Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому вказала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 05.04.2002 року, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2017 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після припинення подружніх відносин проживає з позивачкою. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30.07.2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 458 грн. 50 коп. щомісяця до повноліття дитини. Оскільки відповідач іншої участі в утриманні та вихованні доньки не приймає, дитина підросла та витрати на її утримання збільшились, розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини, враховуючи зміни в сімейному законодавстві, відповідно до яких розмір аліментів на дитину не може бути меншими 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць, просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання доньки, визначивши їх у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття. Ухвалою від 09.06.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не прибула, суду надана письмова заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача. Відповідач в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Поштове відправлення з викликом до суду повернуто з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення повістки є, зокрема: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки, відзиву на позовну заяву або зустрічного позову у встановлений законом строк суду не подав. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що сторони перебували з зареєстрованому шлюбі з 05.04.2002 року, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2017 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка після припинення подружніх відносин сторін проживає з позивачкою. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30.07.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 458 грн. 50 коп. щомісяця, починаючи з 06.07.2012 року і до повноліття дитини. Цим же рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 572 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 06.07.2012 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За положеннями ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни розміру та способу стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки. При цьому, суд виходить з того, що зі змісту статей 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Так, визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %). Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» у 2020 році установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років з 01 січня 2020 становить 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн. При вирішенні даної справи суд враховує, що з моменту ухвалення у 2012 році Хортицьким районним судом м.Запоріжжя рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки, змінився мінімальний розмір аліментів, який повинен стягуватись на утримання дитини та який наразі повинен становить не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також суд враховує, що на момент ухвалення 30.07.2012р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки, суд врахував, зокрема, матеріальний стан відповідача та те, що він повинен приймати участь в утриманні неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , стягнувши з відповідача на його утримання аліменти в розмірі 572 грн. Суд вважає, що матеріальний стан відповідача наразі змінився в бік покращення, оскільки стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , припинилось з 11.03.2019р., відповідач є працездатним, про наявність інших аліментних зобов`язань відповідач не повідомив. У зв`язку із вказаними обставинами та враховуючи, що розмір аліментів, який визначений рішенням суду від 30.07.2012 року є недостатнім для утримання та виховання дитини, забезпечення нормального розвитку дитини та є меншим за гарантований державою мінімальний розмір, суд прийшов до висновку про те, що позивачка має право на отримання аліментів в більшому розмірі на утримання дитини. Вирішуючи справу в частині визначення конкретного розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує істотні для даної справи обставини, які передбачені ст.182 СК України, зокрема, вік дитини 11 років, те, що вона матеріально не захищена, потребує належного утримання, а також мінімальний розмір аліментів, визначений законом, і обов`язок обох батьків утримувати свою неповнолітню дитину. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та інтереси неповнолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, суд вважає можливим змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання дитини та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач будь-яких належних та допустимих доказів в обґрунтування неможливості сплати аліментів в такому розмірі не надав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував. На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі даної позовної заяви, то судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved