Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

У травні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] - [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 25 грудня 1999 року уклав шлюб з [PERSON] - [PERSON]. Від шлюбу мають двоє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки припинені з квітня 2013 року, спільне господарство не ведеться. Основна причина розпаду сім'ї - це різниця характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння і довіри. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, не досягнуто. За час проживання у шлюбі подружжям було набуте рухоме та нерухоме майно. В позовних вимогах просив розірвати шлюб укладений з [PERSON] - [PERSON]; поділити майно, що є спільною сумісною власністю, виділивши йому в натурі автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. [NUMBER]; 1/2 частку квартири [ADDRESS]; виділити відповідачу в натурі побутові речі та обладнання, які перебувають в квартирі [ADDRESS]; 1/2 частину квартири [ADDRESS]. У серпні 2013 року [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим що, з [PERSON] перебуває в шлюбі з 25 грудня 1999 року. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В період шлюбу було придбане рухоме та нерухоме майно за наступних обставин. Після реєстрації шлюбу з позивачем проживали в двохкімнатній квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON] -[PERSON] на підставі договору дарування від 21 жовтня 1994 року. Оскільки площа квартири була невеликою для сім'ї, з метою покращення житлових вимог подружжя вирішило продати належну [PERSON] двох кімнатну квартиру та за отримані від її продажу кошти та частково за рахунок кредиту придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначає, що сплатила більшу частину кредитних на запозичених коштів, а отже її частка в спільній власності на квартиру є значно більшою, ніж позивача. Крім того було придбане рухоме майно: легковий автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. [NUMBER], вартістю 208 860,00 грн., кухню, вартістю 20 000,00 грн.; шкаф-купе та стіл вартістю 7 000,00грн.; куток до квартири (лавка, стіл, 2 табурета) вартістю 300 грн., м'які меблі вартістю 500 грн., пральну машину ELECTROLUX вартістю 7 000,00 грн., пилосос вартістю 300,00 грн., крісло вартістю 10 000,00 грн., посудомийну машину вартістю 12 000, 00 грн., набір дитячих меблів - основа «Гранд» вартістю 3 000,00 грн. Вважає, що майно, яке складається: двері металеві до квартири вартістю 5 632,50 грн., гідромасажну ванну до квартири вартістю 6 436, 54 грн., обладнання для Інтернету в квартиру вартістю 636,00 грн., гардеробну кімнату в квартирі вартістю 11 820,00 грн., мийку SCHOCKCITY вартістю 2 747,00 грн., кондиціонер вартістю 8 800,00 грн., двері внутрішні «NOVA» вартістю 3 827, 84 дол. США - в перерахунку 7 993 (курс НБУ) х 3 827, 84 = 30 595, 93 грн., позивач включив у перелік майна, яке підлягає поділу не врахувавши, що відповідно до ст.ст. 187, 188, 382 ЦПК України вказане майно не підлягає поділу відокремлено від квартири. В позові просила прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з позовом [PERSON]. У порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частини квартири [ADDRESS], а за нею відповідно визнати право власності на 4/5 частини квартири [ADDRESS]; залишити у власності [PERSON] легковий автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. [NUMBER], вартістю 208 860, грн.; визнати за сторонами право власності на 1/2 частки кухні (вбудовані меблі для кухні) без її реального поділу; визнати за нею право власності на шкаф-купе та стіл вартістю 7 000,00 грн.; куток до квартири (лавка, стіл, 2 табурета) вартістю 300 грн., м'які меблі вартістю 500 грн., пральну машину ELECTROLUX вартістю 7 000,00 грн., пилосос вартістю 300,00 грн., крісло вартістю 10 000,00 грн., посудомийну машину вартістю 12 000, 00 грн., набір дитячих меблів - основа «Гранд» вартістю 3 000,00 грн., а всього на суму 40 100,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь 104 430, 00 грн. у вигляді грошової компенсації замість її частки у спільному майні; стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 09.08.2013 р. прийнято зустрічний позов [PERSON] до розгляду в одному провадженні з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу і поділ майна. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив основний позов задовольнити у повному обсязі, у зустрічному позові - відмовити. В судовому засіданні відповідач по первісному позову [PERSON] - [PERSON] та її представник проти первісного позову заперечували, просили суд у його задоволені відмовити та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Суд вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. 25 грудня 1999 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (т. І а.с. 8). Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] (т. І а.с. 10), [PERSON], [INFO] (т. І а.с. 9). Фактично шлюбні відносини припинилися з квітня 2013 року та спільного господарства сторони не ведуть. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] під час шлюбу придбали рухоме та нерухоме майно на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 09 вересня 2005 року сторони придбали квартиру [ADDRESS] (т. І а.с. 18-19). Відповідно до реєстраційного посвідчення № 008990 виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна дана квартира зареєстрована на сторін в рівних частках на праві приватної власності (т. І а.с. 24). 09 вересня 2005 року було укладено іпотечний договір між акціонерним - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], [PERSON] - [PERSON] предметом якого є забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за основним зобов'язанням (договором кредиту № 10-29/917 від 09 вересня 2005 року), нерухоме майно, що придбане іпотекодавцями за кредитні кошти надані іпотекодержателем відповідно до умов Договору яким обумовлено основне зобов'язання, а саме: трикімнатну квартиру [NUMBER] загальною площею 103,50 кв.м., жилою 52,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки) (т. І а.с. 20-23). Відповідно до довідки та повідомлення виданої ПАТ «Укрсоцбанк» від 08 жовтня 2012 року [PERSON] про те, що зобов'язання за договором кредиту № 10-29/917 від 09.09.2005 р. виконані в повному обсязі та припинив свою дію іпотечний договір (т. І а.с. 25-26). Згідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приписами ст. 16 Конвенції, зазначено, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте сімейне життя, недоторканість житла та інше. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Відповідно до п.1,3 ст. 27 Конвенції встановлено, що держави-учасниці визнають право дитини на рівень життя необхідний для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів для надання допомоги батькам. У випадках необхідних надають допомогу, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом та житлом. Згідно звіту про оцінку вартості майна замовником якого є [PERSON], здійсненого ФОП [PERSON] вартість квартири [ADDRESS] на момент здійснення оцінки 15.05.2013 р. складає 1 190 500,00 грн. (т. І а.с. 38-54). Під час розгляду справи сторони не заперечували проти оцінки вартості спірної квартири, а саме 1 190 500,00 грн. Посилання відповідача по первісному позову на те, що після реєстрації шлюбу з позивачем проживали в двохкімнатній квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON] - [PERSON] на підставі договору дарування від 21 жовтня 1994 року (т. І а.с. 188). Оскільки площа квартири була невеликою для сім'ї, з метою покращення житлових вимог подружжя вирішило продати належну [PERSON] двох кімнатну квартиру та за отримані від її продажу кошти та частково за рахунок кредиту придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS]. 09 вересня 2005 року сторони здійснили купівлю трикімнатної квартири [ADDRESS]. Та зазначає, що вона сплатила більшу частину кредитних та запозичених коштів, а отже її частка в спільній власності на квартиру є значно більшою, ніж позивача. Однак, суд дані доводи не може покласти в рішення суду, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що квартира, яка належала [PERSON] на праві власності була реалізована 29.09.2005 р., тобто пізніше ніж була придбана сторонами спірна квартира. Посилання позивача за зустрічним позовом на доказ, який долучено до матеріалів справи розписок про отримання коштів (т. І а.с. 202-204), з метою внесення частки коштів на сплату спірної квартири, суд критично підходить до цього, оскільки в даних доказах відсутні дані, на яких підставах, з якою метою взяті кошти, відсутні умови повернення коштів та відповідальність за їх не повернення; з якого можна зробити висновок - чи ці розписки для отримання коштів за спірну квартиру. Також, посилання позивача за зустрічним позовом на те, що судом може бути збільшена частка майна дружини, оскільки аліменти які сплачує позивач не достатньо для забезпечення повноцінного харчування дітей та купівлі необхідної одежі та взуття, оскільки діти ростуть, що викликає потребу у постійній купівлі необхідних речей. Однак, суд дані доводи не може покласти в рішення суду та з цих підстав відійти від рівності часток, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивач по первісному позову сплачує в повному обсязі аліменти та надає додаткові кошти на придбання ліків (т. І а.с. 243-249, т. ІІ а.с. 1-14). Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що при вирішенні розрахунків між сторонами при поділі майна сума компенсації повинна бути зменшена на 1/2 частину її заборгованості по кредитам в розмірі 9 980,41 грн. Однак, суд дані доводи оцінює критично, враховуючи, що відповідач по первісному позову не довела, що заборгованість за кредитом, отриманого нею у Банку «Русский Стандарт», у неї виникла під час шлюбних відносин та спільного проживання з позивачем по первісному позову, і що ці кошти вона заборгувала в зв'язку з потребами сім'ї з позивачем, як того вимагає ч. 4 ст. 65 СК України. Та з матеріалів справи вбачається, що листи з банку датуються травнем, червнем 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, квартиру [ADDRESS] слід поділити між сторонами по 1/2 частці кожному відповідно. Судом встановлено, що подружжям було придбано речі побутового призначення, які є в наявності на час звернення з позовом до суду, а саме: кухню (вбудовані меблі для кухні) вартістю 24 000,00 грн.; шкаф - купе, стіл вартістю 8 100,00 грн.; двері металеві до квартири вартістю 5 632,50 грн.; куток (лавка, стіл, 2 шт. табуреток) вартістю 2 000,00 грн.; гідро-масажну ванну вартістю 6 436,54 грн.; обладнання для Інтернету вартістю 636,00 грн.; гардеробну кімнату вартістю 11 820,00 грн.; м'які меблі д. Улибка вартістю 2 350,00 грн.; пральну машину ELECTROLUX вартістю 8 003,00 грн.; мийку SCHOCK CITY вартістю 2 747,00 грн.; пилесмок Philips FC 9229 вартістю 2 057,00 грн.; кондиціонер Toshiba AIR вартістю 8 800,00 грн.; двері внутрішніх до квартири «NOVA» вартістю 30 595,93 грн.; крісло вартістю 10 500,00 грн.; посудомийну машину Electrolux ESL 67070 R вартістю 14 760,00 грн.; набір дитячих меблів - основа «Гранд» вартістю 10 188,00 грн. Під час розгляду справи відповідач по зустрічному позову визнала наявність рухомого майна подружжя, однак з оцінкою не погоджувалась, зазначивши, що оцінка майна завищена. Оскільки дані обставини були визнані сторонами із долученям доказів зі сторони позивача, то наявність переліченого майна не викликає сумніву. Разом з тим існує розбіжність в його оцінці. Вартість майна позивачем по первісному позову зазначена в гривнях лише на час придбання. Так, вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним). Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Так, за клопотанням відповідача по первісному позову, було проведено судове товарознавче експертне дослідження побутових речей. Відповідно до висновку № 0749 Київської незалежної судово-експертної установи від 13 лютого 2014 року дійсна (реальна) вартість домашнього майна, зазначено в позовній заяві з урахуванням його зношення, що знаходиться в квартирі [ADDRESS]: кухні (вбудовані меблі для кухні) - 12 996, 00 грн.; шкафа-купе, комп'ютерного столу 3 429, 58 грн.; дверей металевих до квартири 3 178, 32 грн.; кутка (лавка, стіл, 2 шт. табуретки) 737, 43 грн.; гідро масажної ванни 3 074, 50 грн.; обладнання для Інтернету 315, 41 грн.; гардеробної кімнати 5 551, 32 грн.; м'яких меблів д. Улибка 761, 96 грн; пральної машини ELECTROLUX 3 687, 93 грн.; мийки SCHOCKCITY 1 284, 35 грн.; пилесмоку 459, 00 грн.; кондиціонеру 5 708, 34 грн.; дверей внутрішніх до квартири «NOVA» 13 280, 56 грн.; крісла 5 859, 00 грн.; посудомийної машини 2 031, 48 грн.; набору дитячих меблів - основа «Гранд» 4 149, 10, а всього складає 66 504, 28 грн. (т. ІІ а.с. 38-43). Не погодившись з даним висновком представник [PERSON] - [PERSON] просив призначити повторну судову товарознавчу експертизу, проведення якої доручити КНДІСЕ. Відповідно до висновку експерта № 4624/14-53 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08 липня 2014 року ринкова вартість наданого на дослідження майна, з урахуванням зносу, що розташоване за адресою: [ADDRESS], а саме: набір меблів для кухні 21 600, 00 грн.; шкаф-купе 7 140,00 грн.; комп'ютерний стіл 780,00 грн.; кухонний гарнітур 2 450,00 грн.; гідро масажна ванна 5 775, 00 грн.; обладнання для Інтернету 682,00 грн.; гардеробна кімната 13 200, 00грн.; диван «Улибка» 3 060,00 грн.; пральна машина ELECTROLUX 3 500, 00грн.; мийки кухонна SCHOCKCITY 3 690,00 грн.; пилосос «FHILIPS FC 9229» 1 100,00 грн.; кондиціонер «TOSHIBA RAS-16SKVR-E» 10 406,00 грн.; крісло масажне «Rejoice» 18 000,00 грн., посудомийна машина «ELECTROLUX ESL67070R» 4 555, 00 грн.; набір меблів «Гранд» 8 460,00 грн. за цінами, що діють на момент проведення експертизи складає 104 393, 00 грн. (т. ІІ а.с. 104-113). Під час розгляду справи відповідач по первісному позову пояснила, що майно, яке складається: двері металеві до квартири вартістю 5 632,50 грн., гідромасажну ванну до квартири вартістю 6 436, 54 грн., обладнання для Інтернету в квартиру вартістю 636,00 грн., гардеробну кімнату в квартирі вартістю 11 820,00 грн., мийку SCHOCKCITY вартістю 2 747,00 грн., кондиціонер вартістю 8 800,00 грн., двері внутрішні «NOVA» вартістю 3 827, 84 дол. США - в перерахунку 7 993 (курс НБУ) х 3 827, 84 = 30 595, 93 грн., позивач включив у перелік майна, яке підлягає поділу не врахувавши, що відповідно до ст.ст. 187, 188, 382 ЦПК України вказане майно не підлягає поділу відокремлено від квартири. Однак, суд не може погодитися з даними доводами, оскільки квартиру було придбано без даних предметів побуту, і вони купувалися вже окремо подружжям. Так, суд враховуючи вимоги ст.ст. 58, 59, 66 ЦПК України бере до уваги висновок № 0749 Київської незалежної судово-експертної установи від 13 лютого 2014 року, оскільки саме в цьому висновку відображена вартість всіх побутових речей з урахуванням зносу відповідно до позовних вимог сторін. Отже, загальна вартість речей побутового призначення, що знаходяться в квартирі [ADDRESS] становить 66 504,28 грн. Судом встановлено, що в спірній квартирі проживає відповідач по первісному позову та неповнолітні діти, суд вважає, що 1/2 частку трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та всі побутові речі в даній квартирі слід виділити в натурі відповідачу за первісним позовом [PERSON]. Судом встановлено, що під час шлюбу подружжям придбано автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] (т. І а.с. 29-30). 03 листопада 2008 року [PERSON] відповідно до договору № КР -03 11 2008-2 купівлі-продажу придбав автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. [NUMBER], відповідно до якого оплата покупцем складається з 20 % власних коштів і 80 % коштів, наданих покупцеві в кредит банком (том І а.с. 28), відповідно до договору застави транспортного засобу № 5069-153/08Р (т. І а.с. 31-35). Згідно повідомлення ПАТ КБ «Правекс Банк» від 11.11.2010 р. [PERSON] виконав усі зобов'язання перед кредитним договором, у зв'язку з чим договір застави транспортного засобу припинив свою дію (т. І а.с. 36). Згідно звіту про оцінку вартості майна замовником якого є [PERSON], здійсненого ФОП [PERSON] ринкова вартість автомобілю марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] станом на 15.05.2013 р. становить 208 860,00 грн. (т. І а.с. 76-89). Під час розгляду справи представник позивача за первісним позовом надав звіт № 2770 про визначення ринкової вартості спірного автомобіля, проведеного СПД [PERSON] станом на 28.03.2014 р., яка складає 153 068,30 грн. (т. І а.с. 65-72), пояснивши, що пройшло більше року як розглядається справа в суді та ринкова вартість транспортного засобу зменшилась. Разом з тим, суд бере до уваги ринкову вартість автомобіля згідно звіту про оцінку вартості майна, здійсненого ФОП [PERSON] ринкова вартість автомобілю марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] станом на 15.05.2013 р. становила 208 860,00 грн., оскільки саме у позивача перебував автомобіль під час розгляду справи та оцінка, яка вже була проведена у 2014 р. приводить до висновку, що позивач навмисно намагається зменшити ринкову вартість автомобіля та разом з тим і компенсацію. Отже, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення грошової компенсації 104 430,00 грн. в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. [NUMBER] ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Суд, звертає увагу, що під час розгляду справи представник позивача позовні вимоги відносно побутових речей підтримав та не просив, стягнути грошову компенсацію з відповідача, а навпаки, оскільки діти проживають в спірній квартирі, то всі побутові речі просив залишити [PERSON]. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, вислухавши учасників, які приймали участь у справі, дослідивши доказі по справі, з'ясувавши обставини справи, врахувавши інтереси позивача, відповідача та їх неповнолітніх дітей, приходить до висновку про задоволення позовів частково.

Outcome: partial