Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

У травні 2020 р. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що займав посаду лікаря - гінеколога - онколога Обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії КНП «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради». 15 січня 2020 року позивача попереджено про заплановане звільнення в зв`язку із скороченням штату працівників та запропоновано існуючи вакантні посади на яких позивач, на думку відповідача, може продовжити роботу. 19.03.2020 позивач відмовився від переведення на запропоновані посади, оскільки вони не відповідали його кваліфікації. 27.03.2020 позивача повідомлено про виникнення додаткових вакантних посад в зв`язку з утворенням на базі КНП «ЧООД Черкаської обласної ради» Обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки, зокрема щодо наявності 5 вакантних посад лікаря - гінеколога - онколога. В той же день позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення на посаду лікаря - гінеколога - онколога Обласного центру здоров`я жінки. Проте, наказом директора КНП «ЧООД Черкаської обласної ради» №52-к від 30.03.2020 звільнено позивача з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП з посиланням на відмову позивача від переведення на іншу роботу від 19.03.2020 та згоду профспілкового комітету №9 від 16.03.2020. Наказ №52-к від 30.03.2020 року про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, вважає незаконним. Зазначає, що мотивуючи спірний наказ відмовою позивача від переведення на іншу роботу, яка датована 19.03.2020 року,поза увагою відповідача залишився той факт, що позивачу двічі пропонувались вакантні посади. Разом з тим, листом від 27.03.2020, з яким позивача ознайомлено 27.03.2020 року позивач погодився на переведення на одну з вакантних посад, що підтверджується копією його заяви від 27.03.2020. Тобто, фактично відмови позивача від переведення не було, оскільки заява від 27.03.2020 року підтверджує погодження на переведення на одну з вакантних посад Обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки. Посади лікарів - гінекологів - онкологів - Обласного центру онкогінекології та мініівазивної хірургії займало 8 працівників, які повідомлені про скорочення штатів як і позивач. В зв`язку з утворенням на базі КНП «ЧООД Черкаської обласної ради» Обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки, були наявні 5 вакантних посад лікаря - гінеколога - онколога. Відповідач мав оцінити наявність переважного права на переведення усіх 8 працівників, посади яких скорочувались, та за результатами такого відбору обрати 5 працівників, які мали переважне право на переведення роботі. Разом з тим, зі змісту спірного наказу взагалі не вбачається, що відповідачем проводилась оцінка переважного права на переведення. Позивач вказує, що у відповідності до посвідчення [NUMBER] Позивачу підтверджено вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності онкогінекологія. Позивач має кваліфікацію спеціаліста лікаря, що підтверджується копією диплому [NUMBER] від 25.06.1993. Крім того, вважає, що відсутні докази того, що його продуктивність праці була нижчою ніж інших кандидатів на вакантні посади, дисциплінарних стягнень чи фактів порушення трудової дисципліни у позивача не було. Тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві складає більше 23 років. За час роботи відповідач займав в тому числі адміністративні посади, що додатково підтверджує його кваліфікацію. Вказані обставини свідчать про наявність у позивача переважного права на переведення, яке не враховано відповідачем при прийнятті спірного наказу. Крім того, згода профспілкового комітету №9 від 16.03.2020 приймалась без особистої присутності позивача, надана без урахування погодження позивача на переведення від 27.03.2020 року, на засіданні профкому не аналізувались продуктивність роботи позивача порівняно з іншими лікарями. Просив визнати незаконним та скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради» №52-к від 30.03.2020 року в частині звільнення [PERSON] з посади лікаря-гінеколога-онколога Обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії КНП «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради», та поновити його на посаді лікаря-гінеколога-онколога Обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії КНП «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради». Представник відповідача надав відзив на позов, в якому зазначив, що наказом від 30.12.2019 № 451 «Про скорочення штатів підприємства» адміністрацією підприємства прийнято рішення про скорочення штатів. Відповідно до вимог абз.1, 2 ст.49-2 КЗпП України позивача персонально попереджено та одночасно з цим попередженням, запропоновано продовжити роботу на одній з наявних вакантних посад на підприємстві, від чого 19.03.2020 року позивач відмовився. 27.03.2020 року позивача повідомлено про виникнення додаткових вакантних посад в зв`язку з утворенням на базі КНП «ЧООД Черкаської обласної ради» обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки, зокрема 5 вакантних посад лікаря-гінеколога- онколога та 1 вакантної посади завідувача обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки, лікаря-гінеколога-онколога. В той же день позивач звернувся до Відповідача з заявою про переведення на посаду лікаря-гінеколога-онколога новоствореного центру. Враховуючи, що на вказані посади у новоствореному центрі претендентів було більше ніж вакантних посад (на 5 вакантних посад претендувало 7 осіб) адміністрацією підприємства було утворено комісію для визначення переважного права працівників, в результаті роботи якої встановлено, що при порівнянні продуктивності праці та кваліфікації серед лікарів-гінекологів-онкологів найгірші показники у позивача та лікаря-гінеколога-онколога [PERSON] . Зважаючи на висновки комісії адміністрацією підприємства було задоволено заяви про переведення лікарів-гінекологів-онкологів [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та враховуючи наявність згоди первинної профспілкової організації заяви лікарів-гінекологів-онкологів [PERSON] та [PERSON] - залишено без задоволення, яких наказами директора КНП «ЧООД Черкаської обласної ради» (зокрема позивача №52-к від 30.03.2020) було звільнено на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Також вказували, що посвідчення про безперервне підвищення кваліфікації позивача (ТУ «Паліативна терапія та реабілітація онкохворих» 01.10.2018-31.10.2018) не відповідають дійсності та є сфальсифіковані, оскільки в цей час [PERSON] перебував на роботі, що вказує на фальсифікацію зазначеного документу. За таких обставин, процедура звільнення позивача за ч.1 ст.40 КЗпПУ, була проведена з дотримання мвимог та норм трудового законодавства в частинах ст.ст.42, 49-2, 49-4, 252 КЗпПУ, а тому позов є безпідставним та необгрунтованим. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Бобер Д.О. позов підтримали, просили задовільнити. Представник Комунального некомерційного підприємства «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради Копань В.В. заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно зі ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Наказом від 30.12.2019 № 451 «Про скорочення штатів підприємства» року адміністрацією підприємства прийнято рішення про зміни в штатному розписі підприємства, а тому з 01.04.2020 посада лікаря-гінеколога-онколога обласного центру онкогінекології та мініінвазивної хірургії підлягала скороченню. 15.01.2020 року листом від 30.12.2019 року позивача персонально попереджено року та одночасно з цим попередженням, запропоновано продовжити роботу на одній з наявних вакантних посад на підприємстві відповідно до вимог абз.1, 2 ст.49-2 КЗпП України (за вибором Позивача). 19.03.2020 Позивач відмовився від переведення на одну із посад, запропонованих листом від 30.12.2019 року. Як вбачається зі змісту вказаного листа - попередження від 30.12.2019 року вакансії, які запропоновані до переведення (медичні сестри, кухонні робітники, лаборанти, прибиральники, інспектор з кадрів тощо) не відповідають кваліфікації позивача (лікар- гінеколог-онколог). 12.03.2020 року адміністрація КНП «ЧООД Черкаської обласної ради» звернулась з поданням до профспілкового комітету комунального некомерційного підприємства з поданням № 4214/01-09 про отримання згоди на звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України, в тому числі позивача [PERSON] , як таких, що станом на 12.03.2020 року не виявили бажання на переведення на запропоновані вакансії (перелік співробітників зазначений в поданні). Рішенням профспілкового комітету (протокол №9 від 16.03.2020 року) надано згоду на скорочення 149 працівників, враховуючи те, що вони попереджені більш ніж за два місяці, всім були запропоновані посади, та враховуючи відсутність звернень працівників які підлягають скороченню на переведення на запропоновані посади. До даного переліку осіб був включений позивач [PERSON] . Питання розглядалось без його присутності. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з чч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізнішеніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 06 листопада 1992 року № 6 (іззмінами) «Про практику розгляду судами трудовихспорів» роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КзпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Як вбачається зі змісту листа - попередження від 30.12.2019 року вакансії, які було запропоновано позивачу не відповідають його кваліфікації. В подальшому, 27.03.2020 року позивача повідомлено про виникнення додаткових вакантних посад в зв`язку з утворенням на базі КНП «ЧООД Черкаської обласної ради» обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки, зокрема 5 вакантних посад лікаря-гінеколога- онколога та 1 вакантної посади завідувача обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки, лікаря-гінеколога-онколога. 27.03.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення на посаду лікаря - гінеколога - онколога Обласного центру здоров`я жінки. Частиною 2 статті 49-2 КЗпП України визначено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно із ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі зокрема надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на данному підприємстві, в установі, організації тощо. Як вбачається з матеріалів справи, на 5 одиниць вакантних місць претендувало 7 осіб, 2 з яких є молодими фахівцями, а тому відповідно до абз.1 ст.1, ч.2 ст.7 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» не підлягали скороченню. Відповідно до протоколу засідання комісії з визначення переважного права залишення на роботі від 27.03.2020 року (як повідомив представник відповідача в судовому засіданні- в протоколі помилково зазначена дата 26.03.2020 року) визначались працівники з числа лікарів-гінекологів-онкологів,які мають переважне право залишення на роботі та які підлягають скороченню. За висновками даної комісії позивач є таким, що підлягає звільненню, оскільки за наявності посвідчення про проходження курсів тематичного удосконалення з лапароскопії, гістероскопи, калькоскопії - не володіє такими методами діагностики та виконання оперативних втручань. Оперативні втручання проводить застарілими високо травматичними методами (лапаротомія), що зумовлює тривале відновлення хворого в умовах стаціонару, та поза його межами, після проведеного оперативного втручання; Кількість пролікованих хворих - 172; середня кількість днів перебування хворого на стаціонарному лікуванні за період з 27.12.2019 по 26.03.2020 включно - 14,50 за період з 27.03.2019 по 26.12.2019 - 16,00; кількість проведених оперативних втручань - 169; за останні 5 років мав одне дисциплінарне стягнення, підставою для накладення якого було несвоєчасне надання медичної допомоги хворій, порушення локального протоколу діагностики та лікування раку ендометрія, що полягало у перевищенні максимально допустимого строку догоспіталізації хворої зі встановленим діагнозом, яка потребувала хірургічного лікування; надані посвідчення про безперервне підвищення кваліфікації (ТУ «Паліативна терапія та реабілітація онкохворих» 01.10.2018-31.10.2018) не відповідають дійсності та є сфальсифіковані, оскільки в цей час [PERSON] перебував на роботі, що вказує на фальсифікацію зазначеного документу. В обґрунтування низької продуктивності праці позивача адміністрація посилається на застарілі методи лікування та тривале відновлення хворих в умовах стаціонару порівняно з іншими лікарями, наявність дисциплінарного стягнення та знаходження на робочому місці під час підвищення кваліфікації. В судовому засіданні досліджувалось питаннякваліфікації та продуктивності праці позивача порівняно з іншими працівниками. У відповідності до посвідчення [NUMBER] Позивачу підтверджено вищу кваліфікаційну категорію зі спеціальності онкогінекологія. Позивач має кваліфікацію спеціаліста лікаря, що підтверджується копією диплому [NUMBER] від 25.06.1993. Посвідчення про безперервне підвищення кваліфікації ТУ «Паліативна терапія та реабілітація онкохворих» 01.10.2018-31.10.2018 не може бути не взяте адміністрацією до уваги, оскільки воно не скасовано та не визнано недійсним в установленому порядку, факти фальсифікації даного посвідчення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Дисциплінарних стягнень чи фактів порушення трудової дисципліни у позивача в силу ст.151 КЗпП Країни не було. Суд бере до уваги пояснення позивача, що вид хірургічного втручання (лапароскопія або лапаротомія) залежить від діагнозу та не завжди є результативним лікування більш сучасними лапароскопічними методами. Крім того, як вбачається з показників роботи інших лікарів ОЛПКСЦ «Здоров`я жінки» та не спростовано представником відповідача, в кількість проведених операцій для визначення продуктивності лікарів, які практикують в підрозділі центр «Здоров`я жінки» включені операції «одного дня», які виконуються досить швидко та після яких хворі проходять відновлення вдома. Тому кількість операцій та знаходження хворих на відновленні в умовах стаціонару не може бути одним із визначальних критеріїв при визначенні продуктивності праці. Суд не погоджується з твердженням представника відповідача, що комісією з визначення переважного права залишення на роботі об`єктивно зроблений порівняльний аналіз кваліфікації та продуктивності праці позивача із іншими працівниками. За наведених обставин, суд приходить до висновку, щов матеріалах справи відсутні докази того, що продуктивність праці позивача була нижчою ніж у інших кандидатів на вакантні посади. Відповідно до статті 43 КЗпП України для звільнення працівників, зокрема з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, необхідно також отримати згоду відповідного профспілкового органу. Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Системне тлумачення положень частини сьомої статті 43 КЗпП України і частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дає підстави для висновку, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Із протоколу засідання профспілкового комітету №9 від 16.03.2020 року КНП «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласной ради» вбачається, що питання щодо скорочення позивача [PERSON] було вирішено до моменту повідомлення йому 27.03.2020 року про виникнення додаткових вакантних посад в зв`язку з утворенням на базі КНП «ЧООД Черкаської обласної ради» обласного центру онкогінекології та здоров`я жінки. Рішення прийнято за відсутності працівника та без належного обґрунтування. В даному випадку, рішення профспілкового органу щодо звільнення повинно було отримано після повідомлення позивача про створення 5 вакансій та аналізу кваліфікації та продуктивності праці позивача порівняно із іншими працівниками. В рішенні профспілкового органу має міститись обґрунтування вивільнення саме з причин найнижчої кваліфікації та продуктивності порівняно з іншими працівниками, яке розглядалось в присутності робітника. Проте, адміністрацією підприємства отримана лише одна згода профспілки від 16.03.2020 року на скорочення 149 працівників, на яку мається посилання у спірному наказі про звільнення №52-к від 30.03.2020 року. Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що позивач не є членом профспілки, оскільки адміністрація підприємства в підтвердження даного факту не надала належних доказів. Навпаки, як видно зі змісту протоколу від 16.03.2020 року, профспілковий комітет надав таку згоду на звільнення, а не повернув документи у зв`язку із відсутністю членства [PERSON] у складі профспілки. Профспілкова організація не провела власний аналіз продуктивності праці [PERSON] , тобто фактично не надавала згоди на скорочення позивача на підставі пункту 1 частини 1 статті 40КЗпП України після його згоди на переведення на одну із вакантних посад, згідно заяви від 27.03.2020 року, у зв`язку з чим при вивільненні позивача було порушено норми трудового законодавства. Таким чином, рішення про звільнення позивача було прийнято Комунальним некомерційним підприємством «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради» у зв`язку із тим, що профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача від 16.03.2020 року, проте ні кваліфікація, ні продуктивність праці як позивача, так і жодного із працівників вказаної установи не була оцінена профспілкою при проведенні процедури звільнення позивача з роботи. Отже роботодавцем при звільнені позивача було порушено положення статті 42 КЗпП України. Відповідно до ст.235 КзПП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовийспір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч.1 ст.235 та ст.240 КЗпП України , тому, установивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням визначеного законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі (постанова судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 840, 40 грн. На підставівикладеного, ст. ст. 40, 42, 43, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved