Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. З 27 травня 2002 року у квартирі зареєстрований, але з 2010 року не проживає його син - [PERSON], який участі в утриманні квартири не приймає, комунальні послуги не оплачує, добровільно знятися з реєстрації не має можливості та часу, чим перешкоджає вільно розпоряджатися своєю квартирою, зокрема, він не може скористатися своїм право на отримання субсидії. 17 серпня 2018 року відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнав у повному обсязі. Представник територіальної громади м.Марганець в особі Марганецької міської ради пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на власність [NUMBER] від 13 березня 2000 року позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.6 на звороті). В зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON], 1986 року народження, що підтверджується витягом з домової книги (а.с.5-6). Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 19 червня 2018 року (а.с.13). 24 травня 2018 року головою правління ОСББ «Перспектива-2А» [PERSON] в присутності мешканців будинку [ADDRESS] - [PERSON] (квартира № 44), [PERSON] (квартира № 37), [PERSON] (квартира № 43) складено акт про те, що [PERSON], 1986 року народження, не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2010 року (а.с.7). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] знають давно, в квартирі [ADDRESS] він не проживає з 2010 року, і в будинку з того часу вони його ні разу не бачили. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ухвалюючи рішення, суд зважає на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS], а відповідач, хоча і зареєстрований в квартирі, однак не проживає в ній з 2010 року. Факт реєстрації в квартирі відповідача, який в ній не проживає, порушує права позивача як власника. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені наявними у справі доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved