Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому після уточнення позовних вимог в редакції від 16 червня 2021 року просила суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.Ай» (надалі - ТДВ «СК «Ю.ЕС.Ай» ) суму страхового відшкодування в розмірі 42100,02 грн., три процента річних від простроченої суми у розмірі 539,80 грн., інфляційні витрати у розмірі 2584,94 грн., пеню за несвоєчасне виконаня зобов`язання в розмір 2418,73 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 25 вересня 2020 року в м. Києві по вул. Старонаводницькій, 6-Б сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої, її транспортний засіб «Tayota», державний реєстраційний номер [NUMBER] зазнав механічні пошкодження. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 29 січня 2021 року (справа 757/43237/20) визнано винним у скоєному ДТП [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай». Згідно рахунку офіційного дилера Тайота ТОВ «ВіДі Автострада» від 06 жовтня 2020 року вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 54954,21 грн., яку просить позивач стягнути на свою користь. На адресу відповідача 12 жовтня 2020 року надсилала заяву про виплату страхового відшкодування та вдруге 15 квітня 2021 року подала претензію, яка залишилася без відповідного реагування. Після отримання відзиву на позовну заяву позивач, зменшила розмір заявлених вимог та просила суд стягнути розмір визначеного відповідачем ТДВ «СК«Ю.ЕС.Ай» страхового відшкодування та виплати у зв`язку із порушенням, строків їх виплати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2021 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідно ч. 1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. На виконання ухвали суду про витребування доказів від відповідача ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» надійшли копії матеріалів страхової справи за заявою [PERSON] . Також від ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», в порядку передбаченому ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву в мотивування якого, представник відповідача зауважує, що відповідачем після дослідження наданого позивачем рахунку прийнято рішення про виплату страховго відшкодування в сумі 42100,02 грн. з урахуванням розміру франшизи, визначеної в договорі в сумі 2000 грн. Вважають, що витрати на проведення експертизи не підлягають задоволенню. Від позивача [PERSON] на адресу суду 22 червня 2021 року надійшла відповідь на відзив, з доказами направлення її стороні відповідача, в якому позивач зменшила розмір заявлених позовних вимог та погодилася із розміром страхового відшкодування визначеному відповідачем в сумі 42100,02 грн. та з урахуванням дати прийняття відповідачем рішення про виплату та фактичного не отримання грошових коштів стягнути пеню, 3% річних та інфляційні витрати. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Сторони та їх представники не скористались правом безпосередньої участі в розгляді справи, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи, оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Судом встановлено, що постановою Печерського районного суду м.Києва від 29 січня 2021 року (справа 757/4323720) визнано винним [PERSON] у вчиненні ДТП, яка мала місце 25 вересня 2020 року о 08.29 год. в м. Києві по вул. Старонаводницькій, 6-Б, в результаті якої пошкоджено транспортний засіб транспортний засіб «Tayota», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] (а.с. 5-7). Згідно положення ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (а.с. 8). Отже, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди встановлена та доведена. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», що підтверджується полісом страхування № 128143930. Станом на час ДТП 25 вересня 2020 року - поліс є діючим. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 260000 грн., заподіяної майну становить 130000 грн. (а.с. 10). Позивач [PERSON] звернулась до відповідача 12 жовтня 2020 року із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 11). З дослідженої страхової справи за заявою потерпілої [PERSON] видно, що позивачем надано рахунок від 20 листопада 2020 року на проведення відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу «Tayota», д.р.н [NUMBER] , вартістю 44100,02 грн.; квитанції на оплату проведеного ремонту загальною вартістю 54666,21 грн. та Акт виконаних робіт від 06 грудня 2020 року на суму 54666,21 грн.; з розрахунку страхового відшкодування без дати та повідомлення ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» від 11 лютого 2021 року за вих. № 51-1064 встановлено, що страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 42100 грн. Спір між сторонами виник з приводу не виплати ТДВ «СК «Ю.ЕС.АА» позивачу, як потерпілої від ДТП, страхового відшкодування в порядку ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у відповідача. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон№ 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial