Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У червні 2020 до Баранівського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] (надалі також позивач) до Баранівської міської ради (далі також відповідач) про визнання права на отримання земельного паю. У позові [PERSON] посилається на те, що він працював в міжгосподарському колективному сільськогосподарському підприємстві «Колос» з 15.06.1955 по 06.12.1995, а саме робітником в цегельному заводі, який був в оренді у підприємства «Колос» що підтверджується його трудовою книжкою. 11.12.1995 він був призваний на строкову військову службу, а тому, 06.12.1995 його було звільнено з роботи у зв`язку з призовом у армію. Розпорядженням голови Баранівської РДА від 27.10.1995 сільськогосподарському підприємству «Колос» було видано Державний акт про право колективної власності на землю. З огляду на викладене, з метою реалізації своїх прав на землю, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення стороні за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують відзив відповідач не надав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України. У відповідності до п. 3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подала відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 15.06.1995 по 06.12.1995 працював на посаді робочим цегельного заводу на міжгосподарсько-колективному сільськогосподарському підприємстві «Колос» (а.с. 7). Розпорядженням голови райдержадміністрації від 27.10.1995 сільськогосподарському підприємству «Колос» було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ/2, зареєстрований за №000002 в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю від 14.12.1995 (а.с. 10). [PERSON] не включений в уточнені списки громадян міжгосподарського с/г підприємства «Колос», які мають право на земельну частку (пай) (а.с. 10). В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частинирішення Конституційного\~Суду України\~від 30\~січня 2003\~року №\~3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, що відповідає приписам ч. 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» Як зазначалося вище, судом встановлено, що [PERSON] працював на сільськогосподарському підприємству «Колос» у період розпаювання земель. Частиною другою статті 14\~Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею5\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Баранівська міська рада відмовила [PERSON] у реалізації його права на землю (а.с. 9). Відповідно до частини одинадцятої статті 118\~ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Беручи до уваги викладене вище, суд вбачає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved