Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Дніпропетровська міська рада про зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка просила суд визнати недійсними договори дарування від 16.03.2015 року; скасувати реєстрацію права власності, на підставі договорів дарування від 16.03.2015 року; зобов?язати відповідача [PERSON] повернути їй правовстановлюючі документи та оригінал технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]; визнати за [PERSON] без додаткових актів вводу об'єкту в експлуатацію право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинку [ADDRESS]; скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Шклярука Д.С. по справі № 202/6210/15-к, на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, на його задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Рішення Виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 49 від 21.02.1997 року надано [PERSON] земельну ділянку площею 0,46 га по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір будівельного підряду, згідно п.1.1 договору Відповідачем було взято на себе зобов'язання щодо реконструкції садибного (індивідуального) житлового будинку літ. А-2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та оформлення правовстановлюючих документів. Проте до теперішнього часу відповідач зобов'язання не виконав. Відповідач [PERSON] відповідно п. 4.1. договору будівельного отримав першу частину коштів в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок за реконструкцію будівлі садибного (індивідуального) житлового будинку літ. А-2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та взяв на себе зобов'язання щодо оформлення правовстановлюючих документів на будівлю про що передбачено п.п. 5.2.2. договору будівельного підряду, однак Відповідач не виконав своє зобов'язання щодо оформлення правовстановлюючих документів на право власності Позивачем на спірне нерухоме майно, отриманні кошти позивачу так не повернула. Технічний паспорт, правовстановлюючі документи щодо визнання права власності на нерухоме майно Відповідач у відповідних установах не оформив, у зв'язку з чим не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені пунктом 1.1. Договору. Згідно ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ст. 875 Цивільного кодексу України Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З наданих Позивачем пояснень вбачається, що Позивачем, як власником спірного майна була проведена реконструкція будівлі садибного (індивідуального) житлового будинку, за наслідками якої була створена нова річ, а саме: будівля садибного (індивідуального) житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що складається з: 1 підвал, що складається з: І - вхід по підвалу, площею 6,2 кв.м.; ІІ - погріб, площею 3,1 кв.м.; ІІІ - кладова, площею 3,7; 1 - підвал, площею 45,8 кв.м.; 2 - котельня, 5,3 кв.м.; 3 - підвал, площею 12,1 кв.м., разом по підвалу загальна площа 76,2 кв.м.; 1 поверх, що складається з: ІV - відкрита веранда, площею 2,2 кв.м.; 4 - передня, площею 8,9 кв.м.; 5 - кладова, площею 0,3 кв.м.; 6 - хол, площею 21,8 кв.м.; 7 - сходова кімната, площею 6,1 кв.м.; 8 - коридор, площею 3,6 кв.м.; 9 - туалет, площею 0,8 кв.м.;10 - пральня, площею 5,4 кв.м.; 11 - ванна, площею 4,1 кв.м.; 12 - кладова, площею 3,8 кв.м.; 13 - кухня, площею 16,7 кв.м. , разом по І поверху 73,7 кв.м. Відповідно до ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі, в результаті чого створюється нова річ. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності підлягають задоволенню, а позовні вимоги щодо зобов'язання вчинити певні дії та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та позивачкою не надано жодного доказу на їх підтвердження. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі На підставі викладеного,

Outcome: partial