Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків за договором позики. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 07 червня 2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Романом Олеговичем, відповідно якого позичальники отримали від позикодавця грошові кошти в розмірі 2051100,00 грн., 07.06.2011 року позика не була повернута, в результаті чого, позивач звернувся до Шевченківського районного суду з позовом про стягнення з позичальників грошової суми за договором позики. 10 жовтня 2011 року [PERSON] повернула [PERSON] 1104 000,00 грн., що є частковим поверненням грошової суми за договором та в подальшому судом було закрито провадження відносно стягнення з [PERSON] за договором. Залишок боргу за договором, становить 947000,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2012 року стягнуто з [PERSON] 949228,08 грн., з яких 947000,00 грн. - сума основного боргу та 2228,08 грн. сума трьох відсотків річних. Вимога про стягнення інфляційних збитків позивачем не заявлялась. Станом на 15.05.2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2012 року не виконано, у зв'язку з чим відповідач повинен сплатити 3% річних та суму інфляційних збитків. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача 124147,80 грн. - 3% річних від простроченої суми, 1039875,97 грн. - суму інфляційних збитків, 8000,00 грн. сплаченого судового збору. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2012 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] 949228,08 грн. Судами досліджено, що 07 червня 2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно якого позичальники отримали від позикодавця грошові кошти в розмірі 2051100,00 грн., повернення вказаної суми позики мало бути здійснено не пізніше 07.06.2011 року. 10.10.2011 року [PERSON] одержав від [PERSON] грошову суму в розмірі 1104000,00 грн., яка є частиною позики раніше даної [PERSON] за договором позики від 07.06.2010 року і прийнята останнім в рахунок погашення боргу за вказаним договором. В підтвердження даної обставини та відсутності претензій до [PERSON] з боку [PERSON] останнім надано письмову розписку та між сторонами [PERSON] та [PERSON] підписано договір про повернення позики (а.с. 8-9). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач зазначає, що станом на 15.05.2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 березня 2012 року не виконано, у зв'язку з чим відповідач повинен сплатити 3% річних та суму інфляційних збитків. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, за якими відповідач набув безпідставно грошові кошти позивача, а останній мав їх повернути, проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по поверненню коштів відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Згідно із розрахунку, судом встановлено, сума індексу інфляції за період з 03.04.2012 року по 15.05.2017 року складає : 1039875,97 грн., сума 3% річних за період прострочення з 15.05.2017 року по 31.10.2016 року складає : 124147,80 грн., загальна сума заборгованості складає: 1164023,77 грн. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачу було завдано збитки з вини відповідача, у вигляді інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 8000,00 грн.

Outcome: approved