Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

У червні 2018 р. позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про розірвання договору довічного утримання мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.2012 р. між позивачкою та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого він зобов`язувався довічно утримувати позивачку, надавити грошову допомогу у розмірі 1134 грн. щомісяця, щотижнево забезпечувати доставку продуктів харчування, забезпечувати прибирання житла не менше одного разу на тиждень, забезпечувати ліками та сплачувати надані медичні послуги, а позивачка передає у власність належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . До грудня 2015 р. [PERSON] допомагав позивачці харчуванням, ліками, проте, коштів в розмірі 1134 грн., які були передбачені умовами договору він жодного разу не надавав. У грудні 2015 р. позивачка дізналась, що [PERSON] загинув в автокатастрофі. Пізніше дружина [PERSON] - відповідачка [PERSON] повідомила позивачку, що вона є спадкоємцем квартири позивачки відповідно до договору довічного утримання, при цьому категорично відмовилась її доглядати, мотивуючи тим, що у неї є донька, сама вона працює і у неї немає часу її доглядати. В подальшому позивачці стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відповідачка звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини від померлого чоловіка. У своїй заяв зазначила, що крім неї спадкоємцем померлого є малолітня донька [PERSON] , та є такою, що прийняла спадщину, на виділ права власності вона не претендує. 07.07.2016 р. приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого квартира позивачки не значиться, а відтак відповідно до положення ст. 757 ЦК України, оскільки спадкоємці [PERSON] відмовились від прийняття майна переданого позивачкою за договором довічного утримання [PERSON] , позивачка набула права власності на це майно, у цьому разі договір довічного утримання припиняється. Після смерті [PERSON] за позивачкою належним чином доглядає [PERSON] , який купляє їй продукти харчування, ліки, помагає по господарству та сплачує комунальні послуги. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву, якою позовні вимоги визнає у повному обсязі, зазначає, що умови договору нею не виконуються з грудня 2015 р., у зв`язку з відсутністю коштів та брак часу, також просить справу розглядати у її відсутність. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представників позивачки, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, встановив, що відповідачкою в повному обсязі визнаються позовні вимоги позивачки, остання не заперечується, що умови договору довічного утримання вона не виконувала з грудня 2015 р., тобто після смерті свого чоловіка [PERSON] . Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 24 постанови № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, оскільки під час розгляду справи відповідачка визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову, з відповідачки підлягає стягненню на користь держави 3073,60 грн. судового збору.

Outcome: approved