Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивував тим, що він та його дружина [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], відповідно у частках 3/4 та 1/4 квартири. Вказував на те, що у вищезазначеній квартирі з 12.04.2012 року була зареєстрована донька дружини позивача [PERSON], [INFO], яка не являється співвласником квартири. З листопада 2015 року і до даного часу [PERSON] в даній квартирі не проживає, квартирою не цікавиться, не приймає участі в платежах по квартплаті та комунальних послугах, в житлові органи із заявами про збереження права на проживання в вищевказаній квартирі як член сім`ї не зверталась, майна, яке б належало відповідачці в квартирі немає, перешкод в поселенні та проживанні ніхто не чинив. Посилаючись на те, що [PERSON] мешкає за іншою адресою та її реєстрація у квартирі [ADDRESS] носить формальний характер, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування даною квартирою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що на даний час дочка його дружини проживає окремо, зі своєю матір'ю спілкується через мобільні додатки, в квартирі не з'являється та втратила інтерес до неї. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася відповідно до ч.7 ст. 128 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи за її відсутності, про причини неявки, відзив на позовну заяву від відповідача не надходили. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, який вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, з можливістю постановлення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що реєстрація її дочки у квартирі має формальний характер, дочка проживає зі своїм мужчиною окремо, періодично виходить на зв'язок. З кінця 2015 року у квартирі позивача не з'являється. Конфліктних відносин вона та позивач з відповідачкою не мали, перешкод у користуванні квартирою відповідачці не чинилося. Свідок [PERSON], яка проживає в одному будинку зі сторонами та була паспортистом КП «Лісове», як обслуговуючої організації (ЖЕКу), в судовому засідання пояснила, що здійснювала оформлення реєстрації [PERSON] у спірній квартирі. Заяв про невжиття заходів щодо не зняття з реєстрації [PERSON] не подавала. У судовому засіданні свідок підтвердила, що відповідач [PERSON], [INFO] в даній квартирі не проживає, продовж періоду понад 2 роки свідок відповідачку у будинку не бачила. Заслухавши пояснення позивача та третьої особи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову у зв'язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Кударенко В.М. та зареєстрованого в Єдиному реєстрі правочинів № 1263 від 27.04.2007, є співвласником квартири 3/4 частин квартири [ADDRESS] (а.с.14-15). Третя особа по справі [PERSON] є власником 1/4 частини квартири на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краснощок Л.М. та зареєстрованого в Єдиному реєстрі правочинів № 1480 від 04.10.2007 року. (16-18). Судом встановлено, що 12.04.2012 року у даній квартирі була зареєстрована [PERSON], [INFO] як член сім'ї власника житла в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України (а.с.12). За твердженням позивача, реєстрація відповідача у спірній квартирі на даний час носить формальний характер, оскільки з листопада 2015 року відповідач у квартирі не проживає. На даний час реєстрація відповідача у квартирі позивача порушує його право власності, позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та квартплаті, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК та ЖК України. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Стаття 405 ЦК України передбачає право користування житлом членами сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначає позивач та третя особа, вони надали згоду на реєстрацію відповідача у квартирі. При цьому, за твердженням позивача, відповідачка у квартирі перестала проживати з листопада 2015 року, а відтак зі спливом 1 року після того, як вона остаточно виїхала з квартири, вона втратила право користування квартирою відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України. З огляду на викладене, [PERSON], необхідно визнати такою, що втратила право користування житлом - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 141ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved