Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паперова» про тлумачення змісту правочину, посилаючись на те, що 16 травня 2012 року між ТОВ «Паперова» і нею був укладений Договір безвідсоткової позики № 1-2012 року, відповідно до умов п. 2.1. якого сторони погодили, що сума позики становить 192 000 грн.. У відповідності до умов п. 4.1. договору строк повернення позики становить 18 календарних місяців з моменту надання суми позики. На виконання умов договору вона отримала від ТОВ «Паперова» грошові кошти у розмірі 192 000 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 16 травня 2012 року на суму 117 000 грн., платіжним дорученням від 03 січня 2013 року на суму 75 000 грн.. Таким чином, всю суму позики вона отримала лише 03 січня 2013 року, а отже, в силу ст. ст. 253, 1046 ЦК України, починаючи з 03 січня 2013 року почався перебіг строку повернення позики, внаслідок чого вона мала повернути суму позики в розмірі 192 000 грн. до 03 липня 2014 року. В подальшому 13 січня 2014 року між нею і ТОВ «Паперова» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, якою пункт 2.1. та пункт 4.1. викладено в наступній редакції: п. 2.1. Сума позики за договором становить 222 000 грн.; п. 4.1. Строк повернення позики становить 12 календарних місяців з моменту надання суми позики. Згідно п. 4 Додаткової угоди інші умови договору залишені без змін. Відповідно до умов п. 5 Додаткової угоди Додаткова угода набрала чинності з моменту її підписання обома сторонами. На виконання умов договору, з урахуванням внесених змін до нього, вона отримала від ТОВ «Паперова» грошові кошти у розмірі 222 000 грн., що підтверджується зазначеними вище видатковим касовим ордером від 16 травня 2012 року на суму 117 000 грн. та платіжним дорученням від 03 січня 2013 року на суму 75 000 грн., а також платіжним дорученням від 13 січня 2014 року на суму 30 000 грн.. Таким чином, всю суму позики -222 000 грн., вона отримала лише 13 січня 2014 року, а отже, в силу ст. ст. 253, 1046 ЦК України, починаючи з 13 січня 2014 року почався перебіг строку повернення позики, внаслідок чого вона мала повернути суму позики в розмірі 222 000 грн. до 13 січня 2015 року. На виконання взятих на себе зобов»язань у відповідності до умов договору вона повернула всю суму позики достроково, а саме останній платіж відбувся 30 квітня 2014 року, що підтверджується карткою рахунку ТОВ «Паперова» за період з 05 грудня 2011 року-15 грудня 2014 року. В той же час ТОВ «Паперова» вважає, що грошові кошти, отримані нею, повинні були бути повернуті частинами. Зокрема, сума 75 000 грн. отримана згідно платіжного доручення від 03 січня 2013 року, повинна була бути повернута окремо від інших грошових коштів. При цьому ТОВ «Паперова» стверджує про те, що внаслідок укладення 13 січня 2014 року Додаткової угоди до договору, та зміни строку повернення позики, кошти у сумі 75000 грн. вона повинна була повернути на протязі 12 місяців, тобто до 03 січня 2014 року. Таким чином, ТОВ «Паперова» застосовує строки повернення позики, які було погоджено у Додатковій угоді, до суми позики, яка була погоджена в Договорі про внесення в нього змін. Внаслідок такого тлумачення змісту правочину ТОВ «Паперова» вважає, що нею було порушено строк повернення позики у сумі 45 249 грн. 98 коп. (залишок коштів станом на 03 січня 2014 року), у зв»язку з чим ТОВ «Паперова» вимагає від неї сплати штрафних санкцій за період з 03 січня 2014 року до 30 квітня 2014 року (дата повернення всієї суми). При цьому, ТОВ «Паперова» не враховує, що на момент укладення додаткової угоди (13 січня 2014 року) строк повернення про який стверджує ТОВ «Паперова» (03 січня 2014 року), вже взагалі минув. З таким тлумаченням змісту правочину погодитись неможливо, оскільки він прямо суперечить вимогам укладеного договору і нормам чинного законодавства. Так, твердження ТОВ «Паперова» про те, що грошові кошти повинні були бути повернені частинами, не відповідають дійсності, оскільки жоден пункт договору не передбачає такого обов»язку позичальника. Натомість, п. 4.1. Договору (в редакції до укладення Додаткової угоди) чітко встановлює, що строк повернення позики становить 18 календарних місяців з моменту надання суми позики. При цьому, сума позики також чітко встановлена-192 000 грн.. Таким чином, в силу вимог чинного законодавства абсолютно логічним є висновок про те, що тільки після отримання суми позики (192 000 грн.) починає свій перебіг строк її повернення. Як було зазначено вище, всю суму позики-192 000 грн. вона отримала лише 03 січня 2013 року. В силу п. 4.1. договору останнім днем строку повернення позики в сумі 192 000 грн. є 03 липня 2014 року (відповідне число вісімнадцятого місяця строку). Отже, станом на 13 січня 2013 року (дата укладення Додаткової угоди до Договору) у позичальника було відсутнє будь-яке прострочення з повернення позики. Як було зазначено вище, 13 січня 2014 року між нею і ТОВ «Паперова» укладено Додаткову угоду до Договору, якою п. 2.1. та п. 4.1. викладено в наступній редакції: п. 2.1. Сума позики за Договором становить 222 000 грн.; п. 4.1. Строк повернення позики становить 12 календарних місяців з моменту надання суми позики. Позивач [PERSON] зазначала, що згідно з частиною першою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов»язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Таким чином, в силу ч. 1 ст. 653 ЦК України, уклавши Додаткову угоду до Договору сторони повністю змінили зобов»язання сторін за цим договором, а саме позикодавець взяв на себе зобов»язання надати позичальнику позику у сумі 222 000 грн., а позичальник зобов»язався після її отримання повернути її на протязі 12 місяців. Частиною третьою ст. 653 ЦК України передбачено, що у разі зміни або розірвання договору зобов»язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, при цьому слід врахувати, що в силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Пункт 4.1. Договору ( в редакції Додаткової угоди) чітко встановлює, що строк повернення позики становить 12 календарних місяців з моменту надання суми позики. Згідно п. 3.2. днем надання позики вважається день виплати суми позики (тобто грошових коштів в сумі 222 000 грн.) позичальнику. Таким чином, приймаючи до уваги, що суму позики (222 000 грн. з урахуванням змін до Договору) вона отримала 13 січня 2014 року, в силу ст. ст. 253, 1046 ЦК України перебіг строку повернення позики почався 14 січня 2014 року, внаслідок чого вона мала повернути суму позики до 13 січня 2015 року. З огляду на вищевказане, сторони по різному тлумачать зміст укладеного правочину. Зокрема, на думку ТОВ «Паперова», позика повинна повертатись частинами, натомість вона вважає, що у неї відповідно до умов договору відсутній обов»язок повертати позику частинами і вся сума позики могла бути повернута однією сумою в останній день строку. ТОВ «Паперова» безпідставно застосовує 12-місячний строк повернення позики, встановлений сторонами в Додатковій угоді, до сум, які були видані відповідно до договору, в редакції до внесення змін, натомість вона вважає, що внаслідок внесення змін до умов договору сторони повністю його змінили, як в частині суми позики, так і в частині строку її повернення. А саме, вся сума позики повинна була бути повернута через 12 місяців після укладення додаткової угоди. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 202, 213, 254, 626, 638, 653, 654, 1046 ЦК України просила постановити рішення про тлумачення змісту правочину-Договору безвідсоткової позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року, а саме: 1. Чи існує у позичальника відповідно до умов Договору безвідсоткової позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року обов»язок повертати позику частинами; 2. Який порядок повернення суми позики сторони погодили в Договорі безвідсоткової позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою до Договору від 13 квітня 2014 року, а саме до якої дати позичальник повинен був повернути суму позики 222 000 грн., визначену в п. 2.1. договору, з урахуванням строку повернення позики, визначеному у п. 4.1. Договору та порядку обчислення строків, передбаченому статтями 251-254 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Паперова» позов не визнав і заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16 травня 2012 року між [PERSON] і ТОВ «Паперова» в особі директора [PERSON], яка діяла на підставі Статуту, був укладений Договір безвідсоткової позики № 1-2012, відповідно до умов п. 1.1. якого за цим договором позикодавець ТОВ «Паперова» передає у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов»язується повернути їх позикодавцю. Згідно умов п. п. 2.1., 2.2. вказаного Договору сума позики за Договором становить 192 000 грн.. За цим Договором проценти за надання позики не нараховуються та не сплачуються. Відповідно до умов п. п. 3.1., 3.2. вказаного Договору позикодавець сплачує суму позики позичальнику частково готівкою через касу підприємства частково в безготівковому порядку на поточний рахунок позичальника. Днем надання позики вважається день виплати суми позики позичальнику. Згідно умов п. 4.1. Договору безвідсоткової позики строк повернення позики становить вісімнадцять календарних місяців з моменту надання суми позики. Відповідно до умов п. п. 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. вказаного Договору позичальник зобов»язаний повернути суму позики (або неповернену її частину в разі дострокового погашення частини позики) в останній день строку, встановленого в п. 4.1. цього договору. Сума позики підлягає поверненню шляхом внесення безготівкових коштів на розрахунковий рахунок позикодавця. Днем повернення позики (її частини) вважається день зарахування суми позики (її частини) у касу підприємства позикодавця. У будь-який момент суму позики (її частину) може бути достроково повернено позичальнику у порядку, передбаченому п. 5.2. договору. Згідно умов п. 6.1. вказаного Договору при простроченні повернення позики (її частини) позичальник сплачує штраф у розмірі 5% від неповерненої суми позики. Позичальник також сплачує пеню 5% за кожен день прострочки. Відповідно до умов п. п. 7.1., 7.2., 7.3. зазначеного договору цей Договір набуває чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов»язань за Договором. Строк повернення позики, установлений в п.п. 4.1., може бути продовжено за погодженням сторін, що оформляється додатково угодою до договору. Усі правовідносини, що виникають у зв»язку з виконанням договору та не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного законодавства України. 