Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Ухвалою Верховного Суду від 29.05.2019 року скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2017 року в частині вирішення позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за вкладом у розмірі 10 000,00 доларів США та в цій частині залишено в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року, та крім того, скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2017 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року в частині вирішення позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків за вкладом, а справу передано в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2019 року, справу передано в частині скасованого рішення у провадження судді Бабич Н.Д. Ухвалою суду від 15.07. 2019 року відкрито провадження в справі, ухвалою від 17.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (а.с.60-61, 92-93, том №2). У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала, позов в цій просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача - Тузова В.О. позов визнала частково, та зазначила, що період за який підлягають стягненню відсотки становить з 11.01.2014 р. по 28.02.2016 р., становить 1911,78 доларів США, а з 01.03.2016 р. по 11.04.2017 р. в розмірір 111,23 доларів США, а всього разом 1923,01 доларів США, надала до суду відповідний розрахунок. В судовому засіданні представник позивача погодилась з розрахунком наданим представником відповідача на суму 1923,01 доларів США. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.2013 року, між позивачкою та відповідачем був укладений договір банківського вкладу №SAMDN80000734471250 (Вклад «Стандарт»). За умовами договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрив позивачці депозитний рахунок. На підставі платіжного доручення №2548859883 від 10.04.2013 року позивачка внесла на депозитний рахунок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму вкладу в розмірі 10 000 доларів США, вклад оформлено на строк до 10.10.2013 року зі сплатою 8,5% річних. Відповідно до пункту 2 договору нарахування відсотків на суму вкладу починається з дня наступного за днем надходження коштів до банку та провадиться за кожен календарний день (а.с. 4-5, том №1). Пунктом 3 договору визначено, що за закінченням кожного наступного місяця, що пройшли з моменту укладення договору, в перший робочий день після дати оформлення договору, після 15:00, нараховані відсотки по вкладу зараховуються на карту/рахунок № [NUMBER] . Згідно з пунктом 4 договору, дія даного договору закінчується з виплатою всієї суми вкладу разом з відсотками, які належить виплатити відповідно до умов договору. Пунктом 5 договору передбачено, що якщо вкладник вимагає повернути частину вкладу, вклад повертається вкладнику одночасно із припиненням зобов`язань сторін. Встановлено, що по закінченню строку дії договорів, позивач звернулась до банку із заявою про повернення банківських вкладів та сплати процентів, чим засвідчила свій намір припинити дію договорів, що підтверджується листами позивачки на ім`я Голови правління ПАТ «ПриватБанк», зокрема, від 25.02.2016 року та 05.04.2014 року (а.с. 8, 9, том №1). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] (проживаючої за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) за договором банківського вкладу №SAMDN80000734471250 від 10 квітня 2013 року суму вкладу в розмірі 10000, 00 (десять тисяч) доларів США - основного боргу та 2550,00 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) доларів США 00 центів - відсотків за договором, разом 12 550, 00 дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) доларів США. Вирішено питання судових витрат (а.с. 141, 142-147 т.1). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2017 року, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року, скасовано та ухвалено нове, яким в задоволені вимог відмовлено (а.с. 210, 211-213 т.1). Ухвалою Верховного Суду від 29.05.2019 року скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2017 року в частині вирішення позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за вкладом у розмірі 10 000,00 доларів США та в цій частині залишено в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року, та крім того, скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.10.2017 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2017 року в частині вирішення позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків за вкладом, а справу передано в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 52-57, том №2). Відповідно до ст. 1058 ЦК за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.мПисьмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Факт укладання договору банківського вкладу цчасниками процесу не оспорюється. Відповідно до ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Договір банківського кладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії. А тому вимоги позивача, про стягнення процентів за користування грошовим вкладом за період з 11.01.2014 р. по 11.04.2017 р., виходячи з 8.5 % річних, в розмірі 2550,00 доларів США не грунтуються на вимогах закону, враховуючи, що договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ним. Згідно розрахунку наданого представником відповідача заборгованість по відсоткам має місце за період з 11.01.2014 р. по 28.02.2016 р. (1000,00х8,5 % річних х778/365) та становить 1811,78 доларів США., за період з 01.03.2016 р. по 11.04.2017 р. (1000,00х1% річних х406/365) становить 111,28 доларів США, а всього на загальну суму 1923,01 доларів США. Враховуючи, що представник відповідача визнав вимоги про стягнення відсотків за договором банківського вкладу в розмірі 1923,01 доларів США, а представник позивача визнав суму, яку зазначив відповідач, суд приходить до висновку, що сторони фактично погодили суму виплати за відсотками за договором банківського вкладу, та відповідачем частково визнано позовні вимоги позивача. Згідгно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що представник відповідача позовні вимоги частково визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов в частині стягнення відсотків за договором банківського вкладу підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial