Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому зазначала, що 18.05.10 року уклала з Гожулівською сільською радою Полтавського р-ну угоду інвестиційного розвитку, що була затверджена на 49 сесії 5 скликання цієї ж сільської ради. Предметом цієї угоди є зобов'язання інвестора внести грошові кошти на облаштування Гожулівського кладовища, а сільської ради - укласти з [PERSON] договір на здійснення ритуально-похоронних послуг на території Гожулівської сільської ради. Позивачка виконала свою частину зобов'язань, проте відповідач від укладення такого договору з [PERSON] ухиляється, та повідомляє про реалізацію угоди інвестиційного розвитку від 18.05.10 року. Просила зобов'язати голову Гожулівської сільської ради від імені Гожулівської сільської ради укласти з нею договір на здійснення ритуально-похоронних послуг на території Гожулівської сільської ради. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 26 серпня 2014 року позов задоволено, зобов'язано голову Гожулівської сільської ради укласти від імені Гожулівської сільської ради Полтавського р-ну, Полтавської області договір на здійснення ритуально-похоронних послуг на території Гожулівської сільської ради з [PERSON] В апеляційних скаргах порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у позові. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, дійшов висновку, що скарги підлягають задоволенню. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Статтею 3 ЦПК України та статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав у визначений законом спосіб. Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Місцевим судом встановлено, що 18.05.10 року між Гожулівською сільською радою, з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, укладено угоду інвестиційного розвитку. За умовами п. п. 1.1., 2.1., 2.1. цієї угоди інвестор [PERSON] зобов'язувалась здійснювати фінансування інвестиційного розвитку кладовища на землях колишнього хімскладу, що розміщується на території Гожулівської сільської ради, загальною вартістю інвестицій у цінах 2010 року у розмірі 580 000,00 грн., шляхом облаштування території кладовища, площею 8 га (вивезення сміття, завезення піску та щеня, проведення води і світла, розбиття бетонних брил залишку хімскладу розміщення лавок і ліхтарів, розбивка паркової зони відпочинку та поховань, тощо) та виготовлення дозвільних документів для введення в експлуатацію плоскостної споруди кладовища. У свою чергу, згідно з п. 3.3.1. угоди інвестиційного розвитку, сільська рада протягом місяця з дня укладення цієї угоди зобов'язувалась укласти з інвестором договір на здійснення ритуально-похоронних послуг та реалізації предметів ритуальної належності на території Гожулівської сільської ради. Пред'являючи позовні вимоги, [PERSON] посилалась на понесення нею витрат на облаштування кладовища на загальну суму 514 280,00 грн. Із справи вбачається і не заперечується сторонами, що протягом місяця, тобто до 18.06.10 року, договору на здійснення ритуально-похоронних послуг та реалізації предметів ритуальної належності на території Гожулівської сільської ради на підставі угоди так і не було укладено. Згідно довідки від 7.07.11 року №680 Гожулівської сільської ради (а.с. 11) встановлено, що за умовами угоди інвестиційного розвитку від 18.05.10 року, між Гожулівською сільською радою в особі сільського голови БУБЛИКА О.Д. та інвестором [PERSON], виготовлення дозвільних документів для введення в експлуатацію кладовища проводилось за кошти інвестора, бюджетні кошти на кладовище не використовувались. Статтею 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу» передбачено, що надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб'єктами господарювання інших форм власності. Відповідно до п. 1 Типового положення «Про ритуальну службу», затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 19.11.03 за №193, ритуальна служба в Україні відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» - це спеціалізоване комунальне підприємство, що створюється органом місцевого самоврядування в порядку, установленому Законом. У пункті 8 цього ж Положення зазначено, що ритуальна служба забезпечує укладання договорів із суб'єктами господарювання, що виявив бажання працювати на ринку ритуальних послуг. З огляду на вищевикладене, надання ритуальних послуг здійснюється ритуальними службами, створеними органом місцевого самоврядування в порядку, установленому Законом, або за договором, укладеним між ритуальною службою та суб'єктом господарювання іншої форми власності (не комунальної), що виявив бажання працювати на ринку ритуальних послуг. Із справи вбачається, що на момент укладення угоди інвестиційного розвитку від 18.05.10 року на території Гожулівської сільської ради не існувало ритуальної служби. Так, рішенням Гожулівської сільської ради від 30.12.10 року було зобов'язано директора КП ЖКГ «Мрія» внести відповідні зміни до Статуту КП ЖКГ «Мрія» щодо права комунального підприємства на зайняття ритуально-похоронними послугами, та укласти договір на оренду землі під кладовищем між ПП [PERSON] та КП ЖКГ «Мрія», та договір на здійснення ритуально-поховальних послуг (а.с. 48). На підставі рішення Гожулівської сільської ради від 7.06.12 року №3 створено КП з надання похоронно-ритуальних послуг «Гожулівська ритуальна служба» та затверджено Статут цього комунального підприємства (а.с. 32, 33). Задовольняючи позов та зобов'язуючи голову сільської ради укласти договір на здійснення ритуально-похоронних послуг та реалізації предметів ритуальної належності на території Гожулівської сільської ради, місцевим судом не ураховано, що чинним законодавством повноважень органу місцевого самоврядування на укладення такого правочину не передбачено. Тобто, сільська рада не може виступати суб'єктом укладення такого договору та виконати своє зобов'язання за угодою інвестиційного розвитку від 18.05.10 року у частині укладення з [PERSON] договору на здійснення ритуально-похоронних послуг та реалізації предметів ритуальної належності на території Гожулівської сільської ради. Між тим, із встановлених у справі обставин убачається, що, з моменту створення КП з надання похоронно-ритуальних послуг «Гожулівська ритуальна служба», договір на здійснення ритуально-похоронних послуг та реалізації предметів ритуальної належності з [PERSON] так і не було укладено. У свою чергу, невиконання сільською радою своїх зобов'язань, дає право інвестору, відповідно до п. 3.2.2. угоди інвестиційного розвитку, на відшкодування в повному обсязі витрат, понесених останнім у ході виконання умов цієї угоди. За таких обставин, [PERSON] має право на звернення до Гожулівської сільської ради або до суду щодо відшкодування цих витрат, за умови їх доведеності. Посилання апелянтів на пропуск строку звернення до суду не відповідає обставинам справи, оскільки рішення сільської ради від 30.12.10 року до цього часу не скасовано. Крім того, неодноразове звернення [PERSON] за захистом свої прав та інтересів до судів загальної та господарської юрисдикції дає підстави для висновку щодо переривання позовної давності, у розуміння положень ч. 2 ст. 264 ЦК України. Характерною також є обставина того, що відповідно до п. 1.2. угоди інвестиційного розвитку, сільська рада надає згоду [PERSON] на здійснення підприємницької діяльності у сфері ритуально-похоронних послуг та реалізації предметів ритуальної належності на території Гожулівської сільської ради строком до 31.12.20 року. У прохальній частині позовної заяви (а.с. 4) [PERSON] зазначає, що договір на здійснення ритуально-похоронних послуг на території Гожулівського сільської ради має бути укладений з нею, як фізичною особою. З урахуванням того, що здійснення ритуально-похоронних послуг є різновидом підприємницької діяльності, у місцевого суду були відсутні законні підстави для зобов'язання органу місцевого самоврядування укласти договір на здійснення ритуально-похоронних послуг з фізичною особою. У свою чергу, зобов'язання сільської ради укласти договір з суб'єктом господарювання виходить за компетенцію суду загальної юрисдикції. Позивачкою [PERSON] надано до суду апеляційної інстанції свідоцтво від 26.09.06 року про її державну реєстрацію фізичною особою-підприємцем (а.с. 224). У свою чергу, захист інтересів суб'єктів господарської діяльності здійснюється у порядку господарського судочинства. За таких обставин, апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed