Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сантанна», в якому просить визнати за ним право власності на машиномісце № [NUMBER] (-3 рівень), загальною площею 18,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує на те, що 04.06.2003 року між [PERSON] та ТОВ «Сантанна» було укладено договір №52/03 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна. За цим договором позивач зобов`язувався здійснити пайову участь у будівництві гаража-автостоянки у житловому будинку [ADDRESS] , а відповідач зобов`язувався передати у власність позивачу гараж-автостоянку. Загальна вартість гаража-автостоянки становить 75000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, перерахував відповідачу двома розрахунковими операціями зазначені в договорі кошти. 15.11.2006 року на виконання умов договору, сторонами було підписано акт прийому-передачі об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла машиномісце №3 (-3 рівень), загальною площею 18,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Проте, відповідач не надає позивачу всі документи, необхідні для оформлення права власності на машиномісце, посилаючись на відсутність (втрату) у бухгалтерській документації відповідача документу, що встановлює перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися для будівництва об`єкта нерухомого майна та не вчиняє дії по оформленню за ним права власності, що передбачені п. 79 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, тим самим не визнає право власності позивача на вказане нерухоме майно. Ухвалою суду від 26 червня 2018 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження та учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 26 червня 2018 року та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу відповідача, вказаній у позовній заяві. Згідно відміток поштових відділень, судова повістка отримана відповідачем 14.08.2018 року. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що 04.06.2003 року між [PERSON] та ТОВ «Сантанна» було укладено договір №52/03 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна. Згідно п. 2.1 даного договору [PERSON] мав сплатити відповідачу пайовий внесок на загальну вартість гаража 75000,00 грн. Відповідно до п. 2.1.1. договору, дана сума має бути сплачена в такому порядку: 37500,00 грн. не пізніше 04.06.2003 року; 37500,00 грн. не пізніше 06.06.2003 року. В свою чергу, згідно п. 1.3 договору, відповідач мав передати у власність [PERSON] гараж, розташований на -3 поверсі за №3 в осях 10-11 в будинку [ADDRESS] . За договором № 52/03 від 04.06.2003р року, грошові зобов`язання на користь відповідача в сумі 75000,00 грн. виконані, що підтверджується квитанціями відповідача від 04.06.2003 року. 15.11.2006 року на виконання умов договору, сторонами було підписано акт прийому-передачі об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла машиномісце №3 (-3 рівень), загальною площею 18,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно до ч. 12 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI, замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб власнику протягом ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію. Згідно ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися (право власності) об`єктами та результатами інвестицій. Отже, виходячи з вищевикладеного, право власності на машиномісце №3 (-3 рівень), загальною площею 18,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , фактично було передано позивачу з моменту підписання між Генпідрядником та Інвестором Акту приймання-передачі об`єкта нерухомого майна 15.11.2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, підлягають державній реєстрації. 06.12.2011 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, було виготовлено технічний паспорт на машиномісце № [NUMBER] (-3 рівень), загальною площею 18,3 кв.м. ( [ADDRESS] ). 11.04.2017 року, листом-повідомленням вих. №11/17, відповідачем надана відповідь на запит позивача, у якій зазначається про відсутність переліку інвесторів об`єкта «Старонаводницька 4-В» у арбітражного керуючого санацією ТОВ «Сантанна» О.П. Бондарчука, призначеного 14.01.2016 року ухвалою Господарського суду м. Києва у справі №44/474-46/501-б. Таким чином, відповідач не надає позивачу всі документи, необхідні для оформлення права власності на машиномісце, посилаючись на відсутність (втрату) у бухгалтерській документації відповідача документу, що встановлює перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися для будівництва об`єкта нерухомого майна та не вчиняє дії по оформленню за ним права власності, що передбачені п. 79 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, тим самим не визнає право власності позивача на вказане нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або спорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. З огляду на те, що обставини, на які посилався позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, та не спростовані відповідачем, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 750,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved