Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (далі - КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго») здійснювало та продовжує постачання тепла до нежитлових приміщень, а саме до приміщень [ADDRESS] і належать відповідачу на підставі договорів дарування. Однак, оскільки в порушення Закону України «Про теплопостачання» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (далі - Правила), зобов'язання відповідачем по здійсненню щомісячних розрахунків за теплопостачання не виконувались, у зв'язку із чим за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 11 727,89 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати. У процесі розгляду справи представник позивача збільшив розмір позовних вимог та остаточно просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за спожити послуги в розмірі 15 322,60 грн., яка на теперішній час не погашена (а.с.91). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні обставини справи визнали частково, проти задоволення позовних вимог - заперечували. Суду пояснили, що вважають, що вказані приміщення є житловими, у 2011 році були прийняті безоплатно відповідачем як квартири і складаються з житлових кімнат, перепланування у квартирах не відбувалось, рішення виконавчого комітету міської ради щодо переводу приміщень у нежитловий фонд - не приймалось. Заслухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч.3 ст.10 та ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 02.02.2006 р. № 82 (п.п.4, 5 рішення) квартири [ADDRESS], що належали на праві власності [PERSON], з житлового фонду виключено. Зобов'язано [PERSON] оформити у податковій інспекції документи з оплати за користування нежитловими приміщеннями квартир [ADDRESS] та внести відомості у технічну документацію МБТІ у встановленому порядку (а.с.74). 16.07.2007 р. між [PERSON] та КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» було укладено договір на відпуск теплової енергії в гарячій воді (а.с.114-116). Згідно договорам дарування від 27.01.2011 р. квартири [ADDRESS], [PERSON] передано безоплатно у власність [PERSON] - відповідачу (а.с.65-77). Як вбачається з п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок по укладанню договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, покладається на споживача. Відповідачем [PERSON] договір на надання послуг централізованого опалення та обслуговування внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення із КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» не укладався, але теплова енергія до приміщень [ADDRESS] надавалась, тобто відповідач знаходиться з КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» у фактичних договірних відносинах. Як вбачається з листа Ізмаїльської міської ради № 13/01-24-785 від 31.03.2014 р. список (реєстр) нежитлових квартир не ведеться (а.с.168). Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 8 ЖК Української РСР, жилі приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів може бути переобладнано в нежилі за рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку щодо правомірності нарахування позивачем суми заборгованості за вказаними приміщеннями, як нежитловими. Згідно рішенню виконавчого комітету № 470 від 07.06.2013 р. вирішено вважати такими, що втратили силу пункти 4 та 5 рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 02.02.2006 р. № 82 «про виключення квартир з складу житлового фонду...» (а.с.67). Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника, споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Згідно зазначеним нормам Закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Пунктом 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» вбачається, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» вбачається, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР та п.п.30, 31 Правил відповідач зобов'язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Згідно ч.3 ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч.2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до актів - фактур, виставлених позивачем - відповідачу за останнім значиться заборгованість з централізованого опалення в розмірі 15 322,60 грн., , яка підлягає стягненню з відповідача, а саме: - №0000001493 від 30.11.2012 р. на суму 6 497,01 грн.; - №0000001495 від 30.11.2012 р. на суму 1 056,83 грн.; - №0000001879 від 28.12.2012 р. на суму 2 322,64 грн.; - №0000000265 від 31.01.2013 р. на суму 1 851,41 грн.; - №0000000504 від 28.02.2013 р. на суму 1 638,04 грн.; - №0000000822 від 29.03.2013 р. на суму 1 588,51 грн.; - №0000001102 від 12.04.2013 р. на суму 368,16 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved