Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з останнього на утримання сина [PERSON] , 2001 року народження, аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення їхнім сином 23 років. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільний син [INFO] червня 2019 року досяг повноліття, однак навчається в Новоград-Волинському промислово-економічному технікумі (далі Технікум) на денній формі навчання, знаходиться на її утриманні і для продовження та здобуття освіти потребує значних матеріальних витрат та допомоги. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач в заяві до суду просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що відповідач є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] , який з 01.09.2016 є студентом Технікуму, денної форми навчання на бюджетній основі за спеціалізацією «будівництво та цивільна інженерія», з терміном закінчення до 01.03.2020. Відповідно до виконавчого листа № 285/1141/19 від 26.04.2019, виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області 28.05.2019, відповідач сплачував на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO] . На період навчання повнолітній син [PERSON] проживає за місцем реєстрації разом з позивачем у м. Новоград-Волинський. Домовленості про утримання спільного сина, який продовжує навчання в Технікумі, сторони не досягли. Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і право на звернення до суду з таким позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана стаття покладає обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, на обох батьків. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Потреба в матеріальній допомозі означає, що сукупний дохід особи не забезпечує їй підтримання нормальної життєдіяльності, яка є критерієм визначення прожиткового мінімуму. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, син [PERSON] на момент розгляду справи досяг повноліття, навчається в Технікумі, йому не виповнилось 23 років та він додатково потребує матеріальної підтримки з боку обох батьків, оскільки обов`язок по утриманню дорослого сина не може бути покладений виключно на одного з них. Відповідач є військовим пенсіонером та інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни з 01.07.2014. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму на одну особу (з 01.07.2019 1\~936 грн., ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік») та потребу позивачки у фінансовій допомозі на утримання повнолітнього сина з боку відповідача, суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. Це відповідатиме як інтересам їх сина, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то в її задоволенні слід відмовити, оскільки мінімальний розмір аліментів, установлений ч.2 ст.182 СК України, застосовується тільки при визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей. Окрім того, вимога про стягнення з відповідача аліментів до досягнення сином 23 років також не підлягає задоволенню, оскільки право повнолітніх сина,\~донькина утримання діє протягом їх навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, вони втрачають право на утримання. З матеріалів справи вбачається, що термін закінчення навчання [PERSON] 01.03.2020. Відтак, аліменти з відповідача слід стягувати до закінчення навчання, тобто до 01.03.2020. Закон рівною мірою покладає обов`язок щодо утримання повнолітнього сина, який навчається, на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768,40\~грн.

Outcome: partial