Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вирішити питання судових витрат. Вимоги мотивувала тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, покладених на нього ст. 150 СК України, не піклується про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, вихованням дитини не займається. В судове засідання позивач не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи через оголошення у пресі, в судове засідання повторно не з'явився, заперечень на позов не надав. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Новосанжарської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.11.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавській області, батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 30.08.2014 року, позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-12). З акту обстеження умов проживання [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON]від 25.05.2017 року вбачається, що з лютого 2012 року [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] постійно проживають в домогосподарстві, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини [PERSON] разом з ними не проживає, не приїздить та участі у вихованні дитини не бере (а.с. 17). [PERSON] відвідує Новосанжарський дошкільний навчальний заклад № 1 «Сонечко» з лютого 2013 року по теперішній час. За цей час батько дитини [PERSON] в дитячому закладі не з'являвся, навчанням і вихованням дитини не цікавився. Даний факт підтверджується довідкою Новосанжарського дошкільного навчального закладу № 1 «Сонечко» від 25.05.2017 року (а.с. 16). Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 квітня 2017 року, позивачка 17 травня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 18). Згідно акту обстеження від 11.09.2017 року сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], умови проживання задовільні. Сім'я забезпечена всіма необхідними речами, створені всі умови для виховання та розвитку дитини [PERSON]: окрема дитяча кімната, облаштовано ігровий та робочий (навчальний) куточки, є іграшки, одяг, тощо. Мама приділяє достатньо уваги вихованню і розвитку дитини. Батько дитини за даною адресою не проживає (а.с. 34). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності зі ст. 151 СК України, батьки мають на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в родині є першочерговим завданням розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання й розвиток. У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що батько [PERSON] разом з дитиною не проживає, не піклується про нього, матеріально не забезпечує та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення позивача до суду, юридичну природу виниклих правовідносин, всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, встановивши, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, суд вважає за необхідне та правильне, задовольнити вимоги [PERSON] та застосувати надзвичайний захід впливу - позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON]. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], суд виходить з наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.2, ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд, враховуючи досліджені письмові докази, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, зі стягненням їх на користь позивачки [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням цього, суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 640 грн. належить стягнути з відповідача.

Outcome: approved