Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Адаменка Миколи Миколайовича (надалі за текстом - відповідач 2) про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, повернення грошових коштів, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Згідно уточненої позовної заяви позивач просив: визначити місце проживання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з батьком; припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача 1; відкликати виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на користь відповідача 1; зобов`язати відповідача 2 повернути йому перераховані ним грошові кошти сплачені на утримання дітей на користь [PERSON] , які не отримані стягувачем у сумі 17495,10 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1197, 50 грн. на кожну дитину, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що із відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2005 року по 21 серпня 2014 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу). Однак, з грудня 2020 року діти проживають з ним та знаходяться повністю на його утриманні, оскільки відповідач [PERSON] дітей покинула, за своєю адресою не проживає, місце її перебування не відомо. Стосовно відповідача 1 розпочато низку кримінальних проваджень, на зв`язок вона не виходить. Тому просить задовольнити його позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального провадження. Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач 1 у судове засідання повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила. Будь яких заяв та клопотань від відповідача 1 не надходило. Відповідач 2 у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача 2 не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань не надавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, у судове засідання не з`явився, надіслав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2005 року, який рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2014 року був розірваний (а.с.4) Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5,6). Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року з [PERSON] стягнуто аліменти на корить [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 06 листопада 2014 року (а.с. 10-12). Як вбачається з висновку Новомосковського ВП ГУНП України в Дніпропетровської області від 23 грудня 2020 року (а.с.9), 19 грудня 2020 року позивач звернувся до поліції з повідомленням про те, що відповідач 1 покинула неповнолітніх дітей. В ході збору поліцейськими інформації було встановлено, що [PERSON] перебуває під слідством, 19 грудня 2020 року вона залишила місце мешкання дітей через загрозу арешту. Також поліцейськими встановлено, що [PERSON] забрав дітей до себе додому, а місцезнаходження [PERSON] не відомо. Крім того, та обставина, що неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем з грудня 2020 року підтверджується висновком органу опіки та піклування від 13 квітня 2021 року (а.с.71-73). Зазначений висновок складено за результатами обстеження житлово-побутових умов, 05 березня 2021 року здійснено вихід за місцем проживання позивача. Як зазначено у висновку, діти проживають з батьком, ознак складних життєвих обставин не встановлено, стан задоволення потреб дітей відповідно віку, проблемні питання відсутні. 10 березня 2021 року психологом була організована відповідна психологічна робота, відповідно до висновків якої встановлено, що діти переживають з приводу відсутності матері; мають позитивні стосунки з дружиною батька; не надають переваги матері або батькові, але на даний час значущою людиною для них став батько. Батько відповідально ставиться до ставиться до виконання батьківських обов`язків з утримання, виховання та розвитку своїх дітей. Разом з тим, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність «прийняття рішення Новомосковським міськрайонним судом на його розсуд». Як встановлено у ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Поданий органом опіки та піклування Новомосковської міської ради висновок суперечить інтересам дітей, оскільки в ньому взагалі відсутня позиція щодо вирішення спору. З огляду на наведене, суд приймає як доказ встановлені в ході підготовки висновку обставини, проте не погоджується з висновком в частині «прийняття рішення на розсуд суду». Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей суд керується наступними нормами права. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статі 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 Сімейного кодексу України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Визначення місця проживання дітей для позивача є способом захисту його прав як батька, який самостійно займається їх утриманням та вихованням. З урахуванням викладеного, та враховуючи, що батьки неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, з грудня 2020 року діти проживають з батьком, який добросовісно ставиться до виконання батьківських обов`язків, суд вважає що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей з батьком обґрунтовані та підлягають задоволенню. Як встановлено у ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Суд дійшов висновку про визначення місця проживання дітей з батьком, тому змінилися обставини, які були підставою стягнення аліментів з позивача на користь матері дітей. Наведене є підставою для задоволення позовних вимог про припинення стягнення аліментів та відкликання виконавчого листа. Як встановлено у ч.2, 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту наведених норм вбачається, що аліменти сплачуються тому з батьків з ким проживають діти. Тому з відповідача 1 підлягають стягненню аліменти на утримання дітей на користь позивача. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем суду не надано жодного доказу, який свідчить про наявність у нього інших утриманців; відповідач не скористався своїм правом на подання доказів щодо його майнового стану, стану здоров`я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів. Враховуючи всі вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути аліменти в межах заявлених в уточненій позовній заяві позовних вимог - у твердій грошовій сумі у розмірі 1197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) грн. 50 коп. на кожну дитину, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тому аліменти слід стягувати починаючи із дня пред`явлення позову до суду - з 01 січня 2021 року. Згідно ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача 2 повернути позивачу перераховані ним грошові кошти сплачені на утримання дітей на користь [PERSON] у сумі 17495,10 грн., які знаходяться на рахунку відділу, суд встановив наступне. Згідно довідки, виданої 23 квітня 2021 року Новомосковським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), на депозитному рахунку відділу наявні кошти у сумі 17495,10 грн., які боржник [PERSON] сплачував в рахунок погашення аліментів та які не були перераховані стягувачу [PERSON] у зв`язку з відсутністю розрахункового рахунку стягувача. Як зазначалося вище, аліменти з позивача на користь матері дітей стягувалися на підставі судового рішення, яке набрало законної сили та яке не скасовано. Статтею 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України визначено принцип обов`язковості судових рішень. За змістом цього принципу судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями. Таким чином, кошти, які перебувають на депозитному рахунку виконавчої служби, стягнуто на виконання рішення суду, яке не скасовано, а тому повернення їх боржнику суперечитиме принципу обов`язковості судових рішень. Та обставина, що кошти, які стягнуто на утримання дітей, перебувають на депозитному рахунку виконавчої служби, може, у сукупності з іншими доказами, свідчити про їх нецільове використання. При цьому способи захисту прав боржника у разі нецільового використання аліментів передбачено у ч.2 ст.186 СК України, відповідно до якої, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. У даній справі позивачем не заявлялися вимоги про внесення аліментів на особисті рахунки дітей, не вказувалось на їх нецільове використання та не зазначено період, за який сплачено зазначені кошти. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що сума не отриманих стягувачем аліментів у розмірі 17495,10 грн. утворилася за період, коли діти фактично не проживали з матір`ю. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у частині зобов`язання відповідача повернути [PERSON] сплачені кошти. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2724 грн. за три позовних вимоги немайнового характеру, а також 908 грн. після уточнення позовних вимог. Із заявлених вимог позивача судом задоволено три позовні вимоги - визначення місця проживання дітей, припинення стягнення аліментів, відкликання виконавчого листа, тому в цій частині судові витрати підлягають стягненню з відповідача 1 на користь позивача. У задоволенні вимоги про зобов`язання перерахувати кошти, пред`явленій до відповідача 2, суд відмовив, а тому в цій частині судові витрати покладаються на позивача. Крім того, судом задоволено вимогу про стягнення аліментів, за якою позивач звільнений від сплати судового збору, тому в цій частині судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial