Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з нього аліменти на утримання його дружини - [PERSON] до досягнення їхньою малолітньою дитиною: [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] включно, в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . На теперішній час сімейні відносини між ними припинені, а шлюб розірваний рішенням суду. Після припинення між ними сімейних відносин дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Крім того, позивач знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Позивача відповідач також не утримує і матеріально їй не допомагає. При цьому, відповідач являється фізично здоровою людиною, аліменти нікому іншому не платить і на його утриманні ніхто не знаходиться. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просила закінчити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги позивача частково і просив стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/8 частини від його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а на утримання дружини 2000 грн. щомісячно до [INFO]. Розгляд справи просив закінчити без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю, позивачем у даній справі, і знаходиться на її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини відповідач надає, але не регулярно, а доказів зворотного, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, суду не надано. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Тобто, утримання відповідачем своєї дитини є не його правом, а його обов`язком, у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просила суд визначити аліменти на малолітню дитину в частині від заробітку відповідача у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно же з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем не надано і не зазначено належних допустимих доказів того, що відповідач має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема судом встановлено, що відповідач є батьком ще двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їхнє народження. Тобто, у відповідача на утриманні також перебувають ще двоє малолітніх дітей. З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини не можуть бути задоволені в позовному обсязі. В той же час, посилання відповідача про те, що у нього на утриманні також перебуває дочка [PERSON] , [INFO] , суд не приймає, оскільки станом на момент розгляду даної справи вказаній дитині відповідача вже виповнилося повних двадцять три роки, у зв`язку з чим в розумінні норм чинного СК України вона не перебуває у нього на утриманні, а доказів, що вона перебуває на його утриманні, у зв`язку з іншими підставами (непрацездатна тощо), суду не представлено. Таким чином, під час розгляду даної справи судом не було встановлено обставин, за яких відповідач не може надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй малолітній дитині у розмірі 1/6 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, який (розмір) буде достатнім для його утримання і сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, та гарантуватиме їй належний рівень життя, що повністю узгоджується з положеннями статті 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року. Встановлюючи саме такий розмір аліментів на утримання малолітньої дитини, суд врахував наявність на утриманні позивача ще двох малолітніх дітей, а відтак по 1/6 частині від заробітку буде складати половину його доходу на утримання його трьох дітей, що повністю узгоджується з чинними нормами Закону. Так, пунктом 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). З урахуванням вищевказаного, суд не вважає завищеними стягнуті з відповідача аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, за наявності у нього на утриманні ще двох малолітніх дітей. При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема у статті 182 СК України частину другу викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Таким чином, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів на утримання малолітньої дитини слід встановити з урахуванням того, що він (розмір) не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з даним позовом 23 травня 2019 року. Проте, слід врахувати суми коштів, сплачених відповідачем на користь позивача, на утримання дитини протягом строку після звернення до суду, докази про перерахування яких перебувають в матеріалах справи. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд вважає можливим встановити розмір аліментів на малолітню дитину в частині від заробітку відповідача і стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 23 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини - [PERSON] . Крім того, судом було встановлено, що відповідач також не надає матеріальну допомогу на утримання самої матері дитини, позивача у даній справі, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за їхньою спільною малолітньою дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно же з положеннями ч. 6 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Тобто, утримання відповідачем своєї дружини до досягнення їхньою дитиною трирічного віку є не його правом, а його обов`язком, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу, а судом не було встановлено обставин/умов за яких би відповідач не міг утримувати (сплачувати аліменти) позивача, у зв`язку з чим з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просила суд визначити розмір аліментів на її утримання в частині від заробітку відповідача в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема судом було встановлено вище, що на утриманні відповідача перебувають малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача стягнуті аліменти рішенням суду у даній справі. З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення їхньою спільною дитиною трьох років не можуть бути задоволені в позовному обсязі. В той же час, під час розгляду даної справи судом не було встановлено обставин, за наявності яких відповідач не зможе надавати матеріальну допомогу (сплачувати аліменти) своїй дружині в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення їхньою дитиною трирічного віку. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити розмір аліментів на утримання дружини в частині від заробітку відповідача і стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його дружини - [PERSON] до досягнення їхньою малолітньою дитиною: [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 23 травня 2019 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] включно. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини і дружини в межах суми платежу за один місяць. Крім того, в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача повинно бути стягнено в дохід держави судовий збір по справі в сумі 1536 грн. 80 коп. (в порядку ст. 176 ЦПК України, ч. ч. 1-2 ст. 4, ст. 6 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), з яких: судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в сумі 768 грн. 40 коп. і судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в сумі 768 грн. 40 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial