Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

У травні 2020 року до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства страхової компанії «Теком» (далі по тексту - ПрАТ «СК «Теком» ) до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних позивач вимог вказує, що між Приватним акціонерним товариством страховою компанією «Теком» та ФОП [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №118-17Д/Т/АТ від 24.04.2017 року, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб DAF д.н.з [NUMBER] 2013 року випуску. 24.05.2017 року на а/д Н-08 Бориспіль-Запоріжжя відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] (відповідач), який керував автомобілем «Mersedez-Benz», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем «DAF» [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та який належить ФОП [PERSON] , внаслідок чого автомобіль останньої одержав механічні пошкодження. Згідно постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.08.2017 року дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] п.12.1 ПДР України. Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 5769 від 15.08.2017 року, Звіту про оцінку №107-06-17 від 04.07.2017 року, умов Договору страхування № 118-17Д/Т/АТ від 24.04.2017 року, розмір страхового відшкодування склав 719 210, 03 грн., яке ПрАТ «СК «Теком» сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно заяви страхувальника власнику автомобіля, згідно платіжного доручення. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Mersedez-Benz», д.н.з. [NUMBER] , застрахована не була. Таким чином, до ПрАТ «СК «Теком» перейшло право вимоги на отримання від [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля «DAF»[NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.05.2017 року. Просить стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Теком» 719 210, 03 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовийзбір в сумі 2102 грн. 00 коп. Представник позивача Закліцька І.В.в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції позов підтримала, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] будучи повідомлений про час та місце слухання справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 22, 993, 1166, 1188, 1191, 1194 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування». Згідно приписів статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до вимог частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, яка заподіяна неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як встановлено під час судового розгляду, зокрема постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.08.2017, 24.05.2017 року на а/д Н-08 Бориспіль-Запоріжжя відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] (відповідач), який керував автомобілем «Mersedez-Benz», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем «DAF» [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та який належить ФОП [PERSON] , внаслідок чого автомобіль останньої одержав механічні пошкодження. Постановою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.08.2017 провадження по справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Зі змісту постанови суду вбачається, що у її резолютивній частині висновок про винуватість [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відсутній. Разом з тим, жодних даних про недоведеність причетності [PERSON] до вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та відсутність в його діях складу правопорушення, по факту якого складений протокол про адміністративне правопорушення, постанова суду не містить. Рішення про закриття провадження по справі обґрунтоване виключно тим, що після закінчення строку, визначеного в ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення на особу накладене бути не може. Сам факт непритягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху, зокрема, і у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Відповідач [PERSON] в судові засідання по даній справі не з`явився, доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, як і доказів відсутності його вини у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб автомобіль «DAF» державний номер [NUMBER] , зазнав пошкоджень, не надав. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3017144554361693, виданою Золотоніським відділом поліції ГУНП в Черкаській області за вих. № 7301/65-2017 від 06.06.2017 року, відповідно до якої дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] п. 2.3.б. ПДР України. Внаслідок ДТП, яка сталась з вини [PERSON] автомобіль «DAF» [NUMBER] , який належить на праві власності ФОП [PERSON] та яким керував водій [PERSON] зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.08.2017, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, та суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями відповідача [PERSON] , водія автомобіля «Mersedez-Benz», д.н.з. [NUMBER] , та заподіянню шкоди автомобілю «DAF» [NUMBER] , який належить на праві власності ФОП [PERSON] існує прямий причинно-наслідковий зв`язок і така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Право власності на автомобіль «DAF» [NUMBER] , у ФОП [PERSON] підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «DAF» [NUMBER] , який належить на праві власності ФОП [PERSON] на час ДТП застрахована згідно Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу №118-17Д/Т/АТ від 24.04.2017 року, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб DAFFTXFд.н.з [NUMBER] 2013 року випуску. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mersedez-Benz», д.н.з. [NUMBER] , яким під час дорожньо-транспортної пригоди 24.05.2017 року керував [PERSON] на час ДТП застрахована не була. 25 травня 2017 року ФОП [PERSON] звернулося до ПрАТ «СК «Теком» з повідомленням про настання страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до змісту якої 24.05.2017 року на а/д Н-08 Бориспіль-Запоріжжя відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] (відповідач), який керував автомобілем «Mersedez-Benz», д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем «DAF» [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] та який належить ФОП [PERSON] , внаслідок чого автомобіль останньої одержав механічні пошкодження. Також сформульовано прохання виплатити страхове відшкодування на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №118-17Д/Т/АТ від 24.04.2017 року. На виконання умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №118-17Д/Т/АТ від 24.04.2017 року, на підставі акту технічного огляду, звіту про оцінку вартості матеріального збитку №107-06-17 та платіжного доручення №3657 від 06.09.2017, ПрАТ «СК «Теком» здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 450 624,64 грн. відповідно до умов пункту 14.3.1 Договору добровільного страхування. В подальшому згідно доповнення до страхового акту №5769 від 15.08.2017 року ПрАТ «СК «Теком» проведено виплату страхового відшкодування ФОП [PERSON] шляхом перерахування на рахунок власника транспортного засобу коштів в сумі 268 585, 39 грн. згідно з платіжним дорученням № 2143 від 22.05.2018 року відповідно до умов пункту 14.3.1 Договору добровільного страхування. Відповідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вимог ПрАТ «СК «Теком» відповідачем не подано. ПрАТ «СК «Теком» направлялася на адресу [PERSON] за вих. № 193/18 від 18.06.2018 року претензія про стягнення матеріальної шкоди на праві зворотньої вимоги в розмірі 719210, 03 грн. Проте, наразі відповідачем [PERSON] не відшкодовано шкоду завдану в результаті ДТП. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ПрАТ «СК «Теком» та стягнення з відповідача [PERSON] на його користь коштів у розмірі 719 210,03 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПрАТ «СК «Теком» та необхідністьзадоволенняпозову уповному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved