Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (далі - ТОВ «ФК «Гелексі») про визнання кредитного договору частково недійсним та його розірвання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2020 року між ним та ТОВ «ФК «Гелексі» був укладений договір позики № 188366 на суму 2 200 грн строком на 30 днів. Позивачем оформлено заявку на отримання кредитних коштів через мережу Інтернет. На думку позивача, при укладанні вказаного договору порушенні його права як споживача послуг, оскільки йому не була надана інформація про реальну вартість та подорожчання позики, не ознайомлено з іншими істотними умовами надання та обслуговування позики (права та обов`язки сторін, відповідальність за невиконання/неналежне виконання договору, порядок та черговість погашення позики тощо). Крім того, відповідач перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також Закону України «Про споживче кредитування» не повідомив у письмовій формі про умови надання кредиту. Оскільки ні графіку погашення кредиту, ні інших документів, в яких містилась би інформацію про порядок та черговість зарахування коштів на погашення кредиту позивачу надано не було, про непропорційно велику суму компенсації позивачу стало відомо лише під час отримання телефонних дзвінків з вимогою про погашення суми кредиту. Якщо б позивач був належним чином проінформований про те, що у разі невиконання зобов`язань сума відшкодування буде вдвоє і більше рази перевищувати початкову ціну кредиту, він не уклав би зазначений договір. Тому, умови договору, передбачені підпунктами 1.1.2.1., 1.1.2.2. та пунктом 5.3. договору, які передбачають сплату процентів та комісійну винагороду, в силу вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, адже позивач вважав, що бере грошові кошти з такою процентною ставкою на місяць, а не на день. З урахуванням наведеного, змінилися істотні обставини, якими позивач керувався під час укладення договору, що в силу вимог статті 652 ЦК України є підставою для розірвання договору. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати договір № 188366 від 11 жовтня 2020 року частково недійсним в частині визнання недійсними підпунктів 1.1.2.1., 1.1.2.2. та пункту 5.3. договору; договір № 188366 від 11 жовтня 2020 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК «Гелексі» (код ЄДРПОУЄ: 41229318), розірвати. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2021 року відкрито позовне провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; судовий розгляд справи призначено на 23 лютого 2021 року. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року з метою дотримання реалізації права сторін на подання заяв по суті відкладено судовий розгляд на 06 квітня 2021 року. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ «ФК «Гелексі» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відкладено розгляд справи на 23 квітня 2021 року. У березні 2021 року до суду надійшов відзив ТОВ «ФК «Гелексі» на позовну заяву, у якому, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що умови договору позики погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору позики. Внаслідок відображення у графіку платежів сум, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, виключається будь-яка можливість впливу помилки чи обману щодо обставин, які мають істотне значення. Таким чином, укладення договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі позивача, шляхом вчинення свідомих дій та не суперечить вимогам чинного законодавства. До укладання договору позику позивачу на ознайомлення був наданий паспорт позики, у якому викладена вся інформація щодо умов кредитування. Позивачем на підтвердження про ознайомлення з паспортом позики у письмовій формі в електронному вигляді шляхом накладення на паспорт позики електронного підпису. Умови про збільшення розміру плати (комісійної винагороди), що застосовується за користування позикою понад строки (терміни) повернення позики та перевищення встановленого договором строку користування позикою, повністю відповідають положенням закону. У зв`язку з наведеним, підпункти 1.1.2.1., 1.1.2.2. та пункт 5.3. договору позики не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та передбачені статтями 203, 215 ЦК України підстави для визнання їх недійсними відсутні. Крім того, сам по собі факт неможливості позивача виконати свої зобов`язання за договором позики з повернення суми позики у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем, в якому опинився позичальник, не може бути підставою для висновку про істотність зміни обставин у правовідносинах між позичальником та позикодавцем. Збільшення заборгованості позивача за договором позики понад обумовлений сторонами розмір є виключно результатом протиправної бездіяльності позивача щодо виконання своїх грошових зобов`язань у встановлений договором строк (термін). Тому підстави, з яких позивач просить розірвати договір позики, відсутні. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 11 жовтня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «Гелексі» з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем укладено електронний договір позики № 188366. Згідно з пунктом 1.1. договору позики позикодавець надає позичальнику у позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений договором позики. Підпунктом 1.1.1 договору позики визначена сума позики - 2 200,00 грн. Відповідно до умов пункту 1.2 договору позики позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в підпункті 1.1.1 договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Підпунктом 1.1.2 договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді: - процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (підпункт 1.1.2.1 договору позики); - комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,9% в день від початкового розміру позики відповідно до підпункту 1.1.1. договору (підпункт 1.1.2.2 договору позики). Підпунктами 1.1.3, 1.1.4 договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений підпунктом 1.1.5 та п. 4.1 договору позики - не пізніше 09 листопада 2020 року. За змістом пункту 4.2 договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюється згідно графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики. Пунктами 3.1.3 та 5.3 договору позики сторони обумовили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3% в день від суми позики за кожний день прострочення. За змістом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі. З матеріалів, наданих відповідачем, вбачається, що укладенню електронного договору позики передували поетапні дії позивача з реєстрації як користувача на сайті відповідача шляхом створення унікального акаунту користувача (особистого кабінету) та заповнення анкети позичальника з його особистими персональними даними, паспортними даними, реєстраційним номером облікової картки платника податків, номерами контактних засобів зв`язку (телефонів), місяця фактичного проживання і місця реєстрації того, а також даних банківської картки - [NUMBER] , обставина чого визнається позивачем. Встановлено, що відповідачем на виконання умов пункту 1.2 договору позики зарахована на банківській рахунок позивача сума грошових коштів в розмірі 2 200,00 грн, що підтверджується електронною квитанцією № 281101650 від 11 жовтня 2020 року про видачу позики на суму 2 200,00 грн відправником ТОВ «ФК «Гелексі»; довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 27 січня 2021 року про підтвердження успішного зарахування на карту клієнта [NUMBER] платежу на суму 2 200,00 грн; запитом ТОВ «ФК «Елаєнс» від 27 січня 2021 року до АТ «Альфа - Банк» про надання підтвердження проведення платежу на суму 2 200,00 грн на картку клієнта [NUMBER] ; листом АТ «Альфа - Банк» вих. № 07061-53-б/б від 27 січня 2021 року про успішне перерахування 11 жовтня 2020 року на карту отримувача [NUMBER] грошових коштів в розмірі 2 200,00 грн. Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач просить визнати недійсними підпункти 1.1.2.1., 1.1.2.2. та пункт 5.3. договору позики щодо встановлення розміру процентів за користування позикою, комісії за користування позикою, порядку їх сплати у звичайному й підвищеному розмірах. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами другою-третьою статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Статтею 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 1048, частин першої-другої статті 1054, частин першої-другої статті 1056 ЦК України за договором позики (кредитним договором) позикодавець (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів суми позики (кредиту), причому тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом (позикою), розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, презумпція свободи договору та диспозитивність законодавчої регламентації відносин позики і кредитування надають сторонам договору позики (кредитного договору) право самостійно визначати будь які умови договору, в тому числі розмір і порядок плати за користування позикою, за однією лише умови - щоб домовленість сторін не суперечила законодавству. Сплата процентів за користування чужими грошовими коштами прямо передбачено чинним законодавством, у зв`язку з чим позовна вимога про визнання недійсним підпункту 1.1.2.1 договору позики, яким встановленні проценти за користування позикою,є безпідставною. Законодавством у сфері відносин позики і кредитування не встановлено заборони щодо можливості врегулювання сторонами договору позики своїх відносин, які не врегульовані законодавством, на власний розсуд в частині встановлення комісійної винагороди за користування позикою, у зв`язку з чим умови договору позики про комісію врегульовані сторонами відповідно до положень статей 6, 626-628 ЦК України. Закріплене підпунктом 1.1.2.2 договору позики плата за користування позикою у вигляді комісійної винагороди у розмірі 1,9% в день від початкового розміру позики не суперечить ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, оскільки норми ЦК України підтверджують можливість самостійного визначення сторонами порядку сплати та розміру плати залежно від низки факторів, серед яких, зокрема, строк користування позикою (кредитом). Тому умови про конкретний розмір плати за користування позикою (комісійної винагороди), визначений залежно від конкретного строку користування позикою, і умови про збільшений розмір плати, що застосовується у разі порушення строків (термінів) повернення позики та перевищення встановленого договором строку користування позикою (пункт 5.3), повністю відповідають положенням закону і не суперечать актам чинного в Україні законодавства. Умови договору позики погодженні сторонами до його укладання, викладенні в тексті договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображенні у графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору позики. Внаслідок відображення у графіку платежів сум, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, виключається будь-яка можливість впливу помилки чи обману щодо обставин, які мають істотне значення. Через особливість укладання договору позики в електродній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, яке здійснюється дистанційно відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», виключається прямим контакт позичальника з позивачем та можливість спонукання позичальника до укладання договору, можливість застосування до нього фізичного чи психічного тиску. Таким чином, укладання договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в т.ч. позивача, шляхом вчинення спільних дій та не суперечать вимогам чинного законодавства. Згода позивача з умовами надання позики на погоджених умовах та встановленням з відповідачем правових відносин підтверджена тією обставиною, що після отримання від ТОВ «ФК «Гелексі» суми позики на власну банківську картку, позивачем не здійснено зворотного переказу коштів відповідача як помилково одержаних. Відповідно до підпунктів 9.8, 9.9 договору позики позивач підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є незрозумілими та справедливими, що під час укладання договору він не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин. Оспорюванні позивачем умови договору позики (підпункти 1.1.2.1., 1.1.2.2. та пункт 5.3.) не суперечать нормам чинного законодавства України та погодженні сторонами договору позики відповідно до статей 6, 536, 626-628, 1046, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагента, оплатності користування чужими грошовими коштами, правових наслідків порушення зобов`язання. Оспорюваними умовами договору позики не порушуються права позивача, виключно у захисті яких полягає завдання цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Не є оспорюванні пункти договору позики й такими, що суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Договір позики не містить будь-якої відповідальності позивача за порушення ним грошового зобов`язання, наявність якої могла б бути розцінена як встановлення жорстких обов`язків споживача в розумінні пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживача». В свою чергу, встановлення процентів та комісії, в тому числі у підвищеному розмірі, є платою за користування чужими грошовими коштами, в тому числі понад погоджені сторонами терміни (строки), і не є в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» компенсацією за невиконання зобов`язань за договором. Таким чином, умови договору позики не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивача і не є несправедливими. Принцип рівності сторін не порушений укладанням договором позики. У зв`язку із наведеними оспорюванні пункти договору позики не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», а протилежні доводи позивача є безпідставними. Разом із тим, позовна вимога про розірвання договору позики з підстав зміни істотних обставин, якими позивач керувався під час укладення договору, є безпідставною. Так, статтею 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. У той же час, сам по собі факт неможливості позивача виконати свої зобов`язання за договором позики з повернення суми позики не може бути підставою для висновку про істотність зміни обставин у правовідносинах між позичальником та позикодавцем. Підстави, з яких позивач просить розірвати договір позики, відсутні. Оскільки оспорюваний позивачем договір позики не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджений сторонами відповідно до статей 6, 536, 626-628, 1046 та 1048 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору конрагентів, оплатності користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним договором позики не порушуються права позивача, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed