Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У травні\~2021\~року [PERSON] \~звернулась до\~Оріхівського районного\~суду Запорізької\~області з\~позовом до\~ [PERSON] \~про поділ\~спільного сумісного\~майна,\~набутого під\~час шлюбу,\~яким просила\~визнати за\~собою право\~власності на\~Ѕ частку\~квартири,\~розташованої за\~адресою: [ADDRESS] загальною площею 22,8 кв.м та житловою площею 12,7 кв. м, що складається з коридору №1 площею 1,8 кв.м, кімнати №2 площею 12,7 кв.м, кухні №3 площею 5,6 кв.м, ванної кімнати №4 площею 2,7 кв.м з правом реєстрації у відповідних органах та організаціях , які здійснюють державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась в період з 28.08.2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який (шлюб) був розірваний Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.12.2019 року. В період шлюбу вони з відповідачем набули вказане у позовній заяві майно, однак зареєстровано воно було за відповідачем. Після розірвання шлюбу сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, позивач змушена звернутись до суду з вимогою щодо його поділу відповідно до норм Сімейного кодексу України. Ухвалою від 02.06.2021 року провадження у справі було відкрите, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження. Сторонам був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. 01.08.2021 року у судді Смоковича М.В., у провадженні якого знаходилась справа, припинились повноваження на здійснення правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду. На підставі Розпорядження заступника керівника апарату Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.08.2021 року №126 був проведений повторний автоматичний розподіл даної справи, на підставі якого справа була передана на розгляд судді Мінаєву М.М. В підготовчому судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмового відзиву на позов та клопотань процесуального характеру не подав. Ухвалою від 07.10.2021 року підготовче провадження у справі було закрите, а справу призначено до судового розгляду. Під час судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. Від відповідача поштою надійшла заява про розгляд справи без його участі та про визнання позовних вимог. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, не з`явився, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши відповідні норми матеріального права, суд приходить до такого. Як випливає з матеріалів справи, з 28.08.2010 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області (актовий запис № 50). Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17.12.2019року, яке набрало законної сили 17.01.2020 року, шлюб між сторонами був розірваний. Під час\~перебування у\~вказаному шлюбі,\~на підставі\~Договору купівлі-продажу\~№ 592\~від 06.07.2018\~року,\~посвідченому приватним\~нотаріусом Оріхівського\~районного нотаріального\~округу Запорізької\~області,\~укладеного відповідачем,\~була придбана\~квартира,\~розташована за\~адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,8 кв.м та житловою площею 12,7 кв. м, що складається з коридору №1 площею 1,8 кв.м, кімнати №2 площею 12,7 кв.м, кухні №3 площею 5,6 кв.м, ванної кімнати №4 площею 2,7 кв.м. Право власності на вказаний будинок було зареєстроване за відповідачем, що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 130149805 від 09.07.2018 року). Водночас у вказаному договорі купівлі-продажу було зазначено, що придбання квартири вчиняється за письмової згоди дружини [PERSON] [PERSON] (п. 4.3). Як зазначено у правовому висновку, який сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша\~статті 182 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 4, частина перша\~статті 5\~Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Виходячи з цього правового висновку, тягар доказування у цій справі тієї обставини, що спірне майно не є спільною сумісною власністю, покладається на того з подружжя, який цю спільну сумісність оспорює. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач жодних заперечень щодо викладених у позовній заяві фактів, а також щодо стверджень позивача про поширення на придбане під час шлюбу майно правового режиму спільної сумісної власності, не подав. Таким чином, факт придбання спірного майна в період шлюбу та, як наслідок, факт наявності у сторін спільної сумісної власності на нього є очевидним, і відповідачем не спростований. Відтак, позов підлягає задоволенню. Судові витрати щодо сплати судового збору відповідного до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають покладенню на відповідача. Питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу було знято з розгляду представником позивача під час судового розгляду. Враховуючи вищенаведене, на підставі статей 57, 60, 69, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved