Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 вересня 2007 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 139072 грн. зі сплатою 14,05% на рік, з кінцевим терміном повернення до 10 вересня 2014 року. Позичальник повинен був щомісяця здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання боржником свої зобовязань у тому ж обсязі, що і боржник. Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, пені та інфляційний втрат. У звязку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 417168,43 грн., та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву , згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON], як позичальником, був укладений кредитний договір №175/2992-КР2991 на купівлю автотранспортних засобів відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 139072грн. зі сплатою зі сплатою 14,05% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 10 вересня 2014 року. Відповідач взяв на себе зобовязання повернути кредитні кошти у порядку та розмірах, встановлених кредитним договором шляхом внесення щомісячного платежу у сумі 1707 грн. до 10 жовтня 2007 року та у сумі 1655 грн. за період з 10.11.2007 року /а.с. 4-8/. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 26 вересня 2007 року між банком як кредитором з однієї сторони, [PERSON] як позичальником з другої сторони, та [PERSON] як поручителем з третьої сторони, було укладено договір поруки , згідно якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати перед банком за невиконання позичальником своїх зобовязань у тому ж обсязі, що і боржник /а.с. 9-11/. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, перерахувавши позичальнику суму коштів, обумовлену договором, що підтверджується меморіальним ордером від 26 вересня 2007 року /а.с.12/. В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконує, допустив прострочення повернення кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого станом на 22 квітня 2016 року за ним утворилась заборгованість за тілом кредиту у сумі 105686,91 грн., за відсотками у сумі 155101,30 грн., за пенею за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 54287,84 грн., за пенею за несвоєчасне повернення відсотків - 53005,98 грн. Розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком /а.с.14-15/. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.ст. 553,554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, заборгованість за кредитним договором, відсотками та пенею підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку. В силу вимог ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності. Розрахунок інфляційного збільшення боргу позивачем зроблено вірно, тому до стягнення з відповідачів на користь позивача належить 24836,42 грн. інфляційного збільшення суми боргу за тілом кредиту та 24249,98 грн. інфляційного збільшення суми боргу за відсотками. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved