Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

У червні 2009р. Одеська міська рада звернулась до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про знесення самовільно побудованих об'єктів та звільнення земельної ділянки, посилаючись на те, згідно з ордером №1100 серії ИР, виданим на підставі рішення комітету Іллічівської народної ради народних депутатів від 23.11.1983р., [PERSON] дозволено зайняти дві кімнати по [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту від 16.08.1982р. загальна площа домоволодіння [ADDRESS] склала 37,10 кв.м. З урахуванням наведеного, [PERSON] було залишено будинок, загальною площею 37,10кв.м., згідно з технічним паспортом від 1982р. Відповідно до технічного паспорту від 1995р. за адресою: [ADDRESS], загальна площа будинку значно збільшилась. Згідно з технічним паспортом від 2008р. загальна площа будинків [ADDRESS] склала 157,50кв.м., які зазначені у технічному паспорті під літ. «А» та літ. «К», а площа самовільно захопленої ділянки складає 1467,00кв.м., Таким чином, відповідачі здійснюючи самочинне будівництво будинків [ADDRESS], порушили права Одеської міської ради, як власника земельної ділянки. Посилаючись на вищевикладене Одеська міська рада просила суд винести рішення, яким зобов'язати відповідачів, солідарно за свій рахунок, привести до попереднього стану земельну ділянку площею 0,1403га за адресою: [ADDRESS], відповідно до технічної документації від 16.08.1982р., шляхом знесення самовільно споруджених будівель, а саме: а1 - 12,9кв.м., а2 - 10,5кв.м., а3 - 4,5кв.м., а4 - 18,7кв.м., а5 - 3,31кв.м. та літ. «К» - 60,7кв.м., стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь Одеської міської ради судові витрати. Представник Одеської міської ради, діюча на підставі довіреності від 14.11.2013р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити (т.2 а.с.188). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце слухання справи повідомлялися належним чином в порядку ст.74 ЦПК України (т.2, а.с.179). Представник [PERSON] - [PERSON], діючий за ордером №069730 від 16.10.2013р. та випискою із договору від 16.10.2013р. в судове засідання не з'явився, належним чином про дату, час та місце слухання справи повідомлявся (т. 2 а.с.82, 83). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності (т.2 а.с. 113, 139). Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий на підставі довіреності від 14.01.2014р. в судовому засіданні позовні вимоги Одеської міської ради підтримав та просив суд їх задовольнити (т. 2 а.с.156). Представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами 23, 27 книги третьої ЦК України, Земельним кодексом України, Житловим кодексом України, Законом України «Про архітектурну діяльність», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл селищ, міст є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Так, земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] знаходиться на території м.Одеси та належить територіальній громаді м.Одеси в особі Одеської міської ради. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про місцеве самоврядування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад (або відповідних виконавчих органів у разі делегування їм таких повноважень). Крім того, необхідним є також дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Частиною 5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, тощо. Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність чи у користування, рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності в користування і власність є виключним правом органу місцевого самоврядування. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], перебували у шлюбі, зареєстрованому 17.07.1982 року Іллічівським ЗАГС, актовий запис 562, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т.1 а.с.178). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Встановлено, що сім'я [PERSON] має статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченнями (т.1 а.с.78,178). Рішенням виконавчого комітету Іллічівської ради народних депутатів від 03.02.1983р. №85 із змінами від 23.11.1983р. було вирішено передати самовільні збудовані житлові будинки по [ADDRESS], у тому числі і будинок [PERSON] у фонд місцевих рад згідно ст.105 ЦК УРСР (т.1 а.с.37-40). Із матеріалів справи вбачається, що вироком Іллічівського районного народного суду м.Одеси від 21.10.1983р., зміненим ухвалою Одеського обласного суду від 15.11.1983р., [PERSON] був визнаний винним у самочинному будівництві житлового будинку по [ADDRESS] та у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.199 КК України і засуджений до одного року виправних робіт з утриманням 15% заробітної плати з конфіскацією незаконно збудованого будинку (т.2 а.с.75, 212-216). Відповідно до рішення виконавчого комітету Іллічівської ради народних депутатів від 23.11.1983р. житловий будинок по [ADDRESS] де проживала сім'я [PERSON] було прийнято на баланс Іллічівської районної ради народних депутатів (т.1 а.с. 208). 12.12.1983р. житловий будинок по [ADDRESS] судовим виконавцем за актом був переданий фінвідділу Іллічівської райради (а.с. 45-52 апеляційного провадження). Судом встановлено, що 29.12.1983р. виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів м.Одеси на підставі рішення виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів м.Одеси від 23.11.1983р. на ім'я [PERSON], сім'я якого складалася з чотирьох осіб, був виданий ордер №1100 серії ИР на право зайняття двох кімнат по [ADDRESS] (т.1 а.с.79). Відповідно до технічного паспорту від 27.08.1982р. на домоволодіння [ADDRESS], будівля літ. «А» по вул. Промисловій в м.Одесі, площа зазначеного домоволодіння складала 37,10кв.м. (т. 2 а.с.86-87). Встановлено, що в 1995р. була видана домова книга для реєстрації громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] (т.1 а.с. 166-173). Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 04.04.2012р. в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т.1 а.с.219). Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] не належить відповідачам на праві власності і до теперішнього часу ними не приватизований, а тому знаходиться у комунальній власності. За таких обставин, суд вважає, що до правовідносин, що стосуються переобладнання та перепланування житлового будинку [ADDRESS] який був наданий в користування сім'ї [PERSON] в 1983р. застосовуються вимоги Житлового кодексу України, а також Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст.100 ЖК України переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Наймач, який допустив самовільне переобладнання і перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан. Згідно з п.1.4.6 Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Таким чином, суд вважає, що на сьогоднішній день відповідачка [PERSON] є наймачем частини житлового будинку [ADDRESS] який був наданий її сім'ї в користування і в якому вона проживає разом зі своїми членами сім'ї. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 18.06.2002р. у зв'язку з ліквідацією в тому числі Іллічівської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради правонаступником ліквідованих районних адміністрації визнані знов створені Київську, Малиновську, Суворовську, Приморську адміністрації Одеської міської ради, у частині участі у судових справах по майновим спорам, які розглядаються судами за місце розташуванням об'єктів нерухомого майна або місцезнаходженням учасників судового процесу, в межах адміністративно-територіального поділу м.Одеси, встановленого рішенням Одеської міської ради від 20.01.2003р. №960-ХХIV (т.2 а.с.76). [INFO]. [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.179). Відповідно до довідок відділу адресно-довідкової роботи від 09.09.2013р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т.2 а.с.44-47). В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачі за відсутністю згоди безпосередньо територіальної громади в особі Одеської міської ради або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу захопили земельну ділянку площею 1467кв.м. за спірною адресою та самовільно без відповідних дозвільних документів провели самочинну добудову до житлового будинку, який був наданий їх сім'ї в користування, а також здійснили будівництво капітальної споруди під літ. «К» розміром 60,7 кв.м., яка використовується під жилий будинок. Факт такого самочинного будівництва підтверджується актом від 10.03.2009р. та протоколом №53 про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ст.150 КпАП України (т.1 а.с.9, 10). 07.03.2009р. на ім'я [PERSON] був складений корінець припису за підписом заступника голови райадміністрації, яким останній запропоновано надати проектно-правові документи на будівельні роботи, які були проведені за адресою: [ADDRESS], копію якого вона отримала, про що свідчить її підпис (т.1 а.с.13). Згідно схематичного плану від 20.08.1982р. на земельній ділянці площею 937 кв.м. по [ADDRESS] під літ. «А», який складався двох житлових кімнат площею 11,60 кв.м., 13,60 кв.м., кухні площею 11,8 кв.м., коридору площею 6,8 кв.м., загальною площею 37,00 кв.м. в тому числі житлова 25,20 кв.м., сарай під літ. «Б», вбиральня під літ. «В» (т.2 а.с.86). Отже, суд вважає, що саме на вселення та проживання в такий житловий будинок з господарчими спорудами було видане ордер на ім'я [PERSON] та членів його сім,ї. Судом встановлено, що в подальшому сім'я [PERSON] самовільно без належного дозволу проводить перебудову та прибудову к житловому будинку [ADDRESS], в м. Одесі та здійснює на самовільно захопленій земельній ділянці будівництво житлового будинку під літ. «К», що підтверджується схематичним планом від 23.06.1995р. та технічними паспортами (т.2 а.с.) Відповідно до схематичного плану від 23.06.1995р. житловий будинок [ADDRESS], в результаті перебудови та прибудови складається з трьох житлових кімнат площею 11,60 кв.м., 13,60 кв.м., 10,5 кв.м., двох кухонь площею 8,00 кв.м., 18,7 кв.м., трьох коридорів площею 12,2 кв.м., 6.8 кв.м., 4,5 кв.м., ванни площею 4,9 кв.м., санвузла площею 6,0 кв.м., загальною площею 96,80 кв.м. в тому числі житлова 35,70 кв.м., а також збудовані нові господарчі споруди: сарай під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», сарай під літ. «Г», котельня під літ. «Д», навіс під літ. «Е», огорожа №1-3, мостіння 1 (т.2 а.с.86,91,93). З технічного паспорту від 07.10.2008р., оформленого за заявою [PERSON] на її ім'я вбачається, що відповідачами на самовільно захопленій земельній ділянці було самочинно збудований житловий будинок під літ. «К»., який складається з житлової кімнати площею 18,2 кв.м., двох коридорів площею 8,2 кв.м., 7,6 кв.м., кухні площею 20,2 кв.м., санвузла площею 6,5 кв.м., загальною площею 60,7 кв.м., розташованих за адресою [ADDRESS], про що свідчить відмітка «самочинне будівництво» у вказаному технічному паспорті (т. 1 а.с.118-123). Судом встановлено, що вся технічна документація на домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON] була оформлена на [PERSON], як на забудовника вищевказаних будинків та споруд. Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що відповідачкою [PERSON], були порушені вимоги ст. 22 Закону України «Про основи містобудування», за якою забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Розпорядженнями міського голови м.Одеси від 25.03.2011р. №385-01р та від 29.04.2001р. №487-01р було створено комісію з вивчення ситуації, що склалась навколо земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] (том.1 а.с.81-82). За інформацією про результати роботи комісії встановлено, що у 2006р. громадянами були самовільно захоплені земельні ділянки за адресою: [ADDRESS], на яких самочинно побудовані житлові будинки. Станом на 14.04.2011р. в КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано 23 об'єкта нерухомості по [ADDRESS] на праві власності за фізичними особами: - на 14 об'єктів видані свідоцтва про право власності (за період з 1990р. по 2002р.) - 9 об'єктів зареєстровані на підставі рішень Малиновського районного суду м.Одеси, що були прийняті в період з 2003р. по 2008р. Територію самочинної забудови по вул. Промисловій можна умовно поділити на 2 частини: 1. територія, прилегла до аукціонних земельних ділянок; 2. територія, що частково сформована житловою забудовою у 90-х роках та на якій також збудовані самочинно житлі будинки у 2006-2008 роках. Самочинно збудовані об'єкти нерухомості на земельних ділянках, прилеглих до аукціонних ділянок, підлягають знесенню за рішенням суду (за позовом міської ради), відповідні земельні ділянки - звільненню. Після цього земельні ділянки комунальної власності можуть бути безперешкодно продані на аукціонах для промислового використання. Земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості, права власності на які зареєстровано за громадянами (згідно з нижченаведеним переліком), можуть бути передані цим громадянам у короткострокову оренду, до початку реконструкції району (том. 1 а.с.83-85). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно з ч.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч.3 ст. 367 ЦК випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва, в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будівництва, або проведення відповідної перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, й відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно ст. 29 Закону України «Про планування і забудову території», здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно законодавства. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Відповідно до Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 273 від 05.12.2000р., встановлений порядок та умови надання дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення, реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту. Вказане положення обов'язкове для застосування усіма суб'єктами будівництва незалежно від форм власності, відомчої залежності та джерел фінансування. Частиною 12 Закону України «Про основи містобудування» визначено, що до компетенції органів місцевого самоврядування у сфері містобудівельної діяльності на їх території належить право затвердження місцевих правил забудови, внесення змін у зазначені документи за поданням спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури відповідно до законодавства. В судовому засіданні встановлено і не заперечувалося відповідачкою [PERSON], що ними здійснювалося будівництво без погодженої та затвердженої проектної документації та виділення їм спірної земельної ділянки для будівництва. Оскільки, вся технічна документація, а саме технічні паспорта на домоволодіння [ADDRESS] оформлені на [PERSON], як на забудовника вищевказаних самовільно збудованих будинків та споруд, то суд вважає, що саме вона є належним відповідачем у справі, а тому саме вона повинна за свій рахунок привести до попереднього стану житловий будинок, який в результаті перебудови та прибудови на даний час складається з трьох житлових кімнат пл. 11,60 кв.м., 13,60 кв.м.,10,5 кв.м., двох кухонь пл. 8,00 кв.м., 18,7 кв.м., трьох коридорів пл. 12,2 кв.м., 6.8 кв.м., 4,5 кв.м., ванни пл. 4,9 кв.м., санвузла пл. 6,0 кв.м., загальною площею 96,80 кв.м. в тому числі житлова 35,70 кв.м., а також збудовані нові господарчі споруди: сарай під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», сарай під літ. «Г», котельня під літ. «Д», навіс під літ. «Е», та земельну ділянку площею 0,1403га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] відповідно до технічної документації від 16.08.1982 року, шляхом знесення самовільно споруджених будівель, а саме: під літ. а1 - 12,9 кв.м.( кухня пл. 8,00 кв.м., ванна пл. 4,9 кв.м.), під літ. а2 - 10,5 кв.м. (кімната пл.10,5 кв.м.), під літ. а3 - 4,5 кв.м.(коридор пл.4,5 кв.м.), під літ. а4 - 18,7 кв.м. (кухня пл. 18,7 кв.м.), та будівлі, під літ. «К», яка складається з кімнати пл. 18,2 кв.м., двох коридорів пл.8,2 кв.м., 7,6 кв.м., кухні пл. 20,2 кв.м., санвузла пл. 6,5 кв.м., загальною площею 60,7 кв.м. Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодуванням затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про знесення самовільно побудованих об'єктів та звільнення земельної ділянки.

Outcome: partial