Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

У червні 2019 року до суду надійшла дана позовна заява АТ КБ «ПриватБанк», в обґрунтування якої зазначено, що 14.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений договір №б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка належним чином умови договору не виконала, у зв`язку з цим станом на 30.04.2019 року виникла заборгованість на загальну суму 243779,31грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] частину заборгованості за кредитним договором в розмірі 124906,71 грн., та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. Представники позивача Гаренко Н.В. та Смирнова Н.В., які діють на підставі довіреностей, до судового засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться клопотання про розгляд справи за відсутності представників. Також представником надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що при подачі позову до суду позивачу не було відомо про те, що відповідачка проживає в зоні проведення антитерористичної операції. Крім того, банк звернувся до суду до спливу строку позовної давності. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.\~\~ Відповідачка [PERSON] , до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позову просила відмовити. Також відповідачкою наданою заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності та відзив на позов, в якому остання додатково посилається на неправомірність нарахування позивачем пені та штрафів, оскільки вона проживає на території проведення антитерористичної операції. Зазначила, що позивачем при наданні кредиту в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не була надана вся інформація про кредитний договір. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. За ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 14.08.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі підписаної сторонами анкети-заяви, за яким позичальник отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з тексту зазначених анкет-заяв, відповідачка ознайомилася і погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Таким чином, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідачка ознайомилася та погодилася, про що розписалася у заяві-анкеті та довідці про умови кредитування. Таке приєднання відповідачкою вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях статті 634 ЦК України. Відповідачка в запереченнях просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності звернення до суду. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки відповідач не заявляв своє бажання про припинення дії договору упродовж всього часу використання кредитних коштів, кредитний договір був автоматично пролонгований та згідно відомостей наданих АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] згідно кредитного договору №б/н від 14.08.2008 року, отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , зі строком дії останньої з них до останнього дня серпня 2016 року. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104 цс16. Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.08.2008 року станом на 30.04.2019 року загальна сума заборгованості становить 243779,31 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4122,79 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 233968,16 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 5688,36 грн.\~ Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не було надано суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи АТ КБ «ПриватБанк» про наявність у [PERSON] права на користування кредитною карткою до серпня 2016 року. Отже, АТ КБ «ПриватБанк» звернулись з вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту 17.06.2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності з часу закінчення строку дії картки- серпня 2016 року. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 4122,79 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вказаний висновок щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту ґрунтуються на позиції\~\~ Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 травня 2018 року у справі №264/5662/16-ц, провадження №61-2 св 17. Щодо перебігу позовної давності за вимогою про стягнення процентів за кредитом суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором № б/н від 14.08.2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] встановлено обов`язок відповідача в межах строку кредитування повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами). Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (п.92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12). Згідно висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12\\ провадження №14-10 цс 18, після закінчення строку дії договору у банка відсутні підстави для отримання процентів, в інший спосіб, ніж встановлено ст.625 ЦК України. Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 17.06.2019 року, тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти починаючи з 17.06.2016 року по останній день серпня 2016 року (строк дії карти). Розраховуючи заборгованість по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони договору №б/н від 14.08.2008 року під час його укладення погодили, що банк надав відповідачу кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00% річних на суму заборгованості за кредитом. У розрахунку заборгованості за цим договором, наданого позивачем, зазначена процентна ставка (поточна заборгованість) і процентна ставка (прострочена заборгованість) 36,00%, з 01 січня 2013 року- 30,00%, з 01 вересня 2014 року- 34,8%, з 01.04.2015 року 43,2% і відповідно до зазначених ставок розрахована заборгованість за процентами за користування кредитом. Перевіряючи законність підвищення позивачем процентної ставки за користування кредитом з 01.04.2015 року суд виходить з наступного. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що з 01 вересня 2014 року процентна ставка збільшена банком до 34,8%, з 1 квітня 2015 року - 43,20%. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 06 червня 2018 року у справі №325/1163/16-ц (провадження №61-20225св18), за змістом положень статті 1056-1 ЦК України проценти за кредитним договором нараховуються за користування саме кредитом (кредитними коштами), у зв`язку із чим базою для нарахування процентів є залишок суми основної (поточної та простроченої) заборгованості за кредитом, і проценти за користування кредитом не повинні нараховуватись на заборгованість із раніше нарахованих процентів та на штрафні санкції (частина друга статті 550 ЦК України). Суд дослідивши надані сторонами докази по справі, дійшов висновку що банк не дотримався встановленого порядку повідомлення клієнта про підвищення відсоткової ставки за кредитом, тим самим зробив це в односторонньому порядку, чим порушив вимоги ст. 1056-1 ЦК України. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 3% щомісяця, що складає 36,00% річних. Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи що з 31.05.2016 року заборгованість за кредитом складала 3809,71 грн., прострочена заборгованість за кредитом складала 313,08 грн., в сукупності складає 4122,79 грн., які в подальшому не змінювалися, кількість днів за період з 17.06.2016 року по 31.08.2016 року складає 75 днів, проценти за користування кредитом за вказаний період складають 309,21 грн. (4122,79 х 36,00% : 360 днів х 75 днів) : 100%. Вказана сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до норм ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5688,36 грн. позивачем не заявлялись, у зв`язку з чим суд обґрунтованість їх нарахування не розглядає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1921,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 4432,00 грн.\~ х 100%\~ / 124906,71 грн. ціни позову = 4%), тобто 4% від суми сплаченого судового збору (4% х 1921,00 грн. / 100% = 76,84 гривень) складає 76,84 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial