити відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved