Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між нею та [PERSON] 10 березня 2014 року укладено договір позики. За даним договором відповідач отримав у борг грошові кошти в розмірі 20 000 дол. США. Дані кошти зобов`язувалась повернути до листопада 2017 року. У погоджений строк кошти не повернула, тому має повернути борг в розмірі 20 000 дол.США, на підставі ст.625 ЦК України сплатити три відсотки річних в розмірі 823,56 дол. США, індекс інфляції в розмірі 72 428,97 грн. Загальний розмір заборгованості на 15 квітня 2019 року становить 628 706,89 грн. Просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 20 000 дол. США, яка має бути конвертована в національну валюту України за офіційним курсом на день здійснення платежу; три відсотки річних від простроченої суми позики, починаючи з дня прострочення (з 03 листопада 2014 року по 15 квітня 2019 року) у розмірі 2669,59 дол. США, яка має бути конвертована в національну валюту України за офіційним курсом на день здійснення платежу; судові витрати покласти на відповідача. 08 серпня 2019 року до суду надійшов відзив [PERSON] . Не погоджуючись з даним позовом вказала, що позивачка намагається ввести суд в оману та не повідомила, що їй було повернуто 1500 дол.США. Позовні вимоги щодо перерахунку боргу в національну валюту задоволенню не підлягають. Не можуть нараховуватись на іноземну валюту індекс інфляції, але позивач надає відповідний розрахунок, але не пред`являє таких вимог. Укладений договір позики є безпроцентним, що вбачається з поданої розписки. Позивач неправильно вказала і період нарахування, і суму заборгованості. Тому позовна заява задоволенню не підлягає. Просила відмовити в задоволенні позову. 16 жовтня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив. [PERSON] зазначила, що вона просить суд стягнути заборгованість за договором позики саме в доларах США та не просить визначати еквівалент в національній валюті. Три відсотки річних в розмірі 823,56 дол.США та інфляційні втрати в розмірі 72 428,97 дол.США відповідач має сплатити на підставі ст. 625 ЦК України. Просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 20 000 дол. США; три відсотки річних від простроченої суми позики, починаючи з дня прострочення (з 03 листопада 2014 року по 15 квітня 2019 року) у розмірі 823,56 дол. США; інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 72 428,97 грн. ; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов. У судове засідання відповідач та її представник не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Представник відповідача направив суду заяву про відкладення розгляду справи, але до свого клопотання не долучив докази, які б підтверджували його представництво по іншій цивільній справі. Нових клопотань про забезпечення доказів до суду від відповідача та її представника не надходило. Враховуючи подані сторонами відзив, відповідь на відзив, докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При розгляді справи судом встановлено, що 10 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до умов договору позичальник отримує в борг грошові кошти в сумі 20 000 дол. США. Сторони погодили визначити грошовий еквівалент позики в іноземній валюті (доларах США). Сторони домовились, що дана позика є безвідсотковою та [PERSON] зобов`язується повертати позику з листопада 2014 року по листопад 2017 року. Згідно зі статтею 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, розписка як документ, або договір, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На підтвердження передання суми позики позивач надала суду також розписку про отримання [PERSON] в борг кошти в розмірі 20 000 дол.США. Факт отримання грошових коштів при розгляді справи не оспорювався. За ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за N 6-284цс17. Так, згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують укладення договору позики, погодження сторонами всіх істотних умов договору позики. Посилання відповідача щодо неконкретизованого курсу долара США спростовується умовами укладеного договору, який власноручно підписаний відповідачем. При цьому суд враховує, що позика частково була повернута позикодавцю в розмірі 1500 дол.США, то до стягнення з відповідача підлягає заборгованість в розмірі 18500 дол.США,що на день ухвалення рішення становить 456 006,50 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З матеріалів справи та поданого договору вбачається, що строк повернення коштів був погоджений - у буд-якому випадку не пізніше 15 липня 2017 року. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок з відповідача слід стягнути три відсотки річних за період з грудні 2017 року по 15 квітня 2019 року в розмірі 18 777,47 грн. Також слід зазначити, що відповідно до Закону від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Оскільки кошти передавались в доларах США, тому суд вважає безпідставні посилання позивача щодо стягнення інфляційних втрат та в цій частині відмовляє в задоволенні позову. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача відповідно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 4800,25 грн., що підтверджено відповідними доказами.

Outcome: approved