Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, яким просив суд встановити факт прийняття ним спадщини, після смерті свого сина- [PERSON]., померлого [INFO]. Крім того, позивач просив суд зобовязати відповідача відкрити спадкову справу за його заявою про прийняття спадщини, після смерті сина [PERSON], померлого [INFO], та зобовязати відповідача видати на його імя свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті сина- [PERSON]., померлого [INFO], а саме на половину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, і просили його задовольнити з викладених у позові підстав. Представник Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову заперечував повністю, про що подав грунтовне письмове заперечення. Представник [PERSON] в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позову, і, крім того, просив застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного: [INFO] у Республіці Білорусь помер [PERSON], що вбачається зі змісту свідоцтва про смерть, виданого 31.10.2008 року Добоснянським виконавчим комітетом Кіровського р-ну Могільовської області РБ. 22.10.2009 року Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області заведено спадкову справу № 486/2009 до майна [PERSON], померлого [INFO]. Як вбачається зі змісту матеріалів спадкової справи спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] прийняла його мати- [PERSON]. До дня своєї смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (довідка ЖКГ Чорноморської селищної ради № 831 від 20.10.2009 року). Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.09.2009 року [PERSON] встановлено додатковий строк терміном 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті сина [PERSON], померлого [INFO]. Однак, як вбачається зі змісту матеріалів спадкової справи, [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті свого сина так і не подав. Разом із тим, [PERSON] стверджував, що він звертався до нотаріуса надав йому необхідні документи, і нотаріус рекомендував йому сплатити державне мито. Після чого, [PERSON] 06.11.2009 року державне мито сплатив, та вважав, що на його імя нотаріус має видати відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом нотаріусом було видано 07.06.2011 року на імя [PERSON] [PERSON] вважав, що він вчинив всі передбачені законом дії для прийняття спадщини, і тому, як на його думку, у суда є всі підстави встановити факт прийняття ним спадщини, зобовязати нотаріальну контору відкрити спадкову справу та видати на його імя свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. ст. 58 , 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні судом неодноразово, в порядку ст. 10 ЦПК України розяснювалось сторонам сприяння судом здійсненню ними своїх прав та процесуальних обовязків, зокрема, суд розяснював те, що сторони можуть просити суд витребувати чи забезпечити той чи інший доказ на обгрунтування вимог та заперечень. Судом розяснювалось право позивача самостійно визначати склад відповідачів виходячи з принципу диспозитивності, розяснювалось право змінювати відповідача чи залучати співвідповідача, однак таким правом позивач не скористався і вважав, що відповідач у подану ним позові визначений вірно. Суд залучив [PERSON] в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет позову до участі у даній справі. Оскільки позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту заявлені до Комінтернівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, а не до [PERSON], яка, як доведено матеріалами справи, є такою, що прийняла спадщину, то суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог саме з правової підстави неправильного визначення відповідача. Разом із тим, [PERSON] не позбавлений можливості заявити таку вимогу до відповідача, який (які) є таким (ми), що прийняли спадщину в силу закону (заповіту). Що стосується решти позовних вимог, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Суд враховує, що [PERSON], за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.09.2009 року, що набрало законної сили 05.10.2009 року, у тримісячний термін мав подати відповідну заяву до нотконтори. Відповідно до п.п 3 п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України від 03.03.2004 № 20/5 (далі- Інструкція) спадкоємець, якому за рішенням суду встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, повинен у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви. Відповідно до п.п.1 п. 207 цієї Інструкції, письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Отже суд повторює, що заява про прийняття спадщини має бути подана у письмовій формі. Доказів того, що саме письмову заяву було подано до нотаріальної контори [PERSON] суду не надав. Наявність квитанції про оплату ним державного мита за видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом, в силу наведених положень Інструкції та ЦК України, а також в сенсі ч. 1 ст. 58 ЦПК України, не є належним доказом, оскільки не містить в собі жодної інформації щодо предмету доказування. Крім того, зі змісту листа Комінтернівської районної нотаріальної контори Одеської області від 22.05.2015 року вбачається, що [PERSON] не подавав до нотаріальної контори письмової заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Отже позовні вимоги в частині зобовязання відповідача відкрити спадкову справу не обгрунтовані і не підягають задоволенню Відповідно до п.п. 1 п. 206 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщині інших спадкоємців. Оскільки [PERSON] не надав суду доказів, що він прийняв спадщину, подав заяву про її прийняття, то і вимоги в частині зобовязання відповідача видати свідоцтво про право на спадщину за законом не підлягають задоволенню. Оскільки суд відмовляє у позові з вищенаведених підстав, то підстав для задоволення заяви представника [PERSON] про застосування строків позовної давності в даному випадку не має. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed