Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що відповідачу, який був її зятем, 22 жовтня 2012 року вона позичила гроші для ремонту автомобіля в розмірі 25000 грн. На підтвердження договору відповідач написав розписку в якій зобов'язався повернути борг протягом 6 місяців, тобто до 22.04.2013 року, але не повернув, тому просила стягнути з відповідача борг у розмірі 25000 грн., відсотки, передбачені законодавством у розмірі 937,50 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач позов не визнав, в судові засідання 24.09.2013, 9.10.2013, 13.11.2013, 6.12.2013, 25.12.2013 та 8.01.2014 року не з'явися, надаючи заяви про відкладення розгляду справи, документів підтверджуючих поважність неявки в судові засідання не надав. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 22.10.2012 року отримав в борг у позивача грошові кошти в сумі 25000 грн., які зобов'язався повернути протягом півроку, що підтверджується розпискою позичальника, але своє зобов'язання не виконав. Зазначене підтверджується поясненнями представника позивача, який суду пояснив, що 21.10.2012 року позивачка принесла грошові кошти в сумі 30000 грн. додому до своєї дочки, яка на той час була дружиною відповідача, для зберігання. Наступного дня їй потребувалися кошти та вона зателефонувала своїй дочці, щоб остання принесла зазначені кошти, але дочка відповіла, що грошей вдома не має та їх забрав її чоловік для ремонту свого автомобіля. Позивачка зателефонувала відповідачу та повідомила останнього, щоб приніс їй кошти, оскільки вони були їй необхідні. Відповідач прийшов до неї на роботу маючи при собі 10000 грн. та попросив позичити йому кошти, на що вона йому відповіла, що їй необхідна частина коштів, тому вона 5000 грн. з 10000 грн., які були у відповідача забрала, а на 25000 грн. відповідач написав їй розписку. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 21.10.2012 року її мати, позивачка по справі, принесла до неї додому на зберігання грошові кошти в сумі 30000 грн., та повідомила, що вони можуть потребувати їй навіть завтра, та щоб дочка при необхідності принесла їх або необхідну частину. Вона положила зазначені кошти в тумбочку, а вранці, коли проснулася, то виявила, що кошти відсутні. Вона зателефонувала своєму бувшому чоловіку, відповідачу по справі, та останній їй повідомив, що кошти він взяв для ремонту свого автомобіля. Вона зателефонувала матері та повідомила, про те, що кошти взяв відповідач. В подальшому зі слів матері їй стало відомо, що відповідач повернув останній 22.10.2012 року 5000 грн., а на 25000 грн. написав розписку. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що кошти він не отримував. Під час перебування в шлюбі з дочкою позивачки, вони продали автомобіль, який належав дочці позивачки, його знайомому. Отримані кошти в розмірі 30000 грн. вони з дружиною витратили на потреби сім'ї. В жовтні 2012 року у них з дружиною виникла сварка, дружина забрала його автомобіль, документи на автомобіль та через деякий час повернула автомобіль, ключі, але документів не повернула. Він неодноразово намагався зателефонувати їй, але остання не брала слухавки і він зателефонував матері дружини яка повідомила йому, що документи в неї. Він приїхав до позивачки на роботу, де остання йому повідомила що віддасть документи після того як він їй віддасть 30000 грн. У нього було з собою 5000 грн., які він віддав позивачці а на суму 25000 грн. написав розписку. На питання представника позивача відповів, що сварка виникла в «Екваторі» де вони відпочивали разом з другою парою імен якої він не знає і дружина попросила в нього автомобіль, щоб з'їздити в с. Буланово та він їй дав ключі від автомобіля та документи. Розписку про повернення коштів написав для того щоб забрати документи на автомобіль. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця. За таких обставин, коли відповідач не довів того, що кошти ним не були отримані, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved