Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до територіальної громади м. Марганця в особі Марганецької міської ради, треті особи: приватний нотаріус Марганецького міського нотаріального округу Дряблова Н.Ф., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] [INFO]. Після смерті її чоловіка відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS], дві земельні ділянки площею 0,1207 на та 0,1000 га по [ADDRESS], 1\\2 частини квартири [ADDRESS], 1\\8 частина квартири [ADDRESS], та два вклади в Ощадбанку на 3067,45 гри. та 3004,45 гри. У позивача та спадкодавца шестеро дітей, але ніхто на час його смерті з ними не проживав і не подавав заяви на прийняття спадщини. Зі спадкодавцем позивач уклала шлюб 21.07.1973 року на підставі свідоцтва про шлюб. Але прописані позивач та спадкодавець були за різними адресами, позивач по [ADDRESS], а чоловік по [ADDRESS], де вони весь цей час з 2011 року і проживали. Будинок належить їхній дочці [PERSON], але вона в ньому не проживала і ніхто, крім чоловіка в будинку не прописаний, а проживала тільки позивач та спадкодавець. Позивач та спадкодавець проживали разом в будинку [ADDRESS], до його смерті тобто до [INFO], а позивач до цих пір там проживає, з 2011 року, хоча з 1973 року проживали разом в квартирі [ADDRESS]. Коли помер чоловік, позивач хоронила чоловіка, робила обіди, і фактично вступила у спадок оскільки продовжує проживати по [ADDRESS]. Чоловік заповіта не залишив, а позивач не зверталася до нотаріуса із заявою про прийнятті спадщини, тому що позивач офіційно дружина померлого, вони проживали разом до моменту та на момент його смерті, а вона знала що згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійне проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, то заяву писати не треба, а на те, щоб оформити успадковане майно потрібне щоб пройшло шість місяців після смерті, відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України. Зразу позивач не зверталася до нотаріуса, так як не було грошей, позивач у лютому 2018 рою звернулася до нотаріуса для оформлення усього успадкованого майна після смерті чоловіка, але позивач отримала відмову у вигляді роз'яснення, оскільки сторони були прописані за різними адресами, а тому позивач не довела що вони проживали постійно разом на момент смерті її чоловіка. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Треті особи, які повідомлені належним чином до суду не з'явилися та надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що вимоги заявника обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] [INFO]. Після смерті її чоловіка відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS], дві земельні ділянки площею 0,1207 на та 0,1000 га по [ADDRESS], 1\\2 частини квартири [ADDRESS], 1\\8 частина квартири [ADDRESS], та два вклади в Ощадбанку на 3067,45 гри. та 3004,45 гри. У позивача та спадкодавца шестеро дітей, але ніхто на час його смерті з ними не проживав і не подавав заяви на прийняття спадщини. Зі спадкодавцем позивач уклала шлюб 21.07.1973 року на підставі свідоцтва про шлюб. Але прописані позивач та спадкодавець були за різними адресами, позивач по [ADDRESS], а чоловік по [ADDRESS], де вони весь цей час з 2011 року і проживали. Будинок належить їхній дочці [PERSON], але вона в ньому не проживала і ніхто, крім чоловіка в будинку не прописаний, а проживала тільки позивач та спадкодавець. Позивач та спадкодавець проживали разом в будинку [ADDRESS], до його смерті тобто до [INFO], а позивач до цих пір там проживає, з 2011 року, хоча з 1973 року проживали разом в квартирі [ADDRESS]. Коли помер чоловік, позивач хоронила чоловіка, робила обіди, і фактично вступила у спадок оскільки продовжує проживати по [ADDRESS]. Факт проживання [PERSON] однією сім'єю з її чоловіком - [PERSON] підтверджується наступним: свідоцтвом про одруження, довідкою від квартального, що вони постійно проживали разом і на час його смерті та вели спільне господарство. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного терміну, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Із наведеного суд вбачає, факт постійного проживання [PERSON] [INFO] зі спадкодавцем - її чоловіком [PERSON] [INFO], однією сім'єю за адресом - [ADDRESS], в період з 2011 року по час його смерті, а саме по [INFO], тобто до часу та на час відкриття спадщини, а тому позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Outcome: approved