Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 5934,44 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.11.2011 року. Позов мотивований тим, що 04.11.2011 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на картковий рахунок. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом в анкеті-заяві. Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 10.11.2019 року має заборгованість в розмірі 5934,44 грн. Позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.07.2015 року. Позивач зазначає, що спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 29.07.2015 року по 29.01.2016 року. Позивач обгруновує свої вимоги тим, що спадкоємцем який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , посилається на копії паспортів позичальника та відповідача, де вказані особи зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . В порядку статті 1281 Цивільного кодексу України позивачем 15.02.2019 року була направлена претензія кредитора до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, а 03.05.2019 року позивачем було отримано відповідь Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Позивач 03.10.2019 року до спадкоємця, [PERSON] , направив лист-претензію з пред`явленням своїх вимог, яка останнім залишилась без відповіді та реагування. Тому, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з спадкоємця [PERSON] 5934,44 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.11.2011 року, що був укладений його батьком - спадкодавцем. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Бершадської О.В. від 18 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.53). Через канцелярію суду відповідачем подано відзив (вх. № 19876 від 02.06.2020 року) на позовну заяву в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. В обгрунтування зазначив, що відповідач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї у встановлений шестимісячний строк. Спадкова справа була заведена 23.11.2015 року, про що вказано у витягу зі Спадкового реєстру № 60300866, наданим нотаріусом за зверненням відповідача. Тобто банку на той час було відомо про смерть позичальника та відкриття спадкової справи. На думку відповідача, позивач, знаючи, що спадкова справа відкрита, міг дізнатись про спадкоємців, які прийняли спадщину ще у 2015-2016 році, але лише 21.01.2019 року, через три роки після свого першого звернення, позивач відправив претензію кредитора до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, хоча йому достаменно було відомо про відкриття спадщини ще у листопаді 2015 року. Окрім того, відповідач вказує, що не відомо, коли саме та за яких обставин позивач дізнався про прийняття спадщини та коло спадкоємців. У відповіді Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 від 20.02.2019 року на претензію Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» нічого не йдеться про спадкоємців, які прийняли спадщину. Інших доказів банк не надав. Банк звернувся до суду з позовом лише у квітні 2020 року, тоді як право на позов у позивача з`явилось ще у 2015 році. Таким чином, відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском загального строку позовної давності у три роки, та з пропуском строків пред`явлення вимог до спадкоємців у відповідності до статті 1281 Цивільного кодексу України (а.с. 59-62). В свою чергу, представником позивача через канцелярію суду надано відповідь на відзив (вх. № 22280 від 26.06.2020 року; вх. № 22456 від 30.06.2020 року) в якій позивач зазначає, що перша претензія кредитора була направлена 14.11.2015 року до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори, але відповіді позивач так і неотримав. Позивач не міг знати та не знав про місце відкриття спадщини, оскільки спадкова справа може заводитись/відкриватись і у державного нотаріуса, і будь-якого приватного нотаріуса. Отримання позивачем вищезгаданої інформації ускладнюється тим, що така інформація відповідно до статті 8 Закону України «Про нотаріат», є нотаріальною таємницею. За приписами частини третьої сттаті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тобто вимога про погашення заборгованості була пред`явлення до спадкоємця через нотаріуса, а отже позивач не пропустив строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємця померлого. В подальшому 15.02.2019 року банк повторно направив до спадкоємців боржника претензію, шляхом направлення на адресу Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 претензії кредитора. Щодо тверджень відповідача про про пропуск позивачем строку позовної давності, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зазначає, що відповідно до договору б/н від 04.11.2011 року. [PERSON] відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватись нею у межах строку дії картки, а відтак позивач вказує, що при пред`явленні позову ним не порушено статті 256 та 257 Цивільного кодексу України (а.с. 67-85; 91-101). Відповідачем надано до суду заперечення (вх. № 22414 від 30.06.2021 року) на відповідь на відзив, в якому останній зазначає, 14.11.2015 року позивач відправив свою першу претензію кредитора до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори, при цьому банк звернувся до суду лише в квітні 2020 року, тоді як ще у 2015 році настали обов`язкові умови для початку перебігу позовної давності передбачені статтями 261 та 1281 Цивільного кодексу України, а відтак відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з порушенням трирічного строку позовної давності (а.с. 86-90). В поясненнях, наданими Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (вх. № 25004 від 22.07.2020 року; вх. № 25478 від 27.07.2020 року), вказано, що позивачем надано до суду копію анкети-заяви від 04.11.2011 року, з якої чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду на укладання договору та виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку, про що засвідчив особистим підписом, тобто сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови. З наданої до суду копію виписки по рахунку вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість по кредитному договору. При цьому відповідчем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і позичальником було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Крім того як зазначає позивач, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що позичальник до певного часу надежним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те що, позичальник знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що позичальник не був ознайомлений з умовами кредитування не повинні прийматись судом до уваги (а.с. 105-157). У зв`язку з звільненням судді [PERSON] , з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року та наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2020 року № 121-ОС/д, враховуючи що суддя [PERSON] у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу, та згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/2620/20, № провадження 2/404/685/20 (розпорядження № 180 від 16.07.2020 року керівника апарату Кіровського районного суду міста Кіровограда «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/2620/20, № провадження 2/404/685/20 визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д. Цивільну справу № 404/2620/20, № провадження 2/404/685/20 прийнято до свого провадження, та призначено судове засідання (ухвала судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30 липня 2020 року; а.с.158). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 вересня 2020 року клопотання представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та клопотання відповідача, [PERSON] , (вх. № 19876 від 02.06.2020 року) про витребування доказів, задоволено. Витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, копію спадкової справи заведеної, після [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який помер [INFO] . Витребувано з Центру надання адміністративних послуг міста Кропивницький, інформацію про склад сім`ї та реєстрацію осіб проживаючих за адресою: [ADDRESS] станом на 29 липня 2015 року (а.с.168). Через канцелярію Кіровського районного суду міста Кіровограда відповідачем подано додаткові письмові пояснення (вх. № 40030 від 01.12.2020 року), в яких відповідач зазначає, що він являється таким, що прийняв спадщину оскільки проживав разом з померлим [PERSON] , та був зареєстрований за тією ж адресою, а саме [ADDRESS] , від спадщини не відмовлявся, відповідних заяв про відмову протягом встановленого строку не подавав. До складу спадщини входить будинок [ADDRESS] , який згідно договору купівлі-продажу ААО№ 672564, був придбаний батьком відповідача. Даний будинок обтяжений договором іпотеки та підлягає стягненню згідно рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 травня 2013 року по справі № 404/4347/13-ц. Крім того відповідач вказав, що про інші майнові або немайнові права, які могли б належати його батьку йому невідомо та ним не з`ясовувались (а.с.201-204). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 14 грудня 2020 року клопотання представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк (вх. № 40844 від 08.12.2020 року) про витребування доказів, задоволено частково. Витребувано у голови квартального комітету № 16 Фортечної районної у місті Кропивницькому ради інформацію про склад сім`ї та реєстрацію осіб проживаючих за адресою: [ADDRESS] станом на 29 липня 2015 року. Витребувано з Центру надання адміністративних послуг міста Кропивницький, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з метою виявлення нерухомого майна, яке належало [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] . Витребувано з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області інофрмацію щодо зареєстрованого права власності на земельні ділянки [PERSON] [INFO] , померлого [INFO] . В частині задовлення клопотання позивача про витребування інформації зі Спадкового реєстру, відмовлено (а.с.213). Позивачем через канцелярію суду подано відповідь (вх. № 43255 від 28.12.2020 року) на письмові пояснення відповідача. Позивач вказує, що невиконання спадкоємцями вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог в межах вартості майна, отриманого в спадщину. Відсутність свідоцтва про спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а свою чергу і кредитора вимагати виконання невиконанних зобов`язань за кредитним договором спадокодавця. З матеріалів справи станом на дату смерті заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором за позовними вимогами та відповідно, розмір ціни позову складає 5934,44 грн. і не викликає сумнівів, що і звичайні побутові речі як спадок вартують не менше ціни позову 5934,44 грн., а тому посилання відповідача на рішення Кіровського районного суду від 15.05.2013 року не повинні прийматись судом до уваги (а.с.220-224). Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на обставини викладені в відзиві на позов, запереченнях та письмових поясненнях. Зазначив, що визнає суму боргу та не заперечує того, що його батько отримував кредитні кошти, однак вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строків позовної давності передбачених статтею 261 та 1281 Цивільного кодексу України. Вказав, що позивачу було відомо, ще у 2015 році про смерть позивачальника, оскільки відповідач приходив до банку та надава свідоцтво про смерть [PERSON] , при цьому, позивач звернувся до суду лише у квітні 2020 року, а тому відповідач просить суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин. Розглянувши матеріали справи, заслухавши заперечення відповідача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.11.2011 року (а.с. 12), відповідач, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується наданою позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] (а.с.135). Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується пунктом 2.1.1.2.5 та пунктом 2.1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, де зазначено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку, і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитиний ліміт. Підпис цього договору являється прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.14-29). На підставі наведеного [PERSON] на одній із кредитних карток починаючи з 16.10.2012 року встановлено кредитний ліміт в сумі 2000,00 грн., а починаючи з 24.04.2014 року кредитний ліміт збільшено до 6000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я [PERSON] (135). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 04.11.2011 року, станом на 10.11.2019 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 5934,44 грн яку і заявив до стягнення позивач (а.с. 9-11). Користування кредитними коштами, а саме зняттям та частковим погашенням кредиту, [PERSON] підтверджується доданою позивачем випискою по рахунку позичальника (а.с. 116-119, 133-134). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За визначенням, що міститься у статтях 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Положеннями частин першої та другої статті 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку [PERSON] підтвердив, що підписана ним анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, і Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві також зазначено, що [PERSON] ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.07.2015 року виданого Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 2007 (а.с.33). Разом з [PERSON] був зареєстрований його син [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів [NUMBER] , та [NUMBER] (а.с.30-31). Крім цього данний факт підтверджено [PERSON] у судовому засіданні, останній не заперечує що на момент смерті свого батька проживав та був зареєстрований разом з ним за адресою: [ADDRESS] Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» 14 листопада 2015 року направлено до Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори лист-претензію в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України, яким позивач просить повідомити його чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , включити кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5934,44 грн. А також просить повідомити банк чи звертались з заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника, та відмості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також ті які вже прийняли спадщину (а.с. 75-81). Оскільки відповіді позивач не отримав, ним повторно направлено на адресу Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 претензію кредитора в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (а.с.35). В свою чергу Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 направлено на адресу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 20 лютого 2019 року лист, в якому повідомлено, що претензія кредитора після [PERSON] померлого [INFO] зареєстрована та долучена до спадкової справи. У випадку оформлення спадщини, вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо повідомлення спадкоємців [PERSON] померлого [INFO] , про наявність вимог кредитора, будуть доведені до відома спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с.36). І лише після того, як позивач дізнався коло спадкоємців після смерті [PERSON] померлого [INFO] , ним направлено лист претензію від 19.09.2019 року до [PERSON] з вимогою погасити кредитну заборгованість яка утоврилась після смерті [PERSON] в сумі 5934,44 грн (а.с.37). У зв`язку з несплатою спадкоємцем кредитної заборгованості, що утовиралась після смерті спадкодавця, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з відповідним позовом. На виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 вересня 2020 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) направлено на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] померлого [INFO] (а.с.179-190). З матеріалів спадкової справи встановлено, що заявами про прийняття спадщини чи відмову у прийняті спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] спадкоємці не звертались. Спадкова справа за № 597/2015 від 23.11.2015 року заведена на підставі претензії кредитора Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 746 від 02.07.2007 року виданого виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради [PERSON] на праві приватної власності належав будинок [ADDRESS] (а.с.203). Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Згідно із статтею 1281 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 Цивільного кодексу України). Відповідач вказував, що він звернувся до банку і повідомив позивача про те, що його батько (позичальник) помер. Однак, доказів того, що відповідач повідомив кредитора спадкодавця про те, що саме він є спадкоємцем суду не надав. Відтак суд вважає, що позивач звернувшись до нотаріальної контори з претензією кредитора 14.11.2015 роек (а.с. 75) реалізував право вимоги в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України. При цьому,суд не приймає заперечення відповідача, що позивач повинен був звернутись з вимогою саме до нього, оскільки в спадковій справі відсутні відомості про спадкоємців і спадкова справа заведена саме за претензією банку (а.с. 182-190). Щодо обізнаності позивача про особу спадкоємця в 2015 році, відповідачем ці обставини не доведені. Згідно зі статтею 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що [PERSON] відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, заявив про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 Цивільного кодексу України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, отже доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 640/6274/16-ц, №провадження № 6-25487св18. При цьому відповідач визнає обставини щодо наявності майна у спадкодавця, що підтверджується свідоцтсовм про право власності на нерухоме майно від 17.07.2007 року (а.с. 203-204), та обставини спадкування ним цього майна - будинку, вартість якого значно перевищцє суму боргу. Щодо тверджень відповідача про пропущенняя позивачем строку позовної давності та строку пред`явлення позову до спадкоємців боржника, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 Цивільного кодексу України. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не є тотожним поняттю «позовна давність». Так, у частині четвертій статті 1281 Цивільного кодексу України визначено наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Іншими є правові наслідки, що передбачені у частині четвертій статті 267 Цивільного кодексу України, за якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тобто у наданні судового захисту порушеному цивільному праву. Визначені у статті 1281 Цивільного кодексу України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними за своєю правовою природою та наслідками строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін та відсутні поважні причини пропущення позовної давності. За правовим висновок Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 688/353/15-ц (провадження№ 61-14285св18), відповідно до якого саме дата прийняття спадщини спадкоємцями є початком перебігу позовної давності, оскільки з цієї дати настали одночасно обов`язкові умови для початку перебігу позовної давності, передбачені у частині першій статті 261 Цивільного кодексу України. Таким чином, саме з моменту прийняття спадщини почався перебіг позовної давності у спірних правовідносинах. Як встановлено судом з матеріалів цивільної справи позивачем 14 листопада 2015 року направлено до Першої Кіровоградської державної нотаріальаної контори лист-претензію в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (а.с. 75-81). Оскільки відповіді позивач не отримав, ним повторно направлено на адресу Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 претензію кредитора в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України (а.с.35). На вказаний лист-претензію Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 20 лютого 2019 року повідомлено, що претензія кредитора після смерті [PERSON] померлого [INFO] зареєстрована та долучена до спадкової справи У випадку оформлення спадщини, вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо повідомлення спадкоємців [PERSON] померлого [INFO] , про наявність вимог кредитора, будуть доведені до відома спадкоємців, які прийняли спадщину (а.с.36). Отже станом 20 лютого 2019 року (повторне звернення до нотаріальної контори) позивачу не було відомо про коло спадкоємців після смерті [PERSON] померлого [INFO] , а відтак твердження відповідача, що позивачу ще у 2015 році стало відомо хто є спадкоємцем після смерті позичальника [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Оскільки навіть спадкова справа заведена за листом-пртензією позивача, а відтак останній не знав хто є спадкоємцем та до кого звернути вимоги кредитора передбачені статтею 1281 Цивільного процесуального кодексу України. Частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказування не може грунтуватись на припущеннях. Позивач повинен довести той факт, що він в силу об`єктивних причин не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. А відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17). При цьому доводи відповідача проте, що позивач, ще у 2015 році дізнався про коло спадкоємців після смерті [PERSON] не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем не надано до суду жодних доказів звернення його до кредитора з повідомленням про коло спадкоємців. Отже, виходячи з вищезазначеного, судом встановлено, що Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення кредитної заборгованості, не пропущено строків позовної давності. Відтак, враховуючи вищевикладене, та те, що згідно із статтею 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, приймаючи до уваги, що судом під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті позивачальника [PERSON] , померлого [INFO] , та сам відповідач в судовому засідання не заперечував факту отримання його батьком кредитних коштів, а ним прийняття у спадщину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площеню 76,22 кв.м., суд вважає, що вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено у повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір 2102,00 грн.

Outcome: approved