Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ м. Києва, третя особа - Головне управління ДАІ м. Києва про зняття арешту. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником автомобіля «CHEVROLET EPICA LA 69L» д.н.з. [NUMBER]. Зазначив, що він звернувся до МРЕО Подільського району м. Києва з приводу зняття з обліку належного йому автомобіля та отримав відповідь, що даний транспортний засіб знаходиться під забороною на відчуження з приводу несплати штрафів ДАІ за 2010 та 2011 роки. Вказав, що він дані штрафи сплатив та звернувся до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві з проханням зняти заборону на автомобіль, однак листом від 10.06.2015 року відповідач повідомив, що виконавчі провадження вже закриті, і що виконавча служба не може власноручно зняти заборону. Посилаючись на те, що він не може повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм майном, позивач просить зняти арешт з автомобіля «CHEVROLET EPICA LA 69L» д.н.з. [NUMBER], який було накладено постановами Подільського РУЮ у м. Києві. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі за тих же підстав, просив їх задовольнити. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що автомобіль «CHEVROLET EPICA LA 69L» д.н.з. [NUMBER] належить позивачу на праві власності (а.с. 20). Згідно свідоцтва про зміну імені від 28.03.2014 року позивач змінив своє прізвище та ім'я з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с 19). Як пояснила у судовому засіданні позивач, він звернувся до МРЕО Подільського району м. Києва з приводу зняття з обліку належного йому автомобіля та отримав відповідь, що даний транспортний засіб знаходиться під забороною на відчуження з приводу несплати штрафів ДАІ за 2010 та 2011 роки. Відповідно до виписки АІС, заборону було накладено ВДВС Подільського РУЮ м. Києва щодо несплати штрафів (а.с. 4). Як вбачається з листа ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, 30.03.2010 року на їх адресу надійшла постанова № АА 055023 від 29.01.1010 року, видана ВДАІ про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 51 грн. та 15.12.2010 року постанова про стягнення з позивача на користь держави штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.(а.с. 6). 28 березня 2011 року та 26 травня 2011 року державним виконавцем ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 9-10, 13). Постановами державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві від 08.06.2011 року та 28.11.2011 року виконавчі провадження щодо стягнення з [PERSON] штрафів були закриті (а.с. 11, 14). Згідно квитанцій від 04.06.2015 року [PERSON] дані штрафи сплатив (а.с. 5) та звернувся до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві з приводу зняття заборони з належного йому автомобіля. Листом від 10.06.2015 року № 27219 відповідач повідомив, що оскільки виконавчі провадження закриті, а виконавчі документи на виконання повторно не надходили, а тому у них не має можливості знати арешти. Матеріали виконавчих проваджень ВП № 23734354, ВП № 18356945 знищені за строком зберігання згідно Порядку роботи з документами в органах ДВС (а.с. 6). У судовому засіданні позивач зазначив, що він не може повноцінно користуватися та розпоряджатися своїм автомобілем, у зв'язку з тим, що на нього накладено заборону. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до п.1 ч. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У такому випадку виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. У ч.1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного автомобіля, оскільки позивачем було сплачено штрафи на користь держави. На час розгляду справи виконавче провадження знищено відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, що унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Враховуючи наявність накладеного арешту на автомобіль, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. На підставі наведеного, ст. ст. 50, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 16, 317, 319, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved