Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 07 травня 2004 року працював на посаді механіка мехцеху у ТОВ «Мостобудівельний загін №112». Наказом № 170-к від 29 серпня 2013 року він був звільнений з роботи з 30 серпня 2013 року за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі за лютий-серпень 2013 року в сумі 6787,44 грн, тому позивач просить стягнути на його користь з відповідача вказану заборгованість та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. У судове засіданні позивач не зявився, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач по повторному виклику у судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач працював на посаді механіка мехцеху з 07.05.2004 року по 30.08.2013 року. Наказом № 170-к від 29.08.2013 року був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. Судом також встановлено, що при звільненні позивачу не було виплачено належну заробітну плату в сумі 6787,44 грн за квітень-серпень 2013 року. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ст.ст. 233, 234 КЗпП України, працівник може звернутись до суду з позовом про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статті 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Беручи до уваги наведене та враховуючи, що відповідачем не доведено факт розрахунку з позивачем, та не надано довідки про заборгованість по заробітній платі, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості по зарплаті в сумі 6787,44\~ грн, виходячи з даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню. Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Оскільки відповідачем не надано довідки про розмір заробітку за останні два місяці, то суд приймає до уваги дані, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу, згідно якої заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складає: липень - 635 грн, серпень 2013 року 1567,38 грн. Число робочих днів у липні-серпні 2013 року становить 44. Виходячи з цих даних, середньоденна заробітна плата позивача складає 50,05 грн (635 + 1567,38 = 2202,38 : 44 = 50,05). Період затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2013 року по 07 липня 2015 року становить 482 робочих дні. Таким чином, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 30.08.2013 року по 07.07.2014 року становить 24124,10 грн. (482 дні х 50,05 грн = 24124,10). Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012, згідно якого, положення ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. На підставі викладеного та

Outcome: approved