Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

у червні 2019 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 9490 грн 00 коп. та судовий збір по справі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07.11.2017 по [ADDRESS] трапилося залиття квартири №56, яка належить [PERSON], яке відбулося внаслідок протікання ревізії стояка в комунікаційній ніші квартири №62, що підтверджується відповідним актом, внаслідок якого потерпілій стороні було завдано матеріальної шкоди у розмірі 9990 грн 00 коп. Вказана квартири на момент залиття була застрахована за Договором страхування майна та відповідальності власника квартири, згідно якого франшиза становить 500 грн 00 коп., тому визнавши вказану подію страховим випадком позивач відшкодував потерпілій особі страхове відшкодування, внаслідок чого позивач надіслав на адресу відповідача претензію, яку останнім виконано не було. 15.12.2017 набрав чинності Закон, яким внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2004 р., №№ 40-42, ст. 492), шляхом викладення його в новій редакції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с. 35). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявлена позивачем до стягнення сума складає 9490 грн 00 коп., що за своїм розміром не перевищує п'ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира яка знаходиться за адресою: квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 21). 23.08.2017 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування майна та відповідальності власника (користувача) квартири (житлового приміщення) № КЕН15829, відповідно до якого страховими ризиками/страховими випадками є пошкодження загибель або втрата майна, зазначеного у пунктах 1.2.2, 1.2.3, 1.2.4, умови страхування в наслідок пожежі, пошкодження димом, удару блискавки, вибуху побутового газу, падіння пілотованих літаючих об'єктів, стихійних лих, пошкодження технічною водою, протиправних дій третіх осіб, крадіжки зі зломом, грабежу розбою (а.с. 5, 6). 07.11.2017 за адресою: [ADDRESS] стався страховий випадок, а саме залиття квартири. Комісією ТОВ «Явір-Житлобуд-2»за участю головного інженера у будинку було проведено обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] від 15.11.2017 та складено акт яким було встановлено, що залиття відбулося через протікання ревізії стояка в комунікаційній ніші квартири №62, що знаходиться поверхом вище (а.с. 7). Згідно матеріалів справи вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 29, 30). Статтею 151 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до локального кошторису №952 від 14.12.2017 СПД [PERSON] вартість матеріальної шкоди завданої [PERSON] внаслідок залиття її квартири становить 9990 грн 00 коп. (а.с. 8-20). Згідно страхового акту №36 про врегулювання страхового випадку на підставі письмової заяви страхувальника від 15.12.2017 було вирішено виплатити застрахованій особі суму страхового відшкодування у розмірі 9490 грн 00 коп. готівкою із каси із вирахуванням суми франшизи 500 грн 00 коп. (а.с. 27, 28). 17.07.2018 позивач звернувся із претензією №2301 до відповідача про виплату страхового відшкодування у розмірі 9490 грн 00 коп. (а.с. 24-26). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно ст. 4 Закону України «Про страхування», предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, зокрема з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 8 Закону, страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно ст. 16 Закону, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно положень ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов'язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1921 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved