Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо», уточнивши який, просив визнати незаконним та скасувати наказ № 97-к/тр про його звільнення з займаної посади провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу охорони навколишнього середовища служби охорони навколишнього середовища та з питань підготовки будівництва, поновити його на вказаній посаді з 29.05.2015 р., стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 29.05.2015 р. та моральну шкоду у розмірі 4000, 00 грн. В частині поновлення його на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць просив звернути рішення негайному виконанню. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та на їх обґрунтування пояснив, що з 01.03.2011 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 27.02.2012 року його було переведено на посаду начальника відділу контролю за станом внутрішніх водойм, 11.12.2013 року відповідно до наказу № 257-К від 11.12.2013 року переведено на посаду провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу з питань екології. Згідно наказу № 97-К від 02.06.2014 року його було переведено на посаду провідного інженера з охорони навколишнього середовища у зв'язку із змінами у штатному розписі. Відповідно до Розпорядження виконавчого органу КМР № 147 від 23.02.2015 року було затверджено план заходів щодо наповнення бюджету м. Києва, дотримання жорсткого режиму економії бюджетних коштів та посилення фінансової дисципліни. 13.03.2015 року відповідачем було видано письмове попередження про звільнення за скороченням штату на підставі наказу від 10.03.2015 року № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» та наказу від 13.03.2015 року № 25 «Про затвердження змін до штатного розпису». Згідно з наказом № 96-К від 29.05.2015 року його було звільнено у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначене рішення про його звільнення вважає незаконним, оскільки воно було прийнято відповідачем без згоди на те профспілкового комітету, а також відповідач не виконав вимоги закону та колективного договору що до його працевлаштування на інших посадах впродовж строку після прийняття рішення про скорочення штату працівників, при цьому у цей період, а саме 12.03.2015 р. на посаду заступника начальника відділу з питань перспективного розвитку та організації будівництва, яка могла бути йому запропонована згідно з його спеціальністю, було прийнято [PERSON], який до цього не працював на підприємстві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та на обґрунтування своєї позиції посилався на те, що звільнення позивача з передбачених законом підстав - у зв'язку зі скороченням штату, було проведено відповідно до вимог законодавства України, яке регулює цей порядок, при цьому в день звільнення позивачу пропонувались вакантні посади, які були в той час на підприємстві, але позивач від запропонованих посад відмовився. Що до відсутності згоди профспілкового комітету на звільнення позивача з займаної посади за скороченням штату посилався на той факт, що зазначене рішення є, на його думку, невмотивованим, а також має ознаки його підробки, у зв'язку з чим відповідач звернувся до правоохоронних органів з заявою про скоєній злочин з цього приводу. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, а тому суд ухвалив справу розглянути без участі третьої особи, на підставі наявних у справі матеріалів. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та документи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 01.03.2011 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем - Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «Плесо» на посаді заступника начальника виробничо-технічного відділу (а.с. 23 т. 1). 27.02.2012 року згідно наказу №41к позивача за його згодою було переведено на посаду начальника відділу контролю за станом внутрішніх водойм. 11.12.2013 року відповідно до наказу № 257-К позивача переведено на посаду провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу з питань екології . Відповідно до наказу № 97-К від 02.06.2014 року позивача переведено на посаду провідного інженера з охорони навколишнього середовища у зв'язку із змінами у штатному розписі. Розпорядженням виконавчого органу КМР № 147 від 23.02.2015 року затверджено план заходів щодо наповнення бюджету м. Києва, дотримання жорсткого режиму економії бюджетних коштів та посилення фінансової дисципліни (а.с. 25 т.1 ). На виконання плану заходів щодо наповнення бюджету м. Києва затверджено розпорядження № 147 від 23.02.2015 року, згідно п. 2.10, якого керівникам необхідно оптимізувати структуру та штатну чисельність, затверджену в штатних розписах (а.с. 26-28). Наказом відповідача від 10.03.2015 року № 20 було затверджено зміни до організаційної структури підприємства, а наказом від 13.03.2015 року № 25 було затверджено зміни до штатного розпису та у цей же день позивача повідомлено під розпис про звільнення за скороченням штату. Згідно з наказом № 96-К від 29.05.2015 року позивача звільнено у зв'язку з скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 23,164-171, 209 т. 1). Зі змісту наказу вбачається, що підставою звільнення позивача є попередження про його наступне звільнення від 13.03.2015 року; рішення профспілкового комітету (протокол від 12.05.2015 року № 58) (а.с. 37-40) без обґрунтування відмови, яке оскаржено до Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві. Згідно вимог ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1 ст. 40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.1, ч.2 ст.42 цього Кодексу - при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації тощо. Відповідно до положень ч. 1 ст. 43 КЗпП України - розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно з протоколом № 51 розширеного засідання профспілкового комітету з адміністрацією підприємства КП «Плесо» від 29.04.2015 року прийнято рішення про звернення до генерального директора з пропозицією про перенесення термінів проведення скорочення штатної чисельності працівників (а.с. 31-33). 06.05.2015 року голова профспілкового комітету КП «Плесо» звернувся до генерального директора підприємства з проханням у найкоротший термін надати профспілковому комітету копії нової організаційної структури підприємства відповідно до наказу № 20 від 10.03.2015 року (а.с. 35). 08.05.2015 року генеральний директор на вказаний вище лист надав відповідь, посилаючись на п. 96 Інструкції у якій зазначено про те, що це не передбачено чинним законодавством (а.с. 36). Відповідно до протоколу № 58 розширеного засідання профспілкового комітету КП «Плесо» від 12.05.2015 року профкомом рішення зазначеного виборного не було надано згоду на розірвання трудового договору з позивачем, при цьому зазначене рішення було мотивовано тим, що керівництво підприємства надало профкому на розгляд новий штатний розпис, з якого можливо зробити висновок про те - яким чином функціонуватиме відділ охорони навколишнього середовища після скорочення посади провідного інженера (а.с. 37-40). Таким чином, під час видання спірного наказу про звільнення позивача у відповідача була відсутня згода профспілкового органу, надання якої є необхідною умовою при звільненні працівника з мотивів скорочення штату, що передбачено ч.1 ст.43 КЗпП України, при цьому підстав, передбачених ст.43-1 КЗпП України для звільнення позивача без попередньої згоди зазначеного органу не встановлено. Разом з тим, обговорюючи позицію представника відповідача, суд не приймає до уваги його обґрунтування зазначеної позиції в цій частині та посилання на ту обставину, що зазначене рішення профспілкового комітету КП «Плесо» від 12.05.2015 року було невмотивованим, оскільки таке посилання спростовується наведеними у зазначеному рішенні мотивами, які викладені у його змісті в цій частині, та з якими не погоджується представник відповідача. Крім того, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача посилання на ту обставину, що зазначене рішення профкому є незаконним та має ознаки його підробки, у зв'язку з чим відповідач звернувся до правоохоронних органів з заявою про скоєній злочин з цього приводу, оскільки на момент розгляду цієї справи відповідачем не надано об'єктивних та належних доказів, які б свідчили про незаконність зазначеного рішення профкому, яке на цей час ніким не оскаржене та не скасоване у встановленому законом порядку, а також про його підробку. Також судом враховується, що відповідно положень до ст. 49-2 КЗпП України - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно по положень п.3.2 Колективного договору, затвердженого адміністрацією та трудовим колективом КП «Плесо» на 2013-2015 р.р. - відповідач взяв на себе обов'язок здійснювати прийняття на роботу нових працівників тільки в разі забезпечення повної продуктивної зайнятості працюючих та у випадку створення нових робочих місць \\ т.1 л.д.15-21\\. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України та п.3.2 Колективного договору - відповідачем з одночасним попередженням про звільнення а також впродовж наступних двох місяців до дня звільнення позивачу не було запропоновано жодної посади на підприємстві, а у день звільнення 29.05.2015 р. було запропоновано 9 посад \\а.с.174-175 т.1 \\, з яких посада головного механіка спеціалізованої \\ аварійно-рятувальної\\ водолазної служби потребувала спеціального допуску, який у позивача був відсутній,а від інших посад \\ водій, машиніст автовишки та робітних з благоустрою\\ позивач відмовився, оскільки зазначені посади не відповідали його наявній професійній освіті згідно диплому \\ а.с.203 т.1\\. Крім того , судом враховується, що згідно книги обліку трудових книжок \\ а.с.213-221\\ та журналу реєстрації наказів з кадрових питань \\ а.с.223-231 т.1\\ після попередження позивача про звільнення за скороченням штату - 13.03.2015 до дня звільнення 29.05.2015 р. відповідачем приймались рішенняпро звільнення з посад та переведення значної кількості працівників в межах підприємства. Разом з тим, вивільнені вакантні посади у зазначений період відповідачем позивачу запропоновані не були. Також судом встановлено, що всупереч вимогам п.3.2 Колективного договору після прийняття наказу від 10.03.2015 року № 20 «Про затвердження змін до організаційної структури» , яким передбачалось суттєве скорочення штату працівників, наказом відповідача №44-к \\тр від 12.03.2015 р. на посаду заступника начальника відділу з питань перспективного розвитку та організації будівництва, яку міг обіймати позивач за його спеціальністю, було призначено [PERSON], який раніше не працював на зазначеному підприємстві. При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на обґрунтування своєї позиції в цій частині на ту обставину, що вищезазначені вивільнені внаслідок звільнення та переведення працівників вакантні посади у цей період були запропоновані іншим працівникам, які мали переважне право перед позивачем, оскільки таке посилання є необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами. Також суд не приймає до уваги посилання представника відповідача в тій частині, що прийнятий на посаду [PERSON] мав переважне право перед позивачем, оскільки оцінку такого права можливо давати відповідно до положень ст.42 КЗпП України тільки між працюючим працівниками на підприємстві, які підлягають звільненню, а не між працюючими та такими, хто приймається вперше. Аналіз сукупності наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що звільнення позивача відповідачем згідно наказу № 96-К від 29.05.2015 було проведено з порушенням вимог ст.ст.42, 43 та 492 КЗпП України, а також п.3.2 Колективного договору, затвердженого 26.11.2012 р. адміністрацією та трудовим колективом КП «Плесо» на 2013-2015 р.р Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі - звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з ч.2 цієї статті при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. З урахуванням наведених у рішенні обставин та вимог закону, суд з метою відновлення законності та порушеного права позивача на працю вважає необхідним визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Плесо» № 96-к/тр від 29 травня 2015 року, а також поновити [PERSON] на посаді посади провідного інженера з охорони навколишнього середовища відділу охорони навколишнього середовища служби охорони навколишнього середовища та з питань підготовки будівництва. Згідно довідки головного бухгалтера підприємства № 146 від 17.09.2015 року вбачається, що в березні 2015 року позивач отримав заробітну плату у розмірі - 4070, 00 грн., у квітні 2015 року у розмірі - 2315, 27 грн., в березні він відпрацював 21 день, а в квітні відпрацював 12 днів, розмір середньоденного заробітку за ці два місяці становить (4070, 00 грн. + 2315, 27грн.) / (21+12). Середньоденна заробітна плата позивача становить - 193 грн. 49 коп. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з відповідача КП «Плесо» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу: червень 2015 року - 20 робочих днів, липень 2015 року - 23 робочі дні, серпень 2015 року - 20 робочих днів, вересень 2015 року - 22 робочі дні, жовтень 2015 року - 21 робочий день, листопад 2015 року - 21 робочий день, грудень - 19 робочих днів. Станом на 25.12.2015 року цей період складає - 146 робочих днів. Загальна сума середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням працівника, яка підлягає стягненню з відповідача складає: 193, 49 * 146 робочих днів = 28249 грн. 54 коп. Таким чином, в цій частині позовні вимоги задовольняються судом повністю. Разом з тим, обговорюючи законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує, що відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України - моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.19995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами та доповненнями роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. З урахуванням наведених обставин та вимог закону, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі - 500, 00 грн. , задовольнивши,таким чином, частково позовні вимоги в цій частині. Обговорюючи законність та обгрунтованість позовних вимог що до негайного звернення до виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць, суд визнає такі вимоги обґрунтованими, оскільки прийняття такого рішення передбачене п.п.2,4 ч.1 ст.367 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» - середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. А саме за березень-квітень 2015 року. Середньомісячний заробіток позивача складає: (4070, 00 грн. + 2315, 27грн.) / 2 місяці = 3192, 63 грн. Зазначена сума підлягає негайному стягненню з відповідача на користь позивача, а позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. А в цілому позовні вимоги задовольняються судом частково. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України - якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави у розмірі 243, 60 грн. на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» . На підставі викладеного та

Outcome: partial