Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» про стягнення середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що з 06 лютого 2012 року по 28 листопада 2014 року він працював у відповідача на посаді юрисконсульта відділу правового забезпечення та претензійно-позовної роботи Дніпропетровської філії. Наказом №641-05-кф від 28 листопада 2014 року був звільнений за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України. На день звільнення відповідачем була нарахована заробітна плата за листопад 2014 року, компенсація невикористаних відпусток та вихідної допомоги при звільненні, станом на 05 грудня 2014 року у розмірі 25599,49 грн. Середньоденна заробітна плата позивача на підставі довідки від 06.12.2014 №69/5 становить 351,88 грн., та з огляду на те, що рішеннями АНД районного суду м. Дніпропетровська по справам № 199/2811/15ц, № 199/6397/15, 199/9547/15-ц, які набрали законної сили але не виконанні відповідачем, вже стягнуто середній заробіток за час прострочення розрахунку при звільненні за період з 28.11.2014 року по 16.12.2015 року, та залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить виплата середнього заробітку за період з 17.12.2015 до 14.04.2016 років, тобто по день фактичного розрахунку, який у грошовому виражені становить 351,88 грн. * 83 р/дні = 29\~206,04 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» в особі Дніпропетровської філії у судове засідання не зявився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач з 06 лютого 2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» в особі Дніпропетровської філії на посаді юрисконсульта відділу правового забезпечення та претензійно-позовної роботи Дніпропетровської філії, що підтверджується наказом №87-05-кф від 06 лютого 2012 року, наявного в матеріалах справи. 28 листопада 2014 року позивач [PERSON] був звільнений з займаної посади за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору згідно з ч.3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом №641-05-кф від 28 листопада 2014 року. Як передбачено статтею 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнився 28 листопада 2014 року, повний розрахунок не проведено. Середньоденна заробітна плата на підставі довідки від 06.12.2014 №69/5 становить 351,88 грн. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року (далі\~Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою повязана відповідна виплата. Виходячи з положень п.8 даного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Таким чином середній заробітку за період з 17.12.2015 до 14.04.2016 роки (по день фактичного розрахунку), у грошовому виражені становить 351,88 грн. * 83 р/дні = 29\~206,04 гривень. З огляду на зазначене, позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що знайшли своє обєктивне підтвердження в судовому засідання, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1450 грн. 00 коп.

Outcome: approved