Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до міської ради про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок посилаючись на те, що їй належить на праві власності земельна ділянка № 2-079 на території Індустріального району м. Дніпро в садовому товаристві «Золотий ранет», площею 0,062 га. На даній земельній ділянці за адресою: вул. Іжевська 31Д позивачкою було самочинно збудовано: садовий будинок літ. А-2 в т. ч. прибудова А1-1, загальною площею 54,0 кв. м., житловою площею 23,6 кв. м., погріб під садовим будинком літ. А-2, ганок літ. а, навіс літ. Б, навіс літ. В, господарська будівля літ. Ж, ганок літ. ж, навіс літ. З. [PERSON] державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 24.05.2017 року було відмовлено у введенні самочинно збудованих обєктів нерухомого майна в експлуатацію. Просила визнати за [PERSON] право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: садовий будинок літ. «А-2» в т. ч прибудова «А1-1» загальною площею 54,0 кв. м., житловою площею 23,6 кв. м., погріб під садовим будинком літ. «А-2», ганок літ. «а», навіс літ. «Б», навіс літ. «В», господарська будівля літ. «Ж», ганок літ. «ж», навіс літ. «З», сарай (тимчасовий) літ. «И», споруди № 1-ІІ, І, ІІ, які розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Іжевська, 31Д, ділянка № 2-079. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги і просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання зявилася, позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що відповідно до чинного законодавства у позивачки не було дозвільних документів на будівництво будинку, відсутній сертифікат відповідності, тому даний будинок не введений в експлуатацію і як наслідок цього не можливо визнати на нього право власності за позивачкою. Крім того, спірне нерухоме майно є садовим будинком, а не дачним, тобто всупереч твердженням позовної заяви, у наявності зміна цільового призначення земельної ділянки. Також позивачкою не надано доказів відсутності порушення прав інших осіб. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 915024 від 23.05.2011 року [PERSON] є власникам земельної ділянки площею 0,0620 га, яка розташована на території Індустріального району, с/т «Золотий Ренет», ділянка № 2-079. Цільове призначення земельної ділянки для садівництва. Згідно довідки Садівничого товариства «Золотий Ренет» № 25 від 15.04.2017 року [PERSON] є членом СТ «Золотий Ренет», вул. Іжевська, 31-Д і користується земельною ділянкою № 079, квартал № 2, площею 0,0620 га. Позивакою на зазначеній земельній ділянці самочинно збудовано садовий будинок літ. А-2, прибудова літ. А1-1, погріб під літ. А-2, ганок літ. а, навіс літ. Б, навіс літ. В, господарську будівлю літ. Ж, ганок літ. ж, навіс літ. З. [PERSON] державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради листом № ДП 152171440859 від 24.05.17 року повідомило позивачку про неможливість внесення даних щодо реєстрації декларації про готовність до експлуатації обєкта за адресою: м. Дніпро, вул. Іжевська, 31Д, садівниче товариство «Золотий Ренет», ділянка № 2-079, до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, через відсутність повноти даних у вказаній декларації. Позивачкою не надано до [PERSON] державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради проектну та дозвільну документацію на даний обєкт нерухомості. Згідно Висновку про стан несучих конструкцій садового будинку та господарських будівель, розташованих в м. Дніпро, вул. Іжевська, 31Д в садовому товаристві «Золотий Ренет», ділянка № 2-079, зробленим ФОП [PERSON], всі обєкти відповідають нормативним вимогам та придатні до експлуатації за своїм цільовим призначенням. Відповідно до статті 375 Цивільного кодексу України право власності на зведені будівлі, споруди та інше нерухоме майно набуває власник земельної ділянки. При цьому визначено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. За загальним правилом, згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Тобто, за загальним правилом право власності на нерухоме майно може вникати лише з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без встановленого дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Розяснення кожної із ознак самочинного будівництва надане у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)». Будівництвом обєкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких обєктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової і громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того обєкту і та тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Згідно ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Прийняття в експлуатацію обєктів здійснюється безплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений обєкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. З матеріалів справи вбачається, що самовільно збудований будинок з господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці № 2-079 в СТ «Золотий Ренет» по вул. Іжевській, 31Д у м. Дніпро, не приймався в експлуатацію відповідно до чинного законодавства. Згідно до наданих позивачкою документів, позивачка у травні 2017 року подала до Інспекції ДАБК у Дніпропетровській області декларацію про готовність обєкта до експлуатації, яку було повернуто їй на доопрацювання. Доказів повторного звернення до [PERSON] ДАБК після доопрацювання декларації про готовність обєкта до експлуатації позивачкою не надано. Крім того, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.05.2011 року, дана земельна ділянка передана у власність позивачки з цільовим призначенням для садівництва. Позивачкою не надано суду доказів її звернення до відповідача з питанням зміни цільового призначення земельної ділянки, на якій нею було збудовано будинок. Пунктом 3.41 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» визначено, що садовий будинок це будівля літнього (сезонного) використання, згідно з яким визначна будівля в питаннях нормування, площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, встановленим для житлових будинків. Дачний будинок визначено як житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку. З технічного паспорту, наданого позивачкою, видно, що самовільно побудований позивачкою та реконструйований у 2016 році будинок літ. А-2 в своєму складі має житлову та топочну, отже фактично є дачним будинком. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦПК України, на вимогу власника ( користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Позивачкою не надано суду доказів того, що будівництво нею будинку на земельній ділянці № 2-079, розташованій в СТ «Золотий Ренет» по вул. Іжевська, 31Д в м. Дніпро, не порушує права інших осіб, а саме власників суміжних земельних ділянок. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed