Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

у травні 2019 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість в сумі 602 600,00 грн., неустойку у розмірі 2 199 490,00, 3% річних у розмірі 45 219,76 грн, інфляційні збитки у сумі 98 899,55 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.10.2016 року позивач та відповідач уклали договір позики, що був нотаріально посвідчений, відповідно до якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 602 600,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути вказані кошти до 16.11.2016 року. Позивач вказує, що станом на день подання даної позовної заяви відповідач не повернув позивачу грошові кошти. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження. 19.07.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, відповідно до якого останній визнає частково, а саме в сумі основного боргу в розмірі 288 200,00 грн, оскільки відповідач повернув позивачу 262 000,00 грн, що підтверджується розпискою. Згодом, відповідач повернув позивачу ще 52 400,00 грн, що також підтверджується розпискою. Відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково - стягнути на користь позивача 288 200,00 грн основного боргу, 3% річних в розмірі 21 389,97 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 264,80 грн. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2020 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17.06.2020 року справу прийнято суддею до свого провадження та призначено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.02.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 18.10.2016 року позивач та відповідач уклали договір позики, що був нотаріально посвідчений, відповідно до якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 602 600,00 грн. Відповідач зобов`язався повернути вказані кошти до 16.11.2016 року. Позивач вказує, що станом на день подання даної позовної заяви відповідач не повернув позивачу грошові кошти. На підтвердження позовних вимог про стягнення коштів позивачем надано договір позики грошей від 18.10.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасюк Т.М., що зареєстрований в реєстрі за №1502. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає про те, що позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Як встановлено судом, відповідачем повернуто позивачу 262 000,00 грн, за договором позики, про що свідчить відповідна розписка в матеріалах справи. Згодом, відповідно до наявної в матеріалах справи, відповідач повернув позивачу ще 52 400,00 грн. А тому стягненню з відповідач на користь позивача підлягає сума у розмірі 288 200,00 грн. З огляду на це, 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача становить 21389,97 грн. Інфляційні витрати, що підлягають стягненню з відповідача, становлять 47 264,80 грн. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір пені, значно перевищує розмір основного боргу, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 288 200,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2102,95 грн. (98 %).

Outcome: partial