Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У травні 2019 [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 16.09.2004 року. Разом з тим, в належній позивачу квартирі зареєстроване місце проживання її сина [PERSON] . Однак, відповідач не проживає у даній квартирі більше півроку та не з`являється у даній квартирі, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат в утриманні житла. Враховуючи, що відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не несе витрат на житлово-комунальні послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 11.06.2019 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 19.07.2019 року о 10.00 год. 19.07.2019 розгляд справи було відкладено на 10.09.2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача. 10.09.2019 року розгляд справи було відкладено на 18.10.2019 року за клопотанням позивача для надання додаткових доказів. 18.10.2019 року позивачем було подано через канцелярію суду акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 08.10.2019 року. 18.10.2019 року розгляд справи було відкладено на 10.12.2019 року у зв`язку з перебуванням судді Рибака М.А. на лікарняному. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Марущак В.С. 16.09.2004 року, зареєстровано в реєстрі за № 2-1994. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Відповідач у даній квартирі не проживає, не несе витрат по її утриманню, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач втратив право користування нею. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, окрім пояснень позивача, викладених у позовній заяві, актом від 08.10.2019 року про факт не проживання за вищевказаною адресою [PERSON] , відповідно до якого останній з 01.10.2018 року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе та не ніс, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачував, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved