Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 05 січня 1996 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З серпня 2020 року сторони разом не проживають, не підтримують шлюбних відносин, спільним побутом не пов`язані, їхній шлюб носить формальних характер, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Донька сторін [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю з вродженими вадами слуху, захворювання невиліковне та довічне, з часом хвороба прогресує. Дитина потребує постійного професійного медичного нагляду та щорічної реабілітаційної профілактики захворювання. Для забезпечення слухомовного розвитку та соціальної адаптації дитина протезована слуховими апаратами значної вартості, які потребують щорічного коштовного обслуговування. Дитина знаходиться на її утриманні, натомість відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча офіційно працевлаштований та має альтернативні джерела доходу. Посилаючись на\~зазначене, позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на доньку у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та, з посиланням на ст. 185 СК України, призначити додаткову суму виплат у розмірі 40\~680, 00 грн щорічно одноразовим платежем або 3\~390, 00 грн щомісячно. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21 квітня 2021 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. Указував, що на даний час між ним та позивачем втрачено почуття поваги та кохання, шлюбні стосунки припинені, спільним побутом сторони не пов`язані, примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, з огляду на що не заперечував проти задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Щодо утримання спільної доньки посилався на те, що від її виховання та утримання він не ухиляється, підтримує та дбає про неї, надає грошові кошти для доньки та дарує подарунки. Його намагання мирним шляхом з позивачем урегулювати питання утримання доньки не дали результатів. Погодився на стягнення з нього аліментів в сумі, що становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Вимоги про стягнення суми додаткових витрат у розмірі 40 680, 00 грн щорічно одноразовим платежем або 3 390, 00 грн щомісячно не визнав, вважав їх такими, що порушуються його права, оскільки позивач не витрачала кошти на придбання та обслуговування слухових апаратів, а їх придбання та обслуговування здійснюється за рахунок Благодійного фонду «Хесед Шаарей Ціон», у програмі якого перебуває донька сторін та зможе перебувати у ній до досягнення повноліття, а також за рахунок спонсорів, їхня фактична вартість складає 78\~082, 00 грн, термін придатності необмежений та оновлення можливе раз на 5-6 років, проте не обов`язкове, а тому вважає, що розмір додаткових витрат позивачем не доведено належними та допустимими доказами. Окрім того, просив урахувати, що він проживає разом з матір`ю, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір пенсії, яку вона отримує є незначним, а стан її здоров`я потребує постійного піклування. Від [PERSON] 27 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому остання вказала, що наведені відповідачем доводи не відповідають дійсності. Не заперечувала факт перебування доньки у програмі Благодійного фонду «Хесед Шаарей Ціон», проте вказала, що слухові апарати перебувають у власності благодійного фонду, надаються в користування та потребують заміни та повернення фонду кожні два роки. Повну вартість слухових апаратів, якими наразі користується донька, було сплачено за рахунок трьох благодійних фондів. Надані відповідачем фотокартки та копія чеку не свідчать про участь відповідача в утриманні доньки. Позивач несе значні витрати на утримання дитини, а посилання відповідача на утримання матері вважає такими, що не підтверджені належними доказами, окрім того позивач має офіційне місце працевлаштування. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2021 року задоволено клопотання [PERSON] про витребування доказів, витребувано від Благодійного фонду «Хесед Шаарей Ціон» інформацію про участь доньки сторін у програмі Благодійного фонду «Хесед Шаарей Ціон», придбання слухових апаратів та сплату їх вартості і технічного обслуговування, а також інфорацію щодо такої оплати за рахунок Благодійного фонду «Хесед Шаарей Ціон» платником БФ ЛАЙФ Чейнджер БО. Від [PERSON] 05 травня 2021 року до суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких відповідач указав, що твердження позивача щодо самостійної сплати витрат на утримання доньки не відповідають дійсності, додаткові витрати не підтверджені належними доказами, відсутні розрахунки з яких підстав указані витрати складаються, з огляду на що указані вимоги вважав необґрунтованими. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що між [PERSON] , громадянином України, [INFO] та [PERSON] , громадянкою України, [INFO] , 05 січня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Приморської районної Ради народних депутатів м. Одеси зареєстровано шлюб, актовий запис № І, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 05 січня 1996 року (а. с. 3). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 жовтня 2005 року (а. с. 38). Сорока- [PERSON] , [INFO] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченнями серії [NUMBER] , виданими 18 серпня 2016 року та серії [NUMBER] від 04 березня 2021 року (а. с. 11, 39). Відповідно до довідки лікаря-сурдолога, отоларинголога Фірми «Інтермедсервіс, лтд» [PERSON] , 2005 року народження, хворіє на двобічну хронічну сенсоневральну приглухуватість зліва 3 ступеню., справа 3 ступеню. Для забезпечення слухомовного розвитку та соціальної адаптації їй показане бінауральне (на обидва вуха) протезування слуховими апаратами Opn Play 1 Mini Rite виробництва фірми «Oticon» (Данія) (а. с. 12). Згідно з інформацією Благодійного фонду «Хесед Шаарей Ціон» від 11 травня 2021 року [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку як дитина з особливими потребами та є учасником «Дитячої програми» з 02 червня 2010 року, слухові апарати та витрати на їх утримання фондом не здійснювалось, оплата не фондом не проводилась Згідно зі статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України). За приписами частин третьої, четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась, подальше збереження шлюбу призведе до порушення інтересів сторін, тому позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на дитину, суд зазначає наступне. Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої та другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2021\~рік» прожитковий\~мінімум на одну\~особу в\~розрахунку на\~місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня становить 2 395 гривень, з 1 липня 2 510 гривень, з 1 грудня - 2 618 гривень. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ураховуючи принцип розумності і справедливості, суд вважає достатнім для забезпечення її фізичного, розумового та соціального розвитку стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з огляду на обов`язок обох батьків по утриманню дитини, що встановить справедливий баланс між захистом прав дитини та обов`язком відповідача по сплаті аліментів. Такий розмір аліментів відповідає інтересам дитини, з огляду на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне. Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що заявлена нею сума додаткових витрат на дитину є сумою, що необхідна для придбання слухових апаратів для дитини в майбутньому. Проте позивач не надала до суду належних доказів необхідності понесення в майбутньому додаткових витрат на доньку в заявленій сумі, з урахуванням обов`язку обох батьків нести такі витрати. При цьому підтвердила, що слухові апарати, якими дитина користується зараз придбані за рахунок коштів благодійних фондів. Також зазначила, що дитина має право перебувати у програмі благодійного фонду та забезпечуватися слуховими апаратами за їхній рахунок до досягнення повноліття, що також не доводить необхідності таких витрат. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на дитину недоведені позивачем належними та допустимими доказами, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, слід стягнути з відповідача. Разом з тим, приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за указану вимогу.

Outcome: partial