overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

У травні 2016 р. позивачка звернулася до суду із позовом, яким просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в звязку з втратою документа, що посвідчує право власності. В судове засідання позивачка не зявилась, представником позивача надано заяву про слухання справи у його відсутність, підтримку позовних вимог. Представник Миколаївської міської ради надав заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечення проти позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно повідомлення ММ БТІ від 23 травня 2016р. , станом на 30 грудня 2012 р. право власності на нерухоме майно за адресою: м. Миколаїв, вул. 12-а Поздовжня, 16, кв. 54, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 листопада 2012 р., видане виконкомом Миколаївської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 жовтня 2012 р. за № 1143. (а.с. 4). Відповідно до копії паспорту громадянина України, позивачка [PERSON] зареєстрована у [INFO], в технічному паспорті на зазначену квартиру, позивачка зазначена власницею (а.с. 3,6-7). За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, САЕ 837022, виданого 11 листопада 2012 р. виконавчим комітетом Миколаївської міської ради (а.с. 22). З огляду на наведене, суд вважає, що позивачкою надано достатньо доказів на підтвердження належності їй квартири [ADDRESS], а тому у відповідності до 328,321 ЦК України, за нею слід визнати право власності на дану квартиру.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У травні 2016 р. представник [PERSON] звернувся до суду з заявою, у якій просив постановити додаткове рішення про відшкодування [PERSON] витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви. Ці вимоги обгрунтоуються тим, що апеляційний суд, задовольнивши вимоги [PERSON], не вирішив питання про відшкодування їй вказаних витрат. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області по даній справі від 06.05.2016 р. позовні вимоги [PERSON] задоволено, але питання про відшкодування їй витрат по сплаті судового збору не вирішено. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України у звязку з задоволенням позовних вимог [PERSON] на її користь з [PERSON] належить стягти 551 грн. 20 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору (квитанція на а.с. 88). Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У травні 2016 р. представник позивача публічного акціонерного товариства «Кредобанк» поданого представником позивача - товариством з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна»Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 62690,31 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 52 593,82 грн., яку складає неповернута сума кредиту - 52 173,82 грн., пеня за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 420,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав клопотання про слухання справи у його відсутність та підтримку позовних вимог, не заперечення проти заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 19 грудня 2012 р. між публічним акціонерним товариством «Кредобанк» і [PERSON] укладений кредитний договір № А020016, за яким Банк надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 158980,51 грн. строком до 18 грудня 2017 р., зі сплатою 19,4 % річних за користування кредитом, з поверненням кредиту щомісячними платежами по 4181,00грн. (п.п. 3.2., 4.2.1). За п.5.1 Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором, Позичальник зобов'язався,крім відшкодування збитків, сплачувати пеню в розмірі подвійної ставки, вказаної в п. 3.2. цього Договору, але не менше 10 грн. за кожен день прострочення. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. За уточненим розрахунком позовних вимог, заборгованість [PERSON] по кредитному договору А020016 від 19 грудня 2012 р. складає: 52173,82 грн. - неповернута сума кредиту, 420,00 грн. - пеня, всього 52 593,82 грн. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком пред'явлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю, на суму 52 593,82 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У травні 2016р. прокуратурою в інтересах неповнолітнього [PERSON] до суду предявлено позов про стягнення з матері неповнолітнього відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісяця, посилаючись на те, що дитина була залишена відповідачем в пологовому будинку, на даний час хлопчик, маючи статус дитини, позбавленої батьківського піклування, перебуває у Миколаївському обласному будинку дитини, матірю не утримується. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав. Представники будинку дитини та органу опіки подали заяви про підтримку позову та розгляд справи без їх участі. Відповідач, у встановленому порядку повідомлена про час і місце судового розгляду, до суду не зявилася, причину неявки не повідомила. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що відповідач [PERSON] є матірю хлопчика [PERSON], який був народжений 07.02.2016р. в пологовому відділенні Жовтневої центральної районної лікарні і там залишений матірю. За рішеннями міськвиконкому №105 від 15.02.2016р., №166 від 26.02.2016р., №242 від 25.03.2016р. хлопчик був документований та із статусом дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштований у Миколаївський обласний будинок дитини. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р.)з батьків, які не утримують дитину, за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; сімейний стан; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, що відповідач працездатного віку. З урахуванням встановлених обставин доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

У травні 2016р р. позивач звернувся до суду із позовом, яким просив визнати відповідача, свого онука [PERSON] таким, що втратив право користування належною йому квартирою № 42 по вул. Космонавтів, 104-а, у м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в даній квартирі онук зареєстрований, проте не проживає з 2003 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, не заперечення проти позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] по 1/4 частки за кожним, у відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 25). Відповідно до довідки форми № 3, виданої ЖКП ММР «Південь», у приватизованій квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] (власник особового рахунку), [PERSON] його дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] онук (а.с. 6). Згідно акту про не проживання, складеного 22 квітня 2016 р. в присутності сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], який посвідчений начальником ЖЕК -14 ,[PERSON] не проживає у [INFO] з 01 вересня 2003 року (а.с. 8). Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, статтею 321 ЦК України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійснені, а відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своєю власністю і право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/4 частини квартирі [ADDRESS]. Дані про припинення його права власності на дане майно відсутні, а тому відсутні підстави для позбавлення його, як власника, права на користування квартирою. За такого вимоги позивача задоволенню не підлягають через безпідставність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У травні 2016 р. ТОВ «Дата [PERSON]» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 29975,16 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. В судове засіданні представник позивача не зявився, надав в матеріалах справи заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримку позовних вимог, а також погодження на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 05 серпня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» і [PERSON] укладений кредитний договір № 500399596 за умовами якого Банк надав відповідачці в кредит кошти в сумі 16620,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 14,99 % строком до 06 серпня 2016 року (п.п. 2.1., 2.2., 2.3). 30 вересня 2014р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дата [PERSON]» укладено Договір факторингу. У відповідності до Додаткової угоди № 2 до Договору факторингу від 08 грудня 2014 р., позивач набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до позичальника [PERSON] (а.с. 15-20). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача, станом на 14 березня 2016р. становить 32175,16 грн. В дану суму входить: заборгованість за тілом кредиту 15\~050,39 грн., за процентами 4\~468,63 грн., 8\~056,14 грн. заборгованість з комісії, штраф 4600,00 грн. (а.с. 12). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю, в сумі 29975,16 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

У травні 2016 р. управління поліції охорони в Миколаївській області звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суму коштів, витрачених на навчання в розмірі 11 580грн. у Вінницькому ВПУ ДДСО при УМВС України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після закінчення навчального закладу не відпрацював відповідні мінімум трьох років, що у відповідності до Договору, звільнився зі служби на підставі рапорту про звільнення, а стаж його роботи склав лише 08 місяців 19 днів. В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи, приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. За Договором про навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішній справ України, вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС та підрозділом Державної служби охорони від 23 січня 2015р., між Управління Державної служби охорони при УМВС України в Миколаївській області (ладі - підрозділ) та кандидатом на службу в органах внутрішній справ України [PERSON] і Винницьким вищим професійним училищем ДДСО при УМВС України укладено договір про підготовку останнього для служби в УДСО при УМВС України в Миколаївській області. Відповідно до умов Договору, Підрозділ зобов'язується перерахувати кошти в сумі 17898,26 грн. навчальному закладу на підготовку кандидата, а останній - прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при УМВС України в Миколаївській області 23 травня 2015р. і відпрацювати мінімум три роки. У разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи відповідно до укладеного договору, чи звільнення за власним бажанням за закінчення визначеного договором строк, кандидат зобов'язаний компенсувати витрати, що здійснені Підрозділ на його навчання (а.с. 19). Згідно копії Свідоцтво про початкову підготовку від 22 травня 2015р., [PERSON] у 2015 р. закінчив курс початкової підготовки у Вінницькому вищому професійному училищі ДДСО при МВС України (а.с. 20). Відповідно до витягу з наказу начальника Управління поліції охорони в Миколаївській області від 12 лютого 2016р. [PERSON] звільнено зі служби в поліції за власним бажанням, з вислугою в Збройних Силах в календарному обчисленні складає 00 років 08 місяців 14 днів (а.с. 21). За довідкою бухгалтера Управління поліції охорони в Миколаївській області [PERSON] слід відшкодувати 11 580,93 грн., як такому, що звільнився з органів внутрішніх справ та не відшкодував вартість навчання (а.с. 23). Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Встановлені обставини дають підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача суми вартості навчання. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 1378 грн. судового збору на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У травні 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 21 грудня 2007 р. Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 3008. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] та син [PERSON]. Проте їх спільне життя не склалося. У них виявилися різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим з січня 2017 р. вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Позивач посилається на те, що на сьогоднішній день їх шлюб існує лише формально, а відтак подальше його збереження буде суперечити як її інтересам, так і інтересам відповідача. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати з матір'ю, спори з цього приводу між ними відсутні. Позивач [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, проте в судове засідання він не з'явився, про причини неявки не повідомив. Неявка відповідача в судове засідання розцінюється судом як така, що відбулася без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2007 р. (а.с. 10). Подружжя має двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 12). З пояснень сторін в суді та наданих позивачем письмових доказів, а саме: матеріалів перевірок численних звернень сторін до правоохоронних органів, вбачається, що між подружжям існує тривалий конфлікт, у них відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові, поваги та взаєморозуміння, внаслідок чого вони припинили спільне проживання, не підтримують шлюбних відносин і не ведуть спільного господарства. Оскільки в судовому засіданні 11 вересня 2017 р. відповідач заявляв про невизнання позову та враховуючи наявність у подружжя двох малолітніх дітей, суд надавав сторонам двомісячний строк для примирення, проте протягом вказаного строку відновлення їх шлюбно-сімейних відносин не відбулося. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку про те, що розлад подружніх стосунків сторін має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який тривалий час існує лише формально і не базується на засадах добровільності, суперечить інтересам позивача. Встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У травні 2017р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебуває в шлюбі, зареєстрованому 26 травня 2014року Виконавчим комітетом Авангардіської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №24. В період шлюбу у подружжя народився син [PERSON], 07 березня 2016року народження. Позивач зазначав, що вони з відповідачкою з 2016року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сімї є відсутність між ними взаєморозуміння, довіри та поваги. Позивач не бажає проживати з відповідачкою однією сімєю і продовжувати подружні стосунки, так як вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними неможливе. Посилаючись на дані обставини [PERSON] просив шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву, якою підтримав позовні вимоги та просив суд розглянути справу за його відсутності та постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.19). Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала заяву, якою визнала позовні вимоги та просила суд розглянути справу за її відсутності та постановити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.20). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 26 травня 2014року Виконавчим комітетом Авангардіської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12). В період шлюбу у подружжя народився син [PERSON], 07 березня 2016року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини і однією сімєю з 2016року не проживають. Причиною розпаду сімї є відсутність між сторонами взаєморозуміння та поваги. Син проживає з матірю. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини з відповідачкою не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на свій розсуд. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Судовий збір по справі складає 640,00грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112,115, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У травні 2017 р. [PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме належності їй архівної довідки № 64-01-14 від 05 травня 2017 р. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що в архівні довідці відомості записано «[PERSON]» замість «[PERSON]», в зв»язку з цим архівну довідку №64-01-14 від 05 травня 2017 року, управління Пенсійного фонду України в Старокостянтинівському районі не може прийняти до уваги, так як в ній вказано «[PERSON]», згідно паспорта вона «[PERSON]». До суду заявником було подано заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав. Представник заінтересованої особи - Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, яке належним чином повідомлене про дату та час, до суду не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили і від них не надходило відповідної заяви про відкладення справи. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що згідно паспорта заявник є [PERSON], [INFO], в архівній довідці № 64-01-14 від 05 травня 2017 року, вказано «[PERSON]». Вказані обставини підтверджуються: копіями паспорта та архівної довідки № 64-01-14 від 05 травня 2017 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту приналежності [PERSON] правовстановлюючого документа - архівної довідки № 64-01-14 від 05 травня 2017 року підлягає задоволенню.

Outcome: approved