Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

У червні 2017 року позивач в особі ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНИ» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми заподіяної шкоди в розмірі 28276,39 грн. та судових витрат в розмірі 1600,00 грн. Свої вимоги мотивує наступним, 28 квітня 2015 року між ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір № 101021395 добровільного страхування «ГРАВЕ КАСКО», згідно якого було застраховано майновий інтерес стосовно володіння, користування та розпорядження наземним транспортним засобом марки «Renault Logan» , державний номер [NUMBER]. 09.09.2015 року о 17-50 год в м.Києві на перехресті вул. Малевича - вул. Димитрова, між автомобілем марки «Вольцваген», державний номер [NUMBER], автомобілем марки «Рено», державний номер [NUMBER], автомобілем марки «Вольцваген», державний номер [NUMBER]. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року [PERSON] - водія автомобіля марки «Вольцваген», державний номер [NUMBER] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн. З позовної заяви ПрАТ «СК «ГРАВЕ» вбачається, що перелік та вартість пошкоджень застрахованого ТЗ визначається на підставі Звіту № 2603 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобілем марки «Рено», державний номер [NUMBER] від 16.09.2015 року та Звіту № 2603/1 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику зазначеного ТЗ від 11.11.2015р. Фактичний розмір заподіяної шкоди визначено на підставі рахунку-фактури № СФ-0000389 від 18.09.2015 року та рахунку-фактури № СФ-0000457 від 09.11.2015р., виданого ФОП [PERSON] Крім того, на підставі вищезгаданого договору КАСКО, заяви про виплату страхового відшкодування, від 26.11.2015р., страхового акту від 05.10.2015р. та доплати від 30.11.2015р. ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» виплатила [PERSON] страхове відшкодування в загальному розмірі 66613,06 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] (винного в дтп від 09.09.2015р.) була застрахована на умовах договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу №АІ/6907785 від 12 травня 2015 року, тому відповідно 18.08.2016 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахували ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» частину страхового відшкодування в розмірі 38336,67 грн. Враховуючи той факт, що різниця між фактично виплаченою сумою СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» 66613,06 грн. та відшкодованою СК «ПЗУ Україна» 38336,67 грн., становить 28276,39 грн., тому СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» звернулися до суду з даними позовними вимогами до винуватця дтп - [PERSON]. Під час розгляду справи до участі у справі притягнуто ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», ПрАТ «СК «УНІКА». В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] дані позовні вимоги не визнав, посилаючись на той факт, що 21 січня 2015 року між ним та ПрАТ «СК «УНІКА» було укладено договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 011128/4409/1000007, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням Страхувальником шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - марка модель Volkswagen Passat B7, рік випуску 2013, реєстраційний номер [NUMBER], ліміт відповідальності за договором - 100000,00 грн. Тому вважає, що шкода в розмірі 28276,39 грн. повинна бути стягнута саме з ПрАТ «СК «УНІКА». Представник відповідача ПрАТ «СК «УНІКА» подав до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначає, що транспортний засіб Volkswagen Passat B, реєстраційний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом ОСЦВВНТЗ № АІ/697585 від 29.05.2014 року та є діючим на момент випадку 09.09.2015 року. Зважаючи наведене, представник СК «УНІКА» вважає, що дана обставина позбавляє потерпілого права на відшкодування за рахунок ПрАТ «СК «УНІКА». Представник ПрАТ «СК «ПЗУ» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи судом належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], перевіривши матеріали справи, та зібрані в ній докази, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 28 квітня 2015 року між ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір № 101021395 добровільного страхування «ГРАВЕ КАСКО», згідно якого було застраховано майновий інтерес стосовно володіння, користування та розпорядження наземним транспортним засобом марки «Renault Logan» , державний номер [NUMBER]. 09.09.2015 року о 17-50 год в м.Києві на перехресті вул. Малевича - вул. Димитрова, між автомобілем марки «Вольцваген», державний номер [NUMBER], автомобілем марки «Рено», державний номер [NUMBER], автомобілем марки «Вольцваген», державний номер [NUMBER]. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року [PERSON] - водія автомобіля марки «Вольцваген», державний номер [NUMBER] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 340 грн. Перелік та вартість пошкоджень застрахованого ТЗ визначається на підставі Звіту № 2603 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобілем марки «Рено», державний номер [NUMBER] від 16.09.2015 року та Звіту № 2603/1 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику зазначеного ТЗ від 11.11.2015р. Фактичний розмір заподіяної шкоди визначено на підставі рахунку-фактури № СФ-0000389 від 18.09.2015 року та рахунку-фактури № СФ-0000457 від 09.11.2015р., виданого ФОП [PERSON] На підставі вищезгаданого договору КАСКО, заяви про виплату страхового відшкодування, від 26.11.2015р., страхового акту від 05.10.2015р. та доплати від 30.11.2015р. ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» виплатила [PERSON] страхове відшкодування в загальному розмірі 66613,06 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] (винного в дтп від 09.09.2015р.) була застрахована на умовах договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу №АІ/6907785 від 12 травня 2015 року, тому відповідно 18.08.2016 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахували ПрАТ «СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» частину страхового відшкодування в розмірі 38336,67 грн. Враховуючи той факт, що різниця між фактично виплаченою сумою СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» 66613,06 грн. та відшкодованою СК «ПЗУ Україна» 38336,67 грн., становить 28276,39 грн., тому на користь СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» підлягає до стягнення з [PERSON]. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015р. у справі №6-2587цс15, за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України. Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 10.02.2016р. у справі №6-2878цс15, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладене, з урахуванням наведених вище норм закону та правових висновків, викладених в Постановах Верховного Суду України, які є обов'язковими згідно положень ст. 360-7 ЦПУ України, приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації є правомірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи наведені обставини та

Outcome: approved