Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] . У домоволодінні зареєстрований [PERSON] , який до 2012 року проживав разом із донькою позивача [PERSON] , з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах. Проте, відповідач виїхав з господарства та проживає окремо, однак з обліку реєстрації з її домоволодіння не знявся та в добровільному порядку не бажає зробити цього. Вказана обставина створює їй перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просила суд виселити відповідача з вищезазначеного домоволодіння. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії САС № 0935 від 03 грудня 2012 року виданого на підставі рішення виконкому Ванчиковецької сільської ради № 73 від 14 листопада 2012 року. З 1997 року [PERSON] постійно мешкав у спірному житловому будинку за згодою власника, оскільки перебував у фактичних шлюбних відносинах з її донькою [PERSON] , а тому набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Протягом 2017-2018 років позивач вчиняла перешкоди відповідачу у вселенні до будинку, а тому за рішенням Новоселицького районного суду від 07 травня 2018 року відповідач був вселений у вищевказане домоволодіння. В той же час, 11 травня 2019 року позивачем на адресу відповідача було направлено пропозицію укласти договір найму житла, від якої відповідач ухилився та не надав жодної відповіді. За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, з чого слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач не являється членом сім`ї позивача та вони спільним побутом не пов`язані, відмовляється укласти договір найму житла з власником житла, а тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 05 червня 2019 року у справі № 61-23135ск18. Вирішуючи заяву про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів понесені останніми судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок. Крім того, відповідно до п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду були надані договори про надання юридичних послуг № ОЦ096 від 17 травня 2019 року, укладений між позивачем та адвокатом Вівчар А.Г., орієнтовний розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 17 травня 2019 року, відповідно до якого дана сума складає 6176 гривень 04 копійок та прибутковий касовий ордер від 17 травня 2019 року, що підтверджує оплату витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 3000 гривень. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах визначений статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» і він не може перевищувати 40% відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів. Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат. Слід вказати, що відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України позивачі мають право вимагати від відповідача компенсацію, здійснену ними на оплату правової допомоги. В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом ч. 4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Аналізуючи наданий позивачем розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, суд приходить до висновку, що він не є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом. Так, із даного розрахунку слідує, що правнича допомога надавалась у виді вивчення та аналізу матеріалів справи, консультації (1,5 години), підготовка та відправка через пошту одного запиту (1 година), підготовка позовної заяви (3 години), підготовка ксерокопій (0,4 години), кількість судових засідань (1,5 години). В той же час, до позовної заяви як докази додані копії документів, які були наявні у позивача; в позові будь-які посилання на судову практику відсутні, заявлені витрати щодо вивчення та аналізу матеріалів справи, консультації, підготовки та відправки через пошту одного запиту, підготовка позовної заяви є завищеними. А тому, із урахуванням складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та витраченого ним часу на участь у судовому засіданні по даній справі, тривалість якого відповідно до записів журналу судового засідання склав 1 годину 12 хвилин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на правничу професійну допомогу по 1500 гривень на користь позивача, що не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах визначений статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 317, 319, 391, 406 ЦК України, суд

Outcome: approved