Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Уточнившись з позовним вимогами, позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна. В обґрунтування позову вказує що на примусовому виконанні в Придніпровському відділі ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебували виконавчі провадження про стягнення з нього (позивача) заборгованості, а саме: - ВП № 6278042 з виконання постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2007 року № 3-8839 про стягнення з нього - [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 17 грн., яке 23.06.2009 року завершене у зв`язку з повним фактичним виконанням згідно з виконавчим документом; - ВП № 8582239 з виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 13.06.2008 року № 3-10096 про стягнення з нього - [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 17 грн., яке 23.06.2009 року завершене у зв`язку з повним фактичним виконанням згідно з виконавчим документом; - ВП № 17231291 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.10.2009 року № 2-5110 про стягнення з нього - [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 25986 грн. 10 коп., яке 28.10.2010 року завершене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 21.04.1999 606-XIV) у зв`язку з надходженням письмової вимоги стягувача від 22.10.2010 року про повернення виконавчого документа без виконання. Також вказує, що в межах даних виконавчих проваджень державним виконавцем накладений арешт на все належне йому майно. Оскільки виконавчі провадження були завершені у 2009-2010 роках, то ним був направлений до відділу ДВС відповідний лист із вимогою про зняття арешту з майна. Листом від 09.09.2019 року його було повідомлено про те, що у зв`язку із закінченням строку зберігання вищевказані виконавчі провадження знищені, тому зняття арешту з майна може бути здійснено за рішенням суду. Доказом відсутності відносно нього - [PERSON] будь-яких виконавчих проваджень є відповідна інформація з Єдиного реєстру боржників від 25.10.2019 року. Також вказує, що згідно довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк» від 12.08.2019 року про відсутність заборгованості перед банком, та з урахуванням інформації з Єдиного реєстру боржників від 25.10.2019 року та листа Придніпровського відділу Державної виконавчої служби міста Черкаси від 09.09.2019 року про фактичне виконання ВП № 6278042, ВП № 8582239 та повернення виконавчого документа без виконання ВП № 17231291, існують об`єктивні підстави для зняття арешту з усього майна боржника. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. А тому, звертаючись з даним позовом до АТ КБ «Приватбанк», просить зобов`язати Придніпровський відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна зареєстрованого за ним - [PERSON] ; здійснити розподіл судових витрат та стягнути з Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на його користь судовий збір в сумі 768 грн.40 коп. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2019 року у справі відкрито провадження та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 19.02.2020 року, замінено третю особу Придніпровський відділ державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області на Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Назаренко С.І. заперечував проти задоволення позову. В судовому засіданні представник третьої особи Придніпровського відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Капшитар В.О. заперечував проти задоволення позову. . Заслухавши пояснення позивача - [PERSON] , представника відповідача - Назаренка С.І., третьої особи - Капшитар В.О. , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи на примусовому виконанні в Придніпровському відділі ДВС міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебували виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] заборгованості, а саме: - ВП № 6278042 з виконання постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.05.2007 року № 3-8839 про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 17 грн., яке 23.06.2009 року завершене у зв`язку з повним фактичним виконанням згідно з виконавчим документом; - ВП № 8582239 з виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 13.06.2008 року № 3-10096 про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 17 грн., яке 23.06.2009 року завершене у зв`язку з повним фактичним виконанням згідно з виконавчим документом; - ВП № 17231291 з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.10.2009 року № 2-5110 про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 25986 грн. 10 коп., яке 28.10.2010 року завершене на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 21.04.1999 606-XIV) у зв`язку з надходженням письмової вимоги стягувача від 22.10.2010 року про повернення виконавчого документа без виконання. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Разом з тим, нормами ч.ч. 1, 2 статті 74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Крім того, частиною 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Як передбачено ст. 56 вказаного Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (аналогічна норма містилася і в Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, стаття 57). Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року). Звертаючись з даним позовом до суду позивач [PERSON] пред`являє його саме до відповідача - Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», але просить зобов`язати зняти арешт з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] саме Придніпровський відділ ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який не є відповідачем, а є третьою особою по справі. За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначити відповідача у справі. При цьому суд, під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі в справі позивачем. У разі пред`явлення позову не до того відповідача, суд не праві за своєї ініціативи і без відповідного клопотання позивача заміняти первісного відповідача належним відповідачем. Суд не може примушувати сторони до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача суд відмовляє в задоволенні позову. Суд, у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень, позбавлений можливості самостійно визначити суб`єктний склад учасників справи, однак, встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, та за відсутності відповідних клопотань з боку позивача про заміну відповідача чи залучення співвідповідача, - відмовляє у позові з цих підстав. В судовому засіданні 19.02.2020 року з урахуванням того, що даний позов пред`явлено до АТ КБ «Приватбанк», а самі позовні вимоги стосуються третьої особи, яку позивач просить зобов`язати вчинити певні дії, а саме зняти арешт з майна, позивачу були роз`ясненні наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, але останній наданим йому процесуальним законом правом не скористався, так як вважає належним відповідачем у справі саме АТ КБ «Приватбанк». А тому, з урахуванням вищевикладеного, доказів якими обґрунтовується даний позов, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] в задоволенні позову до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Придніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed