Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

У червні 2018 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просила: визнати частку у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] в розмірі 13/400 частини за кожним зі співвласників; визнати за [PERSON] право власності на 13/400 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 8/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідно до договору дарування від 28 грудня 2018 року [PERSON] подарувала [PERSON] 39/200 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про зміну імені, копія якого наявна в матеріалах справи, [PERSON] , після зміни імені є - [PERSON] . У липні 2020 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] , в якій він пункт 1 резолютивної частини позовної заяви викласти у такій редакції: «Визначити частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] , за [PERSON] в розмірі 8/100 та 13/400 часток». У період з червня 2018 року до 16 лютого 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2021 року для розгляду цієї справи визначено суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. Судове засідання 13 серпня та 05 жовтня 2021 року не відбулися у зв`язку із неявкою відповідачів. У судове засідання 02 листопада 2021 року з`явився представник позивача - адвокат Чуприна І.О., відповідачі не з`явилися до суду з невідомих причин. Представник позивача [PERSON] не заперечував проти проведення розгляду справи за відсутності відповідачів, тому суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які не з`явилися. У судовому засіданні представник [PERSON] просив позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, які надійшли до суду 15 липня 2020 року. При цьому представник позивача зазначив, що позивачем обрано саме такий спосіб захисту свого порушеного права, оскільки у позивача не існує іншої можливості захистити своє право власності. Заслухавши думку представника [PERSON] , дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. На підставі рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 31 серпні 2001 року №712 [PERSON] видано свідоцтво про право власності на 8/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Копія цих рішення та свідоцтва наявні у матеріалах справи. Відповідно до дубліката свідоцтва про право власності на житловий будинок від 06 вересня 2001 року 13/100 частин житлового будинку, який розташований у [ADDRESS] належить чотирьох співвласникам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З відповідей КП Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 23 жовтня 2017 року та від 30 листопада 2017 року слідує, що [PERSON] на праві власності належить 8/100 та 13/400 частин житлового будинку у [ADDRESS] . Іншими співвласниками цього будинку є: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Відповідно до відомостей з Реєстру пав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 3512301 майна, запис № 20583, в книзі 123 від 28 листопада 2003 року) [PERSON] на праві приватної власності належить 8/100 та 13/400 частин житлового будинка у [ADDRESS] . Підставою для реєстрації права власності є: дублікат свідоцтва про право власності [NUMBER] , 28 листопада 2003 року. Як зазначив представник позивача після внесення відомостей щодо права власності оригінали правовстановлюючих документів було втрачено, а отримати їх дублікати починаючи з 01 січня 2013 року є неможливим, оскільки орган, який здійснював видачу цих документів позбавлений повноважень видавати свідоцтва про право власності на нерухоме майно та дублікати раніше виданих свідоцтв. Зазначене підтверджується відповіддю виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09 липня 2017 року №К-6060/іт, копія якого наявна у матеріалах справи. Представник позивача вказав на те, що неможливість отримання оригінала правовстановлюючих документів на майно та допущена помилка у написанні прізвища позивача ( [PERSON] ) є перешкодою у здійснення позивачем свого права власності. На думку позивача така неточність у написанні прізвища виникла у зв`язку із неточним перекладом прізвища позивача з російської мови. У матеріалах справи наявні копії пенсійне посвідчення № [NUMBER] від 20 травня 1997 року та довідки МСЕК від 20 липня 2001 року, у яких прізвище позивача зазначено російською мовою як « [PERSON] ». 13 березня 1998 року позивачці видано паспорт серії [NUMBER] , в якому її прізвище українською мовою зазначено як « [PERSON] », а російською - « [PERSON] ». Зареєстрованим місцем проживання позивача є [ADDRESS] (дата реєстрації - [INFO] ). Ідентифікаційний номер [PERSON] - [NUMBER] . З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 8/100 та 13/400 частин житлового будинку у [ADDRESS] у правовстановлюючих документах та відомостях Реєстру прав власності на нерухоме майно помилково зазначено прізвище позивача українською мовою « [PERSON] ». Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина перша статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права (частина друга статті 16 ЦК України). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на зазначене, виходячи із закріпленого у чинному законодавстві непорушності права власності та приписів статті 392 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. За такого, позов слід задовольнити та визнати частки у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] , за [PERSON] в розмірі 8/100 (вісім сотих) та 13/400 (тринадцять чотирьохсотих) часток. Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного фізичних осіб -платників податків [NUMBER] право власності на 13/400 (тринадцять чотирьохсотих) та 8/100 (вісім сотих) часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок, [ADDRESS] . Судовий збір сплачений позивачем під час подачі позову до суду.

Outcome: approved