Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася з заявою про визнання громадянина безвісно відсутнім, зазначивши заінтересованими особами: Дніпровський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Дніпровський районний відділ у м.Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області. В обґрунтування заяви зазначає, що 30.07.2004 вона уклала шлюб з громадянином України [PERSON] , від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Разом з родиною вони мешкали за адресою: [ADDRESS] . 12.02.2017 [PERSON] було затримано у порядку ст. 208 КПК України, а в подальшому заарештовано за ст.ст. 153,156 КК України, 25 березня 2017 [PERSON] вийшов «під заставу», одразу після звільнення йому почали надходити погрози від невідомих осіб щодо його життя та здоров`я. Деякий час [PERSON] мешкав у сестри, а 20 квітня 2017 року вийшов з дому та не повернувся. На теперішній час його місцезнаходження заявникові невідоме. На запит до Національної поліції України заявник отримала відповідь, що [PERSON] , [INFO] , перебуває у розшуку з 03.05.2017 року. Посилаючись на те, що встановлення юридичного факту щодо зникнення безвісти [PERSON] їй необхідно для внесення змін у свідоцтво про народження сина - [PERSON] та розірвання шлюбу з [PERSON] у спрощеному провадженні, оформлення дозволу неповнолітнім дітям для отримання проїзного документа дитини та для виїзду за кордон, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. Заявник та представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримали в повному обсязі, просили заяву задовольнити з підстав, вказаних в ній. Представник заінтересованої особи - Дніпровський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, яке перейменовано у Дніпровський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи - Дніпровський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду пояснення, в яких зазначив, що у відповідності до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затверджений Постановою КМУ від 07.05.2014 року № 152 паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Паспорт для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Громадянин України не може мати більше двох паспортів для виїзду за кордон. Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років. Згідно п.7 вищевказаного Порядку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто; 2) особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники). Також повідомили, що Державна міграційна служба України з 2014 року не документує дітей дитячими проїзними документами у відповідності до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» і тепер умовою для виїзду за межі України є наявність закордонного паспорта. Просив заяву розглядати без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та його представника, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи визнання її померлою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.07.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с. 9). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голвного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 8), та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 7). Заявник зареєстрована за адресою [ADDRESS] що підтверджує копія паспорту серії [NUMBER] , виданого 02.11.2004 року Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області (а.с. 5). У відповідності до ст. 306 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. У відповідності зі ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, яких вживав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до ч.2 ст.43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07.05.2018р у справі № 225/1297/17, який згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватись при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. В той же час, згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог статей 305-309 Цивільного процесуального кодексу України, виникнення справ про визнання громадян безвісно відсутніми зумовлені необхідністю захисту майнових прав громадян, справи про правовий статус яких розглядається судом, захистом інтересів осіб, які мають певні правовідносини з особою, тривала відсутність якої позбавляє їх можливості користуватись своїми правами. Суд зазначає, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б у достатній мірі надавали змогу підтвердити факт безвісної відсутності [PERSON] . Належних та допустимих доказів місця реєстрації та проживання [PERSON] суду не надано, а тому зазначення заявником, що [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] не свідчать про те, що вказана адреса є постійним місцем проживання особи. Не надано заявником і належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність [PERSON] за зазначеним нею місцем проживання. Зокрема, заявником не надано відомостей з Пенсійного фонду України про перебування або ж не перебування [PERSON] на обліку та отримання останньою відповідних виплат, не надано будь-якої інформації з відповідного центру зайнятості населення, в якому можуть бути відомості стосовно можливого працевлаштування [PERSON] , не долучено до матеріалів справи інформації з управління соціального захисту населення про перебування або ж не перебування [PERSON] на обліку та отримання чи не отримання державної допомоги. Також матеріали справи не містять будь-якої інформації з Державної прикордонної служби України, за допомогою якої можливо було б встановити або спростувати факт перетинання кордону особою, яку заявник просить визнати безвісно відсутньою. Клопотань про витребування будь-яких доказів заявником до суду подано не було. Натомість заявником додано до заяви копію відповіді Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області №Б-575/40/04/03-2019 від 07.06.2019, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебуває в розшуку за ВКП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з 03.05.2017 за підозрою у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України (а.с. 10). На запит суду Дніпровським відділом поліції ГУНП в Запорізькій області надано копію постанови про заведення оперативно-розшукової справи категорії «розшук» від 03.05.2017, з якої встановлено, що з метою встановлення місцезнаходження та затримання [PERSON] , [INFO] , заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» №50211701 у відношенні [PERSON] . Будь-яких відомостей про вчинювані заходи, які були б спрямовані на розшук [PERSON] , суду не надано. Зазначені обставини, на думку суду, не виключають навмисності відсутності [PERSON] в місці його постійного проживання та унеможливлюють встановлення юридичного складу, який необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. Суд зазначає, що саме на заявника покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав заяви довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, заявник повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Звертаючись до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою заявник посилалася на те, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім надасть їй можливість виїзду з дітьми за кордон, оскільки в неї відсутня згода батька на такі дії, а також їй необхідно внести зміни до свідоцтва про народження дитини та оформити розірвання шлюбу за спрощеною процедурою. Разом з тим для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі ст. 307 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов`язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо. Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які з урахуванням принципу достатності, могли б у своїй сукупності свідчити про наявність обставин, які входять до предмета доказування у даному випадку. Фактично на підтвердження безвісної відсутності [PERSON] заявником надано лише копію відповіді Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області №Б-575/40/04/03-2019 від 07.06.2019, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебуває в розшуку за ВКП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з 03.05.2017 за підозрою у вчинені злочинів, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, однак вказаний доказ не доводить у достатній мірі всієї сукупності обставин, необхідних для визнання фізичної особи безвісно відсутньою, викладених в ст. 43 ЦК України з урахуванням правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 07.05.2018р у справі № 225/1297/17 у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed