Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

У червні 2019 року до суду звернувся [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] , [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1, відповідач 2 відповідно, разом - співвідповідачі), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. Крім позивача, спадкоємцями є відповідач 1, його мати і дружина померлого, і відповідач 2, його рідна сестра і донька померлого. Позивач пропустив шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини, з посиланням на поважні, на його думку, причини. Зокрема, позивач зазначає, що він проживає на окупованій території (Автономна Республіка Крим), що ускладнювало для нього відвідування нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а також хворів, у зв`язку з чим просить суд встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.08.2019 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк співвідповідачам для подання відзиву. Представник співвідповідачів подала відзив, у якому заперечила проти задоволення позову. На думку сторони відповідачів, пропуск строку прийняття спадщини позивачем не можна визнати поважним. Представник співвідповідачів зазначила, що позивач дізнався про смерть батька в день його смерті ( [INFO] ). Документами, які підтверджують факт хвороби позивача в період з 05.02.2019 року по 21.05.2019 року, встановлено, що він перебував на лікуванні в м. Москва, російська федерація, на плановому лікуванні, не був екстренно госпіталізований, відтак, не був позбавлений можливості оформити нотаріально завірену заяву за місцем свого лікування в м. Москві. Крім того, позивачем не було надано доказів, на підтвердження того, що він у період з 27.10.2018 року по 27.04.2019 року намагався виїхати з окупованої території та подати заяву у визначений законом спосіб. Таким чином, на думку відповідачів, позивачем не обгрунтовано належним чином поважність пропуску строку для прийняття спадщини, у зв`язку з об`єктивними. непереборними, істотними труднощами. Позивач надав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів сторони відповідачів. Зазначив, що він неодноразово намагався перетнути кордон, однак, органи окупаційної влади на блок-постах не надали йому дозвіл на перетин. А ті обставини, що позивач самостійно приїхав на лікування до м. Москва з допомогою свого знайомого, який доставив його туди, не спростовують доводів щодо поважності пропуску строку прийняття спадщини. Представник Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори подала заяву про розгляд справи без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 17). 29.05.2019 року нотаріусом м. Москви Карліним Віктором Олександровичем посвідчено напис на заяві позивача про прийняття спадщини (а.с. 23). Вказану заяву було відправлено 14.06.2019 року з м. Севастополя, що підтверджується авіанакладною SevEx № 9212461, і було доставлено 18.06.2019 року (а.с. 24). Відповідно до виписних епікризів № 4739/03, № 9175/01 позивач, який проживає за адресою: [ADDRESS] , в період з 05.02.2019 року по 21.05.2019 року перебував в Московському клінічному науково-практичному центрі на стаціонарному лікуванні (м. Москва) (а.с. 25-26). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що була знайома з позивачем, в подальшому познайомилася з його матір`ю та сестрою (відповідачами). Зазначила, що позивач не зміг приїхати в Україну, хоча і робив спроби для цього. Також зазначила, що він хворів, а відтак це перешкоджало прийняти спадщину після смерті батька. Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 565/1145/17 (Постанова від 26.06.2019 року). Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що позивач стикнувся з непереборними труднощами, які перешкоджали йому подати заяву про прийняття спадщину. Суд бере до уваги, що позивачу стало відомо про смерть батька в день смерті останнього, що підтверджується роздруківками листування в Viber з матір`ю (а.с. 55-59). Також, досліджуючи, чи були причини пропуску поважними, у тому числі обставини хвороби позивача та перебування на стаціонарному лікуванні в період з 05.02.2019 року по 21.05.2019 року, обмеження сполучення між Україною, російською федерацією та окупованою територією, суд бере до уваги спосіб прийняття спадщини, а саме, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини шляхом надсилання поштою до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори письмової заяви, підпис на якій було посвідчено нотаріусом м. Москви, російська федерація. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про відсутність непереборних труднощів, які не дозволяли прийняти спадщину у такий спосіб раніше. Крім того, суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] стосовно труднощів позивача щодо повернення в Україну для прийняття спадщини, оскільки показання свідка спростовуються раніше встановленими судом обставинами щодо способу прийняття позивачем спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, недоведеність ним поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed