Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У червні 2016 року ТзОВ «ФК «Омега» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - товариства з обмеженою відповідальністю «Сколівський деревообробний комбінат», [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03.06.2016 року (головуючий суддя Ясінський Ю.Є.) відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2017 року провадження у справі зупинено на час проведення судово-економічної експертизи. 04.07.2019 року на адресу суду надійшов висновок судової оціночно-будівельної експертизи Львівського НДІСЕ № 177 від 27.06.2019 року. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Сколівського районного суду Львівської області від 04.07.2019 року справа передана для розгляду судді Броні А.Л. у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Ясінського Ю.Є. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 05.07.2019 року було прийнято справу до провадження, поновлено провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 20.08.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду внаслідок того, що представником позивача - Миська Т.Г. було подано клопотання від 19.08.2019 року про розгляд справи за його відсутності, представник відповідача [PERSON] - адвокат Кручок В.С. не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, а відповідач [PERSON] та треті особи - [PERSON] і ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Відповідно до вищевказаної ухвали судом було призначено справу до судового розгляду на 12.09.2019 року. 05.09.2019 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача Миськи Т.Г. про відкладення розгляду справи, внаслідок чого судом було відкладено судовий розгляд справи на 03.10.2019 року. В судовому засіданні 03.10.2019 року представник позивача - Миська Т.Г. озвучив заяву про зміну предмета позову, яка надійшла до суду 01.10.2019 року, відповідно до тексту якої позивач змінив редакцію предмету поданого позову та просив суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 264/Ш, укладеним 08.11.2007 року між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Омега» в сумі 1 927 879,40 грн., з яких 982 217,64 грн. заборгованість за кредитним договором, 873 569,68 грн. сума сукупного індексу інфляції, 72 092,08 грн. - 3% річних, звернути стягнення на 82/100 частки предмета іпотеки на підставі Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. за реєстраційним номером Д-1853, а саме: нежитлові будівлі (адміністративного будинку), позначені за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 м. кв., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження. Адвокат відповідача [PERSON] - Кручок В.С. проти заявленої представником позивача заяви заперечив, вказавши, що представником позивача така заява подана з порушенням вимог ЦПК України, а саме на стадії судового розгляду справи, а чинним Цивільним процесуальним кодексом допускається подача заяви про зміну предмету позову виключно на стадії підготовчого судового засідання. Врахувавши доводи сторін та норми процесуального закону, судом було відмовлено у прийнятті заяви про зміну предмету позову, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Оскільки таку заяву представником позивача було подано на стадії судового розгляду справи, суд не вбачає за можливе прийняти таку. На твердження представника позивача про те, що йому не було відомо про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду суд вказав, що саме ним - адвокатом Миська Т.Г. було подано клопотання від 19.08.2019 року про розгляд справи (підготовчого засідання) 20.08.2019 року за його відсутності. Судом було ухвалено продовжити судовий розгляд справи. Представник позивача - Миська Т.Г . позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив суду, що між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] 08 листопада 2007 року було укладено кредитний договір № 264/Ш, відповідно до якого Боржник отримав у кредит грошові кошти в сумі 1 160 000,00 гривень (один мільйон сто шістдесят тисяч гривень 00 копійок). Між банком, відповідачами - [PERSON] та [PERSON] , а також ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» 14 листопада 2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. за реєстровим № Д-1853, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю - адмінбудинок, позначений за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 кв. м. (сімсот чотирнадцять цілих чотири десятих), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язання за кредитним договором [PERSON] виконувала неналежним чином, внаслідок чого ПАТ «Кредобанк» вимушений був звернутись до суду з вимогою про дострокове стягнення коштів за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.09.2011 року у справі № 2-4056/11 було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 264/Ш від 08.11.2007 року в розмірі 1 006 896,22 грн. Право вимоги за Кредитним договором, відповідно до договору факторингу № 25/0 укладеного 10 жовтня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТОВ «Факторингова компанія «Омега» (наділа за текстом - Позивач), перейшло до позивача. Відповідно до договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладеного 24 жовтня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та позивачем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. за реєстровим № 5135, право вимоги за Договором іпотеки перейшло до позивача. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.11.2015 року було замінено сторону у виконавчому провадженні № 49210555 з виконання виконавчого листа № 2-4056/11, виданого Личаківським районним судом м. Львова, стягувача з ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» на стягувача - ТзОВ «ФК «Омега». Незважаючи на відкрите виконавче провадження зі стягнення заборгованості за кредитним договором відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова, відповідачами така погашена не була, внаслідок чого за захистом своїх порушених прав та інтересів позивач звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на 82/100 частки предмета договору іпотеки - нежитлові будівлі (адміністративного будинку), позначені за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 м. кв., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які належать на праві спільної часткової власності [PERSON] (41/100 частка) та [PERSON] (41/100 частка), за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Омега». Представник відповідача [PERSON] - Кручок В.С. проти заявлених позовних вимог позивача заперечив, зіславшись на правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 21.03.2018 року у справі № 760/14438/15ц, відповідно до якого визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не є судовим способом звернення стягнення, а тому суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності за іпотекодержателем. Відтак просив у задоволенні позовних вимог ТзОВ «ФК «Омега» відмовити. Відповідач [PERSON] та треті особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] і ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» в судове засідання не з`явились, явки повноважних представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористались, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ВАТ «Кредобанк» та [PERSON] 08 листопада 2007 року було укладено кредитний договір № 264/Ш, відповідно до якого Боржник отримав у кредит грошові кошти в сумі 1 160 000,00 гривень (один мільйон сто шістдесят тисяч гривень 00 копійок). Між банком, відповідачем - [PERSON] та ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» 14 листопада 2007 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячуком О.А. за реєстровим № Д-1853, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю - адмінбудинок, позначений за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 кв. м. (сімсот чотирнадцять цілих чотири десятих), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений предмет іпотеки належав [PERSON] та ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» на праві спільної часткової власності, а саме: 82/100 частки належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.09.2007 року Сколівською міською радою Львівської області на підставі рішення виконкому від 15.08.2007 року за № 281, зареєстрованого 12.09.2007 року КП ЛОР «Стрийське МБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 20241292, внаслідок чого було видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15900355 від 12.09.2007 року. 18/100 частки вищевказаного приміщення належало ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 11.09.2007 року Сколівською міською радою Львівської області на підставі рішення виконкому від 15.08.2007 року за № 281, зареєстрованого 12.09.2007 року КП ЛОР «Стрийське МБТІ» в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 20241292, внаслідок чого було видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15900693 від 12.09.2007 року. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.06.2009 року у справі № 2-о-30/09 було встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] з 1987 року без реєстрації шлюбу. Внаслідок зазначених обставин [PERSON] звернувся до Сколівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , ВАТ «Кредобанк», за участю третьої особи - ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» про визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та договору іпотеки. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 09.04.2010 року у справі № 22-ц-280 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] . Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14.02.2011 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 09.04.2010 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , ВАТ «Кредобанк», за участю третьої особи - ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задоволено та визнано за [PERSON] право власності на 41/100 частку нежитлової будівлі - адмінбудинку, позначеного за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 кв. м. (сімсот чотирнадцять цілих чотири десятих), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на 41/100 частки предмета іпотеки [PERSON] зареєстрував 19 вересня 2011 року. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29 травня 2015 року у справі № 453/342/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Сколівський деревообробний комбінат» про визнання права власності на частку нерухомого майна, а саме на 41/100 частку нежитлової будівлі - адмінбудинку, позначеного за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 кв. м. (сімсот чотирнадцять цілих чотири десятих), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] задоволено та визнано право власності на вищезазначену частку предмета договору іпотеки № Д-1853 від 14 листопада 2007 року за [PERSON] . Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Внаслідок зазначених обставин, у зв`язку з визнанням права власності на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29.05.2015 року на 41/100 частку нежитлової будівлі - адмінбудинку, позначеного за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 кв. м. (сімсот чотирнадцять цілих чотири десятих), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] за [PERSON] до неї перейшли зобов`язання, пов`язані з договором іпотеки за реєстровим № Д-1853 від 14.11.2007 року. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 264/Ш від 08.11.2007 року, ПАТ «Кредобанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07.09.2011 року у справі № 2-4056/11 було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № 264/Ш від 08.11.2007 року в розмірі 1 006 896,22 грн. Крім цього, ПАТ «Кредобанк» звернувся з позовною заявою до ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 264/Ш від 08.11.2007 року у розмірі 1 006 896,22 грн. шляхом звернення стягнення на майно ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат». Рішенням господарського суду Львівської області від 23.11.2009 року у справі № 5015/4670/11 було частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» про стягнення 1 006 896,22 грн. шляхом звернення стягнення на майно ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» та стягнуто з ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» на користь ПАТ «Кредобанк» 753 800 грн. строкової заборгованості за кредитом, 37 200 грн. простроченої заборгованості за користування кредитом, 91 162,21 грн. прострочених відсотків за користування кредитом, 334,82 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 5 997,50 грн. заборгованості за відсотками в період з 01.04.2009 року по 15.04.2009 року, 4 256,49 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 250 грн. комісії за управління кредитом шляхом звернення стягнення на майно ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат», а саме 18/100 часток нежитлової будівлі - адмінбудинку, позначеного за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 кв. м. (сімсот чотирнадцять цілих чотири десятих), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ ФК «Приватні інвестиції» було укладено договір факторингу, шляхом купівлі права грошової вимоги за кредитним договором № 264/Ш від 08.11.2007 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] , а також за договором іпотеки № Д-1853 від 14 листопада 2007 року. 10 жовтня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та ТОВ «Факторингова компанія «Омега» було укладено договір факторингу № 25/0, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № 264/Ш від 08.11.2007 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] . Відповідно до договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, укладеного 24 жовтня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» та позивачем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дерев`янко В.В. за реєстровим № 5135, право вимоги за Договором іпотеки перейшло до позивача. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23.11.2015 року було замінено сторону у виконавчому провадженні № 49210555 з виконання виконавчого листа № 2-4056/11, виданого Личаківським районним судом м. Львова, а саме стягувача з ТзОВ «ФК «Приватні інвестиції» на стягувача - ТзОВ «ФК «Омега». Внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором № 264/Ш від 08.11.2007 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] , ТзОВ «ФК «Омега» у червні 2016 року звернулось до Сколівського районного суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - товариства з обмеженою відповідальністю «Сколівський деревообробний комбінат», [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, а саме просило в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 264/Ш від 08.11.2007 року перед ТзОВ «ФК «Омега» в розмірі 927 879,40 грн. звернути стягнення на 82/100 часток нерухомого майна - предмета договору іпотеки нежитлової будівлі - адмінбудинку, позначеного за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 кв. м. (сімсот чотирнадцять цілих чотири десятих), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання права власності на 82/100 частки вищезазначеного об`єкту за ТзОВ «ФК «Омега». 12.12.2017 року представником позивача ТзОВ «ФК «Омега» Василишин О.С. було подано клопотання про призначення у даній справі судово-економічної експертизи щодо визначення ринкової вартості 82/100 часток нерухомого майна - предмета договору іпотеки нежитлової будівлі - адмінбудинку, позначеного за планом земельної ділянки літ. А-2, загальною площею 714,4 кв. м. (сімсот чотирнадцять цілих чотири десятих), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 12.12.2017 року клопотання представника позивача було задоволено, призначено у даній справі судово-економічну експертизу щодо визначення ринкової вартості 82/100 часток спірного нерухомого майна та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 04.07.2019 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 177 від 27.06.2019 року, складений Львівським НДІСЕ, відповідно до якого судовий експерт зазначив, що ринкова вартість частини нежитлової будівлі, адміністративного будинку, позначеної за планом земельної ділянки літ. А-2, а саме 82/100 частки від площі 714,4 м. кв., в яку входить: підвальні приміщення I, II, III; приміщення першого поверху: I, II, з 1 по 21 включно; приміщення другого поверху: 22, з 26 по 35 включно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , станом на час проведення експертизи, із заокругленням до цілих, становить 3 219 829,00 грн. З огляду на позовні вимоги позивача та наявні у матеріалах справи докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 3.1.4 договору іпотеки, укладеного між ВАТ «Кредобанк», [PERSON] та ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» від 14.11.2007 року, у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором та/або боржником за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки. Згідно пункту 5.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30-ти днів, - звернути стягнення на предмет іпотеки: -У разі надання іпотекодавцем недостовірної інформації іпотекодержателю згідно п. 2.1 цього договору, в тому числі при непопередженні іпотекодержателя про всі відомі іпотекодавцю права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки; -У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, в тому числі при незастрахуванні предмету іпотеки; -У разі погіршення матеріально-фінансового становища боржника. Як вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «ФК «Омега» надсилало боржнику - [PERSON] (вимога № 11/11/13-3 від 11.11.2013 року) та іпотекодавцям за договором іпотеки - [PERSON] (вимога № 26/11/2013-7 від 26.11.2013 року) та ТзОВ «Сколівський деревообробний комбінат» (вимога № 11/11/2013 від 11.11.2013 року) вимоги про усунення порушення щодо невиконання умов кредитного договору № 264/Ш від 08.11.2007 року, а саме вимагало у тридцятиденний строк з моменту отримання такої вимоги в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором перерахувати кошти на рахунок ТзОВ «ФК «Омега» в розмірі 982 217,64 грн. Однак дані вимоги позивача залишились без належного реагування зі сторони боржника та іпотекодавців. В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов`язань. Пунктом 5.3 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: -На підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса; -У позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто сторони, підписавши вищевказаний іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що вразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Можна констатувати, що чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові ВП ВС від 21.03.2018 року у справі № 760/14438/15-ц, який відповідно до ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, аналіз вищенаведених норм закону дає підстави зробити висновок про те, що позовні вимоги позивача не відповідають нормам діючого законодавства, а відтак не підлягають до задоволення. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed