Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У травні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання договору поруки припиненим. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.04.2008р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк»та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490065206, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 17020 доларів США. Згідно п.2.2. Кредитного договору номінальна процентна ставка за користуванням кредитними коштами встановлювалась на рівні 14,5 відсотків річних. Для забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту, 22 квітня 2008 року між банком та позивачкою було укладено Договір поруки № 490065206-П, за яким позивачка поручилась за виконання боржником обов'язків, передбачених кредитним договором. З 1 вересня 2008 року банк збільшив процентну ставку за кредитом без згоди поручителя, у зв'язку з чим було збільшено обсяг відповідальності поручителя. Вважає, що на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України порука є припиненою з 1 вересня 2008 року. Також вважає, що порука є припиненою і на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк скориставшись правом на повернення кредиту достроково, зобов'язаний був не пізніше 6 місяців з дня закінчення строку для добровільного задоволення пред'явленої боржнику 6 червня 2011 року вимоги про дострокове повернення кредиту, пред'явити поручителю позов про стягнення заборгованості але такий був пред'явлений лише у лютому 2014р. Просив суд визнати поруку за Договором поруки № 490065206-П від 22 квітня 2008 року такою, що припинена з 1 вересня 2008 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вважає їх необґрунтованими та просив з цих підстав відмовити у позові. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. В судовому засіданні судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490065206, за яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 17020 доларів США (а.с.6-7). Згідно п.2.2. Кредитного договору номінальна процентна ставка за користування коштами наданими за кредитним договором встановлювалась на рівні 14.5 відсотків річних. В забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за Договором кредиту, між позивачкою [PERSON] та банком був укладений договір поруки № 490065206-П від 22.04.2008 р. Відповідно до п. 2.1. Договору поруки позивач поручається перед відповідачем за виконання позичальником усіх його обов'язків, що виникли з Кредитного договору від 22.04.2008р.(а.с.5-6). Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч.1 ст. 559 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання (п. 22 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р.) Пунктом 5.4. Договору поруки визначено, що у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним зобов'язанням передбачена цим Договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. Як вбачається з матеріалів справи, 8 серпня 2008 р відповідач ПАТ «Альфа-банк» направив позичальнику [PERSON] листа про зміну умов кредитного договору № 490065206 від 22.04.2008р. та було поінформовано позичальника про підвищення з 1 вересня 2008 року відсоткової ставки за кредитним договором на рівні 16,5 відсотків річних, що в свою чергу збільшило обсяг відповідальності поручителя [PERSON] без її згоди (а.с.8). У судовому засіданні встановлено, що поручитель [PERSON] згоди на збільшення процентної ставки за Кредитним договором № 490065206 від 22.04.2008 року відповідно до п. 5.4. Договору поруки не давала. Дані обставини в судовому засіданні представник відповідача не заперечив. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У правовій позиції Постанови Верховного Суду України від 18.06.2012 р. по справі 6-73цс12 зазначено, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наявним в матеріалах справи доказам, враховуючи те, що позивачку не було повідомлено про зміну процентної ставки до кредитного договору, а умовами договору поруки не передбачено зміни процентної ставки за основним зобов'язанням без письмової згоди поручителя, суд дійшов висновку, що договір поруки №490065206-П від 22 квітня 2008 р вважається припиненим з моменту зміни процентної ставки за кредитним договором, а саме з 1 вересня 2008 року. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється також після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п.6.1 Кредитного договору банк мав право вимагати від боржника дострокового виконання зобов'язання з поверненням кредиту у випадках передбачених Кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що 6 червня 2011 року банк направив боржнику письмову вимогу про досудове врегулювання спору, в якій пред'явив вимогу про дострокове повернення кредиту. Отже, скориставшись правом на повернення кредиту достроково, банк повинен був не пізніше 6 місяців з дня закінчення строку для добровільного задоволення пред'явленої боржнику 6 червня 2011 року вимоги про дострокове повернення кредиту, пред'явити до поручителя позов про стягнення заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи позов до поручителя про стягнення заборгованості був пред'явлений лише 25 лютого 2014 року (а.с.17). На думку суду, посилання позивача на припинення Договору поруки також з підстав ч. 4 ст. 559 ЦК України є зайвим, оскільки як встановлено судом такий визнаний припиненим з 1 вересня 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються із судового збору в сумі 244,00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved