Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Уточнившись з позивними вимогами позивачка - [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, визнання права власності на майно, припинення права спільної часткової власності на майно, розподіл земельної ділянки, встановлення меж та порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування позову вказує, що вона за договором купівлі-продажу від 04.08.2005 року придбала ? частину домоволодіння [ADDRESS] у продавця [PERSON] Домоволодіння складалося з житлового будинку з прибудовою, льоху, вбиральні та огорожі. Вказані будівлі розміщені на земельній ділянці, площею 1746 кв.м. Також вказує, що між нею та [PERSON] було проведено розподіл земельної ділянки, з встановленням меж і порядку користування нею, про що свідчить план встановлення меж від 15.02.2006 року, складений за участю спеціалістів ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр». 03.03.2006 року співвласниця домоволодіння - [PERSON] продала належну їй ? частину домоволодіння відповідачу по справі - [PERSON] за 10000 грн. У такий спосіб домоволодіння [ADDRESS] у відповідності з приписами ст.ст. 355, 356 ЦК України стало спільною частковою власністю її - [PERSON] та відповідача - [PERSON], частки яких є рівними. Розподіл спільної власності та визначення порядку володіння і користування спільним майном позивачкою з попереднім співвласником [PERSON] та відповідачем [PERSON] не проводився. За погодженням з попереднім співвласником - [PERSON], вона у вересні 2005 року на ділянці землі, визначеній їй в користування планом встановлення меж, розпочала власне будівництво окремого будинку за погодженням плану забудови з управлінням містобудування і архітектури Черкаського міськвиконкому. Відповідач [PERSON] порушуючи вимоги ч. 1 ст. 358 ЦК України про здійснення права спільної часткової власності лише за згодою співвласників, самовільно, без її згоди, розібрав житловий будинок з прибудовою, знищив вбиральню, льох під будинком та замощення подвір'я, тому виникла необхідність розподілу спільної власності. У такий спосіб відповідач [PERSON] позбавив її права володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй долею майна у спільній власності з відповідачем, чим порушив вимоги ст. 361 ЦК України. Вказує, що відповідач знищенням спільного майна наніс їй матеріальну шкоду в сумі 10000 грн., оскільки знищив належну їй ? частину домоволодіння. Діями відповідача [PERSON] направленими на позбавлення її права спільної часткової власності їй нанесено моральної шкоди, яку вона оцінює в 5000 грн. Також вказує, що виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийняте рішення № 929 від 04.07.2006 року про дозвіл [PERSON] на будівництво житлового будинку у відповідності з проектом, який передбачає будівництво і господарських споруд. У відповідності з висновком спеціалістів КП «ЧООБТІ» від 30.11.2006 року, гараж і сарай мають 100% будівельну готовність. Вказані споруди побудовані нею за власні кошти з власних матеріалів. При цьому, гараж був побудований нею ще до набуття права власності [PERSON] на ? частину домоволодіння. Також вказує, що з метою упорядкування і визначення прав на користування земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] співвласники [PERSON] та [PERSON] 15.02.2006 року узгодили план встановлення меж, у відповідності з яким земельна ділянка площею 1730 кв.м. розподіляється на дві частини і [PERSON] отримує земельну ділянку в користування площею 829 кв.м., а вона - [PERSON] - площею 901 кв.м. Межею між вказаними земельними ділянками є лінії між точками 22-24, 24-25, 25-26, 8-26, 17-27 та 19-27. Різниця в площі земельних ділянок на 36 кв.м. при поділі на дві нерівні частини обумовлюється різним розміщенням ділянок до проїзної частини дороги та до комунікацій водо-, газо- і електрозабезпечення. З даним планом встановлення меж відповідач [PERSON] до купівлі ? частини домоволодіння погодився і підписав його. У березні 2006 року вона - [PERSON] та відповідач - [PERSON] додатково узгодили план встановлення меж при розподілі земельної ділянки спірного домоволодіння. Було уточнено, що земельна ділянка має площу 1746 кв.м. У відповідності з цим планом [PERSON] отримує земельну ділянку площею 829 кв.м., а вона - дві ділянки під гаражем і городом загальною площею 917 кв.м. Різниця площ земельних ділянок обумовлювалася такими ж обставинами, як і зі співвласницею [PERSON] По встановлених межах між точками 25-26, 8-26 відповідач [PERSON] побудував паркан. По даному плану встановлення меж нею та відповідачем [PERSON] подані в Черкаську міську раду заяви про приватизацію земельних ділянок. Документи і план встановлення меж для приватизації землі виготовило ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр». В позовній заяві до Придніпровського районного суду м. Черкаси про розподіл земельної ділянки відповідач [PERSON] фактично оспорює план встановлення меж, який узгоджений і приєднаний до матеріалів по приватизації землі. За таких обставин в неї виникла необхідність у визнанні за нею в судовому порядку права на 917 кв.м. землі у вигляді земельної ділянки [NUMBER] під гаражем, площею 47 кв.м. та ділянки [NUMBER], площею 870 кв.м., з встановленням меж по лінях між точками 17 і 27 довжиною 6,36 м.; між точками 19 і 27 довжиною 7,46 м.; між токами 22 і 24 довжиною 5,21 м.; між точками 24 і 25 довжиною 9,26 м.; між точками 25 і 26 довжиною 8,19 м.; між точками 8 і 26 довжиною 15,10 м. Вказує, що відповідач, погодившись з планом встановлення меж від 15.02.2006 року між [PERSON] та [PERSON] та узгодивши цей план встановлення меж при приватизації землі, не має права ставити питання про встановлення іншого порядку землекористування без згоди співвласника. А тому, просить: стягнути з відповідача [PERSON] на її користь шкоду за знищення ? частини належного їй домоволодіння в сумі 10000 грн. на підставі ст. 1166 ЦК України; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; визнати припиненим право спільної власності [PERSON] та [PERSON] на майно домоволодіння [ADDRESS]; визнати за нею - [PERSON] право власності на новозбудовані нею гараж і сарай, загальною вартістю 34673 грн., за адресою: [ADDRESS]; провести розподіл земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS], площею 1746 кв.м. по плану встановлення меж, виконаному ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр», визнавши право за нею - [PERSON] на земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER], площею 917 кв.м. та визнавши право за [PERSON] на земельну ділянку [NUMBER], площею 829 кв.м.; встановити межу між виділеними земельними ділянками їй - [PERSON] та відповідачу [PERSON] по лінях між точками 22 і 24 довжиною 5,21 м; 24 і 25 довжиною 9,26 м.; 25 і 26 довжиною 8,19 м.; 8 і 26 довжиною 15,10 м., 17 і 27 довжиною 6,36 м., 19 і 27 довжиною 7,46 м.; встановити межу між виділеними земельними ділянками по плану встановлення меж, виконаному ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» по лініях між точками 22-24, 24-25, 25-26 та 17-27, 19-27; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалами суду, занесеними до журналу судових засідань до участі в справі в якості співвідповідача притягнуто Черкаську міську раду, в якості третіх осіб на стороні відповідачів - Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, Головне управління Держкомзему у Черкаській області, Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Черкаській області та в якості третьої особи на стороні позивача - [PERSON] Ухвалою суду Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2014 року провадження у цивільній справі № 2-2445/11 (провадження № 2/711/120/2014) за позовом [PERSON] до [PERSON], Черкаської міської ради, третя особа на стороні позивача - [PERSON], треті особи на стороні відповідачів: Виконавчий комітет Черкаської міської ради, Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, Головне управління Держкомзему у Черкаській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Черкаській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, визнання права власності на майно, припинення права спільної часткової власності на майно, розподіл земельної ділянки, встановлення меж та порядку користування земельною ділянкою в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на майно закрито. В судових засіданнях представник позивачки [PERSON], за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. В судові засідання 10.04.2014 року та 28.04.2014 року позивачка [PERSON] не з'явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи в її відсутність та у відсутність її представника. В судових засіданнях представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні 28.04.2014 року відповідач [PERSON] пояснив, що на даний час змінилися обставини і між ним та позивачкою [PERSON] відсутній спір щодо розподілу та користування земельною ділянкою, оскільки позивачкою [PERSON] приватизовано частину земельної ділянки, площею 917 кв.м. та подаровано гр. [PERSON], а ним в даний проводиться приватизація земельної ділянки, що була виділена йому в користування. Щодо вимог позивачки [PERSON] в частині стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди просив відмовити. В судових засіданнях представник відповідача - Черкаської міської ради, за довіреністю Стойко А.Ю., він же представник третіх осіб - Виконавчого комітету Черкаської міської ради, Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради, просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представники третіх осіб - Головного управління Держкомзему у Черкаській області (Тарасенко Ю.М., Чередниченко С.О.) та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Черкаській області (Єременко Л.В., Коваленко О.І.) щодо вирішення позову поклалися на думку суду. В судовому засіданні 28.04.2014 року третя особа на стороні позивача - [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову, самостійних позовних вимог не заявляла. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оглянувши у виїзному судовому засіданні 14.06.2012 року самовільно збудований гараж, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі Договору купівлі продажу від 04.08.2005 року позивачці [PERSON] належала на праві власності ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці розміром 1758 кв.м. Вказане стверджується Договором купівлі-продажу від 04.08.2005 року, та довідкою КП «ЧООБТІ» від 22.05.2006 року (а.с. 17, 10 том. 1). Інша ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 1831 кв.м. на підставі Договору купівлі-продажу від 03.03.2006 року належала відповідачу - [PERSON] (а.с. 6, 7 том. 1). Таким чином позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] стали співвласниками домоволодіння [ADDRESS]. На той час домоволодіння складалося із житлового будинку А-I з прибудовою, пластинного, обкладеного цеглою, житловою площею 31,6 кв.м.; погрібу «Е», вбиральні «Д», огорожі 1-2, замощення. Розподіл, виділ часток чи порядок користування даною спільною частковою власністю між сторонами не проводився, що було визнано представниками сторін в судовому засіданні. Як вбачається із матеріалів справи, після укладення Договору купівлі продажу від 04.08.2005 року між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 1730 кв.м. - позивачкою [PERSON] та [PERSON] 15.02.2006 року було проведено розподіл земельної ділянки, з встановленням меж і порядку користування нею, згідно якого [PERSON] отримала в користування земельну ділянку [NUMBER] по плану встановлення меж в межах точок розмежування 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 27, 19, 29, 21, 22, 24, 25, 26, загальною площе 829 кв.м, а [PERSON] отримала в користування земельні ділянки за [NUMBER] в межах точок 17, 18, 19, 27 та земельну ділянку [NUMBER] в межах точок 22, 23, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 26, 25, 24, загальною площею 901 кв.м. Межею між вказаними земельними ділянками є лінії між точками 22-24, 24-25, 25-26, 26-8, загальною довжиною 40,57 м. різниця в площі земельних ділянок на 36 кв.м. при поділі на дві нерівні частини будинку обумовлювалася різними розміщеннями ділянок до проїзної частини ділянок та комунікацій водо-, електро- і газозабезпечення. Вказане стверджується планом встановлення меж від 15.02.2006 року (а.с. 28 том.1). Перед придбанням у гр. [PERSON] ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по [ADDRESS] відповідач [PERSON] був ознайомлений з планом встановлення меж від 15.02.2006 року та підтвердив своїм підписом на ньому про те, що він заперечень до нього не має. В зв'язку з необхідністю приватизації земельних ділянок між сторонами [PERSON] та [PERSON] 15.03.2006 року додатково було узгоджено план встановлення меж при розподілі земельної ділянки спірного домоволодіння та було уточнено, що земельна ділянка має площу 1746 кв.м. (а.с. 31, 32 том. 1). У відповідності з цим планом [PERSON] отримує земельну ділянку площею 829 кв.м., а [PERSON] - дві ділянки під гаражем та городом, загальною площею 917 кв.м. Різниця площ земельних ділянок обумовлювалася такими ж обставинами. Також в судовому засіданні встановлено, що на земельній ділянці [NUMBER], яка відійшла позивачці в користування, [PERSON] за власні кошти збудувала гараж, а на земельній ділянці [NUMBER], яка також відійшла їй в користування, за власні кошти збудувала сарай. Вказана обставина визнана в судовому засіданні відповідачем. Вказане будівництво в силу ст. 376 ЦК України є самочинним оскільки відповідного дозволу на проведення будівельних робіт позивачкою на момент проведення будівництва отримано не було. Також в судовому засіданні встановлено, що для здійснення власного будівництва відповідачем [PERSON] на земельній ділянці [NUMBER], яка відійшла йому в користування, було знесено всі будівлі, які були спільною частковою власністю, в тому числі і житловий будинок А-I, ? частина якого належала позивачці [PERSON] Факт знесення житлового будинку визнаний відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, який пояснив, що для виконання цієї роботи ним були найняті працівники, які і розібрали старий житловий будинок. Доводи відповідача [PERSON] про те, що знесення старого житлового будинку проводилося з дозволу позивачки [PERSON] та її чоловіка - [PERSON], який постійно був присутнім під час розбирання будинку та навіть забрав від розбирання будинку частину цегли, не знайшли в судовому засідання підтвердження належними та допустимими доказами. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справи за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. В судовому засіданні відповідачем [PERSON] не надано суду доказів того, що знесення ним житлового будинку та надвірних споруд здійснювалося за згодою співвласника - [PERSON], а тому суд вважає, що у зв'язку із знищенням власності [PERSON] нанесено матеріальну шкоду, яка відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України має бути відшкодована відповідачем [PERSON] При визначенні розміру шкоди, яка завдана позивачці [PERSON], суд виходять із умов Договору купівлі-продажу ? частини житлового будинку [ADDRESS], укладеного 04.05.2008 року, та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди, нанесеної їй знесенням ? частини житлового будинку та надвірних споруд, - 5000 грн. Також суд вважає, що знесенням власності [PERSON], а саме ? частини житлового будинку та надвірних споруд, їй була завдана моральна шкода. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її задала. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості. Як встановлено в судовому засіданні така шкода позивачці [PERSON] була завдана, оскільки знесення відповідачем [PERSON] ? частини житлового будинку та надвірних споруд, що на праві власності належали [PERSON], позбавило її можливості використовувати вказані споруди за призначенням, здійснювати належне їй право власності та спричинило душевні страждання, які вона понесла від самого факту пошкодження її майна та від небажання відповідача відшкодувати шкоду в добровільному порядку. А тому, суд вважає позовні вимоги щодо моральної шкоди обґрунтованими, однак виходячи із принципів розумності та справедливості, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині частково, стягнувши на користь позивачки [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000 грн., оскільки саме ця сума, на думку суду, відповідає рівню душевних страждань позивачки та принципам розумності і справедливості. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову [PERSON] в частині проведення розподілу земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS], площею 1746 кв.м. по плану встановлення меж, виконаному ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» та в частині встановлення меж між виділеними земельними ділянками, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з часу звернення позивачки до суду змінилися обставини справи, а зокрема: - наказом Департаменту архітектури, будівництва та землеустрою Черкаського міського виконавчого комітету від 16.09.2010 року № 246-а житловому будинку (літ. А-2) з прибудовами та підвалом, гаражем (літ. Б) та сараю (літ. В) присвоєно порядковий вуличний номерний знак [ADDRESS]; - рішенням Черкаської міської ради від 20.12.2012 року № 3-1477 «Про передачу земельної ділянки безоплатно у власність по [ADDRESS] громадянці [PERSON]» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку гр. [PERSON], площею 917 кв.м., за адресою: [ADDRESS], розробленої ДП «Міський земельно-кадастровий центр» ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр»; передано [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку, площею 917 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд; - позивачкою [PERSON] приватизовано земельну ділянку по [ADDRESS], площею 917 кв.м. та згідно Договору дарування від 18.03.2013 року подаровано гр. [PERSON] - третій особі на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог. Таким чином власником частини земельної ділянки, розподіл якої та порядок користування якої просила провести позивачка [PERSON] на даний час є [PERSON] (земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER]), а тому заявлений раніше позивачкою [PERSON] позов в цій частині не підлягає до задоволення. Позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на самочинне будівництво, а зокрема на гараж та сарай також не підлягають до задоволення, підстав зазначених вище. Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Враховуючи, що питання прийняття спірних об'єктів до експлуатації не було предметом розгляду компетентного державного органу, а зокрема Органом державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області, суд приходить до висновку про відсутність спору про право та відмову в задоволенні позову [PERSON] в цій частині. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 59 грн. 50 коп. (позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі, визначеному на момент подачі позову до суду) та витрати на ІТЗ в розмірі 30 грн., а всього: 89 грн. 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial