Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 26 квітня 2019 року побачив на сайті www.olx.ua розміщене відповідачем оголошення № 424429270 про продаж джинсів у кількості 7 штук. В ході переписки відповідач повідомив позивача про належну якість товару та сторони домовилися про їх купівлю-продаж за ціною 560,00грн. з розрахунку 80,00грн. за одні джинси за умови що продавець надішле їх покупцеві на примірку, а покупець скине їх вартість на картку АТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] , яка належить продавцю. Також сторони домовилися якщо джинси не підійдуть, покупець поверне їх продавцю, а продавець поверне покупцю відповідні грошові кошти. Свої зобов`язання позивач виконав, перерахувавши відповідачу 562,81грн. за квитанцією P24A601972176A88818 від 03.05.2019р. Відповідач надіслав джинси через Укрпошту посилкою № 7730405612325, яку позивач фактично одержав 13.05.2019р., сплативши за неї 35,84 грн. Вдома позивач відкрив посилку та побачив, що надісланий товар не відповідає ані кількісним, ані якісним характеристиками, про які повідомляв продавець. Замість семи джинсів було надіслано лише шість, усі джинси були протертими між ногами, мали дефекти та не відповідали тим замірам, які повідомляв відповідач. Позивач намагався повернути джинси відповідачу, але остання ухиляється від спілкування, не відповідає на повідомлення та не бажає виконувати досягнуті при купівлі-продажу домовленості. У зв`язку з чим позивач просить розірвати договір купівлі-продажу, стягнути з відповідача вартість перерахованих грошей за товар у сумі 562,81грн., оплату послуг доставки товару 35,84грн. та моральну шкоду 2000,00грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення (а.с. 27). Відповідач [PERSON] не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надавала. Сповіщалася про дату та час судового засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, до суду повернувся поштовий конверт з відповідною відміткою (а.с. 21, 26, 31). Згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами та виходячи з дійсних обставин справи, наявних доказів, суд дійшов до висновку, що фактично між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу, тому вони регулюються положеннями глави 54 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», що також відповідає п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про продукцію. Згідно п. 15 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», недолік- будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Згідно правової позиції Верховного суду України від 01.02.2013р., висловленій в документі «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009-2012 рр.)», при вирішенні спорів про захист прав споживачів тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Частинами 1, 2 ст. 673 ЦК України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Наявними у справі доказами та роздруківкою електронної переписки між позивачем та відповідачем доведено, що відповідач надав позивачу інформацію про належну якість джинсів, їх кількість та розміри, натомість після отримання оплати за товар надіслав джинси неналежної якості, невідповідного розміру та в недостатній кількості. Також доведено неодноразові спроби позивача повернути відповідачеві товар з надісланням йому відповідних повідомлень зі свого аккаунту на аккаунт продавця на сайті www.olx.ua. Ніякої відповіді на ці повідомлення відповідач не надав. Водночас відповідачу направлялися повідомлення з іншого аккаунту, на які ним майже відразу надавалася відповідь. Такі дії суд розцінює як ігнорування відповідачем саме позивача з метою ухилення від виконання досягнутих домовленостей за договором купівлі-продажу. Частиною 2 ст. 678 ЦК України передбачено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару покупець має право за своїм вибором : 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 708 ЦК України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. У відповідності до вимог ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Згідно статті 4Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; У зв`язку з цим, враховуючи наявність доказів ухилення відповідача від виконання досягнутих з позивачем домовленостей про повернення товару який не підійшов та повернення сплачених за нього грошей, суд вважає обґрунтованими вимоги про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплаченої за товар грошової суми, включаючи витрати на його пересилання. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 2000,00грн. суд керується наступним. Відповідно до ст. 22 «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування передбачено безпосередньо нормами Конституції, законами України, а також при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладених в п. 1 Постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», із змінами, доповненнями, при вирішенні цих справ суди мають насамперед виходити із положень Закону «Про захист прав споживачів». З роз`яснень, які містяться в п. 23 вищезазначеної постанови, вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що поведінка відповідача та навмисне ухилення від спілкування з ним з одночасним безперешкодним спілкуванням з іншими покупцями є недопустимою, вона не тільки суперечить правовим нормам щодо захисту прав споживачів, але й принижує його, має ознаки дискримінації, викликає душевні хвилювання та емоціональний зрив. Увесь час він перебуваю у збудженому стані та змушений приймати заспокоюючи ліки, втратив сон та душевну рівновагу, у тому числі через визнання необхідності докладання додаткових зусиль для того, щоб захищати себе від недобросовісного продавця, витрачати час та матеріальні ресурси на судову тяганину тощо. Враховуючи обставини справи суд вважає дії відповідача такими, що спричинили позивачеві душевні та моральні страждання, оскільки відповідач отримавши кошти за товар та усвідомлюючи досягнуті добровільно домовленості щодо умов його повернення навмисно ухилився від спілкування з позивачем, знехтував умови договору купівлі-продажу та змусив позивача звертатися до суду. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода, завдана споживачеві внаслідок недоліків (дефекту) продукції відшкодовується відповідно до закону незалежно від того, чи є вони небезпечними для життя і здоров`я людей. Такий правовий висновок викладений в постанові ВС/КЦС, справа № 490/8831/15-ц, 26.09.2018р. Враховуючи викладене, а також

Outcome: approved