Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувсь до суду за даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 10 березня 2008 року між ними та [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом складають Договір банківського обслуговування №б/н від 10 березня 2008 року та взяв на себе обов`язок виконувати умови договору. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в розмірі 5000 грн. та зобов`язувався його повернути та сплачувати відсотки за користування грошовими коштами. Свої обов`язки банком виконано у повному обсязі. Але відповідач порушив умови договору тому виникла заборгованість, яка станом на дату його смерті становить - 7065,76 грн. Спадкоємцями до майна померлого є його батьки [PERSON] та [PERSON] . У добровільному порядку ними заборгованість не погашена. Тому на підставі ст.ст.1282 ЦК наявна заборгованість має бути стягнена з відповідачів. Просили суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 7065,76 грн.; судові витрати покласти на відповідача. 02 жовтня 2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява. Представник позивач вказав, що спадкоємцями до майна померлого є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Враховуючи, що спадкоємці спадкують не лише права, а й обов`язки, тому відповідачі зобов`язані сплатити кредитору борги спадкодавця в межах спадкового майна відповідно до своїх часток. Просили суд стягнути за користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором: з [PERSON] - 1413,15 грн., з [PERSON] - 1413,15 грн., з [PERSON] - 4239,45 грн. 12 вересня 2019 року та 18 лютого 2020 року до суду надійшли відзиви на позов [PERSON] та [PERSON] . Не погоджуючись з позовом, відповідачами вказано, що позивач не надав належних доказів на підтвердження укладення з померлим кредитного договору та погодження з ним саме такого кредитного ліміту. З наданих суду виписок не можливо без будь-яких спеціальних знань перевірити нараховану заборгованість. Також позивач не перевірив коло спадкоємців, які прийняли спадщину, не враховував частки спадкоємців, вартість спадкового майна, а вимагає сплатити весь борг. При неодноразовому зверненні до банку щодо надання реквізитів для погашення заборгованості, отримували відмовки. Лише 17 лютого 2020 року при черговому зверненні до позивача, вони мали змогу погасити дану заборгованість. Тому просили відмовити в задоволенні позову. 02 жовтня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направив відповідь на відзив. Зазначили, що укладений правочин відповідає вимогам чинного законодавства, заборгованість нарахована з урахуванням укладеного договору. Тому твердження відповідачів про ненадання доказів спростовується матеріалами справи. Просили задоволити позов з урахуванням уточненої заяви. У судове засідання представник позивача не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судове засідання відповідачі не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. [PERSON] та [PERSON] просили слухати справу з урахуванням відзиву. Письмового відзиву від [PERSON] до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. При розгляді справи судом встановлено, що 10 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було підписано заяву про відкриття поточного рахунку та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом складають Договір банківського обслуговування №б/н від 10 березня 2008 року та взяв на себе обов`язок виконувати умови договору. Відповідно до умов договору, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії за користування кредитом на умовах, передбачених даним договором. П. 2.1.1.2.2, 2.1.1.2.4, «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких Позичальник при укладанні Договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Під борговими зобов`язаннями Сторони узгодили зобов`язання Клієнта з поверненням тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, нені та штрафів, тобто загатку заборгованість клієнта, що зазначено в ш. 2.1.1.12.1 «Умовами та правилами надання банківських послуг». На підставі п.2.1.1.12.2 в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом Клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання). В разі якщо, в дату нарахування відсотків Клієнт використав всю суму кредиту, Сторони узгодили про збільшений розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Байку », які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/kredity/ з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Одночасно пунктом 1.1.3.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п, 1,1.3.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 1.1.2.1.5. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам, але на підставі п. 1.1.5.2 Умов та Правил не отримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. За умовами договору підвищення відсоткової ставки здійснюється тільки за тратами Клієнта здійсненими після її підвищення, що дає можливість Клієнту у разі незгоди з новою відсотковою ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій відсотковій ставці. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно н. 2 1.1.5.7 «Умов та правил надання банківських послуг», а у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6 даних про Умов, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Згідно наданих суду розрахунків станом на [INFO] заборгованість складається з заборгованості за тілом кредиту - 706,54 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 6359,22 грн. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м.Києві. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК, кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимог вищезазначеної норми закону ПАТ КБ «Приват Банк» року була направлена претензія кредитора до Вишневої міської державної нотаріальної контори за вих.№37/01-16. Згідно листа Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори від 05 квітня 2019 року за №939/02-14 вбачається, що спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] є його донька [PERSON] (3/5 частини), його батько [PERSON] , (1/5 частина) та його мати [PERSON] (1/5 частина). 06 березня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направив лист-претензію на адресу спадкоємців, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги. З поданих суду копій квитанції від 17 лютого 2020 року вбачається, що [PERSON] сплатив 1413,15 грн., [PERSON] сплатила 1413,15 грн. Відомостей про сплату [PERSON] боргу матеріали справи не містять, тобто зазначена претензія кредитора залишена без відповіді. Частиною 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 2 ст. 1282 ЦК, вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Згідно абзацу 2 ч. 2 ст. 1282 ЦК, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Посилання відповідача у відзиві на відсутність доказів на підтвердження заборгованості, суд до уваги не бере, оскільки відповідачі не навели у запереченнях свої контр розрахунки, не заявили клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні, не просили суд призначити експертизу, не провели експертизу самостійно, не повідомили суд про причини неможливості подати відповідні докази. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконала зобов`язання відповідно до вимоги кредитора та умов договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 4239,45 грн., але в межах вартості успадкованого нею майна. Вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з інших відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] та [PERSON] погасили відповідну заборгованість, що підтверджено відповідними квитанціями. Матеріали справи не містять будь-яких інших доказів щодо походження цих коштів та позивач не спростував, що дані проплати не відносяться до даного договору. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Outcome: approved