Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14.05.2015 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом за позовом [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення боргу. В обґрунтування позову позивач вказав, що 17 жовтня 2013 року він надав відповідачу позику в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень, яку той повинен був повернути до 31 грудня 2013 року. Позивач зазначив, що він уже надавав відповідачу кошти в червні 2013 року, тому дана позика була оформлена договором позики (розпискою), в якій були зазначені основні умови позики, а також зобов'язання про повернення раніше отриманої позики в розмірі 1500 доларів США. Отримавши кошти в розмірі 5000 гривень, відповідач підписав договор позики (розписку), який посвідчує факт отримання відповідачем визначеної грошової суми. Однак, у встановлений договором строк відповідач не повернув суму позики, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень, яку позивач, посилаючись на норми ст.ст. 11, 509, 1046- 1047 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і надав суду письмову заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що в матеріалах справи знаходиться договір позики на суму 5000 гривень, нібито підписаний відповідачем 17 жовтня 2013 року. Договір позики виконаний за допомогою компютера, але підпис під договором стоїть відповідача, який він використовував до 2007 року. Починаючи з 2007 року по цей час відповідач використовує більш складний підпис. Крім того, відповідач стверджував, що ніколи не укладав з позивачем договорів позики, а лише писав розписки про борг, отже, договору позики, долученого до справи позивачем, не існувало, підпис позивача на договорі поставлений не під текстом договору, а скраю половинки друкарського листа, чорним кольором, яким відповідач користувався до 2007 року. Відповідач вважає, що позивач виготовив договір позики за допомогою компютера, і за допомогою компютера переніс старий підпис відповідача під виготовлений ним текст договору позики, у звязку з чим відповідач заявляв клопотання про проведення у справі трьох судових експертиз зазначеного документу, з яких отримано висновок лише у одній, оскільки дві інших відповідачем не оплачено. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, які містяться у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено на підставі викладених в позові обставин та доданого до позову оригіналу договору позики (розписки) відповідача, що 17.10.2013 року між сторонами у письмовій формі було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 5000 (пять тисяч) гривень, а відповідач зобовязався їх повернути до 31.12.2013 року, про що дав письмову розписку (а.с.19). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України встановлює наступне: 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В строк, зазначений в договорі позики, тобто до 31.12.2013 року, відповідач борг не повернув і не має наміру добровільно повернути борг. На час розгляду справи судом відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені в позовній заяві та підтверджені наданими позивачем доказами. З висновку № 752-16 судової технічної експертизи документів від 01.03.2016 року вбачається, що технічний монтаж за допомогою комп'ютерної або копіювально-розмножувальної техніки (сканування тексту та підписів з інших документів та нанесення їх зображення за допомогою принтерів; копіювання підпису та рукописного запису за допомогою копіювальних апаратів та т.і.) при виконанні договору позики (розписки) від 17.10.2013 не застосовувався. Підпис, рукописний запис виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки. Ознак внесення змін до первинного тексту договору позики (розписки) від 17.10.2013 не виявлено (а.с.69-74). Таким чином, на підставі аналізу належних та допустимих доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за договором позики (розпискою) від 17.10.2013 року в розмірі 5000 гривень. Також з відповідача на користь позивача відповідно до приписів ст.ст.79, 88 ЦПК України слід стягнути судові витрати позивача у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 243 грн.60 копійок, підтверджені квитанцією банку «ПриватБанк»(а.с.1). На підставі викладеного, ст. ст. 530, 625,1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved