Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Ухвалою Сихівського районного суду від 16.03.2015 року скасовано судовий наказ, виданий 26.01.2015 року про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ЛКП «Старий Сихів» заборгованості за житлово-комунальні послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, а також судового збору. 31.08.2015 року ЛКП «Старий Сихів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] не здійснюють оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на січень 2015 року складає: з утриманню будинку та прибудинкової території - 4665 грн. 39 коп., з центрального опалення - 7973 грн. 20 коп., з централізованого постачання гарячої води - 357 грн. 64 коп., яку ЛКП «Старий Сихів» просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] разом із судовими витратами. 02.11.2015 року позивачем зменшено позовні вимоги. Згідно заяви від 02.11.2015 року позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 3808 грн. 25 коп., а також солідарно з [PERSON] та [PERSON] з утримання будинку та прибудинкової території і з центрального опалення в розмірі 7964 грн. 77 коп. 21.12.2015 року від позивача надійшла заява, в якій уточнено періоди, за які позивач просить стягнути заборгованість, а саме: 1) за період з серпня 2010 року по вересень 2012 року стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2562 грн. 68 коп., з центрального опалення в розмірі 4263 грн. 49 коп., з централізованого постачання гарячої води в розмірі 329 грн. 21 коп.; 2) за період з жовтня 2012 року по січень 2015 року стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2102 грн. 71 коп.; 3) за період з жовтня 2012 року по червень 2014 року стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з центрального опалення в розмірі 2515 грн. 93 коп. 09.11.2016 року від позивача надійшла заява, в якій уточнено позовні вимоги. За уточненими позовними вимогами позивач просить стягнути заборгованість наступним чином: 1) за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з [PERSON] за період з серпня 2010 року по вересень 2012 року в розмірі 2562 грн. 68 коп. та з січня 2015 року по 31.08.2015 року в розмірі 684 грн. 01 коп. 2) за послуги з центрального опалення з [PERSON] за період з серпня 2010 року по вересень 2012 року в розмірі 4263 грн. 49 коп. та за послуги з централізованого постачання гарячої води за той же період в розмірі 329 грн. 21 коп.; 3) за період з жовтня 2012 року по січень 2015 року стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2102 грн. 71 коп.; 4) за період з жовтня 2012 року по червень 2014 року стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з центрального опалення в розмірі 2515 грн. 93 коп. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачів заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в порядку, як зазначено в заяві про уточнення позовних вимог від 09.11.2016 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на відсутність письмового договору між сторонами. Крім того, відповідач зазначає про неможливість солідарного стягнення, оскільки з серпня 2010 року він не є власником квартири. Щодо відповідачки [PERSON], він посилається на те, що судовим наказом з колишнього власника квартири була стягнена заборгованість за житлово-комунальні послуги за період до вересня 2012 року. Тому заборгованість за цей період не може бути стягнута з відповідачів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Заслухавши представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 04.02.2010 року відповідач [PERSON] на прилюдних торгах, що проводилися Сихівським відділом ДВС, придбав придбав двокімнатну квартиру [NUMBER] загальною площею 50,9 метрів квадратних в багатоквартирному будинку [ADDRESS], власником якої до того часу була [PERSON] Своє право власності відповідач [PERSON] зареєстрував в передбаченому законом порядку 27.02.2010 року. На підставі договору дарування від 03.08.2010 року власником вказаної квартири стала відповідачка [PERSON], право власності якої зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.08.2010 року. У вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, що надаються мешканцям багатоквартирного будинку, де розташована квартира відповідачки. Зокрема, позивач надає мешканцям вищезазначеного будинку послугу з утримання будинку та прибудинкової території, а також послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води. З особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води оплачувалася не в повному обсязі, в результаті чого утворилася заборгованість. Позивач просить стягнути заборгованість в тому порядку, як зазначено в заяві про уточнення позовних вимог від 09.11.2016 року, а саме: за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з [PERSON] за період з серпня 2010 року по вересень 2012 року та з січня 2015 року по 31.08.2015 року; за послуги з центрального опалення та за послуги з централізованого постачання гарячої води з [PERSON] за період з серпня 2010 року по вересень 2012 року; за період з жовтня 2012 року по січень 2015 року солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території; за період з жовтня 2012 року по червень 2014 року солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з центрального опалення. Вирішуючи позов суд врахував наступне. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів) та на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій (прибирання внутришньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, вивезення побутових відходів). Таким чином, послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, а також з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є видами житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» зазначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, позивач має право вимагати в судовому порядку сплати заборгованості з надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на відсутність письмового договору, а тому й відсутність зобов'язань. Суд не може погодитись з представником відповідачок. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Цей Закон є нормативним актом спеціальної дії. Разом з тим, ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. У ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасників правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднанням є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач надає в квартиру, де мешкають відповідачки, житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з утримання будинку та прибудинкової території і послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідачі отримували ці послуги та частково оплачували їх вартість. Отже, між сторонами має місце договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Той факт, що між позивачем та відповідачами не укладено окремого договору, не свідчить про відсутність договірних відносин та про відсутність обов'язку оплачувати вартість наданих позивачем послуг. Таким чином, позивач має право вимагати в судовому порядку сплати заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вирішуючи питання щодо періоду, за який заборгованість підлягає стягненню з відповідачів, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що судовим наказом № 464/7450/15-ц, виданим Сихівським районним судом м. Львова 02.09.2015 року, з колишнього власника квартири [PERSON] стягнуто заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води за період до вересня 2012 року. Вказаний наказ набрав чинності та перебуває на виконанні в Сихівському відділі ДВС Львівського міського управління юстиції з 06.11.2015 року (виконавче провадження ВП № 49240725), та за яким станом на листопад 2016 року стягнуто 979 грн. 92 коп. Разом з тим, позивач просить стягнути частину заборгованості, яка охоплюється вказаним судовим рішенням, а саме: за період з серпня 2010 року по вересень 2012 року з [PERSON], оскільки в цей період саме вона була власником квартири, тому несе з [PERSON] солідарну відповідальність. Суд не може погодитись з таким посилання позивача, оскільки воно не ґрунтується на законі. При цьому суд враховує, що солідарне стягнення боргу за правилами ЦК України можливе лише у випадках, передбачених законодавством. Так, за правилами ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Проте, це правило стосується лише наймача та членів його сім'ї, а відповідачка [PERSON] та [PERSON] до цієї категорії громадян не відносяться. Крім того, ця норма не розповсюджується на житлові приміщення, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Тобто, спільний обов'язок оплати житлово-комунальних послуг виникає лише у осіб, які одночасно, в один й той самий період часу є власниками одного й того самого житла. Разом з тим, [PERSON] та відповідачі були власниками квартири в різний період часу. Так, [PERSON] була власником квартири до 27.02.2010 року, з 27.02.2010 року власником був відповідач [PERSON], з 05.08.2010 року - відповідачка [PERSON] Тобто, в період з серпня 2010 року по вересень 2012 року [PERSON] не була власником квартири, а єдиним власником квартири була [PERSON] Оскільки [PERSON] та [PERSON] в цей період не були співвласниками квартири, солідарного обов'язку з приводу оплати житлово-комунальних послуг по цій квартирі між ними не виникло. За вимогами ст. 322 ЦК України саме власник, в даному випадку відповідач [PERSON] зобов'язана була утримувати належну їй квартиру в період з серпня 2010 року по вересень 2012 року, незважаючи на те, що колишній власник квартири [PERSON] продовжувала незаконно проживати в цій квартирі до набрання законної сили рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11.07.2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про зняття з реєстрації та виселення. Проте, позивач в судовому порядку вже стягнув заборгованість за період з серпня 2010 року по вересень 2012 року з колишнього власника квартири [PERSON] Враховуючи, що заборгованість за вказаний період вже стягується за судовим рішенням, яке набрало законної сили, а між [PERSON] та [PERSON] відсутній солідарний обов'язок з приводу отримання квартири, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості за цей період також ще й з відповідачки [PERSON], оскільки це призведе до подвійного стягнення однієї й тієї грошової суми і з [PERSON], і з [PERSON] Тому позовна вимога про стягнення заборгованості за період з серпня 2010 року по вересень 2012 року задоволенню не підлягає. Так само відсутній солідарний обов'язок щодо утримання квартири між відповідачами [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] був власником квартири лише з 27.02.2010 року по 05.08.2010 року, а з 05.08.2010 року по теперішній час власником є відповідачка [PERSON] В судовому засіданні також встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, що належить [PERSON] Проте, як зазначалося вище, саме власники несуть тягар обов'язку з приводу утримання майна. А взаємовідносини з приводу оплати житлово-комунальних послуг між власником житла та особами, що проживають у його квартирі, регулюються відповідно до вимог ст. 162 ЖК України та встановлюються угодою сторін. Ці взаємовідносини стосуються виключно власника та осіб, що проживають у квартирі і не породжують жодних зобов'язань мешканців квартири, що не є власниками, перед третіми особами. Отже, квартира, яка з 05.08.2010 року належить відповідачці [PERSON], є її приватною власністю і тому на відповідачів не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в квартирах державного житлового фонду (ст. 64 ЖК України). Також на них не розповсюджуються правила ЖК України про солідарну відповідальність за комунальними боргами наймачів та членів їх сімей в приватних будинках (ст. 162 ЖК України), оскільки відповідач [PERSON] не є наймачем цієї квартири. Так само, до відповідача [PERSON] не можна застосувати вимоги ст. 360 ЦК України про солідарний обов'язок участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, оскільки відповідачі можуть разом відповідати за комунальними боргами лише в разі, якщо вони одночасно є співвласниками квартири, а як зазначалося вище, відповідач [PERSON] перестав бути власником квартири 05.08.2012 року. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території з [PERSON] за період з вересня 2012 по 31.01.2015 року, яка розраховується наступним чином: - заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території станом на 31.07.2015 року становить 5349 грн. 40 коп. - заборгованість, яка стягнута з [PERSON] за судовим наказом в розмірі 2562 грн. 68 копа. = 2786 грн. 72 коп.; - заборгованість за послуги з центрального опалення станом на червень 2014 року становить 7973 грн. 20 коп. - заборгованість, яка стягнута з [PERSON] за судовим наказом в розмірі 5457 грн. 27 копа. = 2515 грн. 93 коп. Вирішуючи заяву відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, судом враховано, що за вимогами ст. 256 ЦК України строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права (позовна давність) становить три роки. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] за період з вересня 2012 року, суд вважає, що позивачем не було пропущено позовної давності про стягнення заборгованості за цей період, адже позов надійшов до суду 31.08.2015 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в мінімальному розмірі - 243 грн. 60 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 853 від 20.08.2015 року. Оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачки [PERSON] обґрунтовані, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] При цьому діюче законодавство не передбачає можливості звільнення відповідача від відшкодування позивачу, на користь якого ухвалене рішення, сплаченої позивачем суми судового збору. Вказане звільнення може мати місце лише у випадку, коли під час звернення до суду позивач був звільнений від сплати судового збору і даний збір за рішенням суду має бути стягнутий в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial