Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

у травні 2017 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вищезазначена цивільна справа за підсудністю, позивач просить суд розірвати договір банківського вкладу №SAMDN01000738598948, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) від 14.10.2013; розірвати договір банківського вкладу №SAMDNWFD0070043306600, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) від 24.12.2013; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] суму залишку вкладу у розмірі 200000 (двісті тисяч гривень) 00 коп. за договором №SAMDN01000738598948 від 14.10.2013; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] суму залишку вкладу у розмірі 300000 (триста тисяч гривень) 00 коп. за договором №SAMDNWFD0070043306600 від 24.12.2013; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] суму відсотків за договором №SAMDN01000738598948 від 14.10.2013 у розмірі 106257 (сто шість тисяч двісті п'ятдесят сім гривень) 00 коп.; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] суму відсотків за договором №SAMDNWFD0070043306600 від 24.12.2013 у розмірі 163972 (сто шістдесят три тисячі дев'ятсот сімдесят дві гривні) 00 коп.; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] суму судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14.10.2013 між сторонами укладено договір депозиту №SAMDN01000738598948 вклад «Стандарт на 3 міс.» у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» у м. Сімферополь», АР Крим, згодом 24.12.2013 між сторонами укладено ще один договір депозиту №SAMDNWFD0070043306600 та тією ж адресою, вказаними договорами передбачено, що у разі витребування клієнтом банку частини вкладу, обов'язки сторін по вкладу припиняються та вклад повертається клієнту, а на залишок суми на бажанням клієнта може бути оформлений новий вклад, після чого 01.09.2016 позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення вкладів (про дострокове розірвання договору) оскільки протягом тривалого часу не нараховувалися відсотки за вкладами та були заблоковані вкладні рахунки, внаслідок чого позивач уникає виконання своїх зобов'язань по виплаті коштів за вказаними договорами, що порушує законодавство і права позивача. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти вказаних позовних вимог, вважає їх безпідставними, оскільки відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» де укладалися вказані договори на території АР Крим та м. Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та м. Севатополя, а також відповідно до Протоколу засідання Правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.05.2014 №18 було прийнято рішення про припинення діяльності усіх відокремлених підрозділів Кримської філії ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК, тому доступ до первинних документів клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмежений. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.10.2013 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір депозиту №SAMDN01000738598948 вклад «Стандарт на 3 імс.», згідно умов якого термін оформлення внеску: 3 місяці з 14.03.2013 по 14.01.2014 включно. Для обслуговування платежів по договору у ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито особовий рахунок [NUMBER] на який був зарахований внесок; розмір даного внеску склав 200000 грн 00 коп.; розмір відсотків склав 16% річних. Для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок, період зарахування відсотків за вкладом 1 місяць (а.с. 12-14, 74, 75). 24.12.2013 між сторонами було укладено ще один договір депозиту №SAMDNWFD0070043306600 згідно умов якого термін оформлення внеску 6 місяців з 24.12.2014 по 24.06.2014 включно; для обслуговування платежів за даним договором у ПАТ КБ «Приватбанк» був відкритий особовий рахунок [NUMBER] на який зарахований внесок ; розмір даного внеску склав 300000 грн 00 коп. рахунок/карта для зарахування відсотків за вкладом [NUMBER]; розмір відсотків за даним вкладом склав 19% річних; для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок. Період нарахування відсотків за вкладом 1 місяць (а.с. 10, 11, 76, 77). Вказаними договорами банківського вкладу від 14.10.2013 №SAMDN01000738598948 та від 24.12.2013 №SAMDNWFD0070043306600 передбачено, що у разі витребування клієнтом банку частини вкладу, обов'язки сторін по вкладу припиняються та вклад повертається клієнту, а на залишок суми за бажанням клієнта можу бути оформлений новий вклад. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК договір банківського вкладу може бути укладений на будь-яких умовах, які не суперечать закону. В основному, це депозитні вклади на умовах видачі вкладу на першу вимогу («до запитання») та строкові вклади. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Конструкція договору банківського вкладу передбачає обов'язок банківської установи, що прийняла від вкладника чи для нього певну грошову суму виплачувати по закінченню обумовленого у договорі періоду таку суму та відсотки на неї або дохід в іншій формі. У залежності від виду договору та встановлених сторонами прав та обов'язків механізм реалізації договору може відповідно уточнюватися. Об'єктом договору банківського вкладу (депозиту) є грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку під процент або дохід в іншій формі і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу є одностороннім, тобто з моменту його укладення у банка виникає обов'язок повернення суми вкладу та нарахованих відсотків чи доходу в іншій формі, а вкладника - право вимагати виконання зазначених дій. Позивач надсилала на адресу відповідача повідомлення від 01.09.2018 №413863 та №413865 про розірвання договорів банківського вкладу 14.10.2013 №SAMDN01000738598948 та від 24.12.2013 №SAMDNWFD0070043306600 (а.с. 15-18). Позивачем вказані заяви були прийняті, що підтверджується зазначеним повідомленням в якому вказано, що відповідь буде надано у терміни згідно законодавства України і направлений поштою на адресу, зазначеному у заявах (а.с. 19), однак відповідді не було надано. Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13). Заборгованість відповідача по сумі відсотків за депозитними вкладами склала: 200000 х16/100 х 1212/365 = 106257 грн 00 коп. за договором №SAMDN01000738598948 та 300000 х 19/100 х 1050/365/365 = 16372 грн 00 коп. за договором №SAMDNWFD0070043306600, оскільки відсотки по зазначеними договорам не виплачувалися. Незалежно від виду вкладу, банк зобов'язаний видати суму вкладу або його частину на першу вимогу вкладника-фізичної особи і не може зменшувати суму вкладу шляхом застосування штрафних санкцій, невиплати процентів за вкладом чи інших можливих форм відшкодування збитків банку. Крім того, вирішуючи питання про наявність вини як умови застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, так само слід враховувати особливість правової природи цієї відповідальності. Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та тьох процентів річних за ст. 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Суть її полягає в тому, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Окремо необхідно наголосити, що раніше Верховний суд України, який розглядаючи справу № 6-2861цс15 (№ в ЄДРСРУ 56309772) сформулював відповідну Правову позицію в Постанові від 02.03.2016, якою відповів на питання відносно продовження нараховування процентів за банківським вкладом (депозитом) після закінчення строку дії депозитного договору. Зокрема Верховний суд України зазначив наступне: «Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом» . Тобто в разі неналежного виконання договору банківського вкладу (депозиту), а саме за безпідставністю його неповернення та/або затримки в повернені, Банк повинен нараховувати та виплатити Клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, а Клієнт (вкладник), для найефективнішого вирішення цієї справи, користуючись своїми процесуальними правами за допомогою суду та/або адвоката, повинен витребувати відповідні документи, які встановлюють розмір процентів за вкладом на вимогу у відповідної банківської установи. Практика Європейського суду з прав людини: «Суд зазначає, що на підставі ст. 830 ЦК України, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір 6890 грн 00 коп. тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved