overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

у травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] , з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає без поважних причин чотири та не сплачує нарахування за комунальні послуги. Позивач в судове засідання не з`явився, до його початку надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду сповіщалась в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , власником якої є позивач. Відповідно до акту від 20.02.2019, затвердженого у дільниці з обслуговування житлового фонду №2, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована, але не мешкає з травня 2015 року. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача за вищевказаною адресою суду не надано. Відтак, відповідно до ст. 405 ЦК України відповідач є такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням. За таких обставин, позов про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

у травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі за вищевказаною адресою не проживають без поважних причин більше 9 років та не сплачують нарахування за комунальні послуги. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду сповіщались у встановленому законом порядку. Від представника третьої особи - органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, рішення просить прийняти відповідно до чинного законодавства та з урахуванням інтересів дитини. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї від 27.03.2019 № 1387 за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: син - [PERSON] , [INFO] та онук - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту від 07.05.2019, затвердженого керуючим ОЖБК м. Чернігова, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не мешкають з травня 2010 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважних причин відсутності відповідачів за місцем реєстрації понад один рік судом не встановлено. За таких обставин, позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування позову зазначивши, що 17.09.2005 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 755. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що однією сім`єю з відповідачкою вони не проживають 2015 року, у зв`язку з тим, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними не можливе, тому позивач просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати, оскільки вважає, що сім`я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивач у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності в підготовчому судовому засіданні, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи за її відсутності, в підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги визнає та після розірвання шлюбу просить присвоїти прізвище « [PERSON] ». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 17.09.2005 року між позивачем та [PERSON] в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, було укладено шлюб, актовий запис № 755, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі.. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] \~ про розірвання шлюбу, в обґрунтування позову зазначивши, що 20.02.2018 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Кальміуському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 25. Від шлюбу дітей не мають. Позивач зазначає, що однією сім`єю з відповідачкою вони не проживають, у зв`язку\~ з тим, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними не можливе, тому позивач просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати, оскільки вважає, що сім`я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивач у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка\~ у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи\~ за її відсутності, позовні вимоги визнає та після розірвання шлюбу просить присвоїти прізвище « [PERSON] ». Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 20.02.2018 року між позивачем та [PERSON] в Кальміуському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, було укладено шлюб, актовий запис № 25, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім`ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 09.03.2019 року він у Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 143. Від сумісного проживання у подружжя дітей немає. Спільне життя подружжя не склалося у зв`язку з втратою взаєморозуміння, відсутністю почуття любові та поваги один до одного, наявності різних поглядів на життя та сімейні цінності. Шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться, шлюб носить суто формальний характер. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно, поновлення стосунків не можливе, оскільки це буде суперечити його інтересам, у зв`язку з чим просить шлюб розірвати. Майновий спір між подружжям відсутній. В судове засідання позивач не з`явився. Подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Суду подала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 09.03.2019 року у Запорізькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 143. Від сумісного проживання у подружжя дітей немає. Згідно пояснень позивача, проти яких не заперечувала відповідачка, шлюбні відносини між ними припинені, у зв`язку з втратою взаєморозуміння, відсутністю почуття любові та поваги один до одного, наявності різних поглядів на життя та сімейні цінності. Позивач вважає, що подальше спільне життя з дружиною та збереження шлюбу буде суперечить його інтересам, а тому не бажає збереження сім`ї, на розірванні шлюбу наполягає. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд дійшов висновку, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідачки, яка позов визнала, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.02.2011 року, в сумі 24 240 грн. 53 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн. 00 коп. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час судового засідання, зокрема, і через оголошення на сайті «Судова влада». Судом встановлено, що 21.02.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором (а.с.12-17). У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 01.05.2019 року має заборгованість - 24 240 грн. 53 коп., яка складається з: -6591,70 грн. - тіло кредиту; -6623,27 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; -0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -8364,42 грн. - нараховано пені; -1030,64 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500.00 грн. - штраф (фіксована частина); -1130,50 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить - 24 240 грн. 53 коп. Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.02.2011 року, в сумі 24 240 грн. 53 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн. 00 коп. У відповідності до ст.ст. 526, 527,530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 03 серпня 1991 року. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов`язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. За час перебування у шлюбі спільних неповнолітніх дітей не мають, проте, в добровільному порядку розірвати шлюб через органи РАЦС, відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримав, проти чого відповідач не заперечила, згодна на розлучення. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому судовому засіданні, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні відповідачем позову, за наявності для того законних підстав ухвалюється рішення в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.08.1991. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечила. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальшеспільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають остаточне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 30.06.1990. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обов`язки подружжя. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду заяви, в яких просили справу розглянути без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечила, погодилась на розлучення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.06.1990, від якого мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В позовних вимогах до суду позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечила. Згідно ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, а тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved