Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати житловий будинок № 288 по вулиці Янтарній в м. Миколаєві спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], яка померла 24.04.2013 року, та [PERSON], який помер 11.02.2015 року, та визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку № 288 по вулиці Янтарній в м. Миколаєві в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON], яка померла 24.04.2013 року. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 24.04.2013 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку № 288 по вулиці Янтарна в м. Миколаєві. Спадкоємцями першої черги за законом є: вона, її рідна сестра , відповідачка по даній справі [PERSON], та їхній батько, чоловік спадкодавиці [PERSON]. Позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, і є такою, що прийняла спадщину. Відповідач [PERSON] своє право на спадкування після смерті матері не використала, до нотаріальної контори не зверталася, спадщину не прийняла. Їх батько - [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини або відмови не звертався. [PERSON] 11 лютого 2015 року помер. Однак, позивач отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері не може, оскільки власником спірного житлового будинку був її чоловік [PERSON], і частка матері у спільній сумісній власності не була визначена, а через це нотаріус рекомендував позивачці звернутися за захистом своїх прав до суду. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність позов підтримують. Відповідач в судове засідання не з'явилася, була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Зі згоди позивача та її представника суд ухвалює по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до положень ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши і оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що на час набуття права власності на житловий будинок № 288 по вулиці Янтарній в м. Миколаєві Погорєлов [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 10.02.1060 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.24). 28.06.1965 року між [PERSON] та Виконкомом Жовтневої міської ради трудящих був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за адресою: м. Миколаїв, вул. Янтарна, № 288 (раніше: м. Жовтневе, вул. Поштова, № 260), даний договір був посвідчений нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори від 28.06.1965 року (а.с.21-22). В подальшому подружжя [PERSON] побудували житловий будинок та згідно довідки Миколаївського МБТІ № 641 від 25.05.2015 р. (а.с.31) право особистої власності на домоволодіння за вказаною адресою було зареєстровано за [PERSON] У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуалього користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. 24.04.2013 року в м. Миколаєві померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.11). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку № 288 по вулиці Янтарній в м. Миколаєві. Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишила. Із копії спадкової справи № 37/2013, заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом є позивач, відповідач [PERSON], як дочки, та їх батько [PERSON]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судовим розглядом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка, позивачка по даній справі [PERSON], подавши в усатновлений законом строк заяву до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини, а також чоловік спадкодавиці - [PERSON], оскільки постійно проживав разом із спадкодавицем на час відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] спадщину в установленому законом порядку не прийняла, так як до нотаріальної контори не зверталася та на час відкриття спадщини із спадкодавицею не проживала. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак, позивач отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері не може, оскільки її батьки [PERSON] та [PERSON] за життя не оформили документи про право спільної сумісної власності подружжя на спадковий будинок № 288 по вулиці Янтарна в м. Миколаєві. В силу ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Відповідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved