Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що за час спільного проживання у період шлюбу у період з 6 листопада 1982 року ними було придбано за спільні кошти майно на загальну суму 70000 грн., щодо розподілу якого вони не досягли згоди. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинені з 2013 року. Тому позивач прохав розірвати шлюб між ними, виділити йому у власність житловий будинок [ADDRESS], а відповідачу - легковий автомобіль ЗАЗ 1103 07, 2006 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], шасі [NUMBER], а також стягнути з нього на користь відповідача грошову компенсацію у розмірі 5000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання двічі не з'явилася, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином за місцем реєстрації та не подала до суду заяви про розгляд справи у її відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 6 листопада 1982 року. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім'ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З матеріалів справи також вбачається, що під час шлюбу сторони придбали наступне майно: житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 1.04.1993 року між [PERSON] та держплемзаводом «Комсомолець», право власності на який зареєстровано за [PERSON], і легковий автомобіль ЗАЗ 1103 07, 2006 року випуску, реєстраційний № [NUMBER], шасі [NUMBER], на який свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видано на ім'я [PERSON] Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23,30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказане вище майно як придбане сторонами під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу згідно положень ст.60 СК України. Виходячи з визначених ст. 70 СК України рівності часток кожного з подружжя та встановлених ст. 71 СК України правил поділу спільного майна, частка кожного із сторін в спільному майні, виходячи з цін, визначених позивачем: автомобіля - 30000 грн., житлового будинку - 40000 грн., дорівнює 35000 грн. З урахуванням доводів позивача про наявність у відповідача у власності іншого житлового будинку, отриманого у порядку спадкування, суд вважає за необхідне виділити позивачу у власність житловий будинок, а відповідачу - автомобіль. В рахунок компенсації різниці у вартості виділеного відповідачу в натурі майна, з позивача на користь відповідача слід стягнути грошову компенсацію у розмірі 5000 грн. Від стягнення з відповідача судових витрат на його користь позивач відмовився.

Outcome: approved