Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі з 29 червня 2010 року, шлюбні стосунки фактично припинені з квітня 2012 року. [PERSON] є батьком їх малолітньої доньки [PERSON], яка народилась [INFO]. Відповідач не бажав народження дитини, не вважав себе її батьком, а тому після народження дитини не приїхав забирати з пологового будинку. Зазначені обставини стали підставою для фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач свідомо не бажав брати участь у виховані дитини, більше шести місяців не проявляв до неї батьківського піклування, будь-якої матеріальної допомоги не надавав. Після проведення тесту ДНК та встановлення за його висновками батьківства, з 03 квітня 2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини та дружини. Відповідач і далі ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, не спілкується з нею, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи. Рішенням Ворошиловського районного суду міста Донецька від 26 грудня 2013 року позов [PERSON] задоволено. Позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON]. У апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Зазначає, що судом не були враховані долучені ним докази, з яких вбачається, що він працює, в повному обсязі сплачує аліменти, має житло і бажає спілкуватися з дитиною. В судовому засіданні апеляційного суду відповідач [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Позивачка [PERSON], її представник [PERSON], прокурор Голубнича О.О., представник органу опіки та піклування Обєзинська О.С. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін. Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню за таких підстав. Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обгрунтованим вважається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При розгляді справи судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2010 року ( а.с.4). Відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка мешкає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Кіровського районного суду міста Донецька від 03 квітня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 28 січня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Рішенням Кіровського районного суду міста Донецька від 03 квітня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 05 лютого 2013 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років (а.с.7). Згідно довідки центральної міської клінічної лікарні № 6 міста Донецька [PERSON] працює в зазначеній лікарні на посаді лікаря хірурга хірургічного відділення з 01 серпня 2013 року по теперішній час, його заробітна плата з серпня 2013 року по листопад 2013 року складає 8643,16 гривень, з якої утримуються аліменти (а.с.72, 73). Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.74). Згідно висновку органу опіки та піклування Кіровської районної в місті Донецьку ради від 11 грудня 2013 року, батько [PERSON] дочку з пологового будинку не забирав, по теперішній час не навідував, не проявляв батьківського піклування, а тому прийнято рішення вважати обґрунтованим позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.65). З пояснень представника органу опіки та піклування вбачається, що відповідач [PERSON] працює, характеризується позитивно, має нормальні умови для проживання. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не забрав дитину з пологового будинку, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов*язків щодо виховання доньки, що вказує на те, що вона позбавлена батьківської турботи та піклування. Проте з таким висновком погодитися не можна з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) не забрали дитину з полового будинку або іншого закладу охорони здоров*я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, а також ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Посилання позивачки про те, що відповідач не забрав дитину з полового будинку без поважної причини не ґрунтуються на з*ясованих судом обставинах справи. Сторони в судовому засіданні не заперечували, що припинили шлюбні відносини ще до народження дитини, шлюб до теперішнього часу не розірвано. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначав і з цим погоджувалась позивач [PERSON], що після вагітності відповідач сумнівався в наявності свого батьківства до дитини, що і стало причиною погіршення їх відносин. З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи про стягнення аліментів на дитину та дружину відповідача, було проведено тест ДНК, згідно результатів якого вірогідність батьківства встановлено на 99,999997% (а.с.11). Зазначені обставини, а саме погіршення відносин між сторонами ще під час вагітності позивачки, на думку апеляційного суду є такими, що вказують на поважність причин, у зв'язку з якими відповідач не забрав дружину та дитину з пологового будинку. Пояснюючи про відсутність можливості спілкування з дитиною, [PERSON] зазначав, що після проведення тесту ДНК, він намагається спілкуватися з дитиною, проте вік дитини та не добрі стосунки з дружиною, не дають в теперішній час таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює лікарем, в міру можливості надає матеріальну допомогу своїй дитині, про що свідчить відсутність заборгованості по аліментам. З пояснень відповідача вбачається, що він любить свою дитину і має бажання приймати участь у її вихованні, у грудні 2013 року звернувся до органу опіки та піклування про визначення порядку у вихованні дитини. Наведене свідчить про те, що суд, розглядаючи такий позов, повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилається позивач, і ці обставини позивач повинен довести належними та допустимими доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України. Апеляційний суд вважає, що позивачка не довела в судовому засіданні ту обставину, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Ті обставини, що відповідач недостатньо спілкується з дитиною, що матеріальна допомога, яку надає відповідач є взагалі не помітною, не свідчить про те, що він умисно ухиляється від виховання дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач кохає свою доньку і бажає приймати участь у її вихованні. Він має певні доходи для утримання дитини, приймає заходи для свого спілкування з дочкою. Недостатній матеріальний стан відповідача, неможливість надавати матеріальну допомогу в значному розмірі не є підставами для позбавлення батьківських прав. Відповідач проявляє батьківську турботу про дитину в межах своїх можливостей. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у неприязних стосунках. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав сприятиме інтересам дитини. Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проте із наданого суду висновку не вбачається, на підставі яких відомостей орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], відповідні документи не долучені до висновку та матеріалів справи. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, апеляційний суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування. Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав позбавлення відповідача батьківських прав. Позбавлення відповідача батьківських прав не сприятиме інтересам дитини, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Outcome: dismissed