Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У січні 2021р. Акціонерне товариство Комерційний банк (далі АТ КБ) «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеного 15.02.2011 р. у формі анкети-заяви без номеру. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем підписана заява № б/н, за умовами якої відповідач мав намір отримати банківські послуги. При підписанні анкети-заяви останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами обслуговування кредитних карт та Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг, що укладений між сторонами. Позивач посилається на те, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок, для користування яким він отримав кредитну картку. Відповідач, отримавши кредитні кошти, не виконує зобов`язання за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 12.11.2020р. становить 14 221,10 грн. Позивач зазначає, що заборгованість становить 14 221,10грн., з яких: 10 564,92 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 10 564,92 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 3656,18грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00,00 - нарахована пеня; 00,00 грн. - нараховано комісії. Позивач просить суд стягнути суму заборгованості за кредитом у розмірі 14 221,10 грн. та судовий збір в сумі 2102,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 26.01.2021р. суд відкрив провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.89,90). Сторони повідомлялись належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання. До суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім цього, на офіційному вебсайті суду розміщено оголошення про виклик відповідача до суду. Відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав. Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 11 цієї статті, зокрема, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Зважаючи на викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності з частиною 5 статті 279 ЦПК України. Суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 15.02.2011р. звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до статуту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.80). [PERSON] , підписавши анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримав кредитні кошти. До заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с.46,47). У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Дана анкета-заява не містить відмітки, яку карту отримав відповідач, розмір кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, а також розмір та випадки застосування штрафів і пені. Як вбачається з анкети-заяви, підписаної відповідачем, він погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, виконувати їх зобов`язаннями та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Проте, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді нарахування відсотків. До зазначеної Анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.48-71). Згідно розрахунку банку, заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 12.11.2020 р. становить 14 221,10 грн., яка складається з - заборгованість за тілом кредиту - 10 564, 92 грн; - заборгованість за простроченими відсотками - 3656,18 грн. (а.с.43). Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути прострочену заборгованість за кредитними коштами, а також - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом -14 221,10 грн., яка складається як із заборгованість за тілом кредиту - 10 564, 92 грн., так і заборгованість за простроченими відсотками - 3656, 18 грн. В Анкеті-заяві позичальника від 15.02.2011 р. процентна ставка не зазначена. Враховуючи викладене, суд, розглянувши справу на підставі наданих доказів, дійшов висновку про часткове задоволення позову АТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON] ,стягнувши з останнього заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 564, 92 грн. Водночас, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками, яку позивач включив у заборгованість за кредитом, як то вбачається з прохальної частини позиву. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 12.11.2020р. заборгованість за тілом кредиту становить 10 564, 92 грн. Наданий банком розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 564, 92 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити за недоведеністю позивачем свої позовних вимог належними і допустимими доказами. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі - 10 564, 92 грн., що становить 74,29% від заявленої позивачем суми - 14 221,10 грн. (10 564, 92 х 100 : 14 221,10 ). Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що було сплачено позивачем 2102,00 грн і документально підтверджено випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету (а.с.87). Сума судового збору у процентному відношенні від задоволеної суми становить 1561,58 грн. (2102,00 х 74,29% :100). Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.141,178,247,263-265,273, 279,ЦПК України, суд, -

Outcome: partial