Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки припинили з тих причин, що вони є людьми різних поколінь та мають протилежне уявлення про життєві цінності, разом не проживають спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб носить формальний характер, сім`я розпалась і відновлювати її немає сенсу та бажання, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. З огляду на викладене, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 15.06.2020р. прийнято справу до провадження суддею Дудіковим А.В., визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04.08.2020р. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, суду пояснила, що з відповідачем проживають разом, однак шлюбні стосунки припинили в червні 2020 року та зазначила, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, підтвердив, що шлюбні стосунки з позивачем припинено в червні 2020 року, просив задовольнити заяву про надання строку для примирення подану ним 04.08.2020р., оскільки має намір зберегти сім`ю, відзив на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 01 жовтня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 442. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 28 березня 2006 р. (а.с. 10). Згідно правової позиції викладеної в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 111 Сімейного кодексу України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач у судовому засіданні зазначила, що збереження їх сім`ї є неможливим, оскільки шлюбних стосунків з відповідачем не підтримують з червня 2020 року, почуття не збереглися, а тому суд вважає, що надання подружжю терміну на примирення, всупереч бажанню позивача, суперечитиме моральним засадам суспільства та вимогам закону, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Окрім того суд зазначає, що позовну заяву [PERSON] було подано до суду 05.06.2020р., станом на 14.09.2020р., відповідачем не було вжито заходів щодо примирення подружжя. Крім того, позивач в судовому засіданні категорично заперечує проти надання часу для примирення. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача, оскільки позивач вважає, що відсутні підстави для надання строку для примирення, її рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним, подальше збереження шлюбних відносин є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Позивач в заяві від 04.08.2020р., а також в судовому засіданні вказала, що шлюбні відносини фактично припинені і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач у заяві від 04.08.2009р. та в судовому засіданні заперечив проти розірвання шлюбу, однак відзиву на позовну заяву не подав та будь-яких доказів, на підтвердження зазначених в заяві обставин, суду не надано. Позивач у своїй заяві зазначила, що збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам, а тому суд вважає, що розірвання шлюбу не суперечитиме моральним засадам суспільства та вимогам закону, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 840 гривень 80 копійок судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved