Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним договору оренди житлового будинку. В обґрунтування позову зазначивши, що 01 грудня 2013 року між сторонами укладений договір оренди №1, відповідно до якого позивач передав відповідачу нерухоме майно - будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2009, посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Пунктом 5.3 вищезазначеного договору передбачено, що у разі дострокового припинення Договору по ініціативі орендодавця, якщо це не пов`язано з порушенням умов Договору орендатором, орендодавець зобов`язаний повернути раніше сплачену суму орендної плати, а також виплатити штраф у сумі 10% від загальної суми Договору. Так, дійсно позивач був ініціатором розірвання договору оренди, проте, зазначає, що будинок був необхідний для проживання в ньому йому самому та членам його сім`ї, а тому в передбаченому законом порядку попередив про це відповідача за два місяці до бажаної дати розірвання договору. 26 листопада 2015 року відповідачем підготовлений акт приймання-передачі домоволодіння, останній зібрав свої речі та не пред`являв претензій до [PERSON] . Утім, 10 травня 2018 року останній отримав документи з Відділу виконавчої служби, що відповідно до заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у сумі 33295 грн., на підставі пункту 5.3 Договору оренди. [PERSON] вважає, що вказаний пункт включений в даний договір всупереч законодавству та істотно порушує його права, як власника майна, а тому просив суд визнати частково недійсним договір оренди житла в частині пункту 5.3, а саме у разі дострокового припинення Договору по ініціативі Орендодавця, якщо це не пов`язано з порушенням умов Договору орендодатором, орендодавець зобов`язаний повернути раніше сплачену суму орендної плати, а також виплатити штраф у сумі 10% від загальної суми Договору та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.14). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року відкрито провадження (а.с.29). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська (а.с.31-32). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2020 року суддею Богун О.О. заявлено самовідвід з розгляду вищезазначеної справи (а.с.38). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним договору оренди житлового будинку передано судді Подорець О.Б. (а.с.40). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.41). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.120). 01 липня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Мажара Н.І. в судовому засіданні підтримала позов. Додатково повідомила, що позивач, як передбачено законодавством, повідомив відповідача, що Договір буде припинено, як тільки відповідач знайде нове житло, але не пізніше 28 грудня 2015 року. Після підписання між сторонами акту приймання-передачі, сторони розійшлися мирно та [PERSON] був впевнений, що договір оренди припипинено у відповідності до пункту 6.4 Договору оренди, відповідно до якого Договір може бути припинено в любий час за взаємною згодою сторін. Також зазначила, що повернення суми орендної плати у відповідності до пункту 5.3 Договору робить сам договір безглуздим та обмежує право позивача. На підставі чого, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представник відповідача адвокат Забара А.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, підтримавши наданий суду відзив. Також зазначила, що пунктом 6.1 Договору передбачено, що договір укладено на строк з 01.12.2013 по 10.02.2015. відповідно до пункту 6.2 Договору договір автоматично продовжується на такий самий термін, якщо за 10 днів до дати припинення договору, жодна зі сторін не заявить про припинення договору. Оскільки жодна зі сторін не заявила про припинення договору орендиу відповідності до п.6.2 Договору, а тому строк договору становив до 10.02.2016. Повідомила, що у зв`язку з тим, що відповідач відмовився сплачувати додаткові витрати на утримання нерухомого майна, які не були передбачені Договором, позивач направив відповідачу повідомлення про виселення. У зв`язку з порушенням зазначеного положення з боку позивача, відповідач був змушений звертатися до суду з позовною вимогою про стягнення грошових коштів. Вказуючи, що договір оренди було розірвано у з`язку з необхідністю використовувати житло для своєї сім`ї, позивач вводить в оману суд щодо фактичних обставин, оскільки [PERSON] продовжував здавати вказане житло в оренду, отримуючи за це грошові кошти. Зазначила, що оскільки договір оренди між сторонами було розірвано, а тому вимога про визнання недійсним договору, який припинив свою дію, є безпідставною. На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.86-91). Вислухавши представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди №1 (далі Договір) (а.с.6-7). При укладанні вищезазначеного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Крім того, на момент укладення оспорюваного договору [PERSON] не заявляв додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди. Таким чином, істотними умовами даного договору відповідно до чинного законодавства являються лише ті, які сторони визначили за взаємною згодою, укладаючи договір. Відповідно до п.1.1, 1.2 Договору з метою ефективного використання майна «Орендодавець» передає, а «Орендар» приймає у користування нерухоме майно (далі об`єкт). Орендуємий об`єкт являє собою будинок, загальною площею 55 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом п.3.2 Договору між сторонами погоджено, що орендна плата вноситься орендарем орендодавцю у розмірі 2\~500,00 грн. щомісячно до 10 числа кожного місяця шляхом перерахування грошових коштів на карту № [NUMBER] в ПАТ «Приватбанк». Відповідно до умов п.5.3 Договору, у випадку дострокового припинення Договору за ініціативою Орендодавця, якщо це не пов`язано з порушенням умов Договору Орендарем, Орендодавець зобов`язаний повернути сплачену суму орендної плати, а також сплатити штраф у розмірі 10% від загальної суми Договору. Згідно вимог ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. За вимогами ч.ч.2,3 ст.825 ЦК України договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: 1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази; 2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає. За рішенням суду наймачеві може бути наданий строк не більше одного року для відновлення житла. Якщо протягом\~строку,\~визначеного судом,\~наймач не\~усуне допущених\~порушень,\~суд за\~повторним позовом\~наймодавця постановляє\~рішення про\~розірвання договору\~найму житла.\~На прохання\~наймача суд\~може відстрочити\~виконання рішення\~не більше\~ніж на\~один рік. Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. Згідно вимог ч.ч. 1,2,3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.626, ст.ст.6, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом також встановлено, що постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2016 року, яким стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченої орендної плати у розмірі 27\~450 грн., суму штрафу у розмірі 5\~875 грн., а всього 33\~295 грн., залишено без змін (а.с.95-98). Суд звертає увагу на те, що факт підписання 01 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] . Договору оренди №1, подальше його виконання свідчить про згоду з його умовами. Крім того, [PERSON] отримував грошові кошти за цим договором. Дані обставини також встановлено судом апеляційної інстанції у постанові колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2019 року. Також суд звертає увагу, що доказів того, що [PERSON] оспорював спірний Договір оренди від 01 грудня 2013 року повністю або частково з дня його укладання до 2018 року, часу звернення останнього із заявою про скасування заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2016 року, суду не надано. Представник відповідача [PERSON] зазначає про безпідставність позовних вимог, а також і про пропуск позивачем строку позовної давності. Водночас, як роз`яснив у п.11 своєї постанови №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 Верховний Суд України, встановивши,\~що строк\~для звернення\~з позовом\~пропущено без\~поважної причини,\~суд у\~рішенні зазначає\~про відмову\~в позові\~з цих\~підстав,\~якщо про\~застосування позовної\~давності заявлено\~стороною у\~спорі,\~зробленою до\~ухвалення ним\~рішення,\~крім випадків,\~коли позов\~не доведено,\~що є\~самостійною підставою\~для цього. Підсумовуючи наведене, встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому такими, що задоволенню не підлягають. Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed