Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

У січні 2021 року позивачі звернулися до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] . У подальшому позивачі змінили свої позовні вимоги в частині визнання права власності на вищевказаний житловий будинок, змінивши розподіл часток житлового будинку між позивачами. Свої змінені позовні вимоги позивачі мотивували тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (по 1/5 частини кожному). Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [PERSON] була дочкою [PERSON] , але свідоцтво про її народження не збереглося. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформація щодо актового запису про народження [PERSON] відсутня, в архіві органу ДРАЦС актовий запис про народження [PERSON] за 1933 рік не виявлено, книги державної реєстрації актів про народження за 1933-1939 роки за зазначеним населеним пунктом не збереглися. Це є перешкодою в оформленні позивачами спадкових прав після смерті [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадкова справа не заведена. Спадщину після його смерті прийняла дочка [PERSON] , але нотаріально не оформила своїх спадкових прав. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті спадкова справа не заведена. Спадщину після його смерті в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла його мати [PERSON] , але нотаріально не оформила своїх спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадкова справа не заведена. Спадщину після її смерті, яка складається із 3/5 частини вищевказаного житлового будинку та іншого майна відповідно до ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла її дочка [PERSON] та за правом представлення рідний внук [PERSON] , по 3/10 частини кожен. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частини вищевказаного житлового будинку, яка належала їй як члену ліквідованого колгоспного двору. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена. Спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв її син [PERSON] , але нотаріально не оформив спадкових прав. Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Державний реєстратор не може провести державну реєстрацію права власності позивачів на частини житлового будинку з надвірними будівлями у майні колишнього колгоспного двору. Саме тому позивачі звернулися до суду та просили судовим рішенням: - встановити факт родинних відносин між фізичними особами, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була дочкою [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] як членом ліквідованого колгоспного двору; - визнати за [PERSON] право власності на 3/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 13 січня 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 16 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 15 червня 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та пояснили, що [PERSON] була дочкою [PERSON] . Однак, свідоцтво про народження [PERSON] не збереглося, тому вони (позивачі) позбавлені можливості документально підтвердити факт родинних відносин між фізичними особами. Крім того, житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, тому в іншому порядку, крім судового, вони не можуть оформити право власності на нього, це змусило їх звернутися до суду. У судовому засіданні 15 червня 2021 року представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. У судове засідання 07 грудня 2021 року позивачі не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій указала, що відповідач визнає позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, у якій указав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судовому засіданні 15 червня 2021 року не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання 08 грудня 2021 року [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності. У судовому засіданні 15 червня 2021 року допитана як свідок [PERSON] дала показання, що вона є сусідкою позивачів. Свідку достовірно відомо, що [PERSON] була дочкою [PERSON] . Вони проживали по сусідству зі свідком [PERSON] , але нині покійні. У судовому засіданні 15 червня 2021 року допитаний як свідок [PERSON] дав показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] . У зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання 07 грудня 2021 року суд не здійснює фіксування судового процесу 07 грудня 2021 року за допомогою звукозаписувальних технічних засобів у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачів, представника позивача, третьої особи та показання свідків, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , що підтверджується копією довідки КП «Носівське БТІ» Носівської міської ради № 5 від 16 січня 2020 року (а. с. 33). Станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою виконкому Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області № 280 від 25 лютого 2019 року (а. с. 35). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 36). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частини спірного житлового будинку. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 80). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), той з подружжя, який його пережив, і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Пунктом 10 вказаної вище постанови визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину в органах, що вчиняють нотаріальні дії. Позивачі у своєму позові просять встановити факт, що [PERSON] була дочкою померлого [PERSON] . Судом установлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 72) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а. с. 68). Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, установлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] , вступивши у фактичне управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою виконкому Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області № 281 від 25 лютого 2019 року (а. с. 37). У судовому засіданні встановлено, що в позивачів відсутні документи, які б підтверджували родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] , оскільки не збереглося свідоцтво про народження [PERSON] . Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00027335025 від 07 серпня 2020 року інформація щодо актового запису про народження [PERSON] у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутня, за результатами проведеної перевірки актовий запис про народження [PERSON] за 1933 рік по м. Носівка Носівського району Чернігівської області не виявлено, книги державної реєстрації актів про народження за 1933-1939 роки за зазначеним населеним пунктом не збереглися (а. с. 39). Відсутність підтверджуючих документів, що [PERSON] є дочкою [PERSON] є перешкодою в оформленні спадкових прав позивачів після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачів, дані в судовому засіданні, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , допитаних у судовому засіданні, які підтвердили родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] , виходячи з досліджених письмових доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд уважає доведеним факт родинних відносин, що [PERSON] була дочкою [PERSON] . Встановлення факту родинних відносин має для позивачів юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації позивачами їх спадкових прав після смерті [PERSON] . Отже, з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, досліджені докази, суд робить висновок, що позовна вимога про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, судом установлено, що [PERSON] з моменту відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] стало належати 1/5 частини спірного житлового будинку, яка належала [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 38). Після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частини спірного житлового будинку, яка належала йому як члену ліквідованого колгоспного двору. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 82-83). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Судом установлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 74) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а. с. 67). [PERSON] була матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] (а. с. 43). [PERSON] не входить до кола спадкоємців після смерті [PERSON] , оскільки їх шлюб з [PERSON] було розірвано 04 березня 1994 року (а. с. 40). У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] у силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла його мати [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується довідкою виконкому Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області № 279 від 25 лютого 2019 року (а. с. 41). Отже, судом установлено, що [PERSON] з моменту відкриття спадщини після смерті сина [PERSON] стала належати 1/5 частини спірного житлового будинку, яка належала [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору. Але вона юридично не оформила своїх спадкових прав. А всього їй стало належати 3/5 частини житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 42). Після її смерті відкрилася спадщина на 3/5 частини спірного житлового будинку. Спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за правилами ЦК України 2004 року. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 85). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. Позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 12). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом з нею проживала та була зареєстрована дочка [PERSON] , що підтверджується довідкою виконкому Носівської міської ради Чернігівської області № 278 від 25 лютого 2021 року (а. с. 44). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 29/2016, заведеної приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. (а. с. 139-151), убачається, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні. Однак, судом установлено, що на час своєї смерті [PERSON] мала неповнолітнього внука [PERSON] , а відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. [PERSON] є рідним внуком [PERSON] по лінії батька, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 15) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України щодо народження [PERSON] (а. с. 43). Як зазначалося вище батько [PERSON] [PERSON] помер [INFO] . Тобто [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом за правом представлення після смерті батька [PERSON] . На день смерті своєї баби [PERSON] . [PERSON] був неповнолітнім (народився [INFO] ), а, отже, у силу положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України, яка гласить, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, [PERSON] уважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, після смерті [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] успадкували по 3/10 частини спірного житлового будинку. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 45). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частини спірного житлового будинку, яка належала їй на підставі членства у колишньому колгоспному дворі. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 87). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 15). Отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею проживав та був зареєстрований син [PERSON] , що підтверджується довідкою виконкому Носівської міської ради Чернігівської області № 277 від 25 лютого 2019 року (а. с. 46). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 78). А, отже, [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , з часу відкриття спадщини після її смерті йому стало належати 1/5 частини спірного житлового будинку, яка належала [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок. Однак, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, яке відноситься до майна колгоспного двору, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 544/02-31 від 04 серпня 2020 року (а. с. 47). Також у судовому засіданні з`ясовано, що позивачі зверталися до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Макіївської сільської ради Чернігівської області з метою реєстрації за ними права власності на частини спірного житлового будинку у майні колишнього колгоспного двору. Однак, позивачам було відмовлено та повідомлено, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності в майні колишнього колгоспного двору, а тому зареєструвати за нею право власності неможливо, що підтверджується повідомленням ЦНАП Макіївської сільської ради Чернігівської області № 28 від 25 лютого 2020 року (а. с. 49). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 28-32). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовна вимога про визнання права власності на житловий будинок також підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved