Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Запорізький ДБК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 46792,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05.11.2020 по 19.01.2021 у розмірі 11501,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що у період з січня 2019 року по 04 листопада 2020 року позивач знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Запорізький ДБК», що підтверджується записами у трудовій книжці. Під час зазначених трудових відносин, відповідачем була нарахована, але не виплачена позивачу заробітна плата в розмірі 46792,00 грн. Заборгованість складається та підтверджується: розрахунковим листом ТОВ «Запорізький ДБК» за липень 2020 року, згідно якого на кінець місяця борг підприємства становив 31445,58 грн., довідкою з Пенсійного фонду України щодо нарахування заробітної плати, згідно якої заробітна плата позивача за серпень 2020 року 5347,81 грн., за вересень 2020 року 5000,00 грн., за жовтень 2020 року 5000 грн. Вказані суми позивачу відповідачем не виплачені. 04 листопада 2020 року позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням штату. 10 листопада 2020 року позивач звернувся до ТОВ «Запорізький ДБК» з заявою про надання довідки щодо заборгованості по сплаті заробітної плати за період з 01 грудня 2019 року по 04 листопада 2020 року. На момент подання позову відповідач довідки не надав. На підставі вищевикладеного, позивач був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача на його користь заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив не надав, скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , 13.01.2019 його було прийнято охоронцем диспечерсько-охоронної служби дільниці «Завод залізобетонних конструкцій та матеріалів»; 04.11.2020 він був звільнений згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Згідно довідки б/н від 20.11.2020, ТОВ «Запорізький ДБК» станом на 19.11.2020 має заборгованість перед [PERSON] у сумі 26864,22 грн., а саме: за травень 2020 р. 2345,53 грн., за червень 2020 р. 4233,71 грн., за липень 2020 р. 4113,36 грн., за серпень 2020 р. 4304,98 грн., за вересень 2020 р. 3936,15 грн., за жовтень 2020 р. 3031,95 грн., за листопад 2020 р. 4898,54грн. Вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вона підтверджена належним та допустимим доказом. Стосовно частини позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку - ч. 1 ст. 117 КЗпП України. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок). У відповідності до абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. В разі, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - п. 5 Порядку. При цьому, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів - п. 8 Порядку. Цим же пунктом встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем до позовної заяви, відповідно до якого загальнна сума середнього заробітку [PERSON] з 05.11.2020 р. по 19.01.2021 р. становить 11501,00 грн. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Outcome: approved