Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У травні 2013 року позивачі звернулися з даним позовом до суду, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1996 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори, чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. Після придбання, даної земельної ділянки, позивач разом з чоловіком побудували будинок. [INFO] [PERSON] помер. 02 грудня 2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] успадкував позивач [PERSON]. У травні 2010 року [PERSON], за закінченням строку покарання, повернулась до дому за адресою: [ADDRESS]. Коли прийшла до дому, [PERSON] в будинок її не пустив, повідомив, що він є власником будинку та щоб вона негайно залишила його. Також [PERSON] пояснив, що цей будинок він придбав у [PERSON] за нотаріальною довіреністю від позивача [PERSON], який на час продажу будинку знаходився в місцях відбування покарання. Як стало відомо позивачам, 20.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] була видана довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] на відчуження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS]. Позивачі вказували, що довіреність була вчинена без участі [PERSON], тобто він не давав та не підписував дану довіреність. [PERSON], на підставі вищезазначеної довіреності, продав вищезазначене майно, а саме будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] за реєстрованим номером 3114, згідно до якого вищезазначена земельна ділянка продана [PERSON] за 2500000 грн., та договору купівлі-пролажу домоволодіння від 17 грудня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3110, згідно до якого вищезазначене домоволодіння продане [PERSON] за 440015 грн. Позивачі зазначали, що вищезазначені правочини щодо відчуження нерухомого майна вчинив [PERSON] від імені [PERSON] на підставі довіреності, яку [PERSON] ніколи йому не давав та її не підписував. Всі кошти від продажу земельної ділянки та домоволодіння [PERSON] незаконно привласнив. Оскільки [PERSON] не мав наміру на відчуження будинку та земельної ділянки, довіреності з цією метою не видавав, то позивачі просили суд : Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17 грудня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3114, згідно до якого вищезазначена земельна ділянка продана [PERSON] за 2 500000 грн. та договір купівлі-продажу домоволодіння від 17 грудня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3110, згідно до якого вищезазначене домоволодіння продане [PERSON] за 440 015 грн. Стягнути судові витрати з відповідачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала, суду пояснила, що її довіритель на законних підставах придбав спірний будинок та земельну ділянку, також подала до суду заяву про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-1396, позивач [PERSON] став власником [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 листопада 2008 року посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-3276, позивач [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 0,1370 гектарів в [ADDRESS]. 20 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчена довіреність, зареєстрована в реєстрі за номером 1124 на підставі якої позивач [PERSON] уповноважив відповідача [PERSON] на представлення інтересів позивача, в тому числі з правом продажу належних позивачу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в [ADDRESS]. 17 грудня 2008 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3111, згідно якого [PERSON], як продавець, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 20.06.2008 року за реєстровим номером 1124 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], діяв [PERSON], продав, а [PERSON], як покупець, придбав земельну ділянку площею 0,1370 гектарів, в [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Даний договір вчинено за 2 500000 грн. (два мільйони п'ятсот тисяч гривень), які покупець сплатив представнику продавця під час укладення договору в повному розмірі. 17 грудня 2008 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3110, згідно якого [PERSON], як продавець, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої 20.06.2008 року за реєстровим номером 1124 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], діяв [PERSON], продав, а [PERSON], як покупець, придбав [ADDRESS]. Даний договір вчинено за 440 015 грн. (чотириста сорок тисяч п'ятнадцять гривень), які покупець сплатив представнику продавця під час укладення договору в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Стаття 237 ЦК України передбачає, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За правилами 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може грунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Як вбачається з аналізу вищезазначених норм довіреність від 20 червня 2008 року посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за номером 1124, на підставі якої позивач [PERSON] уповноважив відповідача [PERSON] на представлення інтересів позивача, є письмовим документом, що грунтується на договорі доручення укладеного між [PERSON] та [PERSON], тобто правочині, правовий статус якого регулюється нормами цивільного законодавства, зокрема главою 16 Цивільного Кодексу України. Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивачі, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, обгрунтовують свої позовні вимоги тим, що позивач [PERSON] жодних довіреностей на користь відповідача [PERSON] не видавав та не підписував, тобто жодного договору доручення між ними не укладалось, а відтак правочини, що вчинені від його імені мають бути визнані судом недійсними. Суд не може погодитись з таким твердженням позивачів, виходячи з наступного: Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Довіреність від 20 червня 2008 року посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за номером 1124 та договір доручення, укладений між [PERSON] та [PERSON], на підставі якого була видана вищезазначена довіреність, відповідно до норм ст. 204 ЦК України, суд вважає правомірним, оскільки позивач [PERSON], хоч і заперечує, що укладав даний правочин, однак не ставить перед судом питання про визнання цього договору недійсним та скасування довіреності. Крім того стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Стороною позивача не надано до суду належних та допустимих доказів того, що позивач [PERSON] не підписував довіреність від 20 червня 2008 року посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за номером 1124, та не бажав відчужувати спірну земельну ділянку та будинок. Оскільки не визнано недійсним договір доручення, що став підставою для видачі довіреності від 20 червня 2008 року, то в суду відсутні правові підстави для визнання недійсними правочинів з продажу земельної ділянки та житлового будинку, що були вчинені від імені позивача [PERSON], його представником за довіреністю [PERSON]. Більш того позивачам відповідно до ст. ст. 10, 27 ЦПК України роз'яснено їх право на пред'явлення позову щодо визнання договору доручення недійсним та скасування довіреності, проте останні на вказані роз'яснення не прореагували, таких вимог не заявляли. Таким чином суд вважає, що доводи позивачів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, належними та допустимими доказами, а відтак дані обставини не можуть бути покладені в основу судового рішення, тому суд відмовляє в задоволені позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed