Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірми «Вісла» (далі - ТОВ «Агрофірма «Вісла») про визнання договору оренди землі недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] була власником земельної ділянки площею 6.36 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. У 2005 році вона передала відповідачу свою земельну ділянку на підставі письмового договору оренди землі строком на 10 років, який був зареєстрований Миколаївською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 29 травня 2006 року у Книзі державної реєстрації договорів оренди за № 040600500647. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті земельну ділянку успадкувала вона, про що 26 листопада 2013 року Арбузинською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Зазначаючи про те, що п.8 договору є недійсним, оскільки при його укладенні в цій частині строк договору не визначався з урахуванням періоду ротації основної сівозміни та був відсутній проект землеустрою, як це визначено ст. 19 Закону України «Про оренду землі», а лише вказано його строк - 10 років, позивач прохала визнати недійсним п.8 договору оренди земельної ділянки, укладеного у 2005 році між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Вісла», який був зареєстрований Миколаївською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 29 травня 2006 року у Книзі державної реєстрації договорів оренди за № 040600500647. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та прохав суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що зауваження позивача несуть формальний характер і не впливають на виконання зобов'язань по договору оренди, позивачем не зазначено в чому саме полягає порушення його законних прав у зв'язку з відсутністю у договорі зазначених ним умов. Також прохала застосувати строк позовної давності по справі, посилаючись на те, що перебіг строку позовної давності розпочався з дня реєстрації договору, тобто з 29 травня 2006 року. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-МК № 019216, виданого 29 грудня 2001 року Новоселівською сільською радою народних депутатів власником земельної ділянки площею 6.36 га, розташованої на землях Новоселівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області була [PERSON] Нею було укладено договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «Агрофірмою «Вісла» на строк 10 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії 29 травня 2006 року за №040600500647. [INFO] [PERSON] померла. Земельну ділянку успадкувала позивач, яка доводилася померлій рідною донькою, про що їй 26 листопада 2013 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом Арбузинською державною нотаріальною конторою. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. Статтею 18 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту реєстрації зазначених прав. За вимогами ст. 126 ЗК України право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди, зареєстрованому відповідно до закону. Згідно ст. 16 ЗУ «Про оренду землі» укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Підставою недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди земельної ділянки однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визначення договору недійсним відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, орендодавець (позивачка) має необхідний обсяг цивільної дієздатності та її волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем не зазначено у позовній заяві та не доведено у судовому засіданні в чому саме полягає порушення її законних прав, яким саме чином дійсно порушуються її права у зв'язку з відсутністю у договорі оренди визначення строку договору з урахуванням періоду ротації основної сівозміни за відсутністю проекту землеустрою, істотність цих порушень та наслідки. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року, яка, відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність за рішенням Верховного Суду України.

Outcome: dismissed