Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати недійсним заповіт [PERSON] від 02.12.2004 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. та зареєстровано в реєстрі за №5-5520. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав на те, що [INFO] у віці 87 років померла його бабуся [PERSON] , [INFO] . Причиною смерті [PERSON] стали хронічна серцево-судинна недостатність та генералізованний атеросклероз, якими вона страждала понад 10 років. У 2003 році [PERSON] перенесла тяжку психічну травму, яка була викликана раптовим зникненням, а в подальшому, [INFO] , смертю її сина та батька позивача - [PERSON] . Після зникнення її сина, [PERSON] почала замикатися в собі, майже не спілкувалася з людьми, постійно переглядала старі фотокартки та плакала. Ця психічна травма призвела до різкого погіршення стану здоров`я [PERSON] та до того, що вона навіть перестала впізнавати рідних, а останні 4 роки взагалі майже не ходила без сторонньої допомоги. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, позивач є онуком [PERSON] , на час відкриття спадщини, він постійно проживав разом із [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] та здійснював за нею догляд, батько позивача - [PERSON] помер [INFO] , тому позивач є єдиним спадкоємцем. У зв`язку з цим, 05.01.2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом на майно померлої [PERSON] 16 лютого 2015 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті померлої [INFO] [PERSON] . Підставою для відмови стала наявність заповіту [PERSON] на користь іншої особи. Так, відповідно до вищезазначеного заповіту від 02.12.2004 року, який було складено та посвідчено державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Янковою І.В., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе належне їй майно, усі майнові права та обов`язки вона заповідає [PERSON] , [INFO] . Заповіт нібито підписаний [PERSON] . Позивач вважає вищевказаний заповіт недійсним, оскільки він не був належним чином підписаний заповідачем - не містить власноруч розшифрованого підпису [PERSON] , вона взагалі внаслідок хвороби не могла з`явитися до нотаріуса для складання заповіту, а також у зв`язку з тим, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, тому, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Судом вірно визначено найменування третьої особи як Третя Дніпровська державна нотаріальна контора. В судовому засіданні позивач, представник позивача, кожен окремо, підтримали позовну заяву в повному обсязі, просили її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача адвокат Лукаш Л.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що заповіт був підписаний [PERSON] особисто в присутності державного нотаріуса та її підпис відповідає зразкам її підпису на інших документах. У зв`язку з похилим віком [PERSON] потребувала догляду, внаслідок чого, в період з 2003 року по квітень 2009 року проживала разом зі своєю дочкою [PERSON] за місцем її проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] . Проте, у квітні 2009 року позивач [PERSON] шляхом психологічного тиску змусив [PERSON] переїхати до домівки за адресою: [ADDRESS] . Також за результатами призначеної експертизи було складено висновок про те, що визначити психічний стан [PERSON] на момент складання заповіту встановити неможливо, а тому правові підстави позивача для визнання заповіту недійсним ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджуються доказами, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності у зв`язку виробничою завантаженістю. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (арк.с.14). У свою чергу [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.02.1961 року (арк.с.13). Згідно свідоцтва про смерть, виданого 24 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стан Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №317 (арк.с.12). Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 листопада 2004 року, виданого державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В., спадкоємцями зазначеного в заповіті майна, а саме 1/4 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , уповноважила [PERSON] вести справу по оформленню її спадкових прав на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , повноваження підтверджуються наявною у матеріалах справи довіреністю від 14 червня 2004 року, яка посвідчена державним нотаріусом П`ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун О.О. (арк.с.9). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10483612 [PERSON] належить на праві власності 1/4 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності зазначено: свідоцтво про право на спадщину / ВВО № 849003 реєстр 3-4232/ 19.11.2004/ видане Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою (арк.с.37). 02 грудня 2004 року [PERSON] було складено заповіт, згідно якого остання зробила таке розпорядження: «усе належне мені майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть мені на день смерті заповідаю [PERSON] , [INFO] ». Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. (арк.с.26). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] у віці 87 років, актовий запис №5109 (арк.с.11). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 лютого 2015 року виданої державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., 05 січня 2015 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом зведено спадкову справу №3/2015 на майно померлої [INFO] [PERSON] . 13 січня 2015 року до спадкової справи №3/2015 додано заяву про прийняття спадщини за заповітом від іншого спадкоємця. Спадкоємець за заповітом прийняв спадщину в установлений законом термін. [PERSON] не є спадкоємцем за заповітом, а також не є спадкоємцем за законом. Тому [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлої [INFO] [PERSON] (арк.с.27). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За позовом заінтересованої особи\~суд може визнати заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦКУ), тобто якщо суд прийде до переконання, що документ складено людиною, не здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними або заповідач перебував під чиїмось тиском, впливом обману, погрози насильства, якщо оформлення його було вимушеним, написаним під час небезпечної для життя хвороби або внаслідок важких обставин, тоді цей заповіт буде визнано недійсним. Доказом у цій категорії справ, для встановлення психічного стану спадкодавця на момент підписання заповіту, який би давав підстави вважати, що особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними на момент складання заповіту, буде\~висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, яку призначає суд за клопотанням однієї із сторін - учасників процесу.\~В окремих випадках судом також призначається почеркознавча експертиза (п.16 ППВСУ від 06.11.2009 № 9). Незважаючи на те, що висновок експерта не є беззаперечним доказом і повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, проте, останній відіграє вирішальну роль при встановленні судом недійсності заповіту. Так, згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року за клопотанням представника позивача призначено по справі посмертну судово - психіатричну експертизу, та згідно висновку від 07 травня 2019 року, зазначено, що визначити психічний стан [PERSON] на момент складання та підписання заповіту від 02 грудня 2004 року неможливо (арк.с.204-206). Отже, проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що визначити психічний стан останньої неможливо, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України. Не погоджуючись із зазначеним висновком, представником позивача адвокатом Андрієнко В.А. під час судового засідання було заявлено клопотання про призначення додаткової експертизи, оскільки було нещодавно позивачем знайдено оригінал амбулаторної картки хворого - [PERSON] та яка може бути передана експертам для проведення повторної експертизи. Проте, в судовому засіданні представнику позивача було відмовлено в задоволенні заявленого клопотання, зазначене суд обґрунтовує тим, що таке рішення може порушити принцип правової визначеності, а також те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Крім того, суд зауважує, що під час судового засідання 05.12.2018 року (арк.с.174) позивач наголошував про відсутність у нього будь-якої іншої карти померлої, а тому, зазначене клопотання було розцінене судом і як спосіб затягнути розгляд зазначеної цивільної справи. Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Як встановлено в судовому засіданні, волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її волі, а тому заповіт є дійсним на підставі глави 85 ЦК України. Позивачем не надано підтверджуючих даних про наявність обставин, через які померла [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій, чим не виконано останнім вимоги ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, пояснення позивача щодо цього є лише припущеннями останнього. Отже, позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення заявлених позовних вимог, чим останній не виконав вимоги Закону. Інші посилання позивача є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається останній, не ґрунтуються на законі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed