Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківства, зазначаючи, відповідач з дня народження сина [PERSON] не виконує належним чином батьківські обов'язки, у грудні 2013 року залишила дитину і поїхала з дому, а у травні 2014 року шляхом обману викрала сина і утримує біля себе з метою користуватися грішми, які виплачує держава на дитину. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що позов надуманий. Вона дійсно по сімейним обставинам залишила сина [PERSON] біля позивача у грудні 2013 року, в подальшому намагалася його забрати, але позивач цьому перешкоджав. Тепер син проживає з нею. Представник служби у справах дітей Крижопільської РДА суду пояснила, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав не розглядалося, оскільки з такою заявою позивач не звертався, але досліджувалися умови проживання дітей відповідача в селі Кісниця і вони задовільні. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника служби у справах дітей, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. [PERSON] порушив перед судом питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною у повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Тому, на думку суду, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Позивач не надав суду належних доказів про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та не довів суду, що спілкування відповідача з дитиною може призвести до порушень прав та інтересів останньої. Представник служби у справах дітей Крижопільської РДА пояснив, що позивачем не порушувалося питання необхідності позбавлення відповідача батьківський прав, відповідно відсутній висновок по даному питанню. Це ствердив у своїх поясненнях і позивач. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed