Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У травні 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської державно адміністрації (виконавчий орган Київської міської ради, третя особа: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Київської міської державної адміністрації (виконавчий орган Київської міської ради) щодо незабезпечення [PERSON] , житловим приміщення протягом року з дня подання заяви, як таку, що має право на позачергове забезпечення жилою площею, відповідно до пункту 10 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати Київської міської державної адміністрації (виконавчий орган Київської міської ради) забезпечити жилою площею [PERSON] , що має право на позачергове забезпечення живлю площею, що має право на на позачергове забезпечення жилою площею, відповідно до пункту 10 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протягом місяця з моменту. Позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що позивач [PERSON] є дитиною війни, ветераном праці, евакуйована з зони ЧАЕС та дружина чоловіка учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1986 року. Проте, зареєстрована та проживає у двокімнатній кооперативній квартирі, житловою площею 29,5 кв.м., в якій крім неї проживає ще 5 осіб. Так, позивач зазначає, що з 15.03.2000 року вона перебуває на квартирному обліку у Деснянській районній м. Києва державній адміністрації для надання житла на загальних підставах та у пільговій категорії «Евакуйовані з зони ЧАЕС» і станом на 11.01.2021 року її номер черговості позачерговому списку - 252, за категорією «Евакуйовані з зони ЧАЕС» - 1 ( по місту 2). Позивач вказує, що 24.06.2004 року вона звернулась до голови КМДА із заявою про виділення їй квартири відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобилівської катастрофи» Таким чином позивач зазначає, що перебуває на квартирному обліку з 2000 року, порядок забезпечення житлом: позачерговий, проте всупереч діючому житловому законодавству благоустроєне житлове приміщення станом на день звернення з позовом. Крім того, у позові зазначено, що впродовж тривалого проміжку часу житло з належними умовами проживання їй не надається, що свідчить про порушення її прав. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 26.07.2021 року на адресу суду від третьої особи надійшли пояснення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації у яких зазначено, що згідно з матеріалами облікової справи №16097, [PERSON] з 15.03.2000 перебуває у черзі на поліпшення житлових умов на загальних підставах та у пільговій категорій «Евакуйовані з зони ЧАЕС» у відділі обліку та розподілу житлової площі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації і станом на 14.12.2020 номер черговості [PERSON] у позачерговому списку - 252, за категорією обліку «Евакуйовані з зони ЧАЕС» - 1. Третя особа, вказує, що черга Позивача на отримання житла з метою поліпшення житлових умова, на даний час не підійшла, надання [PERSON] відповідного житлового приміщення з державного фонду призведе до порушення принципу черговості поліпшення житлових умов та порушень прав громадян, які потребують поліпшення житлових умов та знаходяться у відповідній черзі. А тому Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація вважає позовні вимоги [PERSON] у межах даного цивільного позову, необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим не вбачає правових підстав для їх задоволення. 26.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у якому відповідач проси суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимоги у повному обсязі. У відзиві зазначено, що на квартирному обліку [PERSON] перебуває в Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації для надання житла на загальних підставах та у пільговій черзі за категорією «Евакуйовані з зони ЧАЕС» з 15.03.2000 року. У загальноміському реєстрі за категорією громадян, які переселилися із радіоактивно забруднених територій, станом на 10.06.2021 року черга [PERSON] під №2.Також у відзиві зазначено, що законодавством врегульовано порядок надання житла особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують поліпшення житлових умов та мають переваги в одержані жилих приміщень наявності таких фаткорі: по перше, за умови відповідного бюджетного фінансування, та по-друге з урахуванням прав та інтересів осіб, які потребують поліпшення житлових умов і перебувають у черзі на надання житла перед позивачем. Відповідач також зазначив, що особи, включені до списку черговиків, користуються однаковими правами, надання будь-яких переваг в залежності від підстав включення до нього та інших обставин законодавством не передбачено, оскільки надавши позивачу житлову площу позачергово, будуть порушені вимоги ст. 43 ЖК України, а також права інших громадян, які зараховані на квартирний облік раніше по цій же пільговій категорії. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.07.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача у судовому засіданні просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 47 Конституції України гарантує. що кожен має право на житло. Громадянам України, які відповідно до закону потребують соціального захисту, соціальне житло надається безоплатно. Частиною 1 ст. 5 ЖК УРСР встановлено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст.9 ЖК УРСР). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності віднесені до виключної компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Згідно норм ст. 51 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Також ст. 15 ЖК УРСР встановлено, зокрема, що виконавчі комітети міських Рад здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради, видають ордери на жилі приміщення. Частинами 1, 3, 4 ст. 43 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень). Виходячи із змісту ст. 46 ЖК УРСР вбачається, що поза чергою жиле приміщення може надаватися у випадках, передбачених чинним законодавством України. Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку. Так, відповідно до п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, надається така пільга як позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Разом з тим, порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470. Відповідно до п.п. 1 п. 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень. Підпунктом 3 п. 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено. Суд погоджується з доводами позивачки, що вона має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивач [PERSON] з 15.03.2000 перебуває у черзі на поліпшення житлових умов на загальних підставах та у пільговій категорій «Евакуйовані з зони ЧАЕС» у відділі обліку та розподілу житлової площі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації по обліковій справі № 9278. Із наявної в матеріалах справи відповіді Департаменту будівництва та житлового забезпечення від 09.10.2021 року вбачається, що станом на 08.10.2020 номер черги [PERSON] серед позачерговиків району - 253, за категорією обліку - 1 ( по місту 2) (а.с. 18) . Однак, стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, у відповідності до вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України, що вона має переважне право на отримання житла перед іншими громадянами з таким самим статусом та перебувають у черзі на отримання житла і які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, або, що надійшла її черга на отримання житла у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». А відтак, позивачка має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в порядку черги і після того, як будуть забезпечені житлом інші особи, які перебувають у списку осіб, які мають право на позачергове одержання житла перед нею, що узгоджується положенням ст. 43 ЖК УРСР. Верховний Суд у своїй постанові від 16.11.2020 року у справі N 344/16215/17 прийшов до висновку, що надання житлового приміщення позивачу раніше, ніж його отримають особи, що поставлені на квартирний облік перед ним у черзі, суперечитиме вищезазначеним нормам щодо черговості надання житла. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом України у постановах від 02 жовтня 2013 року N 6-87цс13, від 04 червня 2014 року N 6-50цс14, від 03 червня 2015 року N 6-390цс15, а також у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі N 712/4259/17 (провадження N 61-15146сво18), а також у постанові Верховного суду від 03.06.2021 року у справі №522/6826/19 (провадження №61-3778св21) На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позивачкою не доведено порушень її житлових прав, оскільки судом встановлено, що позивачка дійсно перебуває у списку осіб, що перебувають на першочерговій черзі по отриманню житла. Підстави для сумніву у вказаних списках відсутні. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів порушення порядку взяття громадян на квартирний облік, зняття з обліку і надання громадянам жилих приміщень з порушенням визначеної черговості, - позивачкою надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, щодо обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд також враховує висновки, які зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті та не ґрунтуються нормах чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, з врахуванням тієї обставини, що в задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати в даному випадку покладені на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed