Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] і [PERSON] звернулися у суд із указаним позовом, який обґрунтували тим, що є спадкоємцями [PERSON]. На підставі рішення [PERSON] сільської ради Ковельського району від 21 грудня 1993 року №16/4 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га на вул. Незалежності, 117, у с. Любитів та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19га у с. Любитів. Вважають, що на частину присадибної земельної ділянки спадкодавця накладається земельна ділянка, належна відповідачу [PERSON] Тому просять скасувати рішення [PERSON] сільської ради Ковельського району від 18 лютого 2015 року №42/8, яким відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2493га на вул. Незалежності, 115-а, у с. Любитів, визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку. У судовому засіданні позивач [PERSON], який також представляв інтереси позивача [PERSON], підтримав заявлений позов, просив його задовольнити. Пояснив, що позивачі успадкували частину житлового будинку на вул. Незалежності, 117, у с. Любитів, належного [PERSON] У ході виготовлення технічної документації на землю, яка була передана спадкодавцю у власність, встановили, що конфігурація присадибної земельної ділянки не відповідає тій, яка була у його користуванні. Вважає, що відповідачами [PERSON] сільською радою та [PERSON] допущено порушення положення земельного законодавства внаслідок чого останньою безпідставно приватизовано частину належної [PERSON] земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ковельського району Волинської області позов не визнала та пояснила, що рішенням сільської ради про передачу [PERSON] у власність присадибної земельної ділянки права позивачів не порушені. Відповідачу передана у власність земельна ділянка, яка перебувала у користуванні попередніх власників придбаного нею будинку. Межі та площа земельної ділянки, на якій розташований будинок, частину якого успадкували позивачі, такі, як і при користуванні їх спадкодавця [PERSON], відповідають рішенню сільської ради про передачу йому земельної ділянки у власність, тому вони вправі приватизувати її. Представники відповідача [PERSON] позов не визнали та пояснили, що їх довірителька у вересні 2014 році придбала житловий будинок на вул. Незалежності, 115-а, у с. Любитів. На час придбання будинку присадибна земельна ділянка вже була сформована, попередніми власниками будинку виготовлено технічну документацію на землю. На підставі цієї технічної документації та рішення сільської ради відповідачем [PERSON] приватизовано цю земельну ділянку. Біля будинку відповідач не має земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд відмовив у задоволенні позову з таких підстав. Позивачі [PERSON] і [PERSON] є власниками по ? частки будинку на вул. Незалежності, 117, у с. Любитів Ковельського району, успадкованими після смерті діда [PERSON], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11336004 від 25 липня 2006 року та рішенням Ковельського міськрайонного суду від 04 квітня 2000 року у справі №2-20/06, копії яких наявні у матеріалах справи. Як слідує з пояснень сторін, решта будинку успадковано [PERSON], яка участі у справі не бере. Рішенням [PERSON] сільської ради Ковельського району від 21 грудня 1993 року №16/4 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га на вул. Незалежності, 117, у с. Любитів, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,19га у с. Любитів. Правовідносини щодо набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку регулювались Земельним кодексом України 1990 року та Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92 (далі - Декрет). Статтею 17 Земельного кодексу України 1990 року (чинного на час передачі земельної ділянки у власність [PERSON]В.) визначено, що передача у власність земельної ділянки, яка була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Граничні розміри земельних ділянок, що передавалися у власність громадян в сільських населених пунктах для обслуговування жилого будинку, повинні становити не більше 0,25га, що передбачено ст. 67 цього Кодексу. Згідно з пунктом 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Тобто, майнові права спадкодавців на земельні ділянки, які видавались громадянам в період дії Земельного кодексу України в редакції 1990 року та Декрету за відсутності державних актів на право власності на землю можуть бути підтверджені рішенням органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки; даних земельно-кадастрових документів щодо місцезнаходження, площі земельної ділянки, її цільового призначення; а також документів, які вказують на встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі. [PERSON] за життя не виготовив правовстановлюючий документ на землю, але позивачі як його спадкоємці вправі оформити право власності на вищевказану земельну ділянку. Не виготовляв [PERSON] й землевпорядної документації. З 1 січня 2002 року відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а з 15 жовтня 2008 року, крім того, - ще й за результатами аукціону. Відповідач [PERSON] набула право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2493га на вул. Незалежності, 115-а, у с. Любитів, кадастровий номер 0722184000:01:001:0273, за рішенням [PERSON] сільської ради Ковельського району від 18 лютого 2015 року №42/8, що вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно №34084316 від 24 лютого 2015 року. Будинок, який розташований на вказаній земельній ділянці, відповідач [PERSON] придбала 12 вересня 2014 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу у [PERSON] та [PERSON] У договорі з урахуванням положень ст. 377 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) були вказані площа (0,2493га) і кадастровий номер (0722184000:01:001:0273) земельної ділянки, на якій розташований будинок. Попередні власники будинку виготовили технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі і не оформляли право власності на землю. Позивачі вважають, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25га, яка органом місцевого самоврядування була передана [PERSON], втратила свою конфігурацію при оформленні права власності на суміжну земельну ділянку відповідачем [PERSON], тобто земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] Проте, усупереч положенням ст. ст. 10, 60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Будь-яких документів, які б вказували на встановлення землевпорядними організаціями меж в натурі земельної ділянки [PERSON] суду не представлено. Розміри переданої [PERSON] за рішенням [PERSON] сільської ради Ковельського району від 21 грудня 1993 року №16/4 у приватну власність присадибної земельної ділянки відповідають положенням ст. 67 Земельного кодексу України 1990 року. Рішення про вилучення земельної ділянки або її частини сільською радою не приймалося і, як визнано сторонами, земельна ділянка такої площі наявна в натурі та може бути приватизована позивачами. Жодних доказів на підтвердження доводів позивачів про те, що межі успадкованої ними земельної ділянки порушені внаслідок прийняття відповідачем [PERSON] сільською радою Ковельського району рішення від 18 лютого 2015 року про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки на вул. Незалежності, 115-а, у с. Любитів матеріали справи не містять, тому й відсутні підстави для визнання незаконним і скасування цього рішення та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку. З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачами. На підставі ст. ст. 17 Земельного кодексу України 1990 року, Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92, ст. 116, п. 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed