Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

У травні 2019 році Приватне підприємство «Юніон Трейд Плюс» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 грудня 2018 року між сторонами було укладено договір безпроцентної позики № 4. Відповідно до п. 1 договору в порядку та на умовах, визначених даним договором, позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 170 000,00 грн. Надана позика є безпроцентною. Зазначені грошові кошти були отримані відповідачем за видатковими касовими ордерами: № 1763 від 07 грудня 2018 року на суму 50 000,00 грн., № 1789 від 10 грудня 2018 року на суму 50 000,00 грн., № 1811 від 11 грудня 2018 року на суму 50 000,00 грн., № 1832 від 12 грудня 2018 року на суму 20 000,00 грн. Згідно з п. 3 договору відповідач зобов`язався повернути позивачу отримані грошові кошти в строк до 06 лютого 2019 року. Станом на 07 травня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 170000,00 грн. Добровільно сплатити борг у встановлений договором строк відповідач відмовився. Пунктами 4, 5 договору від 07 грудня 2018 року передбачено, що при порушенні відповідачем строку, встановленого для повернення позики, він сплачує позивачеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповернутої суми позики за кожен день прострочення, а пунктом 6 договору передбачено, що у разі прострочення повернення суми більш ніж на 5 календарних днів, окрім пені відповідач виплачує позивачу штраф в розмірі 20 % від суми позики. Таким чином, станом на 07 травня 2019 року сума пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповернутої суми за кожен день прострочення становить 10877,02 грн., сума штрафу за прострочення повернення 34000,00 грн., а також три проценти річних від простроченої суми позики в розмірі 1244,00 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 07 травня 2019 року складає 216121,02 грн. Ураховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором безпроцентної позики № 4 від 07 грудня 2018 року в розмірі 216121,02 грн., з яких: 170\~000 грн. сума основного боргу, 10877,02 грн. пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповернутої суми за кожен день прострочки; 34000 грн. сума штрафу за прострочення повернення займу, 1244 грн. три проценти річних від простроченої суми, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3242 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. При цьому відповідачем був поданий відзив на позов, в якому він проти позову заперечує, посилаючись на те, що грошові кошти у Приватного підприємства «Юніон Трейд Плюс» не отримував. У період з липня по грудень 2018 року працював водієм в філії підприємства, підписував документи по отриманню товару, проте позики не брав. Був звільнений разом з іншими працівниками, так як ревізією було виявлено недостачу, яку в примусовому порядку (засоби фізичного впливу) хотіли, щоб вони повернули. Надавали підписати різні документи, проте, що це договір займу, не знав, як і про начебто отримані кошти. Підписи на видаткових касових ордерах проставлені на незаповненому аркуші. Про те, що це договір займу чи видаткові касові ордери про видачу коштів йому не було відомо. Звертає увагу, що згідно зі ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом цього договору. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошей не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Такі засоби фізичного насильства були застосовані не тільки до нього, а й до інших працівників, які підписували договори на однакову суму та нібито отримували кошти в одну й ту саму дату рівними частинами. Зазначає, що з липня по грудень 2018 року він неофіційно працював водієм в філії Приватного підприємства «Юніон Трейд Плюс». 07.12.2018 року після маршруту на зборах, на яких були присутні приблизно 10 водіїв, було повідомлено, що після проведеної ревізії на складі виявлено недостачу матеріальних цінностей. Зазначену недостачу матеріальних цінностей в примусовому порядку (засобами фізичного впливу) хотіли, щоб повернули вони. В примусовому порядку були змушені заповнювати чисті бланки ордерів та підписувати договори. Але коштів від Приватного підприємства «Юніон Трейд Плюс» не отримував. Видаткові касові ордері, які видані на підтвердження видачі коштів за договором позики, складені в порушення вимог законодавства, а саме не містять підпису головного бухгалтера, а тому не можуть вважатися доказом. За цих підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити. В свою чергу, позивачем Приватним підприємством «Юніон Трейд Плюс» була надана відповідь на відзив відповідача, в якій зазначено, що підписи на договорі та видаткових касових ордерах, що підтверджують видачу та отримання грошей, відповідач робив самостійно та власноруч, також власноручно вказував свої паспортні дані, у зв`язку з чим наполягає на задоволенні позову. На відповідь позивача за відзив відповідач подав заперечення, в яких наполягає на тому, що грошові кошти від Приватного підприємства «Юніон Трейд Плюс» не отримував. Договір та видаткові касові ордери підписував під фізичним впливом, а тому вважає, що підстави для стягнення з нього боргу за договором позики відсутні. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мажара Н.І. в судовому засіданні позов не визнали з підстав, наведених у відзиві на позов. У подальшому до суду не з`явилися, у зв`язку з чим розгляд справи завершено судом в їх відсутність. Будучи допитаним як свідок за його клопотанням позивач [PERSON] пояснив, що 07 грудня 2018 року приїхав до офісу по [ADDRESS] , де були інші співробітники, відбулася нарада, під час якої представники адміністрації повідомили, що на складі виявлено недостачу, яка буде покладена на всіх водіїв у виді позики на два місяці, а хто не підпише, то буде застосований фізичній і моральний вплив. Від підприємства були присутні чоловіки спортивної статури, які контролювали, щоб ніхто не вийшов. Після чого їм надали пусті бланки ордерів, які вони підписували та вносили свої дані. Коли почали обурюватися, то сказали, що з ними «поспілкуються», після чого вони підпишуть. До поліції не звертався, так як їм наказали нікуди не звертатися та, що гроші вони все одно повернуть. Аналогічні показання в судовому засіданні надали свідки [PERSON] та [PERSON] , які кожен окремо пояснили, що вони під тиском підписали 07 грудня 2018 року договори позики та бланки ордерів у зв`язку з нібито виявленою недостачею. Їм накази, що ніхто не вийде, поки не підпише, але гроші вони не отримували. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне: Судом установлено, що 07 грудня 2018 року між Приватним підприємством «Юніон Трейд Плюс» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір безпроцентної позики № 4. Згідно з п. 1 договору в порядку та на умовах, визначених даним договором, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 170000 грн. Надана позика є безпроцентною. Позикодавець має право за вимогою позичальника видавати позику частинами (п. 2 договору). Відповідно до п. 3 договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцю грошові кошти в сумі, зазначеній у п. 1 договору, в строк до 06 лютого 2019 року. Пунктами 5-6 договору передбачено, що при порушенні позичальником строку, встановленого для повернення позики, він сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповернутої суми позики за кожен день прострочення. У разі прострочення повернення суми більш ніж на 5 календарних днів, окрім пені, позикодавець сплачу позикодавцю штраф в розмірі 20 % від суми позики. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за договором позики позивач надав копії видаткових касових ордерів: № 1763 від 07 грудня 2018 року на суму 50000,00 грн., № 1789 від 10 грудня 2018 року на суму 50000,00 грн., № 1811 від 11 грудня 2018 року на суму 50000,00 грн., № 1832 від 12 грудня 2018 року на суму 20000,00 грн. Факт власноручного підписання договору позики та видаткових касових ордерів відповідачем у судовому засіданні не заперечувався. Відповідач підтвердив, що підписи на договорі та видаткових касових ордерах виконані саме ним. Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за договором безпроцентної позики № 4 від 07 грудня 2018 року, позивач посилається на те, що відповідач у встановлений договором строк повернути суму боргу відмовився. Вирішуючи зазначений спір між сторонами, суд враховує, що згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає доведеним факт укладення сторонами договору безпроцентної позики № 4 від 07 грудня 2018 року та передання відповідачу позивачем грошових коштів на виконання цього договору, оскільки це підтверджується безпосередньо договором позики та видатковими касовими ордерами: № 1763 від 07 грудня 2018 року на суму 50000,00 грн., № 1789 від 10 грудня 2018 року на суму 50000,00 грн., № 1811 від 11 грудня 2018 року на суму 50000,00 грн., № 1832 від 12 грудня 2018 року на суму 20000,00 грн., які містять особистий підпис відповідача про одержання ним цих грошових коштів. Доводи відповідача про те, що він не отримував у позику грошові кошти від позивача суд вважає недоведеними, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Суд звертає увагу, що відповідач, посилаючись на підписання ним договору позики та видаткових касових ордерів під фізичним та психологічним впливом, не надав будь-яких об`єктивних доказів на підтвердження своїх тверджень. Суд критично ставиться до доводів свідків [PERSON] та [PERSON] щодо укладення позивачем договору позики під фізичним та психологічним впливом з боку представників адміністрації підприємства, оскільки зі слів вказаних свідків ними того ж дня також були укладені аналогічні договори позики та позивачем до них також пред`являлися позови про стягнення боргу. Суд враховує, що відповідач на день підписання договору позики офіційно не був працевлаштований на підприємстві позивача, тобто не перебував у залежності від позивача. Як у день підписання договору позики, так і в подальшому з приводу протиправних дій щодо нього до правоохоронних органів чи суду не звертався, укладений договір позики не оспорював та лише у 2021 року звернувся до суду з позовом про визнання договору позики недійсним. У той же час укладений між сторонами договір безпроцентної позики № 4 від 07 грудня 2018 року на теперішній час недійсним не визнаний. Відтак, у суду немає підстав ставити під сумнів дійсність цього правочину. Тим більше, що відповідач та свідки не навели будь-яких конкретних обставин, які б могли свідчили про застосування щодо нього насильства чи іншого впливу. На переконання суду, якщо б відповідач не бажав укладати договір позики з позивачем, то міг би його не підписувати, відмовитися від нього чи оспорити його. Разом із тим, обставини справи свідчать, що воля відповідача була направлена саме на отримання позики, що підтверджується підписанням ним окрім самого договору також чотирьох видаткових касових ордерів. Таким чином, відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення грошових коштів у строк, визначений договором позики від 07 грудня 2018 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 170000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, вказаною нормою передбачено особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, що виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором позики, суд вважає можливим відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних від простроченої суми за період з 07.02.2019 року по 07.05.2019 року (89 днів прострочення) в межах заявлених позовних вимог у сумі 1244 грн. Щодо стягнення з відповідача сум неустойки (пені та штрафу), то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Отже, пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~- строків виконання грошового зобов`язання за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі № 6-2003-цс15. Позивач у своєму позові просив стягнути з відповідача як пеню, так і штраф. За таких обставин суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь Приватного підприємства«Юніон\~Трейд Плюс»\~пеню за\~період 07.02.2019\~року по\~07.05.2019\~року в\~розмірі 10877,02\~грн.,\~відмовивши позивачу\~у стягненні\~з відповідача\~штрафу в\~сумі 34000\~грн. Таким чином, позов Приватного підприємства «Юніон Трейд Плюс» необхідно задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь Приватного підприємства «Юніон Трейд Плюс» заборгованість за договором безпроцентної позики № 4 від 07.12.2018 року, яка складається з наступного: 170000 грн. - сума основного боргу, 10877 грн. 02 коп. пеня, нарахована на прострочену заборгованість, 1244 грн. три проценти річних від простроченої суми, а всього 182121 грн. 02 коп. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3241,82 грн. Згідно з частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (84,27%), з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2731 грн. 88 коп. За правилами частини четвертої та п`ятої\~статті 268 ЦПК України\~у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial