Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

У травні 2011 року [PERSON] звернувся до Свалявського районного суду Закарпатської області в інтересах своєї матері [PERSON] із зазначеним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , який був батьком відповідача та перебував у шлюбі з їхньою матір`ю [PERSON] . Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок в [ADDRESS] , який належав їм на праві спільної сумісної власності. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку. Спадкоємцями першої черги по закону були дружина [PERSON] та відповідач [PERSON] , які прийняли спадщину в рівних долях: по Ѕ частині будинку кожний, оскільки проживали у спадковому будинку на час смерті спадкодавця. Внаслідок прийняття спадщини частина [PERSON] збільшилася з Ѕ цілого будинку до ѕ жилого будинку. 17.06.2008 р. державний нотаріус Свалявської державної нотаріальної контори видала відповідачу [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на весь житловий будинок. З 02.10.2009 р. позивач [PERSON] , яка мала ознаки погіршення психічного стану після смерті чоловіка, проживає у [PERSON] 14.12.2010 р. за рішенням Свалявського районного суду та додатковим рішенням цього ж суду від 27.01.2011 р. (справа 2-о-30/2010) суд визнав позивача [PERSON] недієздатною з 2006-2007 р. та призначив [PERSON] її опікуном. Представник позивача вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.06.2008 р., яке було видане державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори відповідачу [PERSON] на весь житловий будинок є незаконним, оскільки внаслідок видачі цього свідоцтва позивача [PERSON] повністю позбавлено житла. Посилаючись на ст. 321 ЦК України, ст. 13 Конституції України, ст. 15 ЦПК України просив: -визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори 17.06.2008 р. відповідачу [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] з належними до нього надвірними спорудами; -скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на житловий будинок за відповідачем [PERSON] ; -визнати право власності за [PERSON] на ѕ частини житлового будинку в [ADDRESS] з належними до нього надвірними спорудами. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.04.2013 р. (справа № 710/2513/12) ухвалено про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування. Усунуто відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (т.2, а.с. 199). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12.06.2013 р. зазначене рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.04.2013 р. скасоване, у позові [PERSON] відмовлено (т.2, а.с.200-201). 14.10.2014 р. відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов, у якому просив усунути позивача [PERSON] від права на спадкування після смерті матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (т.2, а.с. 156-158). Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 21.11.2014 р. зустрічний позов відповідача [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (т.2, а.с 181-182). Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 27.01.2016 р. зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування була залишена без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України через повторну неявку відповідача [PERSON] в судове засідання (т.3, а.с. 203). Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28.03.2016 р., ухвала Воловецького районного суду Закарпатської області від 27.01.2016 р. була залишена без змін в результаті розгляду апеляційної скарги відповідача [PERSON] (т.3, а.с. 234-235). 20 вересня 2016 року за ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області провадження в цій цивільній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по касаційній скарзі [PERSON] на ухвалу Воловецького районного суду від 27.01.2016 р. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28.03.2016 р. щодо залишення зустрічної позовної заяви без розгляду (т.5, а.с. 49). Постановою Верховного Суду від 22.11.2018 р. касаційна скарга [PERSON] на зазначену ухвалу Воловецького районного суду від 27.01.2016 р. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 278.03.2016 р. була залишена без задоволення (т.4, ас. 116). Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 27.01.2016 р. до участі у цій цивільній справі було залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне унітарне підприємство «Свалявське РБТІ» (т.3, а.с. 204). За ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 12.01.2017 р. провадження у цій цивільній справі було відновлено (т.5 , а.с. 51). Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 11.10.2017 р. провадження у цій справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Свалявського районного суду у справі № 306/1538/17 за позовом [PERSON] до Березниківської сільської ради про скасування рішення сільської ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності (т.4, а.с. 170). Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 24.04.2019 р. провадження в цій цивільній справі було відновлено зі стадії судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, просила ухвалити рішення на підставі матеріалів справи. Відповідач та його представники, які були належно повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки чи неможливість явки в судове засідання суд не повідомляли. Третя особа Свалявська державна нотаріальна контора подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Третя особа КУП «Свалявське районне бюро технічної інвентаризації» не скористалася правом на участь у судовому засіданні, На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами письмові докази суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Встановлено, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Березники Свалявського району Закарпатської області, помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Переяславського району Російської Федерації 06 листопада 2007 року (т.1, а.с. 10). Згідно з ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Після смерті [PERSON] , за останнім місцем його проживання, відкрилася спадщина на житловий будинок в [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що за життя спадкодавця [PERSON] право власності на житловий будинок не було зареєстроване. З відповіді на запит представника позивача [PERSON] від 25.09.2014 р. № 195/02-25 Березниківська сільська рада Свалявського району повідомила, що житловий будинок за [ADDRESS] був побудований у 1974 році, згідно з записами погосподарської книги № 11 (т.2, а.с. 129). Рішенням виконавчого комітету Березниківської сільської ради Свалявського району від 24.04.2008 р. № 41 надано дозвіл на видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння в [ADDRESS] на ім`я спадкодавця [PERSON] (т.2 а.с. 130). Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.12.2017 р. в справі № 306/1538/17у позові [PERSON] до Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про скасування рішення Березниківської сільської ради від 24.04.2008 р. № 41 про надання дозволу на видачу свідоцтва про право власності та визнання недійсним свідоцтва про право власності, відмовлено (т.5, а.с. 186-187). Постановою закарпатського апеляційного суду від 24.01.2019 р. апеляційну скаргу [PERSON] на зазначене рішення Свалявського районного суду від 14.12.2017 р. залишено без задоволення, а рішення суду - без змін (т.5, а.с. 188-189). Згідно з Витягом по реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Свалявське районне бюро технічної інвентаризації» № 18745264 від 08.05.2008 р. житловий будинок в [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за спадкодавцем [PERSON] (т.2, а.с. 106, 107). Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 23.12.1970 р. підтверджено факт укладення шлюбу між спадкодавцем [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у [ADDRESS] (т.2, а.с. 105). Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності з ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На час відкриття спадщини у спадковому будинку в [ADDRESS] проживали та були зареєстровані дружина спадкодавця [PERSON] та син - відповідач [PERSON] , які відповідно до вимог ч.3 ст. 1261 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Зазначена обставина підтверджена відміткою у паспорті громадянина України [PERSON] , де місцем її реєстрації зазначено [ADDRESS] (т.2, а.с. 229), а також інформацією сектору громадянства,імміграції, реєстрації фізичних осіб Свалявського районного відділу УМВС Українив Закарпатській області, про те, що [PERSON] , [INFO] з 31.08.2006 р. зареєстрований в [ADDRESS] ( т. 1, а.с. 14). Згідно з довідкою Березниківської сільської ради Свалявського району [PERSON] дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; з жовтня 2009 року до березня 2010 року проживала за адресою: [ADDRESS] ; з квітня 2010 р. до грудня 2010 р. за адресою: [ADDRESS] ; з січня по травень 2012 р. знаходилася на лікуванні в Берегівській психіатричній лікарні (т.2, а.с. 239). Вирішуючи питання про місце проживання [PERSON] га час відкриття спадщини суд виходить з такого. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Суд вважає, що факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини дружини спадкодавця встановлено, оскільки у паспорті спадкоємця наявна відмітка про місце реєстрації особи, іншого житла, на яке [PERSON] згідно з законом має право користування, володіння чи розпорядження судом не встановлено. Таким чином факт прийняття спадщини дружиною спадкодавця [PERSON] підтверджено належними доказами її проживання у спадковому будинку на час відкриття спадщини. З акта № 101 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної на підставі ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 04.03.2010 р., спадкоємець [PERSON] позбавлена в повній мірі розуміти значення своїх дій, керувати ними, цілеспрямовано вести свої справи з 2006-2007 років. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.12.2010 р. в справі № 2-о-30/2010, [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] визнано недієздатною. [PERSON] призначено опікуном [PERSON] (т.1, а.с.8). На підставі додаткового рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.01.2011 р. [PERSON] визнано недієздатною з 2006-2007 р. (т.1, а.с. 9). З акта № 04 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної на підставі ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 11.10.2011 р., наявність у [PERSON] хвороби, у червні 2008 року позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій та вчинків, керувати ними (т.1 а.с. 79). У відповідності з ч.4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 1273 ЦК України фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Крім того, в ч.1 ст. 1273 ЦК України закріплено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи вищенаведені положення закону, а також стан здоров`я спадкоємиці, суд критично оцінює заяву дружини спадкодавця [PERSON] від 08 травня 2008 року, адресовану до Свалявської державної контори та оформленої машинописним текстом, в якій [PERSON] заявила, що спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] не прийняла, а тому просить свідоцтво про право на спадщину на цілий житловий будинок видати на ім`я її сина - відповідача [PERSON] (т.2, а.с. 154). Суд визнав, що зазначена заява подана [PERSON] поза межами шестимісячного строку, встановленого ст.1270 ЦК України, а також особою, яка на час подання заяви була недієздатною, а тому не може тягнути за собою правових наслідків у вигляді відмови від прийняття у спадщині. Вирішуючи питання про розмір часток спадкоємців за законом у спадковому майні суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вирішуючи спір суд бере до уваги, що ч.1 ст. 60 СК України закріплено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно набуте за час шлюбу. Частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними (ч.1 ст. 70 СК України). Згідно з ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому Ѕ частину житлового будинку в [ADDRESS] , оскільки інша частина будинку належала його дружині [PERSON] . Враховуючи, що згідно з ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, суд визнав, що дружина спадкодавця [PERSON] мала право на ѕ частини у спадковому житловому будинку та прибудинкових спорудах, а її син [PERSON] має право на спадкування ј частини житлового будинку. Відповідно до ч.1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Вирішуючи позов у частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане відповідачу [PERSON] суд виходить з того, що після смерті спадкодавця [PERSON] право на спадкування житлового будинку в [ADDRESS] , отримали дружина спадкодавця [PERSON] та його син - відповідач [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги, проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини і прийняли спадщину. Державний нотаріус Свалявської державної нотаріальної контори, видаючи Свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.06.2008 р. на житловий будинок лише за спадкоємцем [PERSON] не врахував наявність права дружини спадкодавця [PERSON] на спадкування майна свого чоловіка, зокрема на зазначений житловий будинок, чим були порушені права останньої, що є підставою визнання такого свідоцтва недійсним. Внаслідок видачі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємець [PERSON] була повністю позбавлена житла, що суд визнає грубим порушенням ч.3 ст. 27 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.. Як роз`яснено у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть (т.1, а.с. 212, 214). Після смерті спадкодавиці [PERSON] відкрилася спадщина на ѕ частини спадкового житлового будинку в [ADDRESS] , право на спадкування якої вона не встигла оформити в звязку зі смертю. Ухвалою Свалявського районного суду від 13.05.2014 р. до участі в справі на стороні позивача залучено правонаступників [PERSON] , зокрема, її матір [PERSON] та сина [PERSON] (т.2 а.с. 76). Відповідач [PERSON] , який також є правонаступником за померлою матір`ю, бере участь у справі з часу відкриття провадження в цивільній справі. Відповідно до ч.1 ст. 37 ЦПК України( в редакції від 02.03.2014 р., чинній на час вирішення питання про правонаступництво) у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Вирішуючи спір суд виходить з того, що участь у справі беруть всі особи, які є спадкоємцями за померлою [PERSON] 14.08.2012 р. [PERSON] подав до Свалявської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за померлою матір`ю [PERSON] (т.1, а.с. 224). 26.10.2012 року заяву про прийняття спадщини за померлою матір`юдо Свалявської державної нотаріальної контори подав відповідач [PERSON] (т.1, а.с. 225). 15.08.2012 р. [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю спадкодавиці, подала до Свалявської державної нотаріальної контори заяву про відмову від своєї частини спадщини, що відкрилася внаслідок смерті її дочки [PERSON] , на користь сина спадкодавиці [PERSON] (т.1, а.с. 226). Враховуючи, що згідно з вимогами ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, суд визнав, що з ѕ частин житлового будинку, які належали б померлій [PERSON] , кожен із трьох спадкоємців має право на отримання на ј частини житлового будинку. Беручи до уваги заяву правонаступника померлої [PERSON] про відмову від своєї частки у спадщині на користь правонаступника [PERSON] , право на спадщину за законом правонаступника [PERSON] становить Ѕ частина спадкового житлового будинку (ј + ј = Ѕ) , а право на спадщину за законом правонаступника - відповідача [PERSON] також становить Ѕ частина житлового будинку (ј [INFO] ) в [ADDRESS] . Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання недійсним виданого відповідачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на ѕ частини житлового будинку в [ADDRESS] , суд дійшов висновку про те, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню і відповідне свідоцтво має бути визнано недійсним лише в частині, що відноситься до розміру частки спадщини, право на яку суд визнає за правонаступником [PERSON] , а саме в Ѕ частині житлового будинку. До такого висновку суд дійшов з урахуванням змісту ст. 1301 ЦК України, адже відповідач [PERSON] має право на спадкування іншої Ѕ частини спірного спадкового будинку. Враховуючи, що суд визнає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, скасуванню підлягає також державна реєстрація права власності за відповідачем [PERSON] житлового будинку в [ADDRESS] . За змістом ч. 2 статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При подачі позовної заяви до суду позивачем було сплачено 100 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і судовий збір в сумі 768 грн., а всього 868 грн. Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням п.3 ч. 2ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial