Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

у червні 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виділення частки квартири в натурі та стягнення боргу за комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сторони у справі є співвласникам квартири [ADDRESS]. Зокрема позивачу належить частина вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 грудня 2000 року Московською районною в м. Києві державною адміністрацією, свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 січня 2007 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою, договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого 30 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І.В., договору дарування частини квартири, посвідченого 23 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І.В., всього ? частина. Відповідачам належить частина квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 грудня 2000 року Московською районною в м. Києві державною адміністрацією та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 січня 2007 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою, всього по 1/6 частині кожному. Позивач зазначає, що відповідачі ніякої участі в управлінні та утриманні своєї частки в квартирі не приймають, вона самостійно утримує квартиру, сплачує комунальні послуги, квартплату, послуги електропостачання, технічного обслуговування домофонної системи, послуг телефонного зв'язку. Оскільки між сторони у справі не мають можливості спільно користуватися належною їм на праві спільної часткової власності квартирою, позивач просила виділити їй в натурі ? частину квартири [ADDRESS], визнавши виділену частку самостійним відокремленим об'єктом нерухомого майна. Припинити право спільної часткової власності на ? частини вказаної квартири, а також стягнути з відповідачів 25 997 грн. 60 коп. вартості комунальних послуг в рівних частинах. У січні 2016 року [PERSON] надала до суду заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 133), в якій просила стягнути з відповідачів солідарно суму сплати за комунальні послуги у розмірі 50 330 грн. 20 коп. за період з 2011 року по 2015 рік, з яких квартплата - 41 801,41 грн., електроенергія - 6 790,24 грн. та телефон - 1738 грн. 55 коп. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виділення частки квартири в натурі та стягнення боргу за комунальні послуги залишена без розгляду за заявою позивача в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виділення частки квартири в натурі. (а.с. 73 т. 2) У березні 2016 року [PERSON] повторно надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідачів солідарно суму сплати за житлово-комунальні послуги, послуги електропостачання, телекомунікаційні послуги у розмірі 56 920 грн. 03 коп. (а.с. 63 т. 2) В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги про стягнення вартості житлово-комунальних послуг, послуг електропостачання та телекомунікаційні послуги, просила задовольнити позов, зазначивши, що позивач з січня 2011 року по грудень 2015 року включно самостійно сплачує зазначені послуги. Вона неодноразово зверталася до відповідачів з проханням частково відшкодування сплачених послуг, проте отримала відмову. Вважає, що відповідачі, як співвласники спірної квартири, зобов'язані брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна. Оскільки позивач не проживає у зазначеній квартирі та не користується житлово-комунальними послугами, [PERSON] вважає, що відповідачі зобов'язані повернути їй всю повністю сплачену нею суму в розмірі 56 920 грн. 03 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала клопотання про судовий розгляд без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. (а.с. 29) Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення, зазначивши, що вона не має доступу до квартири, співвласником якої вона є, ключі від квартири у неї відсутні. У спірній квартирі тривалий час проживають квартиронаймачі. Позивач проживає в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення. Зазначивши, що вона разом зі своєю сім'єю (вона, її чоловік та діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]) проживають у житловій кімнаті, площею 17,5 кв.метрів, вищевказаної квартири. Відшкодовувати позивачці вартість сплачених нею грошових коштів не згодна, оскільки в інших кімнатах квартири проживають квартиронаймачі. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS], зокрема: -1/7 частка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 грудня 2000 року Московською районною в м. Києві державною адміністрацією (а.с. 8); -1/42 частка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 січня 2007 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою (а.с. 10); -1/6 частина належить на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого 30 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І.В. (а.с. 14); -1/6 частина належить на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 23 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновим І.В. (а.с. 17). [PERSON] є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS], зокрема: -1/7 частка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 грудня 2000 року Московською районною в м. Києві державною адміністрацією (а.с. 8); -1/42 частка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 січня 2007 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою (а.с. 10). [PERSON] є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS], зокрема: -1/7 частка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 грудня 2000 року Московською районною в м. Києві державною адміністрацією (а.с. 8); -1/42 частка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 січня 2007 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою (а.с. 10). [PERSON] є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS], зокрема: -1/7 частка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 грудня 2000 року Московською районною в м. Києві державною адміністрацією (а.с. 8); -1/42 частка належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 січня 2007 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою (а.с. 10). Квартира [ADDRESS] є чотирикімнатною, житловою площею 55,0 кв.метрів, у тому числі 1-а кімната - 12,6 кв.метрів, 2-а кімната - 17,5 кв.метрів, 3-тя кімната - 12,4 кв.метрів, 4-а кімната - 12,5 кв.метрів, кухні, площею 8,5 кв.метрів, ванної кімнати, площею 3,0 кв.метрів, вбиральні, площею 1,3 кв.метрів та коридору, площею 13,3 кв.метрів. (а.с. 23) Згідно довідки № 212, виданої 24.01.2014 р. КП «ЖЕО-109», у зазначеній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], її син [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON], брат сторін у справі [PERSON], відповідач [PERSON] та її діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON] та її діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 19) Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Оскільки розрахунок вартості житлово-комунальних послуг, послуг електропостачання та телекомунікаційних послуг за період з січня 2011 року по грудень 2015 року включно по квартирі [ADDRESS] відповідачами в передбаченому процесуальним законодавством не спростовано, суд вважає його належним та допустимим доказом на підтвердження наявності у них заборгованості за житлово-комунальні послуги. Відповідно до розрахунку, наданого [PERSON], сторонам у справі за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року було нараховано за надані житлово-комунальні послуги - 47 430,72 грн., електроенергія - 7719,27 грн. та телефон - 1 770,04 грн., а всього 56 920 грн. 03 коп. Зазначена сума була сплачена позивачем, що підтверджується наданими квитанціями. Із заявами по застосування строку позовної давності відповідачі не зверталися. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за отримані ними житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2011 року по 31 січня 2015 року відповідно до їх частки у власності квартири, що становить по 9 486,67 грн. (56 920,03 : 2 = 28 460,02 : 3 = 9 486,67 грн.) з кожного. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати в рівних частинах.

Outcome: partial