Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

У травні 2021 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, в сумі 30 731 грн 80 коп. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.11.2020 у справі № 750/5156/20 встановлено факт незаконного звільнення працівника директором Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради [PERSON] . Допущення [PERSON] порушень трудового законодавства зумовило поновлення незаконно звільненого працівника на роботі та виплату йому коштів на загальну суму 30 731 грн 80 коп. Відповідно до статей 130, 134 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України), статей 1166, 1191 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) у директора Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради [PERSON] виник обов`язок відшкодувати Чернігівській міській раді завдану таким звільненням шкоду в сумі 30 731 грн 80 коп. Листом від 02.02.2021 № 132/2-11.01/вих/02/300/20/вх/03 Чернігівська міська рада повідомила Чернігівську місцеву прокуратуру про те, що на виконання рішення суду від 12.11.2020 у справі № 750/5156/20 Комунальним позашкільним навчальним закладом «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради сплачено кошти [PERSON] , які були профінансовані з міського бюджету м. Чернігова. Виплата коштів у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу негативно впливає на дохідну частину бюджету навчального закладу і як наслідок порушує економічні інтереси держави. Згідно зі статтею 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Оскільки Чернігівська міська рада не вчиняє будь-яких дій щодо звернення до суду з аналогічним позовом, є підстави для представництва інтересів держави в суді прокурором. Враховуючи викладене, заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури просив стягнути з відповідача на користь Чернігівської міської ради шкоду, завдану внаслідок незаконного звільнення працівника, в сумі 30 731 грн 80 коп. Ухвалою судді від 10.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено для розгляду по суті на 05.07.2021. 05.07.2021 розгляд справи відкладено на 01.09.2021, у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання 01.09.2021, представник Чернігівської окружної прокуратури не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримку позову, дав згоду на заочний розгляд справи. Представник Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи оповіщена у встановленому законом порядку, у письмовій заяві просила справу розглядати без її участі, позов підтримує. Відповідач, який оповіщався судом про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв та клопотань не подав, у зв`язку з чим за згодою прокурора суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що наказом директора Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 1» Чернігівської міської ради Романчука С.П. № 50-к від 02.06.2020 було звільнено з посади тренера-викладача відділення з веслування на байдарках і каное [PERSON] за грубе порушення трудової дисципліни відповідно до статті 147 КЗпП України (а.с. 17). Наказом директора Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 1» Чернігівської міської ради Романчука С.П. № 52-к від 02.06.2020 було звільнено із займаної посади [PERSON] та [PERSON] , тренерів-викладачів відділення з веслування на байдарках і каное з 02.06.2020 за порушення трудової дисципліни згідно з п. 7 Правил внутрішнього розпорядку, п. 4 Посадової інструкції тренера-викладача, Інструкції № 2 з охорони праці, Наказу № 6 від 17.01.2020, Наказу № 25 від 16.03.2020 (а.с. 18-19). Протокольною ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 28.09.2020 у справі № 750/5156/20, за клопотанням позивача, у зв`язку з реорганізацією Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 1» Чернігівської міської ради здійснено заміну відповідача на Комунальний позашкільний навчальний заклад «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2020 року, яке набрало законної сили 17 грудня 2020 року, скасовано наказ Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 1» Чернігівської міської ради № 47/1-к від 12.05.2020 «Про винесення догани [PERSON] »; скасовано наказ Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 1» Чернігівської міської ради № 50-к від 02.06.2020 «Про звільнення»; скасовано наказ Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 1» Чернігівської міської ради № 52-к від 02.06.2020 «Про звільнення [PERSON] , [PERSON] » щодо звільнення [PERSON] ; поновлено [PERSON] на посаді тренера-викладача; стягнуто з Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради Чернігівської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 30 731 грн 68 коп. (сума вказана без відрахування обов`язкових зборів та платежів на користь держави); стягнуто з Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради Чернігівської області на користь [PERSON] 1 681 грн 60 коп. витрат по сплаті судового збору та 7 000, 00 грн витрат за надання правничої допомоги. Як убачається з відомості розподілу виплат Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради від 24.12.2020, вказаний навчальний заклад перерахував [PERSON] 24 159 грн 76 коп. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. 32). Листом від 02.02.2021 № 132/2-11.01/вих/02/300/20/вх/03 Чернігівська міська рада повідомила Чернігівську місцеву прокуратуру про те, що на виконання рішення суду від 12.11.2020 у справі № 750/5156/20 Комунальним позашкільним навчальним закладом «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради сплачено кошти [PERSON] , які були профінансовані з міського бюджету м. Чернігова (а.с. 30-31). Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Пунктом 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. За пунктом 20 цієї постанови право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Відповідно до встановлених судом обставин звільнення [PERSON] відбулося із порушенням вимог закону на підставі наказів директора Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 1» Чернігівської міської ради Романчука С.П., Тому саме [PERSON] , як службова особа, яка видала накази про звільнення, має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу. Згідно з п. 7.3 Статуту фінансування спортивної школи здійснюється за рахунок коштів власника (засновника) та/або відповідного бюджету, інших джерел, не заборонених законодавством. Засновником позашкільного навчального закладу є територіальна громада міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради, заклад підпорядковується управлінню у справах сім`ї, молоді та спорту Чернігівської міської ради (п. 1.2, 1.6 Статуту). Враховуючи, викладене, а також те, що згідно Статуту позашкільного навчального закладу його фінансування здійснюється за рахунок Чернігівської міської ради, а сторона відповідача не спростувала надані докази, суд вважає, що прокурором доведено факт заподіяння шкоди незаконним звільненням працівника, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню в сумі 30 731,68 грн., що було стягнуто вищевказаним судовим рішенням. Щодо повноважень прокурора на представництво інтересів держави, суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Право прокурора на звернення до суду у визначених законом випадках та участь у розгляді судом справ за його позовами передбачено частиною третьою статті 56 ЦПК України. Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює. Згідно з частиною четвертою статті 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Відповідно до Статуту Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 1» Чернігівської міської ради засновником позашкільного навчального закладу є територіальна громада міста Чернігова в особі Чернігівської міської ради, заклад підпорядковується управлінню у справах сім`ї, молоді та спорту Чернігівської міської ради. Як убачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань управління у справах сім`ї, молоді та спорту Чернігівської міської ради є самостійною юридичною особою та може бути позивачем та відповідачем у судах. В даному випадку саме це управління відповідно до статті 136 КЗпП України наділено повноваженням для звернення до суду з відповідним позовом. Як убачається з листа від 02.02.2021 № 132/2-11.01/вих/02/300/20/вх/03 Чернігівська міська рада, як засновник позашкільного навчального закладу, повідомила Чернігівську місцеву прокуратуру про те, що на виконання рішення суду від 12.11.2020 у справі № 750/5156/20 Комунальним позашкільним навчальним закладом «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 2» Чернігівської міської ради сплачено кошти [PERSON] , які були профінансовані з міського бюджету м. Чернігова. З наданого вказаною установою листа встановлено, що заходи щодо стягнення коштів в порядку регресу нею не вживалися. 20 травня 2021 року прокурором було проінформовано Чернігівську міську раду, що ним буде здійснено представництво інтересів держави в суді (а.с. 33). У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів великої кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43). Оскільки Чернігівською міською радою жодних заходів, спрямованих на усунення порушень законодавства, не вживалось, у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту великої кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з цим позовом. При цьому суд враховує, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 645/5416/19. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: partial