13 січня 2014 року [PERSON] і ТОВ «Паперова» уклали Додаткову угоду № 1 до Договору безпроцентної позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року, і відповідно до умов п. 1 вказаної додаткової угоди у зв»язку з вирішенням збільшення суми позики по договору на 30 000 грн. сторони дійшли до згоди внести зміни до п. 2.1. Договору та виклали його в наступній редакції: «Сума позики за Договором становить 222 000 грн.». Згідно умов п. 2 Додаткової угоди у зв»язку із зміною суми позики сторони прийшли до згоди змінити строк повернення позики Договору та викласти п. 4.1. Договору у наступній редакції: «Строк повернення позики становить дванадцять календарних місяців з моменту надання суми позики». Відповідно до умов п. 4 Додаткової угоди всі інші умови Договору залишаються без змін. Згідно умов п. 5 Додаткової угоди ця Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами і діє протягом строку дії договору. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно вимог ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з»ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно вимог ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Початок строку чи його закінчення можуть визначатись вказівкою на календарну дату або подію, що має неминуче настати. Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або з наступного дня після настання події, з якою пов»язано йог початок. Згідно вимог ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотним умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно вимог ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов»язання сторін здійснюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов»язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Відповідно до вимог ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. В позовній заяві позивач [PERSON] просила постановити рішення про тлумачення змісту правочину-Договору безвідсоткової позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року, а саме: 1. Чи існує у позичальника відповідно до умов Договору безвідсоткової позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року обов»язок повертати позику частинами; 2. Який порядок повернення суми позики сторони погодили в Договорі безвідсоткової позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року, з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою до Договору від 13 квітня 2014 року, а саме до якої дати позичальник повинен був повернути суму позики 222 000 грн., визначену в п. 2.1. договору, з урахуванням строку повернення позики, визначеному у п. 4.1. Договору та порядку обчислення строків, передбаченому статтями 251-254 ЦК України. Слід зазначити, що за правилами ст. 213 ЦК України тлумачення правочину може здійснюватися як сторонами, так і на вимогу однієї із сторін судом. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з»ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тесту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з»ясувати дійсним зміст угоди або її частини, тлумачення не може створювати, а лише роз»яснює існуючі умови угоди. За правилами ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, оскільки метою тлумачення правочину є з»ясування змісту його окремих частин, що складає права та обов»язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, і тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. Слід зазначити, що метою тлумачення правочину є з»ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малось на увазі. Таким чином, тлумачення правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, а не усунення незрозумілостей та суперечностей у трактуванні його положень, про внесення до договору уточнень та змін, які не обговорювалися та не включалися сторонами при укладенні договору. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,-незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В судовому засіданні було встановлено, що на виконання умов Договору безвідсоткової позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року [PERSON] передані ТОВ «Паперова» 16 травня 2012 року грошові кошти в сумі 117 000 грн.. На момент розгляду справи [PERSON] повернула грошові кошти відповідачу ТОВ «Паперова», отримані нею за Договором безвідсоткової позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року. Позивач [PERSON] не вказує у своєму позові, яким чином необхідно тлумачити пункти договору, а поставила питання перед судом надати відповідь на питання про те, чи передбачають умови договору певні права і обов»язки сторін договору, однак, про тлумачення певних слів і понять правочину позивач [PERSON] не просила. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що фактично позивач [PERSON] у поданому нею позові заявила позовні вимоги не про тлумачення умов Договору безвідсоткової позики, а надання судом правової оцінки виконання нею зобов»язань за Договором безвідсоткової позики № 1-2012 від 16 травня 2012 року, для застосування її у спорі, що виник між сторонами при виконанні цього договору, що не відповідає законодавчо визначеним правилам тлумачення змісту правочину. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed