Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У травні 2017 року, та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14.11.2017 р., [PERSON] звернулась до Святошинського районного суд м.Києва з позовом про усунення перешкод у користуванні влсністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Вимоги мотивує своїм правом власності на вище зазначену квартиру. Даний факт підтверджує свідоцтвом про право власності на дану квартиру. Відповідач є колишнім чоловіком позивача. Позивач зазначає, що хоча відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, але з 2009 р. за вказаною адресою не проживає та не з'являється у ній. У квартирі відповідач не проживає, особистих речей в ній не має та за комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача перешкоджає в повній мірі реалізовувати право розпорядження власним майном. Оскільки комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, а такі платежі надзвичайно зросли в своїй вартості, позивач вимушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 09.07.2018 р. до суду надійшло електронне повідомлення, в якому відповідач підтвердив обставини викладені в позові та факт не проживання тривалого часу в спірній квартирі, також зазначив, що він не погоджується про зняття його з реєстрації, оскільки йому потрібна відмітка про реєстрацію в паспорті (а.с. 50). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 537 виданого авіаційним науково-технічним комплексом «Антонов» 08.08.1997 р., зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації м. Києва 27.08.1997 р. за № 7147. Згідно даного свідоцтва [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності у рівних долях квартира [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно договору дарування 2/3 частини квартири від 20.02.2009 р. [PERSON] подарував [PERSON] 2/3 квартири [ADDRESS], яка належить йому: 1/3 частина напідставі вже вищезазначеного свідоцтва про право власності; інша 1/3 частина квартири на підставі договору дарування, посвідченого Шостою КДНК 12.12.2008 р. за р. № 11-133020. зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна 15.12.2008 р. за № 7147. (а.с. 8). 24.02.2009 р. Київським МБТІ видано [PERSON] реєстраційне свідоцтво [NUMBER] про те, що 2/3 частини квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності за реєстровим № 7147 (а.с. 9). Отже, кватрира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної особистої власності, та вона є її одноособовим власником. Згідно копії паспорта [PERSON] вбачається, що останній зареєстрований у даній квартирі з 01.04.1997 р. (а.с. 10). Даний факт також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України (а.с. 19). Згідно акту огляду житлової квартири від 10.11.2017 р. комісією встановлено та підтверджено той факт, що [PERSON] добровільно залишив місце проживання, забрав всі свої речі з квартири, до зазначеної квартири не навідується, оплату за комунальні послуги не здійснює, постійно проживає за іншою адресою (а.с. 29). Даний факт підтверджується також актом від 10.11.2017 р. затвердженого начальником ЖЕД № 8 Ульяновим О.В. (а.а. 30) та довідкою ЖЕД № 8, виданої на основі акту про непроживання від 10.11.2017 р. (а.с 28). Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON]. в якій останній просить керівника підприємства по обслуговуванню будинку [ADDRESS], виключити його зі складу проживаючих у [ADDRESS] і не нараховувати на нього комунальні платежі (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, судом встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку набув право власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі відповідних правочинів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на разі дійсно зареєстрований у [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності. Таким чином, факт реєстрації відповідача у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню. Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved