Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що між ним та відповідачем [PERSON] 20 серпня 2013 року було укладено договір, відповідно до якого позивач передав відповідачу [PERSON] 16 000 грн. в рахунок сплати за купівлю-продаж квартири. 04 березня 2014 року позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога з проханням повернути борг у розмірі 16 000 грн., однак вимога позивача залишилася без задоволення. Оскільки до теперішнього часу [PERSON] грошові кошти не повернув, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу в розмірі 16 000 грн., та судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву щодо розгляду справи у його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 серпня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] в рахунок сплати за купівлю-продаж квартири у розмірі 16 000,00 грн. про що [PERSON] була складена розписка, наявна в матеріалах справи. В силу ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 546 ЦК України встановлює, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою, завдатком. Частина 2 вказаної статті передбачає, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно із ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передана [PERSON] відповідачу [PERSON] сума в розмірі 16 000 грн. є авансом. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved