Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання його дружини - [PERSON] до досягнення їхньою малолітньою дитиною: [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] включно, у розмірі ј заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу у них народилася дитина. [PERSON] , [INFO] . На теперішній час сімейні відносини між ними припинені і вони проживають окремо. Після припинення між ними сімейних відносин дитина проживають разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні та вихованні. При цьому, позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Проте, відповідач не утримує і матеріально не допомагає позивачці, хоча він є фізично здоровою людиною і на його утриманні ніхто не перебуває. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, справу просила розглянути за її відсутності. Крім цього вказала, що з актовим записом народження її дитини ознайомлена. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 26 липня 2014 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) уклали шлюб у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що було складено відповідний актовий запис № 889 (а.с. 7). Як вбачається з вищевказаного свідоцтва про шлюбу, після укладення шлюбу позивачка взяла прізвище свого чоловіка, а саме: [PERSON] . Втім, 20 червня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 20 червня 2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Серії [NUMBER] (а.с. 10). З даного свідоцтва також випливає, що після розірвання шлюбу позивачка залишила прізвище « [PERSON] ». [INFO] народилася дитина: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10 грудня 2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Серії [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з вищенаведеного, право на утримання має дружина, з якою проживає дитина саме від батька дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом було вивчено актовий запис про народження № 1100 від 10 грудня 2019 року про народження [PERSON] , з якого вбачається, що відомості про батька внесені відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, з всього вищенаведеного вбачається, що дані про батька стосуються не відповідача у справі, а є збігом обставин, оскільки відповідачка після розірвання шлюбу залишила прізвище чоловіка (відповідача у справі) і прізвище дитини було вказано за прізвищем матері, а ім`я та по батькові з її слів. Відтак, підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачка не має права на утримання від відповідача, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач є батьком дитини і позиваки є право на утримання, передбачене статтею 84 СК України. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Крім цього, відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Втім, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому суд вважає необхідним компенсувати судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed