Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2015 між нею та ФОП [PERSON] було укладено договір про виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій. Вартість виробу складала 8200 грн. В день укладання договору завдаток у розмірі 4100 грн. було сплачено [PERSON] 20.12.2015 нею було сплачено ще 3500 грн. На даний час залишок за договором в сумі 600,00 грн. нею не сплачено, оскільки вона не має наміру продовжувати договірні відносини з виконавцем за договором. Вважає умови укладеного договору про виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій несправедливим та такими, що не відповідають положенням законодавства. Просила суд визнати недійсними п.п.2.2, 4.1, 4.3 договору та застосувати наслідки недійсності п.п.2.2, 4.1, а саме стягнути з ФОП [PERSON] на його користь 7600 грн. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не прибула, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А тому, суд розглядає зазначену цивільну справу та приймає відповідне рішення у відсутності сторін на підставі тих доказів, які маються у матеріалах справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначив, що ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року застосовується, в тому числі, до правовідносин, що виникають з договорів купівлі-продажу, підряду (в тому числі побутового замовлення) і т.д. Судом встановлено, що 29.11.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір побутового підряду BF-8. За умовами договору ФОП [PERSON] зобов'язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, а замовник зобов'язується оплатити та прийняти вироби та роботу відповідно до умов договору. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно ст.873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Згідно п.п.2.1, 2.2, 3.1 вказаного договору, вартість виробу складає 8200 грн., завдаток складає 4100 грн. Замовник зобов'язується оплатити вартість виробу, що складає 8200 грн. 20.12.2015 [PERSON] здійснила доплату за договором побутового підряду у сумі 3500 грн, що підтверджується товарним чеком №80. Відповідно до п. 4.1, 4.3 договору, у разі невиконання замовником п.3.1, дійсний договір вважається розірваним, та всі його додатки недійсними. У разі внесення замовником завдатку, та наступним невиконанням п.3.1 дійсного Договору, завдаток замовнику не повертається. У разі невиконання замовником своїх обов'язків за договором, замовник зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 0,01% від вартості дійсного договору за кожен день прострочення виконання на розсуд виконавця. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У розумінні ст.873 ЦК України сума сплачена за договором BF-8 від 29.11.2015 у розмірі 4100 грн. є авансом, то визначення її в договорі як завдатку суперечить нормам ЦК України і має наслідком визнання пункту 2.2 договору недійсним. Окрім цього, суд відзначає, що відповідно до норм цивільного законодавства грошові кошти внесені як аванс, підлягають поверненню. Також суд зазначає, що встановлення неустойки можливе лише у грошових зобов'язаннях з визначеним строком його виконання. Оскільки виходячи з умов договору сторони не встановлювали кінцевий термін для оплати споживачем виконаних робіт, то п.4.3 договору BF-8 від 29.11.2015 може бути визнаний судом недійсним, оскільки суперечить положенням ЦК України. Згідно ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки положення п.п.2.2, 4.1, 4.3 Договору BF-8 від 29.11.2015 року суперечать положенням Цивільного кодексу України, а також є несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачі», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання вказаних пунктів договору недійсними підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно зі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно наданого позивачем розрахунку, який перевірений судом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування чужими коштами у сумі 1956,62 грн. та 3% річних у сумі 310,08 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved