Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 16 лютого 2007 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. З січня 2014 року шлюбні стосунки припинилися, позивач та відповідач проживають окремо один від одного, у кожного різний бюджет. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина. На підставі вищевикладеного позивач просить розірвати шлюбі між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]» та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] у розмірі 14 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засідання позивач не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій позов підтримує та просить розглянути справу без її участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 лютого 2007 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане виконкомом Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 07. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню. Від подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Окіпської сільської ради Лубенського району Потавської області, актовий запис № 02. Відповідач [PERSON] від утримання дитини ухиляється та не надає належної матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, суд бере до уваги те, що дитина проживає разом з позивачкою, а також матеріальний стан платника аліментів. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дітей повинен становити 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Також, на підставі ст. ст. 79, 84, 88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати за сплату судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved