Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що місце проживання сторін зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Позивач вказує, що відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації більше ніж п'ять років не проживає без поважних причин, вартість житлово-комунальних послуг не сплачує. За таких обставин, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] заявила зустрічний позов, в якому просила зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] та передати їй ключі від вказаної квартири. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали первісну позовну заяву, просили суд задовольнити вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Позивач під час розгляду справи пояснила, що відповідач [PERSON] приблизно з середини 2000 років не проживає за адресою своєї реєстрації, на території Оболонського району м. Києва відповідачем придбана квартира. Позивач з відповідачем майже не спілкувалися. До смерті матері житлово-комунальні послуги сплачувалися, виходячи з частки у користуванні житловим приміщенням, однак борги по оплаті житлово-комунальних послуг все рівно накопичувалися, що змусило позивача укласти договір про реструктуризацію заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, після зростання тарифів на житлово-комунальні послуги позивач звернулася до відповідача з проханням надати документи для оформлення субсидії, однак відповідач необхідні документи не надала, що стало причиною неможливості оформити субсидію. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, підтримала зустрічні позовні вимоги, просила зустрічний позов задовольнити. Відповідач пояснила, що не може потрапити до квартири з квітня 2015 року, оскільки позивач змінила вхідні замки, двері не відчиняє. В квартирі є особисті речі відповідача: посуд, білизна, постіль, тощо. До квітня 2015 року відповідач проживала в маленькій кімнаті. У 2008 році відповідач придбала у власність квартиру в Оболонському районі м. Києва. Наразі відповідач проживає в с. Лютіж Вишгородського району. Під час розгляду справи були допитані свідки, як за клопотанням позивача, так і за заявою відповідача. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, показав, що він є сином позивача [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично проживає по [ADDRESS], займається місіонерською діяльністю. До листопада 2014 року свідок проживав постійно за місцем своєї реєстрації, відповідача [PERSON] бачив дуже рідко, починаючи з 2003 року. З 2006 року особистих речей [PERSON] в квартирі немає, вона приїздила їх забирати. Постійне місце проживання відповідача свідку невідомо. З кінця 2014 року свідок у спірній квартирі не проживає, зі слів його матері ([PERSON]) свідку відомо, що відповідач в квартирі не проживає, про чинення перешкод відповідачу у користуванні квартирою свідку невідомо. З відповідачем не спілкується майже рік. З середини 2010 року відповідач проживає у приватному будинку в с. Лютіж Вишгородського району, де займається сільським господарством. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показала, що вона знайома з відповідачем майже 10 років, була найманим працівником відповідача. У 2007-2008 роках відповідач проживала в квартирі по [ADDRESS]. Свідок за дорученням відповідача брала у ЖЕКу квитанції для оплати житлово-комунальних послуг. Зі слів відповідача свідку відомо, що [PERSON] не пускали до квартири за місцем реєстрації взимку 2014 року. Свідку відомо, що між [PERSON] та її сестрою напружені стосунки. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показала, що вона у 2007 - 2008 роках працювала кур'єром у [PERSON] Свідок зазначила, що у березні 2015 року вона відвідувала [PERSON] в квартирі по [ADDRESS], оскільки остання хворіла. У той раз бачила [PERSON] на порозі кімнати, також бачила сестру відповідача. Також свідку відомо, що відповідачу наразі чиняться перешкоди у користуванні квартирою за місцем реєстрації, з приводу чого [PERSON] вимушена була викликати міліцію. Про тварин у квартирі, де проживала [PERSON], свідку нічого невідомо. Також свідок зазначила, що погано орієнтується в Оболонському районі м. Києва. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні, показала, що вона є соціальним працівником Територіального центру соціального обслуговування з липня 2013 року. З квітня 2014 року обслуговує [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS]. Відвідує [PERSON] два рази на тиждень з 11 до 14 години, готує їжу, приносить ліки, в квартирі перебуває біля 1,5 години. Протягом усього часу свідок контактує лише з [PERSON], бачила ще її сина, на переконання свідка більше ніхто в квартирі не проживає. [PERSON] в квартирі не бачила, вважає, що в квартирі проживає двоє осіб - [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показав, що він є сусідом позивача, проживає в квартирі [ADDRESS] на другому поверсі. Відповідача [PERSON] пам'ятає з дитинства, приблизно 15 років її не бачив, позивача бачить практично кожен день біля будинку. Свідок зробив власний висновок, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає. Останній раз в квартирі [ADDRESS] свідок був у травні 2015 року, позивач просила полагодити вхідний замок. Разом з тим, свідок зазначив, що він можливо не впізнав [PERSON], оскільки дуже давно її бачив. У судовому засіданні свідок не впізнав відповідача, переплутавши її з представником позивача. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні, показала, що вона є сусідкою сторін, проживає в квартирі [ADDRESS]. Свідок особисто знайома з [PERSON] та [PERSON] Після смерті матері відповідач [PERSON] в квартиру потрапити не може, змінили замки, відповідач викликала міліцію. Зі слів відповідача свідку відомо, що [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні квартирою. Свідок бачила, що у дворі машину [PERSON] приблизно один раз на місяць. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показав, що він проживає в с. Нові Петрівці Вишгородського району, знайомий з [PERSON] більше 5 років. Свідок підтвердив, що з 2010 року до смерті матері відповідач постійно проживала в квартирі за місцем реєстрації, після смерті матері відповідачу чиняться перешкоди у користуванні квартирою, не пускали, двері не відчиняли. У травні - червні 2015 року свідок була присутня під час виклику міліції, оскільки [PERSON] не пускали в квартиру. На даний час [PERSON] вимушена проживати в с. Лютіж, де орендує господарство. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні, показала, що вона постійно більше ніж півроку проживає в одному будинку з позивачем та відповідачем. Свідок знайома з відповідачем, свідку відомо, що [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні квартирою. Час від часу бачила [PERSON] у дворі будинку. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. На підставі ордеру [NUMBER] від 19 листопада 1975 року, виданого виконкомом Київської міської ради депутатів трудящих, [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали право на заселення до квартири [ADDRESS]. (а.с. 124) Відповідно до довідки, виданої КП «Житлосервіс «Приозерне», від 20 травня 2015 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 5) У відповідності до положень ст. 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. За приписами ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Положеннями статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як убачається з матеріалів справи, право за заселення до квартири [ADDRESS] було отримано [PERSON] на підставі ордеру. Разом з нею, до вказаної квартири також заселилися дві її дочки - [PERSON] та [PERSON] На час розгляду справи у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та її син [PERSON] Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у неприязних стосунках, загострення яких відбулося після смерті їхньої матері [PERSON] Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач [PERSON] посилається на те, що [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації понад шість місяців, а тому в порядку, передбаченому ст. 71 ЖК Української РСР, втратила право користування житловим приміщенням. Разом з тим, протягом розгляду справи позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження відсутності відповідача за місцем свого постійного проживання у період шести місяців, що передують зверненню до суду з позовом. Оцінюючи покази свідків, допитаних в ході розгляду справи, суд доходить наступних висновків. Свідок [PERSON] у спірній квартирі не проживає з листопада 2014 року, про відсутність відповідача за місцем проживання свідку відомо зі слів позивача - його матері. Свідок [PERSON], яка є соціальним працівником, перебуває у квартирі лише два рази на тиждень всередині робочого дня. Свідок [PERSON] під час допиту не впізнав відповідача [PERSON], переплутавши її з представником позивача, додав, що міг не впізнати [PERSON] на вулиці. Відтак, покази цих свідків не доводять відсутність відповідача у спірній квартирі протягом шести місяців перед зверненням до суду. Долучення сторонами до матеріалів справи квитанцій, рахунків про оплату житлово-комунальних послуг, договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, договору про проведення ремонтних робіт в квартирі доказового значення при вирішенні вимог щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не мають, оскільки не спростовують та не підтверджують факт проживання відповідача у спірній квартирі. Поряд з цим, судом було встановлено, що протягом 2014 - 2015 років відповідач [PERSON] отримувала поштову кореспонденцію за вказаною адресою, зверталася до дільничного сімейного лікаря за місцем свого проживання: [ADDRESS], що підтверджується копіями поштових відправлень та довідкою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Оболонського району м. Києва» від 20 листопада 2011 року (а.с. 63-68, 120). Відповідачем [PERSON] не заперечувалося, що на час розгляду справи в суді вона за місцем своєї реєстрації не проживає, фактично проживає в с. Лютіж Вишгородського району Київської області. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, що підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] Також згідно з довідкою Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві 26 червня 2015 року відповідача [PERSON] не пускали в квартиру, де вона зареєстрована. (а.с. 38) Оцінивши зібрані у справі докази у їхньої сукупності, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з поважних причин, які обумовлені неправомірною поведінкою позивача [PERSON], якою чиняться перешкоди відповідачу у користуванні квартирою. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та вирішує задовольнити частково зустрічну позовну заяву [PERSON], зобов'язавши [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні спірною квартирою. Щодо зобов'язання [PERSON] передати [PERSON] ключі від квартири суд вирішує відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки дії щодо передачі ключів та надання доступу до квартири відносяться до примусового виконання рішення суду та пов'язані із зобов'язанням особи не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням іншій особі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь [PERSON] судовий збір у сумі 243,60 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial