Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору купівлі продажу, посилаючись на те, що рішенням Томашпільського районного суду від 24 квітня 2014 року було задоволено позов [PERSON] до Вапнярської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок № 93, загальною площею, 27,4 м.кв., житловою 12,2 м.кв., який знаходиться по вул. Леніна в смт. Вапрнярка Томашпільського району Вінницької області. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2014 року за його апеляційною скаргою дане рішення було скасоване та ухвалене нове рішення, яким [PERSON] відмовлено в задоволенні позову. Однак, позивачу стало відомо, що в травні 2014 року [PERSON] зареєстрував вищевказаний житловий будинок на себе, а в липні 2014 року відповідачі уклали договір купівлі-продажу даного будинку та зареєстрували право власноті на будинок за [PERSON] Наголосив, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно відповідачем було зазначено Вапнярську селищну раду та вказано, що інших спадкоємців немає, однак спадкоємцями першої черги [PERSON], який помер 13 лютого 2007 року була його дружина [PERSON], яка на даний час померла, але прийняла спадщину після смерті свого чоловіка та діти [PERSON] та [PERSON], які проживають [INFO] Російської Федерації. Однак, [PERSON] не вказав їх відповідачами. Інтереси [PERSON] в судовому засіданні представляв [PERSON] Крім цього, відповідачі не повідомили суд, що рішенням Томашпільського районного суду від 10 травня 2012 року було задоволено позов позивача до Вапнярської селищної ради та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, яким [PERSON] визнано право власності на цілий спірний будинок. Дане рішення суду було зареєстровано в Могилів-Подільському МБТІ де йому видано технічний паспорт на житловий будинок № 93 по вул. Леніна в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області. Рішеням Апеляційного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року за апеляційною скаргою [PERSON] рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 травня 2015 року було скасоване, але питання про скасування реєстрації за позивачем права власності на спірний будинок не ставилося та ніким не скасовувалося, а тому він є фактичним власником даного будинку, однак до участі в справі долучний не був. Вважає, що реєстрацію права власності на житловий будинок № 93 по вул. Леніна в смт. Вапнярка Томашпільського району Вінницької області на [PERSON] слід визнати недійсною та скасувати, визнати недійсним і договір купівл-продажу спірного будинку укладеного між [PERSON] та [PERSON] 22 липня 2014 року і скасувати державну реєстрацію. В подальшому позивач вніс зміни до позовної заяви, зокрема зазначив співвідповідачем [PERSON] та третіх осіб - Томашпільську державну нотаріальну контору, реєстраційну службу Томашпільського РУЮ. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини зазначені в ній. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.Наголосив, що [PERSON] не має права вимоги, оскільки він є неналежним позивачем по справі. На даний час він не являється а ні власником, а ні користувачев даного житлового будинку. Позивачем не надано доказів, які б підвердили, що він є влаником будинку, немає ні рішення суду, яке вступило в законну силу ні свідоцтва про право власності на житловий будинок. Витяг про державну реєстрацію права власності, який міститься в матеріалах справи датований ще 2012 роком, тобто на час подання позовної заяви до суду зареєстрованого права власності на домоволодіння не має, а тому права [PERSON] не порушені. Крім того, представником позивача не заперечується факт, що в Російській Федерації проживають спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину. Також вказав, що коли проводилась державна реєстрація права власності на житловий будинок за [PERSON] та під час укладання договору купівлі-продажу рішення суду про право власноті від 24 квітня 2014 року набуло законної сили, а тому реєстраційна служба та нотаріальна контора діяли у повній відповідності із законодавством. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним нікчемного правочину, то згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом, а у такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомив, про час та дату розгляду справи їх було повідомлено завчасно та належним чином. Представник третьої особи реєстраційної служби Томашпільського районного управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, однак в.о. начальника [PERSON] надіслала на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без присутності їх представника, при винесенні рішення поклалась на розсуд суду. Представник третьої особи Томашпільської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявивився, хоча про час та дату розгляду справи нотаріальну контору було повідомлено завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 13 лютого 2007 року в селищі Ура-Губа Кольського району Мурманської області Російської Федерації помер [PERSON] (а.с.23). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме, житловий будинок № 93, розташований по вул. Леніна в смт. Вапнярка Томашпільского районну Вінницької області. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] залишилась дружина покійного [PERSON], яка померла 14 листопада 2011 року в селищі Ура-Губа Кольського району Мурманської області Російської Федерації (а.с. 23 зворот) та діти - [PERSON] та [PERSON], які проживають в Російській Федерації (а.с. 24-25). Відомостей про те, що вищезазначені особи прийняли спадщину у суда немає. Також, судом встановлено та не заперечується сторонами, що 10 травня 2012 року Томашпільським районним судом було задоволено позов [PERSON] до Вапнярської селищної ради про визнання право власності на спірний будинок за набувальною давністю, яке 25 вересні 2009 року було скасовано судом апеляційної інстанції. Крім того, в квітні 2014 року [PERSON] звертався до суду з вимогою про визнання права власності в порядку спадкування, на житловий будинок № 93, розташований по вул. Леніна в смт. Вапнярка Томашпільского районну Вінницької області, мотивуючи його тим, що після смерті матері [PERSON] залишився вказаний будинок, який вона фактично успадкувала після смерті брата [PERSON] Рішенням Томашпільського районного суду від 24 квітня 2014 року вказаний позов було задоволено, проте рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції було скасоване та ухвалене нове, яким [PERSON] відмовлено в задоволенні позову. 22 липня 2014 року, на підставі рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року, [PERSON], який діяв за дорученням від імені [PERSON], уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу спірного житлового будинку(а.с. 22). Так, ч.ч 1,3 ст.215 ЦК України\~передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу.\~ Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.ст.215,\~216 ЦК\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Ухвалюючи рішення у справі про визнання недійсним договору за позовом особи, яка не була стороною оспорюваного правочину, суд повинен встановити, яке невизнане чи оспорюване цивільне право позивача було порушено. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи зі змісту даної норми, позов має предявлятися до суду належним позивачем, тобто особою, яка має право вимоги за позовом, оскільки саме її права, свободи та інтереси порушені, оспорюються або невизнані та лише до належного відповідача особи, яка повинна відповідати за позовом. Таке процесуальне право та обовязок позивача та відповідача бути належним субєктом цивільних процесуальних відносин зумовлено матеріально правовими відносинами, учасниками яких вони є. Належні сторони у цивільному процесі є носіями субєктивних прав та обовязків, які складають зміст матеріально-правових відносин. Представник [PERSON] у судовому засіданні не довів, що має право вимоги за даним позовом. Посилання позивача на те, що на сьогоднішній день за ним зареєстроване право власності на будинок № 93, по вул. Леніна в смт. Вапрнярка Томашпільського району Вінницької області, суд до уваги не бере, оскільки така реєстрація відбулася 08.06.2012 на підставі рішення Томашпільського районного суду від 10 травня 2012 року, однак, як вже зазначалось, останнє 22 вересня 2014 року було скасоване рішенням Апеляційного суду Вінницької області, тобто право власності позивач зареєстрував до скасування рішення. Будь яких інших доводів, які б свідчили про те, що [PERSON]П може бути суб'єктом спірних матеріальних правовідносиностанній не навів. Що стосується вимоги про скасування державної реєстрації, вона теж не підлягають задоволенню з вище наведених підстав. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] є неналежним позивачем, суд дійшов висновку про відмову в задовленні позовних вимог. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,\~\~

Outcome: dismissed