Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» про захист прав споживачів та стягнення суми грошового внеску. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30.09.2008 року між нею та Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» в особі директора філії Запорізької обласної філії було укладено депозитний договір\~ № ЗП-300908В про розміщеня грошових коштів на внеску «Квартальний», строком на 12 місяців, тобто до 01.10.2009 року, з процентною ставкою (платою) за внеском у розмірі 26 % річних, що не може змінюватися впродовж строку дії договору. 30.09.2008 року на виконання зазначеного договору нею було внесено на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 24\~500 гривень 00 копійок. 13.01.2009 року між нею та Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» в особі директора філії Запорізької обласної філії було укладено додатковий договір\~№ ЗП-000000018 до депозитного договору ЗП-300908В від 30.09.2008 року, відповідно до умов якого позивачем було зроблено додатковий внесок на депозитний рахунок в розмірі 1592 гривні 00 копійок. Відповідач свої зобовязання по нарахуванню та виплаті відсотків, в порушення договору не виконував. 06.10.2009 року позивач звернулася до відповідача з претензією по повернення коштів. Станом на 09.06.2016 року позивач суму вкладу на нарахований відсотків за депозитним договором № ЗП-300908В від 30.09.2008 року та додатковим договором № ЗП-000000018 від 13.01.2009 року від Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» не отримала. Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов'язань, чим істотно порушив умови вищезазначених угод, за яким закінчився строк повернення вкладу, вона\~вимушена була звернутися до суду із зазначеним позовом. На підставі викладеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила суд стягнути з Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» на її користь загальну суму заборгованості за депозитним договором № ЗП-300908В від 30.09.2008 року та додатковим договором № ЗП-000000018 від 13.01.2009 року в розмірі 32\~756 гривень 34 копійки. У судове засідання позивач зявився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. У судове засідання представник відповідача - Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» не зявився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справу без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Всебічно і повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з матеріалами справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 30 вересня 2008 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» в особі Запорізької обласної філії було укладено депозитний договір № ЗП-300908В строком на 12 місяців, тобто до 01 жовтня 2009 року. 30 вересня 2008 року на виконання умов зазначеного договору [PERSON] було внесено на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 24\~500 гривень 00 копійок, що підтверджується прибутковим касовим ордером № ЗП-300908008. Відповідно до п.1.2. вищезазначеного депозитного договору процентна ставка (плата) за внеском встановлюється у розмірі 26 % річних і не може змінювати впродовж строку дії договору. 13.01.2009 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» в особі Запорізької обласної філії було укладено додатковий договір\~№ ЗП-000000018 до депозитного договору ЗП-300908В від 30.09.2008 року, відповідно до умов якого [PERSON] було зроблено додатковий внесок на депозитний рахунок в розмірі 1592 гривні 00 копійок, що підтверджується прибутковим касовим ордером № ЗП-130109002. Станом на 09 червня 2016 року, тобто після закінчення строку вкладу за депозитним договором ЗП-300908В від 30.09.2008 року, [PERSON] суму вкладу та нарахованих відсотків від Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» не отримала. У звязку з тим, що Кредитна спілка «Спілка пенсіонерів України» взагалі не виконує умов депозитного договору ЗП-300908В від 30.09.2008 року, за яким закінчився строк повернення вкладу, [PERSON] бажає отримати належні їй кошти на підставі судового рішення. У ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами, а ст.. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України сторони повинні виконувати свої обовязки належним чином і у встановлені строки відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлений договором. Укладений між [PERSON] та Кредитною спілкою «Спілка пенсіонерів України» в особі Запорізької обласної філії депозитний договір\~№ ЗП-300908В від 30.09.2008 року є договором надання фінансових послуг, а тому на нього поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Оскільки кредитна спілка не виконала свого обов'язку з повернення вкладу за депозитним договором, кошти, внесені на депозитний рахунок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Таким чином, заборгованість Кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» перед [PERSON] за депозитним договором № ЗП-300908В від 30.09.2008 року та додатковим договором № ЗП-000000018 від 13.01.2009 року в загальному розмірі складає 32\~756 гривень 34 копійки, з них: сума депозитного вкладу 26\~092 гривні 00 копійок, відсотки за час дії договору 6\~664 гривні 34 копійки. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, заяву позивача, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до КС «Спілка пенсіонерів України» про стягнення суми грошового внеску є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви фізичною особою майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4\~ Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Враховуючи зазначене з відповідача на користь держави\~ підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 551 гривня 20 копійок. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. В порушення зазначених норм процесуального права відповідачем не надано суду заяви про визнання позову або письмових заперечень проти нього, а також належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції. На підставі викладеного та

Outcome: approved