Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 липня 1996 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського міської ради м. Запоріжжя, актовий запис за № 572. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Вважає, що права та обовязки батьків відносно дитини є рівними, а отже відповідач повинен надавати їй щомісячну матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина до досягнення останнім повноліття. На підставі викладеного, позивач просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частин, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, з моменту предявлення позову і до досягнення [PERSON] повноліття. Позивач [PERSON] надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що на позовній вимозі наполягає і просить суд її задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечує. З матеріалів справи вбачається, що на протязі розгляду справи відповідач або його повноважний представник, кожен в окремості, неодноразово не зявлялися у судові засідання, а саме: 16 липня 2015 р. 09 годин 45 хвилин, 27 липня 2015 р. 11 годин 30 хвилин. Так, в судове засідання, призначене на 16 липня 2015 р., відповідач або його повноважний представник, кожен в окремості, не зявилися, хоча про час, день і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення № 69063 1160479 2, відповідно до якого [PERSON] особисто 07.07.2015р. отримав копію ухвали судді від 26.06.2015р. про відкриття провадження у справі із зазначення дати, часу та місця розгляду справи. (а.с. 24) Проте, 15 липня 2015 року до суду від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю його представника адвоката [PERSON], в день судового засідання за межами м. Запоріжжя. (а.с. 28) Крім того, 15 липня 2015 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю представника відповідача у м. Запоріжжі. (а.с. 25-26) 27 липня 2015 року, відповідач або його повноважний представник, кожен в окремості, повторно в судове засідання не зявилися, хоча про час, день і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення № 69063 1173063 1 та № 117306064 0, відповідно до яких [PERSON] особисто 20 липня 2015 року та 22 липня 2015 року, відповідно, отримав судові повістки. Проте, у зазначений день та час відповідач [PERSON] або його повноважний представник повторно у судове засідання не зявилися, але цього ж дня до суду від представника відповідача надійшла письмова заява про відкладення розгляду справи у звязку із знаходженням [PERSON] на лікуванні, враховуючи його бажання особисто приймати участь у судовому засіданні. Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п»ятнадцять днів. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України « Про статус суддів» : - при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та об»єктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, взявши до уваги заяву представника позивача, а також з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача або його представника, суд ухвалою від 27 липня 2015 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, прийнявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено та сторонами не заперечується, що 20 липня 1996 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського міської ради м. Запоріжжя, актовий запис за № 572, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 009090, виданим відділом реєстрації актів громадянського міської ради м. Запоріжжя 29 жовтня 1998 року. (а.с. 4) Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу мешкає з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник податку має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника та одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З довідки ПзІІ «Імперіал Тобако Юкрейн» № 00000000086 від 14.04.2015р., виданої [PERSON] вбачається, що [PERSON] працює на зазначеному підприємстві на посаді Територіального менеджеру з продажу та його дохід за період з 01 жвтня 2014 року по 31 березня 2015 року включно становить 159008,76 грн. (а.с. 12) Аналізуючи зазначені норми права та наведені обставини, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст.ст. 180, 182 СК України, та у відповідності до принципу адекватності, співмірності та розумної достатності аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], з відповідача [PERSON] слід стягувати в розмірі ? частин, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно від усіх видів заробітку [PERSON], починаючи з дня звернення до суду, тобто з 24 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов»язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. В порушення зазначених норм процесуального права відповідачем не надано суду заяви про визнання позову або письмових заперечень проти нього, а також належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки мінімальна заробітна плата на 1 січня 2015 року становить 1218,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved