Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

У травні 2018 року Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в інтересах малолітньої дитини [PERSON] з позовною заявою про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та визначення її місця проживання, в якій посилається на те, що згідно зі Свідоцтвом про народження дитини [PERSON], [INFO], (серія [NUMBER] від 25.04.2018 року, виданого повторно Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1349, батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON]. В поле зору служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради малолітня дитина [PERSON], [INFO], потрапила після отримання листа від Новомосковського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 04.05.2018, вих. № 195/1-сжо, в якому було зазначено, що батько [PERSON], [INFO], нещодавно встановив батьківство по відношенню до [PERSON], [INFO], забрав хлопчика від матері [PERSON], [INFO], та не має наміру повертати дитину до матері. Службою у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради спільно з центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної у місті Дніпрі ради здійснено вихід за адресою мешкання громадянина [PERSON], а саме за адресою: [ADDRESS]. Були обстежені умови проживання, отримано письмове пояснення від відповідача, з яких вбачається, що останній згоден налагодити відносини з [PERSON] з метою повернення малолітнього сина на спільне проживання до матері та мав намір оформити нотаріально завірену згоду, в якій буде зазначено, що матір дитини не буде перешкоджати батьку бачитись із сином у вихідні дні. Пізніше [PERSON] повідомив, що проходить зі своїм малолітнім сином лікарів, створив власну медичну картку для дитини, планує оформлювати дитину до дитячого садочка та взагалі змінив свою думку з приводу того, щоб оформити нотаріально завірену згоду, стверджуючи, що не збирається повертати дитину до матері. Також, позивачем встановлено, що 20.05.2018 року між батьками дитини виникла сварка, внаслідок якої малолітньому [PERSON], [INFO], було завдано чисельні травми та бригадою швидкої допомоги дитина була доставлений до Комунального закладу «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради у реанімаційне відділення. 24.05.2018 року відбулось засідання виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, на якому було прийнято рішення про негайне відібрання дитини [PERSON] від батьків [PERSON], [PERSON] та його влаштування до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Під час розгляду справи в суді позивачем уточнено заявлені вимоги. В уточненому позові Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради посилається на те, що 20 червня 2018 року Комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради відносно [PERSON] та [PERSON] проведено психодіагностичне обстеження, за результатами якого батько дитини має виражений авторитарний рівень контролю. Також зазначили, що листом від 12.06.2018 року, вих. № 722, Комунального закладу «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради позивача проінформовано про те, що стан дитини задовільний та матір дитини весь час знаходилась у відділені по догляду за дитиною. З огляду на вищевикладене, вважали за доцільним негайно відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], від батька [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав та визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір'ю, [PERSON], [INFO]. 19 червня 2018 року відповідачкою [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання, який ухвалою судді від 19 червня 2018 року об'єднано в одне провадження з первісним. В обґрунтування зустрічних вимог [PERSON] посилається на те, що згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 25.04.2018 року батьками дитини [PERSON], [INFO], являються вона, [PERSON], та відповідач [PERSON], батьківство якого було встановлено за рішенням суду. Відповідач шляхом викрадення самовільно змінив місце проживання дитини, яка від самого народження проживала з матір'ю. З зазначеного приводу [PERSON] зверталась з відповідними заявами до Національної поліції України, а також до Органу опіки та піклування за місцем мешкання. Проте вказаними компетентними органами [PERSON] було роз'яснено механізм судового врегулювання вказаного питання. Вказала, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, має постійне місце проживання, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалась, на обліку в лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, спиртними напоями ч наркотичними речовинами не зловживає, має нормальний стан здоров'я. За місцем мешкання характеризується виключно позитивно. Матір'ю створені усі належні умови для нормального фізичного та психічного розвитку дитини. В свою чергу, батько дитини як по відношенню до дитини, так і по відношенню до [PERSON] постійно вдається до протиправної поведінки: самочинно шляхом викрадення змінив місце проживання дитини, ввів в оману матір дитини та органи опіки та піклування щодо свого наміру нотаріально укласти договір про його участь у спілкуванні з дитиною, під час знаходження дитини з матір'ю в лікарні прийшов туди у стані алкогольного сп'яніння, з алкогольними напоями та в присутності своєї дитини та інших дітей у палаті вдарив позивачку [PERSON] Крім того, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та її утримання не надає. У зв'язку з цим просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON], стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 3 000 гривень, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, щомісячно але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дорослу особу, починаючи стягнення з 19.06.2018 року, до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою судді від 05 червня 2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21 червня 2018 року задоволено заяву представника позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову. Ухвалою суду від 21 червня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представники Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у судовому засіданні заявлений позов підтримали, наполягали на його задоволенні. Проти задоволення вимог за зустрічним позовом не заперечували. Відповідач [PERSON], та його представники - [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні вимоги первісного позову визнали в частині відібрання дитини. Зазначили, що вказані травми були отримані дитиною не з вини батька. Також вважають, що вимоги Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради щодо визначення місця проживання дитини не ґрунтуються на законі, оскільки даний спір повинен вирішуватися тільки між батьками. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON] визнали тільки в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1 000 грн. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] як дружини відповідно до положень ст. 84 СК України вважають безпідставними, оскільки сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають. Відповідач [PERSON], представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради визнали, проти їх задоволення не заперечували. Вимоги зустрічного позову підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник третьої особи - Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 25.04.2018 року Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1349,батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 4). Як зазначає позивач у позовній заяві та пояснив представник позивача у судовому засіданні, в поле зору Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради малолітня дитина [PERSON], [INFO], потрапила після отримання листа від Новомосковського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 04.05.2018, вих. № 195/1-сжо, в якому було зазначено, що батько [PERSON], [INFO], нещодавно встановив батьківство по відношенню до [PERSON], [INFO], забрав хлопчика від матері [PERSON], [INFO], та не має наміру повертати дитину до матері. Також, як стало відомо позивачу, 20.05.2018 року між батьками дитини виникла сварка, внаслідок якої малолітньому [PERSON], [INFO], було завдано чисельні травми та бригадою швидкої допомоги дитина була доставлений до Комунального закладу «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради. 21 травня 2018 року на адресу начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради надійшов лист головного лікаря Дніпропетровської обласної дитячої клінічної лікарні Дніпропетровської обласної радиз якого вбачається, що дитина [PERSON], 2016 року народження, яка мешкає за адресою: [ADDRESS], знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії КЗ «ДОДКЛ» ДОР» з 20.05.2018 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 1 ст. лінійний перелом лівої тім'яної кістки, перелом правої стегнової кістки зі зсувом, травматичний шок 1 ст. Стан дитини важкий (а.с. 8). 24 травня 2018 року виконавчим комітетом Індустріальної районної у місті Дніпрі ради прийнято рішення про негайне відібрання дитини [PERSON], [INFO] від батьків у зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для життя і здоров'я дитини до вирішення питання в судовому порядку (а.с. 9). Згідно листа в.о. заступника директора з хірургічної роботи Дніпропетровської обласної дитячої клінічної лікарні Дніпропетровської обласної радиГладкого О.П. станом на 12 червня 2018 року стан дитини [PERSON], 2016 року народження, задовільний, дитина знаходиться на стаціонарному лікуванні. Мама весь час знаходиться у відділенні по догляду за дитиною (а.с. 75). Крім того, 20 червня 2018 року Комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради відносно [PERSON] та [PERSON] проведено психодіагностичне обстеження, за результатами якого батько дитини має високий рівень тривожності, фрустрації, ригідності та агресивності, по відношенню до дитини здатний до створення постійної безпеки для дитини (а.с. 82). Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує й положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У зв'язку з наведеним, суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідача [PERSON], оскільки атмосфера в сім'ї неблагонадійна для дитини, для її розвитку, загрозлива для її здоров'я та життя, враховуючи вік дитини і обставини поведінки [PERSON], суд вважає, що позивачем доведено всі підстави для відібрання дитини від відповідача (батька) - [PERSON] без позбавлення його батьківських прав. Позовні вимоги Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі. Що стосується вимог зустрічного позову, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно положення ч.ч. 1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, як вже встановлено судом батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON]. На даний час мати [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проживає: [ADDRESS] (а.с.42). Згідно наданих [PERSON] характеристик сусідів, медичних довідок остання зарекомендувала себе позитивно, на обліку в лікарів психіатра чи нарколога не перебуває (а.с.48, 49). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 08 червня 2018 року, проведеного на підставі заяви [PERSON] за місцем її фактичного мешкання ([ADDRESS]) спеціалістами Служби у справах дітей встановлено задовільні умови, а саме: кімнати мебельовані, чисті, дитина має місце для відпочинку, іграшки для розвитку, наявна достатня кількість одягу для дитини відповідно до сезону (а.с. 50). В свою чергу, з представлених суду доказів вбачається, що батько малолітньої дитини [PERSON], який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], недбало ставиться до своєї малолітньої дитини, агресивний, має асоціальну поведінку, що негативно впливає на здоров'я малолітньої дитини та становить загрозу для її життя, у зв'язку з чим вважає визначити місце проживання разом з матір'ю [PERSON] Крім того, судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча повинен та має таку можливість. Так, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, і на неухильне поліпшення умов життя. Держави-учасниці вживають належних заходів щодо забезпечення здійснення цього права, визнаючи важливе значення в цьому відношенні міжнародного співробітництва, основаного на вільній згоді. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Беручи до уваги вище викладене, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини із заявленим розміром 3 000 грн., при визначенні якого суд виходить з того, що відповідач являється молодою працездатною людиною, інших осіб на своєму утриманні не має, та враховує стан здоров'я малолітньої дитини [PERSON], який з травня місяця перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії. Поставлений дитині діагноз (закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку 1 ст. лінійний перелом лівої тім'яної кістки, перелом правої стегнової кістки зі зсувом, травматичний шок 1 ст.) свідчить про значні витрати, які дитина потребує для належного лікування, подальшої реабілітації та взагалі забезпечить їй достатній життєвий рівень, що включає харчування, одяг, гармонійний розвиток, освіту. У задоволенні вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на її утримання як дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку в силу ст. 84 СК України суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки сторони у зареєстрованому шлюбі не перебувають, а право на утримання жінки, з якою проживає дитина, взагалі передбачено іншою нормою Сімейного кодексу України. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial