Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

У червні 2014 року, позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з серпня 2006 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, які 20 жовтня 2012 року були офіційно зареєстровані. Мають одну неповнолітню дитину дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, про родину не дбає, матеріально сім'ю не забезпечує. Тому, у серпні 2013 року фактично сімейні відносини були припинені, з вказаного часу мешкають окремо. Позивач просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 30% від доходу, щомісячно, починаючи з серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач також надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково, з розірвання шлюбу погоджується, аліменти просить стягувати в розмірі 20% прожиткового мінімуму, оскільки його дохід є мінімальний, при цьому просив стягувати аліменти з дня ухвалення рішення . Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені у справі докази, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрований 20 жовтня 2012 року Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 815. Від шлюбу подружжя мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджені в матеріалах справи (а.с. 3-4). Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2013 року сторони припинили шлюбні відносини, з вказаного часу разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї стало те, що відповідач зловживав спиртними напоями, матеріально сім'ю не утримував, в результаті сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. За час окремого проживання, шлюб зберегти не вдалося, сім`я розпалася остаточно. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому намірів не мають, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Матеріалами справи встановлено, після припинення шлюбних відносин, дитина залишилась проживати з матір'ю, позивачкою по справі та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання та забезпечення дочки не надає, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище, на спростування зазначеного відповідачем доказів не надано. Відповідач аліментних стягнень на користь третіх осіб не має. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, позивачем не надано достатніх та допустимих доказів того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не одержала їх у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому суд присуджує стягнення аліментів згідно вимог ст. 191 СК України - від дня пред'явлення позову. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, підлягають частковому задоволенню. Суд не може взяти до уваги доводи відповідача, щодо його щомісячного доходу, оскільки доказів цьому не надано, а чинним законодавством чітко визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ч. 3 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір

Outcome: partial