Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, в якому просила змінити спосіб присудження аліментів, які стягуються з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з твердої суми в розмірі 400,00 гривень на 1/4 частку його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту подачі позову до повноліття дитини. В обґрунтування позову вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.08.2008 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Вказала, що стягуваний розмір аліментів є незначним та навіть не становить прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, при цьому відповідач працює, отримує заробітну плату та його майновий стан дозволяє сплачувати аліменти у більшому розмірі. На підставі зазначеного просила змінити розмір аліментів з твердої суми на частку від заробітку. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1000 грн. Вказував, що придбав [PERSON] мобільний телефон, у період з травня по вересень 2018 року сплачував аліменти, два роки поспіль виїжджає разом із дитиною на відпочинок до м. Бердянська. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою\~ (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.\~ Стаття 183 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у частці від заробітку (доходу) батька. З представлених сторонами доказів судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який у грудні 2008 року за рішенням суду було розірвано. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 серпня 2008 року, яке набрало законної сили 25.08.2008 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 02.07.2008 року. Позивач повністю несе витрати на утримання сина, натомість як вбачається із повідомлення Приморського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 04 травня 2018 року складає 16475,79 грн. У відповідності до ст.192 СК України розмір\~ аліментів,\~ визначений\~ за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення\~ здоров'я\~ когось\~ із\~ них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, було відзначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, з практики Верховного суду України вбачається можливість зміни розміру аліментів з одного виду стягнення на інший, якщо це відповідає інтересам дитини. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього інших утриманців, матеріальне становище отримувача аліментів, вимоги чинного законодавства, та всі інші істотні обставини справи. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору суд враховує, що з 2008 року після винесення судом рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в країні суттєво змінився прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, збільшився розмір мінімальної заробітної плати та збільшилися витрати на дитину. При цьому відповідач офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, будь-яких доказів наявності у нього інших утриманців не надав. З урахуванням вказаного, а також того, що батьки в рівних частках зобов'язані утримувати своїх дітей та забезпечувати щонайменше їм прожитковий мінімум для сталого розвитку та існування, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги позивача та змінити вид та розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з дати винесення рішення суду. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог. У звязку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 704,80 грн. від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved