Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частку спадкової квартири № 35 корпус 3 в будинку № 10 по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську після смерті [PERSON], померлого 16.09.2006 року; провести перерозподіл спадкового майна, яке лишилося після смерті [PERSON]; стягнути з [PERSON] грошову компенсацію ? частини ринкової вартості спадкової квартири та судові витрати. В обґрунтування своєї заяви зазначила, що вона є рідною сестрою відповідача по батьку, [PERSON]. 16 вересня 2006 року останній помер. У 1975 році мати позивача [PERSON] після розірвання шлюбу із [PERSON] разом із позивачем малолітньою дитиною виїхала на постійне місце проживання до Росії у м. Перм, де позивач і мешкає до теперішнього часу. З батьком вона підтримувала родинні відносини, приїздила до нього, постійно дзвонила до нього, проте з кінця 2006 року зв'язок із батьком був відсутній. Про день смерті батька Позивачу ніхто не повідомив, тому вона не знала про цей факт та була відсутня на його похоронах, тому своєчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року Позивачу був призначений додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті [PERSON] в 2 місяці після набрання рішенням законної сили. На день смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складалася з наступного майна: Однокімнатна квартира № 35 кор. З будинку 10 по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську; грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в філії-Правобережне відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» № 6719 м. Дніпропетровська в ТВБВ 6719/0190 по рахункам № 8050, № [NUMBER], № 07500122, № 05703805, № [NUMBER], № 07500123, № 05703806, №9155101082, № 07500124, № 05703807, № [NUMBER], № 07500125, № 05703808, № [NUMBER], № 07500172, № 05703851, № [NUMBER], № 07500173, № 05703852, № [NUMBER]; грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в ВАТ «Державний ощадний банк України» філія - Дніпродзержинське відділення № 3293 по рахункам № 53337, № 91551017122; Грошового внеску з процентами в ТОВ « Банк Фамільний» [PERSON] філії по рахунку № 263570104; Грошового внеску з процентами в ВАТ АКБ «АВТОКРАЗБАНК» в [PERSON] філії по рахункам № 26357001041703, № 26380001041703; Грошового внеску з процентами в АКБ «УкрСиббанк» по рахунку № 101000045346. 21 березня 2007 року Відповідач, [PERSON], одержав у Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкову квартиру і свідоцтво про право па спадщину за законом на зазначені грошові внески в банках України. Після цього Відповідач розпорядився частиною спадщини, а саме подарував своїй матері - [PERSON] спадкову квартиру, яку вона згодом продала [PERSON], а грошові кошти були видані Відповідачу на підставі свідоцтв про право на спадщину. Позивач раніше зверталася до суду та Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] про витребування майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом та стягнення грошової компенсації 1\\2 частки успадкованих грошових внесків. Відбувся перерозподіл спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого 16.09.2006 року, витребувано від [PERSON] на користь позивача 1\\2 частину спадкової квартири, витребувано від [PERSON] 1\\2 частину отриманих відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями в розмірі 41 886 грн., визнано за позивачем право власності на 1\\2 частину [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.03.2015 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року скасоване та позов [PERSON] задоволений частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію 1\\2 частини отриманих грошових внесків у розмірі 35 788,75 грн. та судові витрати у розмірі 357,88 грн. В зазначеному рішенні колегія суддів розяснила, що позивач як спадкоємець, не позбавлена права здійснити захист своїх прав шляхом звернення до суду з позовом до відповідача та вимагати перерозподілу її частки у спадковому майні, тому, на підставі вищевикладеного Позивач звернулася до суду із дійсним позовом та просила його задовольнити. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16.06.2015 року, яка була залишена без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року, провадження по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] було відкрито у частині вимог про перерозподіл спадщини та стягнення грошової компенсації ? частини ринкової вартості квартири у розмірі 136\~588,00 грн. У відкритті провадження у справі в частині вимог про визнання права власності відмовлено на підставі п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК, оскільки зазначені вимоги були вирішені у попередній цивільній справі, та рішення суду набрало законної сили. Ухвалою суду від 04 листопада 2015 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної ринкової вартості спірної квартири. Провадження по справі зупинено до отримання висновку експерта. Ухвалою суду від 09 лютого 2016 року провадження по справі відновлено у звязку з отримання висновку експерта. 24 лютого 2016 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої у остаточному вигляді позивач просив суд провести перерозподіл спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], та стягнути з Відповідача грошову компенсацію ? частини ринкової вартості спадкової квартири № 35 корпус 3 в будинку № 10 по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську у розмірі 181\~541,50 грн., та судові витрати у загальному розмірі 4492,62 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити з підстав наведених нею у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали у повному обсязі, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Третя особа - Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Допитана в судовому засідання судовий експерт суду пояснила, що вона підтверджує складений нею висновок судової будівельно-технічної експертизи від 19.01.2016 року № 5716-15. Під час проведення експертизи їй не було надано доступу до обєкта дослідження, у звязку з чим, на підставі ухвали суду та відомчої інструкції було проведено експертизу на підставі порівняльного методу. На запитання сторін пояснила, що під час проведення експертизи допускається брати до уваги для порівняння аналогічні обєкти, які за площею відрізняються від площі самого обєкта дослідження, оскільки в такому випадку застосовується певний коефіцієнт, що дозволено порядком проведення експертизи. Для порівняння нею бралися аналогічні квартири, пропозиції по продажу яких були присутні на той час на ринку нерухомості. Також пояснила, що експертиза проведення у відповідності до вимог Закону а визначена вартість обєкта дослідження відповідає дійсності. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши пояснення експерта, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач є рідною донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 405471, яке видано Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції 09.10.2012 року, актовий запис № 325 (т. 1, а.с.12). За життя, [PERSON] на праві власності належала квартира № 35, у м. Дніпропетровську, по вул. Леваневського, б. 10, корп. 3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24.04.1994 року виданого [PERSON] тепловозоремонтним заводом, розпорядження № 310. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року, а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 КПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а тому зазначені факти не підлягають доказуванню. 16 вересня 2006 року [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво про смерть серії І-КИ № 468546 відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції 09.10.2012 року, актовий запис № 7196 (т. 1, а.с.11). Згідно\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно\~ст. 1267 ЦК України\~частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Після смерті батька, його син [PERSON] відповідач по справі, звернувся до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 березня 2007 року, яке посвідчено державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська Л.А. Хилько та зареєстровано в реєстрі за № 2-855, згідно якого він отримав у порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], який помер 16 вересня 2006 року, нерухоме майно, а саме[ADDRESS], що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Леваневського, буд. 10, корп. 3 (т. 1, а.с.24). Після цього відповідач зареєстрував своє право власності на спадкове майно та отримав технічний паспорт станом на 21.08.2009 року, на квартиру № 35 в житловому будинку № 10, корпус 3 по вул. Леваневського у м. Дніпропетровську, за реєстровим номером 17330323, виготовлений станом на 21.08.2009 року (т. 1, а.с. 25-26). Як вбачається із позовної заяви, [PERSON] не знала про смерть батька та своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, тому Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2013 року було призначено позивачу [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті її батька [PERSON], померлого 16 вересня 2006 року, в строк 2 місяці з моменту набрання рішенням законної сили (т. 1, а.с.27-29). Однак, відповідно до Договору дарування квартири від 23 січня 2013 року, який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 104, [PERSON] безоплатно передав у власність квартиру № 35, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Леваневського, буд. 10, корп.3 [PERSON] (т. 1, а.с. 22-23). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року, яким було скасоване рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2014 року по справі № 204/4166/13-ц, та встановлено, що після того як відповідач подарував спірну квартиру [PERSON], остання, 10.07.2013 року продала зазначену квартиру [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 10.07.2013 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером № 1329. Вказані обставини встановлені а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 КПК України. Тобто, спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS], корп.3 у м. Дніпропетровську, не збереглося, адже відбулося її вилучення і воно вибуло з володіння спадкоємця, відповідача по справі. На день відкриття спадщини до її складу входило право на квартиру та грошові внески з процентами та компенсаціями, яке позивач, як спадкоємиця першої черги, могла успадкувати за законом. За умови прийняття позивачем спадщини у строк, встановлений ЦК України, вона б успадкувало право на ? частину квартири. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. У разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК України), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки спадщини в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації, у порядку встановленому ст. 1280 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Відповідно до ч. 2 ст. 1280 Цивільного Кодексу України, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Аналогічна позиція викладена у п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у правах про спадкування», де зазначено, що у разі коли після спливу строку для прийняття спадщини та розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (стаття 1272 ЦК), такі спадкоємці мають право вимагати передання їм частки в натурі шляхом перерозподілу майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. При переході за цих обставин спадкового майна як відумерлої спадщини до територіальної громади такий спадкоємець має право вимагати його передання в натурі, а у разі його продажу має право на грошову компенсацію на підставі статті 1280 ЦК. Суд не приймає до уваги та відхиляє посилання Відповідача на той факт, що Позивач по справі не прийняла спадщину у встановлений законом строк а тому не має права на перерозподіл спадщини, оскільки рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року встановлено, що Позивач прийняла спадщину після надання їй додаткового строку для прийняття спадщину, а тому має право на спадкування спадкового майна, що залишилося після смерті її батька, [PERSON], померлого 16 вересня 2006 року, та має право на перерозподіл спадкового майна. Крім того, факт прийняття Позивачем спадщини підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме заявою позивача про прийняття спадщини від 24 травня 2013 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 928/2006 (т. 2, а.с. 74). Наданий позивачем в обгрунтування своїх вимог звіт про оцінку майна № 06-05/15М від 15 травня 2015 року складений оцінювачем [PERSON] згідно якого вартість спірної квартири становить 273\~176,00 грн. (т. 1 а.с. 127-153), та наданий відповідачем в обґрунтування своїх заперечень звіт про оцінку від 30.09.2015 року складений оцінювачем Європейської оціночної компанії [PERSON] згідно якого вартість спірної квартири становить 196\~500,00 грн. (т.1, а.с. 162-187), суд не бере до уваги, оскільки по причині розбіжностей у визначені вартості спірної квартири, за клопотанням представника позивача по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, висновок якої є належним та допустимим доказом по справі у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Згідно висновку № 5716-15 судової будівельно-технічної експертизи складеного 19.01.2016 року судовим експертом [PERSON] НДІСЕ [PERSON] ринкова вартість однокімнатної квартири, загальною площею 31 м2, житловою площею 12,1 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], станом на день проведення експертизи складає 363\~083,00 грн. (т. 1, а.с. 221-231). Клопотання представника Відповідача про визнання висновку експерта недопустимим доказом по справі суд не приймає до уваги, оскільки воно є безпідставним та нічим не обґрунтованим. Враховуючи вищевикладене, та той факт, що спадкова квартира не збереглася у володінні відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню, спадщина підлягає перерозподілу, а отже з Відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача грошова компенсація ? частини ринкової вартості квартири у розмірі 181\~541,50 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 1) виключено; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. За таких обставин суд зазначає, що до судових витрат по даній цивільній справі відносяться: судовий збір у розмірі 1\~365,88 грн., судовий збір у розмірі 449,54 грн., та витрати за проведення судової експертизи у розмірі 2\~227,20 грн., а всього разом на загальну суму 4 4042,62 грн. Щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідача вартості послуг за складення [PERSON] звіту про визначення ринкової вартості спадкової квартири, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки не відносяться до витрат, повязаних з розглядом судової справи, а тому не є судовому витратами. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 4\~042,62 грн.\~\~ Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~\~висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. ст.\~1261,\~1267, 1269, 1272, 1280 ЦК України,

Outcome: partial