Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON], від імені та в інтересах якої діє [PERSON], звернулась до суду з позовом до Херсонської міської ради, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої матері, після смерті якої залишилось спадкове майно - кооперативна квартира [ADDRESS]. Вказану квартиру було придбано батьками позивача за час шлюбу. У зв'язку з тим, що батьки за життя не оформили своє право власності на спірне майно, позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про спадщину. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач та третя особа явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлені належним чином. На адресу суду надійшла заява від представника третьої особи про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи положення ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників процесу, на підставі наявних письмових доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача. Під час шлюбу ними було придбано кооперативну квартиру [ADDRESS], за яку ними повністю сплачено пайові внески, що підтверджується довідкою ОСББ «Талісман». 17.11.2000 року [PERSON] помер. На день його смерті його дружина [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала з ним, а тому є такою, що прийняла спадщину після чоловіка. В подальшому 08.10.2002 року [PERSON] склала заповіт на ім'я своєї дочки [PERSON], якій заповіла квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. 13.11.2013 року [PERSON] звернулась із заявою до Другої Херсонської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом. Листом від 15.07.2015 року державного нотаріусу Другої Херсонської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Відповідно до чинного на момент існування правовідносин Закону України «Про власність» (ст. 15) член житлового-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на це майно. Статтею 16 Закону визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Таким чином, згідно вимог законодавства, діючого на момент існування спірних правовідносин, право власності на кооперативну квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації. Аналогічні норми містяться в ч. 3 ст. 384 ЦК України, де зазначено, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Відповідно до ст. 146 ЖК України, п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС України (статті 22, 24, 28, 29), а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в підпункті «а» п. 6 постанови від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та підпункті «а» п. 11 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним сумісним майном. Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинного на момент виплати паю) майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ч. 3 цієї стаття спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бадає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Положеннями ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, суд вважає, що належними та доспутими доказами було доведено те, що позивач, прийнявши спадщину після своєї матері, позбавлена можливості належним чином оформити своє право власності на спадкове майно. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved