Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, зі змісту якого вбачається, що вона просила визнати її особою, яка є спадкоємцем по закону, а також визначити для неї додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивовано тим, що 19.07.2017 року померла [PERSON], яка є матірю позивача, та проживала в [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема на вказаний будинок. 22.01.2018 року [PERSON] отримала свідоцтво про смерть матері та цього ж дня звернулась до приватного нотаріуса Полонського районного нотаріального округу [PERSON], де дізналась, що 05.12.2017 року нотаріусом було заведено спадкову справу після смерті матері відповідно до поданої [PERSON] заяви, на імя якого [PERSON] склала заповіт. Також, [PERSON] повідомила, що позивачем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, а 25.02.2018 року [PERSON] отримала від нотаріуса лист, в якому містилось розяснення щодо можливості звернення до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 10.04.2018 року позивач відправила на адресу вказаного приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, вважаючи, що шестимісячний строк для подачі такої заяви має обчислюватись з дня заведення нотаріусом спадкової справи. В поданому [PERSON] письмовому поясненні (а.с.112), а також її представник [PERSON] в ході судового розгляду зазначали, що причинами пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини була неможливість придбати протягом другої половини грудня 2017 року та в січні 2018 року квитки на проїзд будь-яким видом транспорту із м. Рахів Закарпатської області до м. Полонне, а також, що їхня дочка [PERSON] хворіє психічним захворюванням, у звязку з чим потребує постійного піклування над нею. [PERSON] у подану ним відзиві на позов (а.с.80) та в судових засіданнях позовні вимоги не визнав, пояснив, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], та 05.12.2017 року подав вищевказаному приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини, при цьому повідомляв останнього про те, що спадкоємцем також є [PERSON] Відповідач вважає, що позивач пропустила строк подачі заяви про прийняття спадщини із неповажних причин, а він як спадкоємець, який своєчасно прийняв спадщину не бажає дати згоду для [PERSON] для подачі нею заяви про прийняття спадщини. Третя особа [PERSON] в судове засідання по розгляду справи по суті не зявилась, подала заяву про слухання справи у її відсутність, а будучи присутньою на підготовчому судовому засіданні 10.08.2018 року щодо вирішення позову поклалась на розсуд суду. За клопотанням представника позивача [PERSON], заявленим ним в ході підготовчого судового засідання 10.08.2018 року, судом витребувано від приватного нотаріуса [PERSON] копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] У підготовчому судовому засіданні 04.10.2018 року відповідач [PERSON] подав клопотання про допит свідків [PERSON] та [PERSON], яке судом задоволено. Свідок [PERSON] в ході її допиту в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою спадкодавця [PERSON] та разом із сином [PERSON] була присутньою коли останній подавав нотаріусу [PERSON] заяву про прийняття спадщини. [PERSON] ж вона не виявила бажання успадкувати після смерті матері спадкове майно. При цьому зазначила, що вона також повідомляла приватного нотаріуса [PERSON] про наявність спадкоємця [PERSON] та їй була відома адреса проживання останньої. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] народилась 21.09.1946 року та є дочкою [PERSON], яка померла 19.07.2017 року та після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок, розташований в м. Полонне по вул. Гончаренко, 51, про що свідчать дані свідоцтва про народження позивачки, свідоцтва про її одруження, свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.7-9). Відповідач [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом складеного [PERSON] 21.11.2008 року (а.с.63). 05.12.2017 року [PERSON] подав приватному нотаріусу Полонського районного нотаріального округу [PERSON] заяву про прийняття ним спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], в якій зокрема вказав, що крім нього інших спадкоємців, передбачених заповітом, а також тих, хто має право на обовязкову частку у спадщині, передбачену статтею 1241 ЦК України немає (а.с.57). Відповідно до листа вищезазначеного приватного нотаріуса від 23.02.2018 року № 77/02-14 адресованого [PERSON], остання 22.01.2018 року будучи у нотаріуса [PERSON] заявила про свій намір прийняти спадщину після смерті матері, та нотаріусом їй було розяснено право позивача на обовязкову частку у спадщині, а також у звязку з пропуском нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини можливість його продовження в судовому порядку (а.с.10). Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого (а.с.100) вбачається, що дочка позивача [PERSON] з 2009 року страждає психічними захворюваннями та протягом січня 2018 року у неї появилась маячна симптоматика, відмовилась від ліків, почала зловживати алкоголем, конфліктувала з батьками, втікала з дому. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] як спадкоємець, що має право на обовязкову частку, на день смерті матері з нею постійно не проживала, а тому вона у період з 19.07.2017 року по 19.01.2018 року повинна була подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак позивачка звернулась з цим питанням до приватного нотаріуса [PERSON] 22.01.2018 року, тобто з пропуском вказаного строку. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач та свідок [PERSON], будучи в приватного нотаріуса [PERSON] 05.12.2017 року, повідомляли останню, що [PERSON] як дочка спадкодавця [PERSON]І також є спадкоємцем та при цьому [PERSON] було відомо місце проживання позивача. Разом з тим, вказаний нотаріус своєчасно не повідомила [PERSON] після звернення до неї спадкоємців [PERSON] та [PERSON] про відкриття спадщини, не розяснила позивачу право та порядок подачі заяви про прийняття спадщини чи відмову від її прийняття, незважаючи на наявність у неї такого обовязку. Шестимісячний строк подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 19.01.2018 року (день тижня пятниця). Позивач звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] в понеділок 22.01.2018 року, тобто пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. Крім цього, суд враховує, що [PERSON] є особою похилого віку (71 рік), проживає на значній відстані від місця відкриття спадщини, має хвору дочку, яка потребує в силу свого захворювання догляду та піклування. Вказані обставини створювали для позивача труднощі у своєчасному поданні нею заяви про прийняття спадщини, а тому в даному конкретному випадку на думку суду, ці обставини слід визнати поважними причинами пропуску строку для прийняття [PERSON] спадщини. Також, при вирішенні справи, суд керується принципом «пропорційності», який за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини розглядається як невід'ємна складова та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв'язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги [PERSON] щодо визнання її особою яка є спадкоємцем за законом. Учасниками справи визнається та доведено, що після смерті [PERSON] позивач, як її дочка є спадкоємцем за законом першої черги, та в даному випадку в силу своєї непрацездатності має право на обовязкову частку у спадщині. Оскільки вказані права [PERSON] ніким не порушуються і не оспорюються, а тому вони не потребують судового захисту. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України у звязку з частковим задоволенням позовних вимог заявлених [PERSON] з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме половина сум сплаченого нею судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial