Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 07.11.2016 КП «Харківські теплові мережі» відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.\~Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], та користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, проте не сплачують грошові кошти за отримані послуги, у звязку з чим, з урахуванням останніх уточнених позовних вимог, за період з 01.01.2013 по 30.09.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 20953 грн. 60 коп. Просить суд позов задовольнити, стягнути з боржників заборгованість у розмірі 20953 грн. 60 коп., 3 % річних у розмірі 784,64 грн., інфляційні витрати у розмірі 5495,04 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. Представник позивача\~у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти позову заперечували, просили застосувати строки позовної давнини. Суд, дослідивши доводи представника позивача, викладені в уточненій позовній заяві, одного з відповідачів, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS], користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання та згідно відомості нарахувань і оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу мають заборгованість за період з 01.01.2013 по 30.09.2016 року у розмірі 20953 грн. 60 коп. Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Відповідно до вимог статті,плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з положеннями статті, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно статті 162 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до\~статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог пункту 3 «послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05 року №630, споживач зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з положеннями\~статті 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідачі не виконують покладені на них обовязки щодо своєчасного розрахунку за спожиту електроенергію, тому сума заборгованості перед позивачем, підлягає стягненню з відповідачів. У зв'язку з тим, що відповідачі не сплачували суму заборгованості за вказаний період, позивачем здійснено індексацію боргу та нараховані 3% річних, які складають 784,64 грн., сума інфляційних витрат за час прострочення сплати складає 5495,04 грн. та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. З приводу строку позовної давності та його застосування у даній справі суд зазначає наступне. Із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося 10.03.2017 року, із заявою про видачу судового наказу КП «Харківські теплові мережі» Відповідно до\~статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3\~статті 267 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 4\~статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, пятою\~статті 261 ЦК України\~встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої\~статті 260 Цивільного кодексу України\~обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою\~статті 264 Цивільного кодексу України\~визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої\~статті 95 ЦПК України\~є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому\~розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Враховуючи той факт, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу у листопаді 2016 року. Таким чином, з 04.11.2016 року перебіг строку позовної давності починається заново та час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. \~\~\~\~Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, та представником відповідача заявлено вимогу про його застосування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 04.11.2013 по 30.09.2016 року заявлена в межах строку позовної давності, оскільки він був перерваний поданням заяви про видачу судового наказу. Згідно\~статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини 3\~статті 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~статей 57-60 ЦПК України. Відповідно до вимог\~статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування. Згідно з пунктом 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14\~при ухваленні рішення суд відповідно до\~статті 212 ЦПК України\~оцінює докази з урахуванням вимог статей\~58\~та\~59 ЦПК\~про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відповідно до частини 2, 3\~статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1, 3, 4\~статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1\~статті 88 ЦПК України\~стороні, на\~користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання підлягає задоволенню.

Outcome: approved