Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 16702,38 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між банківською установою та [PERSON] 18 березня 2013 року був укладений кредитний договір №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30 квітня 2016 року виникла заборгованість, яка складається з : 1439,23 грн заборгованість за кредитом, 11091,61 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи у розмірі 500 грн фіксована частина та 771,54 грн процентна складова. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 02 вересня 2016 року суд задовольнив позов частково. Стягнув з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 5986,05 грн заборгованості, яка складається: 1439,23 грн заборгованість за кредитом, 1775,28 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 1500 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи у розмірі 500 грн фіксована частина та 771,54 грн процентна складова і вирішив питання судових витрат. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на ухвалення рішення в частині визначення розміру відсотків, що стягнуті з [PERSON], з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування обставин, що мають значення для справи, просить змінити рішення суду в цій частині та постановити нове, яким задовольнити вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом з [PERSON] в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при винесенні рішення прийшов до неправильного висновку про незаконність підвищення банком відсоткової ставки, не врахувавши, що укладений між сторонами правочин є договором приєднання, умовами якого визначено порядок та умови підвищення відсоткової ставки, яких позивач дотримався. В письмових запереченнях [PERSON] просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним. Вислухавши суддюдоповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відсотків за кредитом, що слід стягнути з відповідача, таким вимогам не відповідає. Розраховуючи суму коштів, що становлять відсоток за користування кредитом, які слід стягнути з [PERSON] на користь позивача, суд першої інстанції послався на те, що банк всупереч вимогам чинного законодавства в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку без додержання установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника. Тому суд зменшив цю суму, розрахувавши її з 30% на рік, оскільки така ставка діяла на час укладення між сторонами кредитного договору. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого. Встановлено, що між є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] 18 березня 2013 року був укладений кредитний договір № №б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-7). Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банківської установи станом на 30 квітня 2016 року становила 1670,38 грн, яка складається з: 1439,23 грн заборгованість за кредитом, 11091,61 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи у розмірі 500 грн фіксована частина та 771,54 грн процентна складова. (а.с. 4-5). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. [PERSON], укладаючи договір про надання коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті позивача, складає між ним та банком договір, з умовами якого він ознайомлений, про що свідчить його підпис у заяві позичальника (а.с. 5 зворот). Згідно з п. 1.1.3.2.3 «Умов та правилами надання банківських послуг» банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому банк зобовязаний за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, у тому числі, у виписці за картрахунком, що узгоджується з п. 1.1.3.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг». Цим же пунктом визначено, що клієнт є таким, що приймає нові умови, якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення клієнта про незгоду зі змінами. З виписки по рахунку вбачається новий розмір встановленої нової відсоткової ставки та період, за який нараховуються відсотки. Пунктом 1.1.2.3 Умов встановлений обовязок клієнта одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції за картрахунками, а п. 1.1.2.4 визначено його обов'язок у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку звернутися до банку і погасити заборгованість, що виникла перед банком. Положеннями п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 35 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Ураховуючи викладене вище, апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що умовами кредитного договору було передбачено право банку змінювати процентну ставку за певних умов. Позивач, змінюючи розмір відсотків за кредитом, умови договору виконав та [PERSON] про це проінформував, що підтверджується випискою по картрахунку (а.с. 77-99). Даних про те, що відповідач звернувся до банку з заявою про незгоду зі змінами Правил та/або Тарифів і погасив наявну заборгованість, матеріали справи не містять. Суд першої інстанції, вказуючи у рішенні, що банк всупереч вимогам чинного законодавства в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку без додержання установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, не зазначив, якого саме пункту договору не дотримався банк і яку саме визначену сторонами процедуру повідомлення позичальника він порушив. Отже, висновок суду про недотримання позивачем процедури повідомлення позичальника про збільшення відсоткової ставки не відповідає обставинам справи. Тому апеляційний суд приходить до висновку про існування між сторонами погодженої процедури зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору, а отже і наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та стягнення з відповідача вказаних позивачем відсотків за користування кредитом в сумі 11091,61 грн, Відповідно підлягає збільшенню визначена судом першої інстанції сума стягнутої з [PERSON] заборгованості з 5986,05 грн до 15302,38 грн. Ураховуючи невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши суму заборгованості, що стягнув суд першої інстанції, до 15302,38 грн.

Outcome: approved