Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона та [PERSON] з 01.03.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення суду від 15.04.2015 року. Під час шлюбу придбали автомобіль марки Opel Vivaro, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (далі Автомобіль), який було зареєстровано на відповідача. Їй стало відомо, що [PERSON] без її відома, як співвласника майна, відчужив спірний Автомобіль на користь свого батька [PERSON] У звязку з цим позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог від 15.10.2015 року /а.с.109/ та 18.11.2015 року /132-133/, просила визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 82\~336 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивачка пояснила, що Автомобіль придбали приблизно за 10\~000 доларів США, половину з яких їм подарували на весілля, решта їх спільні з відповідачем кошти, які вони заробили за час перебування у шлюбі. Заперечила факт позики будь-яких коштів у батьків відповідача. Згоду на продаж Автомобіля не давала. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, пояснили, що Автомобіль придбали за 9\~000 доларів США, 3\~000 доларів США з яких їм подарували на весілля, а решту він позичив у свого батька, які у січні 2015 року йому повернув, продавши йому ж Автомобіль. Під час шлюбу відповідач працював на трьох роботах і в місяць отримував в середньому приблизно 3\~000 грн. Згоден відшкодувати позивачці половину спільних коштів, вкладених в купівлю Автомобіля, які їм подарували на весілля, а саме 12\~591 грн. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і надані докази, суд приходить до наступного висновку. Із змісту нормативних положень глав 7,8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1,2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст. 364 ЦК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України, відповідно до якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01.03.2013 року було укладено шлюб, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]. 15.04.2015 року рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу сторони придбали Автомобіль, який 17.01.2014 року був зареєстрований на відповідача. Сторони не заперечили в судовому засіданні, що Автомобіль придбали за 9\~000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день його купівлі становило приблизно 72\~000 грн. Згідно листа Центру НППзВАЗ м. Новоград-Волинський УДАІ УМВС України в Житомирській області від 10.06.2015 року та облікової картки, Автомобіль 13.02.2015 року був перереєстрований на нового власника [PERSON] Відповідач підтвердив, що дійсно вказаний Автомобіль у січні 2015 року ним був проданий батькові в рахунок погашення боргу. При цьому, судом встановлено, що позивачка не надавала згоду на вчинення даного правочину, оскільки сторони з початку 2015 року не підтримували шлюбні стосунки. Правовий режим майна, придбаного під час шлюбу, визначається не за його цільовим призначенням і не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а за джерелами його придбання, за спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, крім речей особистого користування. Матеріалами справи доведено, що під час перебування у шлюбі сторони працювали в ПП «Мірт», а позивачка одночасно на двох роботах (ТОВ «Органік мілк»), і джерелом надходження грошових коштів в їх сімю були заробітні плати. Зокрема, дохід позивачки за період часу з липня по грудень 2013 року становив 35\~608,2 грн., відповідача, як слідує з його власних пояснень, за період часу з березня по грудень 2013 року біля 30 000 грн. В сукупності за час перебування у шлюбі до моменту купівлі Автомобіля, 17.01.2014 року, сторони заробили більше 60\~000 грн. Суд не бере до уваги надану відповідачем розписку від 16.01.2014 року про те, що він отримав від батька в борг 6\~500 доларів США на купівлю Автомобіля, зобовязавшись повернути вказану суму за першою вимогою, оскільки при укладанні цього договору про позику валютних цінностей у розмірі, який перевищує 50-кратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, не дотримано нотаріальної форми, а тому ця угода є нікчемною. Окрім того, з рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської від 15.01.2015 року, ухваленого у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відповідач зазначав, що будь-яких боргів в інтересах сімї ним не укладалось. Таким чином, на думку суду ні відповідачем, ні його представником не було доведено в судовому засіданні, що більша частина спірного Автомобіля була придбана за особисті, або позичені ним кошти. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 25.09.2015 року № 4001 вартість Автомобіля становить 164\~672 грн. За таких обставин, враховуючи, що спірний Автомобіль був придбаний сторонами під час шлюбу, а належних та допустимих доказів, які б свідчили про його придбання за особисті кошти відповідачем надано не було, суд дійшов до висновку, що відповідно до ч.1 ст.60 СК України він є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких у праві власності є рівними. Так як Автомобіль був проданий [PERSON] без згоди [PERSON], остання має право на компенсацію вартості 1/2 частини вказаного автомобіля, тобто 82\~336 грн. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При зверненні до суду позивачці судом було відстрочено сплату судового збору, а тому відповідно до вимог ст.88 ЦПК суму судового збору, яка складає 823,36 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved