Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , в якому просила суд відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] від матері - [PERSON] без позбавлення матері батьківських прав та передати дитину на виховання бабі - [PERSON] ; стягнути із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до виповнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що вона є матір`ю відповідача - [PERSON] , яка має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2008 р.н., та [PERSON] , 2012 р.н., а також повнолітнього сина [PERSON] , 1998 р.н. Малолітня онука [PERSON] , 2008 р.н. потерпає від психологічного, фізичного та економічного насилля зі сторони матері - [PERSON] . Відповідач закриває дитину в квартирі саму, не лікує, морить голодом, б`є до синців. Про це їй розповідали сусіди та сама [PERSON] , яка проситься щоб бабуся її забрала. Також сусіди повідомили, що одного разу відповідачка відправила доньку в супроводі поліції в психіатричну лікарню. Будучи цілком здоровою, [PERSON] перебувала в психіатричній лікарні ім..Мальцева три тижні - із 15.10.2017 року по 02.11.2017 року. Відповідача лікарі фактично примусили забрати дитину, оскільки мати за три тижні жодного разу навіть не провідала доньку. Заступник головного лікаря Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.Мальцева направила листа голові Полтавської райдержадміністрації [PERSON] від 23.10.2017 року в якому зазначала про вчинення над дитиною фізичного та психологічного насильства з боку матері. Із заявою про захист прав онуків позивач звернулася до служби у справах дітей Полтавської РДА 18.10.2017 року, нажаль дієвих заходів по захисту прав дітей службою вжито не було. Крім того, до лікарні де знаходились діти викликалась поліція, оскільки відповідач душила та заливала водою [PERSON] . 18 березня 2018 року близько 11 години [PERSON] зателефонувала відповідач та просила забрати онуку [PERSON] до себе жити, бо вона відмовляється від неї, що донька їй не потрібна . В присутності чергового по частині та заступника командира в/ч АО 177 забрали дитину того ж вечора дід та баба забрали онуку жити до себе, де вона проживає і на даний час. Зазначала, що після розлучення з першим чоловіком у 2006 р. і особливо після родів у 2008 р. у відповідача з`явились проявлення психозу, агресії та неадекватної поведінки. Дитина 9 років живе у постійному стресі, батько [PERSON] - [PERSON] , 66 років, інвалід, не має змоги забрати дитину до себе, але він хоче спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Аня не хоче вертатися проживати до матері, а хоче жити разом із дідусем і бабусею. 23 травня 2018 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 57-58). 04 липня 2018 року в судовому засіданні відповідач [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, згідно яких позов не визнала просила в його задоволенні відмовити. Вказувала, що вже більше 10 років вона та її діти потерпають від психологічного та фізичного насильства її батьків - [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] неодноразово створювала на неї наклепи, розповсюджувала неправдиву інформацію. З цього приводу відповідач неодноразово зверталась до поліції. Категорично не згодна із твердженням, що донька [PERSON] потерпала від психологічного та фізичного насилля. Це неправда. Закривати дитину у туалеті не можливо, там не має защіпки. Дитина завжди нагодована - борщ, суп і все необхідне в межах доходу. Вона не ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, 06 грудня 2018 року [PERSON] подана зустрічна позовна заява, яка ухвалою від 20 грудня 2018 року прийнята до спільного розгляду із первісним позовом. В зустрічній позовній заяві [PERSON] просить суд відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] та [PERSON] та негайно передати матері, [PERSON] . Так, 18 березня у зв`язку із сімейними обставинами, постійним втручання [PERSON] у сім`ю, погрозами, за проханням доньки [PERSON] , [INFO] дозволила їй поїхати до діда та баби, тобто до позивачки, [PERSON] на деякий час. Наступного дня вирішила провідати дитину у школі, перевірити її психічний стан, оскільки дитина знаходиться на обліку у психіатра та у зв`язку із тривогою за її здоров`я. У школі побачила дитину в неадекватному стані, збудженому, агресивному. Поруч з нею знаходилась відповідачка [PERSON] , яка не дала забрати дитину зі школи, маніпулювала дитиною. З того дня [PERSON] та [PERSON] утримують дитину в себе, не допускаючи до неї. Неодноразово зверталась і до поліції, і до опікунських рад, і на 1545, і в інші інстанції, але марно. На прохання дозволити дитину забрати додому та спростувати неправдиві свідчення у різні інстанції [PERSON] реагувала погрозами, побоювалась і фізичного насилля і провокацій, ще більшого травмування дітей, прохала заспокоїти дитину, та передати матері. Вважає, що дії та поведінка відповідача шкодять дитині, ставлять під загрозу її психічний стан, розвиток. Демченко залякала дитину тим, що з нею буде вдома та на цьому ґрунті в дитини виникли образи та страхи, які не відповідали дійсності. Дитина ізольована від шкільного колективу, від соціуму, до школи не ходить. Дитина запевняє себе та інших в тім, чого не було заради того, щоб жити із бабусею,бо вважає її своїм захистом. Страхи збільшені, фантазія малює страшні картини та образи, емоційний зв`язок розривається між мамою та дитиною, між дитиною та її рідним братом, формується емоційна залежність від бабусі, нездорова прив`язка. Це все порушує права дитини і мої батьківські права матері. Представник позивача 20 грудня 2018 року надав в судовому засіданні заяву про збільшення позовних вимог, в яких [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої в сумі 5332 грн., що складаються із витрат на МРТ, окуляри, КТ зубів, ліків та оплати послуг репетитора. Ухвалою суду від 18 січня 2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Прохур Н.І. позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просили задовольнити, зустрічний позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Литовченко Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнали, просили відмовити у його задоволенні. В свою чергу, зустрічний позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Третя особа [PERSON] первісний позов підтримав, у задоволенні зустрічного просив відмовити. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради Дяченко В.В. просив при вирішенні первісного та зустрічного позовів прийняти рішення в інтересах дитини. Представник Органу опіки та піклування Полтавської районної\~державної адміністрації Федорченко М.О. підтримала первісний позов, у задоволенні зустрічного просила відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомляв. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ч.1\~ст.4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України\~передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України\~- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 5\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду - є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26\~Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~- під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] ( Т.1 а.с.9). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27 жовтня 2008 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та визначено місце проживання дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] з матір`ю (Т.1 а.с. 144). Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] , що вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого повторно 13 травня 2009 року ( Т.1 а.с.143). В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, однак не надано жодного документу, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та, відповідно, бабусею неповнолітньої [PERSON] . Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~170\~СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених\~пунктами 2-5\~частини першої статті 164\~цього Кодексу,\~а також\~в інших\~випадках,\~якщо залишення\~дитини у\~них є\~небезпечним для\~її життя,\~здоров`я\~і морального\~виховання. У\~цьому разі\~дитина передається\~другому з\~батьків,\~бабі,\~дідові,\~іншим родичам\~-\~за їх\~бажанням або\~органові опіки\~та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно ч.5\~ст.\~170\~СК України, \~положення\~частин першої\~-\~третьої цієї\~статті застосовуються\~до відібрання\~дитини від\~інших осіб,\~з якими\~вона проживає. Підстави відібрання дитини передбачені пунктами 2-5 ч.1\~ст.164 СК України,\~а саме\~якщо мати,\~батько ухиляються\~від виконання\~своїх обов`язків\~щодо виховання\~дитини та/або\~забезпечення здобуття\~нею повної\~загальної середньої\~освіти; жорстоко\~поводяться з\~дитиною; є\~хронічними алкоголіками\~або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Тобто, перелік підстав для відібрання дитини є вичерпним. Відповідно до п.п. 15,16\~Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»\~- позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею - є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Позивач за первісним позовом [PERSON] стверджує, що відповідач [PERSON] ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, а також наявне жорстоке поводження відповідача з дитиною. Вказане стало підставою для її звернення до служби у справах дітей з проханням захистити права дитини, яка з березня 2018 року проживає з нею. На звернення [PERSON] щодо перевірки виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , служба у справах дітей Полтавської державної адміністрації Полтавської області за вих. №13.11.2017 року за №01-32/478 надала відповідь, що достатніх підстав щодо ініціювання позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей немає. Службою у справах дітей було направлено відповідні запити до загаль\-ноосвітньої школи №23, дошкільного навчального закладу №40, щодо стану виконання матір`ю її батьківських обов`язків, витребувано характеристику з мі\-сця роботи гр. [PERSON] , а саме військової частини [NUMBER] у с. Щербані. З отриманих відповідей зрозуміло, що мама цікавиться навчанням дітей, відвідує батьківські збори, відкликається на прохання вчителів, ознак побиття чи психічного насильства дітей виявлено не було, претензій до виконання батьків\-ських обов`язків адміністрація навчальних закладів не має. Відповідно до інформації Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева з`ясовано обставини, за яких малолітня [PERSON] була доставлена до психлікарні. З[PERSON] \~проведено особисту\~бесіду начальником\~служби у\~справах ді\-тей\~щодо відповідального\~батьківства.\~31\~жовтня було\~здійснено виїзд\~до місця\~проживання [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~та обстежено\~умови її\~проживання.\~За результатами\~обстеження з`ясовано,\~що у\~помешканні чисто,\~прибрано,\~є необхідні\~продукти харчування\~та дитячі\~речі.\~Станом на\~07.11.2017\~року малолітні\~ [PERSON] та\~ [PERSON] дійсно перебувають на лікуванні у дитячому відділенні Полтавської центральної районної клінічної лікарні, стан дітей нормальний, мати у достатній мірі дбає про дітей та займається їх лікуванням, нарікань від персоналу лікарні на неї немає. (Т.1 а.с.20-21). Крім того, службою у справах дітей звернення [PERSON] було перенаправлено до Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, яким листом за вих. №3286/115/104/10-2017 від 21.12.2017 р. повідомлено, що за результатами перевірки встановлено, що в даній події відсутні ознаки кримінального правопорушення, тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР немає. Згідно наданих позивачем копій консультативних виписок з педіатричного відділення №4402 від 15.11.2017 р. та педіатричного відділення №4612 від 20.11.2017р. загальний стан здоров`я [PERSON] задовільний ( Т.1 а.с. 39, 41). Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] , наданий КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м.Полтави» від 27.04.2018р., за результатами обстеження спеціалістами встановлено: невротична реакція, дитяча почесуха, грижа білої лінії живота, спазм акомодації, складний гіпертрофічний астигматизм обох очей (Т.1 а.с.48). На підставі звернень сільської ради та Полтавської клінічної психіатричної лікарні ім..О.Ф.Мальцева щодо неналежного ставлення матері до дитини [PERSON] та здійснення над нею фізичного та психологічного насильства, завідувачем сектору у справах сім`ї, молоді та спорту Полтавської райдержадміністрації Костенко Л.О. у складі комісії, складено акт від 31.10.2017 року за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Сім`я у складі мами та двох дітей проживає у двокімнатній квартирі, в дитячій кімнаті 2 столи, 2-х ярусне ліжко, чисто, прибрано, їжа в достатній кількості, в наявності комп`ютер. Вжиті заходи - здійснено спільний виїзд та профілактичну бесіду. Рекомендовано [PERSON] за заявою матері направити до центру психологічної реабілітації. Ставлення членів сім`ї до членів комісії позитивне, окрім як до начальника служби у справах дітей, спілкування є, однак присутні недовіра (Т.1 а.с.137-138). На підтвердження вимог щодо вчинення відповідачем [PERSON] насильства по відношенню до доньки [PERSON] позивачем надані копії проколів про адміністративне правопорушення від 12.02.2020 року за № 554903 та № 248039, разом із тим відомостей про результати їх розгляду суду не надані (Т.3 а.с.35,36). Таким чином вказані документи не свідчать саме про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки сам факт наявності відповідних відносин між позивачем та відповідачем не може свідчити про відсутність інтересу матері дитини до її виховання. Будь-яких даних про притягнення [PERSON] до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, суду не надано. Наявність жодної із вказаних в ст..164 СК України підстав для відібрання дитини судом не встановлена. При цьому, суд приймає до уваги, що згідно з копією характеристики класного керівника КЗ Полтавська ЗШ І-ІІІ ступенів №23» Ломака А.М. встановлено, що учениця 4-Б класу [PERSON] , навчається у школі з першого класу, має навчальні досягнення середнього рівня. Анна вразлива, весела, товариська дівчинка. Підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Мама цікавиться навчанням дитини, відкликається на прохання вчителя, відвідує школу (Т.1 а.с.95). [PERSON] працює у військовій частині [NUMBER] , відповідно до наданої довідки № 1663 від 19.12.2018р. ( Т.2 а.с.19). За місцем роботи завідувач клубом військової частини [NUMBER] - [PERSON] , [INFO] , характеризується як працівник, який має великий досвід роботи, до виконання посадових обов`язків ставиться відповідально, при їх виконанні проявляє ініціативу та застосовує творчий підхід. Піклується про своїх дітей, їх розвиток, приділяє достатньо уваги їх вихованню (Т1 а.с.134). Згідно копії довідки Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру №01-40/2319/03 від 03.09.2018р. [PERSON] , 13.11.1976 рн., була оглянута лікарем психіатром 03.09.2018р. На момент огляду психотичних розладів не виявлено. Відповідно до звернення громадянки [PERSON] від 23.09.2019 р. до КБУ «Обласний контактний центр» Полтавської обласної ради, виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області проведено відповідну роботу, а саме: 07.10.2019 року відбулося засідання опікунської ради виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, на яке було запрошено гр. [PERSON] та гр. [PERSON] з метою соціально-правового захисту неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та надано рекомендації налагодити роботу шкільного психолога з дитиною після письмової згоди на це її матері [PERSON] ( Т.2 а.с. 235). Вказане свідчить, що [PERSON] не байдужа доля її доньки [PERSON] , вона іде на контакт з компетентними органами з метою врегулювання ситуації в сім`ї та прислухається до порад стосовно необхідності роботи психолога з дитиною. Окрім того, матеріали справи не містять негативної характеристики, доказів винної поведінки [PERSON] та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, перешкоджання здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстокого поводження з дитиною, експлуатації дитини, примушування до жебракування та бродяжництва. Ухвалою суду від 18 січня 2019 року витребувано в Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради та Органу опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації висновки про доцільність\~відібрання \~ [PERSON] ,\~ [INFO] у [PERSON] ( [ADDRESS] ) та у [PERSON] ( [ADDRESS] ), обстеживши умови проживання останніх (Т.2 а.с.45-46). На виконання вказаної ухвали Орган опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації надав рішення комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації №05-04/19 від 25.05.2019 року про недоцільність відібрання дитини. В рішенні зазначено, що всі досліджені документи підтверджують ті факти, що громадянка [PERSON] наразі доглядає за дитиною, спілкуються з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, підтримує фінансово (Т.2 а.с.90-92). В подальшому, Орган опіки та піклування Полтавської районної державної адміністрації надав висновок за вих. № 1332/01-32 від 14.05.2019 р. відповідно до якого комісія з питань прав захисту дітей при райдержадміністрації вважає за не доцільне відібрання дитини, [PERSON] , [INFO] у матері, [PERSON] (Т.2 а.с.171-173). В судовому\~засіданні \~11.06.2020\~року представник\~Органу опіки\~та піклування\~Полтавської районної\~державної адміністрації\~Федорченко М.О.\~відмовилась від\~даного висновку,\~однак така\~відмова судом\~не прийнята,\~ оскільки\~суперечить вимогам\~пункту 73,74\~Постави Кабінету\~Міністрів України\~№ 866\~від 24.09.2008\~року де\~зазначено саме\~про обов`язок\~прийняття письмового\~висновку з\~відповідним затвердженням\~рішенням виконавчого\~органу місцевої\~влади \~і відсутнє\~посилання на\~можливість зміни\~висновку в\~усному порядку.\~ \~ На виконання ухвали суду Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради також надав висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради № 195 від 27 серпня 2019 року, відповідно до якого, враховуючи інтереси та бажання самої дитини, приходить до висновку про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у матері, [PERSON] (Т.2 а.с.175-176). Проте у вказаному висновку відсутнє будь-яке обґрунтування та мотиви на підставі яких було прийнято саме такий висновок. Відповідно до ч.4\~ст.19 СК України\~при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5\~ст.19 СК України). Вказаний висновок носить суто рекомендаційний характер і не є обов`язковим для суду. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини з огляду на те, що відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд не пов`язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги. Крім того, суд критично оцінює покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що відповідач [PERSON] взагалі не приймає участі у вихованні дитини, часто кричала на дітей, з огляду на те, що дочка часто була голодна, неохайна, оскільки ними не зазначено конкретно коли саме такі обставини відбувались, чи носили вони постійний характер, відомі з чужих слів. Також, під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження посилання позивача що здорова дитина перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні, оскільки матеріали справи містять довідку про її перебування на обліку з відповідним діагнозом. Консультативний висновок №36 від 24.03.2018 р., складений практичним психологом, психотерапевтом [PERSON] та консультативний висновок психолога-консультанта Губіної Т.І. відносно емоційного стану [PERSON] , [INFO] , суд також оцінює критично (Т.1 28-29, Т.2 а.с. 142-144). Суттєвою, на думку суду, обставиною, є те, що обстеження не відбувалось за ініціативою матері та бабусі. Спеціалісти не спілкувались з відповідачем безпосередньо. Крім того, обстеження дитини здійснювалось після ряду вочевидь травмуючих для неї обставин: тривалої розлуки з мамою, після конфліктів мами та бабусі. Такі обставини і можуть свідчити про наявність у дитини тривожності пов`язаної з матір`ю. В зв`язку з цим суд критично оцінює надані суду консультативні висновки, які не є висновком судового експерта, оскільки клопотання про проведення судової психологічної експертизи з тих самих питань, з яких приводились дослідження спеціалістом психологом, сторонами заявлено не було. З тих же причин суд не бере до уваги листи, написані власноруч неповнолітньою [PERSON] , оскільки вони повністю суперечать один одному та суду не відомо в яких умовах та за чиєї присутності були написані ( Т.1 а.с.94, Т2 а.с. 24). Крім того, не є належним та допустимим доказом копія довідки завідувача служби у справах дітей [PERSON] від 30.03.2018р., яка не містить підпису та штампу відповідної установи (Т.1 а.с.33). Згідно з ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.76,\~81 ЦПК України. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року\~(далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Під час розгляду справи безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] , її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками суду не надано. Встановлені обставини не дають суду достатніх підстав для висновку про винну поведінку відповідача\~\~щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також не виключають можливість зміни її поведінки на кращу сторону. При цьому також суд бере до уваги, що раніше до відповідача не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, а на даний час [PERSON] отримує консультації та поради спеціалістів з метою врегулювання конфлікту в сім`ї. Судом не виявлено позитивного результату у долі дитини, який має настати після відібрання її у рідної матері. Позивачем не доведено, що така дія як відібрання сприятиме інтересам дитини та захисту її прав. Беручи до уваги викладене, виходячи з інтересу дитини, суд приходить до висновку, про відсутність виняткових обставин, передбачених\~пунктами 2-5\~частини першої статті 164\~СК України, для задоволення вимоги щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Як похідні, не підлягають задоволенню і вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів та додаткових витрат з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої [PERSON] , оскільки вони можуть бути стягнуті лише на користь тієї особи, з якою проживає неповнолітня. В свою чергу, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову [PERSON] про відібрання дитини з наступних підстав. Як встановлено вище, [PERSON] , є рідною мамою [PERSON] , [INFO] . На даний час неповнолітня проживає з [PERSON] без дозволу на те матері, яка не позбавлена відносно останньої батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 26 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15.05.2006\~року передбачено, що суд може з врахуванням характеру поведінки і особи батьків та інших конкретних обставин, не позбавляти відповідачів батьківських прав, вирішивши питання про відібрання дітей і передачу їх органу опіки та піклування, якщо цього вимагають інтереси дітей. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батьки і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей . Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так,відповідно до частини першої статті 162 СК України,якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб,яким на паства закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення , суд за позовом заінтересованої особи має право постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання . Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статі покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено місце проживання дитини, від неправомірних дій щодо зміни її місця проживання. Аналогійний правовий висновок зроблено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19). Враховуючи позитивне ставлення [PERSON] до своєї дитини, наявність належних умов для її утримання та тверде рішення в подальшому створити належні умови для її виховання, матеріали характеризуючи позивача, а також рішення суду яким визначено місце проживання дитини з матір`ю, діючи виключно в інтересах дитини, суд приходить до висновку про необхідність відібрання у [PERSON] неповнолітньої [PERSON] та передання її рідній матері [PERSON] , задовольняючи зустрічний позов. На підставі викладеного та

Outcome: approved