Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

У травня 2021 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося досуду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просило стягнути з відповідача на свою користь 4 998,80 грн. не відшкодованої суми виплаченого страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Gelly MK», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Mitshubishi», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2018 у справі № 753/22349/18 винною у вчиненні даної ДТП визнано водія [PERSON] . На момент ДТП автомобіль «Gelly MK», державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований у ТОВ СК «Альфа-Гарант» відповідно до договору страхування наземного транспорту від 19.07.2018 № 06-GR/01-024-03122, а автомобіль відповідача [PERSON] у ПАТ «НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності в розмірі 100 000 грн. На виконання умов договору страхування позивач здійснив потерпілій особі [PERSON] виплату страхового відшкодування в сумі 25 243 грн. 05.04.2019 ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило на користь позивача 20 244, 20 грн., а відтак невідшкодованою залишалась частина збитку в розмірі 4 998,80 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 16.06.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 08.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому остання заявлені позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. Позивачем явно завищена вартість робіт та до рахунку СТО включені пошкодження, які не відносяться до даної ДТП, що веде за собою факт значного та безпідставного збільшення суми виплаченого позивачем страхового відшкодування. Крім того, наданий розрахунок вартості ремонту пошкодженого автомобіля, здійснено без врахування коефіцієнту фізичного зносу складових. Також зазначила про те, що Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/17122/19 вже розглядалися позовні вимоги ТДВ «Альф-Гарант» до [PERSON] про відшкодування шкоди, та рішенням суду у задоволенні позовних вимог відмовлено. 30.09.2021 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ПАТ НАСК «Оранта», в яких зазначено що ПАТ НАСК «Оранта» виконало своє зобов`язання, провівши розрахунок страхового відшкодування відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, та виплативши страхове відшкодування за пошкоджений у ДТП 06.11.2018 автомобіль «Gelly MK», державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до умов полісу № АМ/7092262. Також зазначило про те, що Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/17122/19 вже розглядалися позовні вимоги ТДВ «Альф-Гарант» до [PERSON] про відшкодування шкоди, та рішенням суду у задоволенні позовних вимог відмовлено. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 19.07.2018 між ТОВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06-GR/01-024-03122, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать закону, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Gelly MK», державний номерний знак [NUMBER] , на строк з 20.07.2018 по 19.07.2019 (а. с. 7 - 8). 06.11.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Gelly MK», державний номерний знак [NUMBER] , та «Mitshubishi», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 29.11.2018 у справі № 753/22349/18 винною особою у вчиненні даної ДТП визнано [PERSON] , яку притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 13 - 14, 15). На виконання умов договору страхування ТОВ СК «Альфа-Гарант» здійснило оцінку завданої потерпілій особі майнової шкоди та виконало свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, перерахувавши безготівкові кошти в сумі 25 243 грн. на рахунок ФОП [PERSON] , що підтверджується страховим актом №СТ/18/0296 від 14.01.2019, розрахунком страхового відшкодування, рахунком на оплату по замовленню №33 від 09.01.2019 та платіжними дорученням від 14.01.2019 (а. с. 16, 18, 19, 20). На момент ДТП цивільна відповідальність водія транспортного засобу «Mitshubishi», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», відповідно до договору страхування № АМ/7092262 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. та франшизою 2000 грн. (а. с. 12). На цій підставі позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з регресною вимогою про відшкодування в розмірі 25 243 грн. (а. с. 21). ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 20 244, 20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 18911 від 05.04.2019 (а. с. 17). Отже різниця між сплаченою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування та виплаченою сумою страхового відшкодування ПАТ «НАСК «Оранта» становить 4998,80 грн. 28.05.2019 ПАТ «НАСК «Оранта» надано ТДВ СК «Альфа-Гарант» копії страхового акту та розрахунку страхового відшкодування (а. с. 25, 26). За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні вказаного вище ДТП доказуванню не підлягає. Відповідно до статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» встановлено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з статтею 9 Закону обов`язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з статтею 1194 ЦК України в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на свою користь різниці між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 4 998,80 грн, ТДВ СК «Альфа-Гарант» посилалося на положення статті 993 та 1194 ЦК України. При цьому, в позовній заяві товариство зазначало про те, що ПАТ «НАСК «Оранта», з яким [PERSON] уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виплатило ТДВ СК «Альфа-Гарант» 20 244,20 грн. страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що у повному обсязі не відшкодовує фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» № 06-GR/01-024-03122 від 19.07.2018. Ураховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. Отже, вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди [PERSON] , в порядку суброгації. Відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, в силу вимог статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати різницю між завданою шкодою та шкодою, яка відшкодована ТДВ «СК «Альфа-Гарант». За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача та третьої особи на те, що Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/17122/19 вже розглядалися позовні вимоги ТДВ «Альф-Гарант» до [PERSON] про відшкодування шкоди, та рішенням суду у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається із вказаного рішення відповідачем у даній справі була [PERSON] , а не [PERSON] , яка є відповідачем у даній справі. Інших належних та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог відповідачем суду не надано. Враховуючи встановлене, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved