Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2020 року відкрите загальне позовне провадження по справі за позовом [PERSON] до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення . Позивач вимагає ухвалити рішення суду, яким визнати неправомірним і скасувати розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №2925\\080 від 15.12.2014 року «Про переоформлення договору найму житлової площі», видане керівником житлово-комунального відділу Лукашенко М.В. на підставі розпорядження голови Київської рай адміністрації Одеської міськради №684 від 05.12.2014 року. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відзив відповідача на позов надійшов до суду 14.04.2020 року. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне. Розпорядженням керівника КП «ЖКС «Вузівський» №2925\\080 від 15.12.2014 року громадянин [PERSON] визнаний наймачем житлової площі, що складається із трьох кімнат житловою площею 40,20 кв.м., загальною площею 54,50 кв.м. ізольованої квартири [ADDRESS] за раніше укладеним договором найму. Цим же розпорядженням [PERSON] визнано такою особою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (у зв`язку зі смертю). [PERSON] відкрито особистий рахунок на вказану житлову площу складом родини - одна особа. Керівник КП «ЖКС « Вузівський» видав розпорядження на виконання розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міськради №684 від 05.12.2014 року «Про внесення змін до договорів найму жилих приміщень, внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї та переоформлення особистих рахунків». Судом встановлено і визнано сторонами, що квартира [ADDRESS] більше 40 років тому назад в установленому законом порядку була надана сім`ї [PERSON] . Сім`я заселилась до квартири, з [PERSON] укладено договір найму житлової площі і на його ім`я відкрито особовий рахунок. Після смерті в 1986 році батька позивача - [PERSON] , за договором найму жилого приміщення квартири [ADDRESS] наймачем жилої площі було визнано матір позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] у 2003 році оскаржуваними розпорядженнями Київської рай адміністрації у 2014 році наймачем житлової площі у квартирі [ADDRESS] за раніше укладеним договором найму визнаний [PERSON] і йому відкритий особистий рахунок на вказану жилу площу. Позивач є єдиним користувачем квартири [ADDRESS] . [PERSON] вважає, що розпорядження Київської рай адміністрації «Про переоформлення найму житлової площі» є неправомірним і стверджує, що в 2014 році він - [PERSON] до голови Київської рай адміністрації звертався з заявою тільки щодо відкриття особистого рахунку на житлову площу в квартирі [ADDRESS] і не ставив питання про укладання договору найму жилого приміщення. На думку позивача, «відповідач вчинив протиправні дії тому що волевиявлення [PERSON] під час укладання договору найму не було вільним і не відповідало його внутрішній волі». Окрім того, розпорядження є зіпсованим, тому як замість «громадянин [PERSON] », в ньому зазначено «громадянка [PERSON] ». На обґрунтування своїх вимог позивач надав копію розпорядження Директора КП «ЖКС «Вузівський» від 15.12.2014 року, письмову відповідь Київської рай адміністрації на звернення [PERSON] щодо скасування розпорядження №684 від 05.12.2014 року, витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, витяг з розпорядження Київської рай адміністрації №684 від 05.12.2014 року і пенсійне посвідчення інваліда 2-ї групи. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Організація та діяльність органів місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Статтею 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Цей принцип знайшов відображення у ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Тому ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування правозастосовного та юрисдикційного змісту приймаються на основі Конституції і законів України, та самі ці органи як носії публічної влади є відповідальними за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Відповідно до п.1.1. Положення про Київську районну адміністрацію, затвердженого рішенням ОМР №4584-VI від 13.02.2014 року (діяло на час виникнення спірних правовідносин та прийняття оскаржених розпоряджень) (далі - Положення) Київська районна адміністрація ОМР є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Київського району міста Одеси, згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до п.1.3. Положення райадміністрація підзвітна та підконтрольна Одеській міській раді, підпорядкована міському голові та виконавчому комітету міської ради (далі - виконком). Відповідно до Розділу 3 (Повноваження райадміністрації) до її компетенції відносяться: - У галузі обліку та розподілу житла (п.3.2.7. Положення): видання розпоряджень про включення жилих приміщень до службових та ведення їх обліку; ведення обліку осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень; видання ордерів на заселення особам, які перебувають на квартирному обліку в районі, на підприємствах, в установах та організаціях району; видання ордерів на службові жилі приміщення; видання розпоряджень про надання жилих приміщень у встановленому законом порядку; видання розпоряджень про приєднання вивільнених жилих і нежилих приміщень та про виключення жилих приміщень з числа службових, тощо. Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Проаналізувавши зазначене, слід прийти до висновку, що прийняті Київською районною адміністрацією (як суб`єктом владних повноважень) розпорядження, оскаржені в позові, є актами ненормативного характеру одноразового застосування (індивідуальними актами), які породили права та обов`язки тільки у того суб`єкта, якому вони були адресовані - тобто, [PERSON] , та які з моменту їх видання вичерпали свою дію внаслідок їх фактичного виконання, а тому не можуть скасовуватись чи змінюватись, тощо. Аналогічні висновки у подібних відносинах викладені у постановах Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 21-1306а15 та від 11 жовтня 2016 року у справі № 816/4340/14 та узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 802/950/17-а. У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем [PERSON] до свого позову не було надано належних та допустимих доказів того, що розпорядження керівника КП «ЖКС «Вузівський « №2925\\080 від 15.12.2014 року, видане на виконання розпорядження голови Київської рай адміністрації №684 від 05.12.2014 року «Про внесення змін до договорів найму жилих приміщень, внаслідок визначення наймачем іншого члена сім`ї та переоформлення особистих рахунків» оскаржувані розпорядження прийняті Київською рай адміністрацією за межею своїх повноважень і ці розпорядження порушують права та інтереси [PERSON] або будь-яких інших осіб.

Outcome: dismissed