Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У травні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позові зазначила, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем через різні погляди на сумісне життя, позивачка просить суд шлюб розірвати та стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання від позивача надійшла заява по підтримання позовних вимог та розгляд справи в її відсутність. До початку судового засідання від відповідача надійшла заява по визнання позовних вимог та розгляд справи в його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 24 січня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 37(а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO].( а.с.6) Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, що мають істотне значення, сім'я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, суд вважає за необхідне постановити рішення відповідно до ст. 112 СК України, яким позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити та шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Беручи до уваги, що неповнолітня дитина мешкає разом з позивачкою,відповідач добровільно позивачці матеріальної допомоги на утримання спільної дитині не надає, суд вважає, що позов про стягнення аліментів заявлено обґрунтовано, тому він підлягає задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.05.2014 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 110, 112, 113, 180 СК України,

Outcome: approved