Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобовязання вчинити певні дії та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд зобов?язати відповідачку [PERSON] вчинити певні дії щодо повернення оригіналів правовстановлюючих документів та технічного паспорту на об?єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Плеханова, 15Г.; визнати за позивачем [PERSON] право власності на незавершене будівництво квартирний (багатоквартирний) житловий будинок літ А (готовністю 44%), яке розташоване по вул. Плеханова, 15Г в м. Дніпропетровську для подальшої державної реєстрації. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідачка у судове засідання не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Суд оцінивши добуті та представлені докази, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] є власником незавершеного будівництва, а саме: сваї у кількості 288 од., діаметром 620 мм, довжиною від 9 до 13 м., що згідно висновку від 17.10.2011 року ГВУЗ «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» є недобудовою за адресою: м. Дніпропетровськ, Бабушкінський район, по вул. Плеханова, в районі будинку № 15-Г. Незавершене будівництво було придбано позивачем за договором купівлі-продажу від 18.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий номер № 686. Також судом встановлено, що відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 56/47 від 02 лютого 2011 року № 216/8 [PERSON] було надано в оренду земельну ділянку по фактичному розміщенню незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Плеханова в районі будинку 15-Г. В подальшому 21 лютого 2014 року між Дніпропетровською міською рада в особі директора департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради [PERSON]В та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки по фактичному розміщенню незавершеного будівництва, яка знаходиться за адресою: по вул. Плеханова в районі будинку № 15-Г. Договір оренди земельної ділянки було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер № 264 та зареєстровано в Державному Земельному кадастрі « 21 » лютого 2014 року за номером 1210100000:02:422:0113. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Дніпропетровської міської від 15.10.2014 року незавершеному будівництву по вул. Плеханова в районі будинку 15-Г було присвоєно адресу вул. Плеханова, 15К, відповідно до ситуаційної схеми розміщення. Згідно ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України влаcнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Реалізуючи свої права власника, задля більш ефективного використання власного нерухомого майна позивач в межах земельної ділянки, яка надана йому в оренду, за власний кошт здійснив добудування належного йому майна. Так, відповідно до технічного паспорту, виготовленого інженером з інвентаризації нерухомого майна ТОВ Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» [PERSON] кваліфікаційний сертифікат серії АЕ № 002313, виданим 13.05.2013 року, позивачем були добудовано цокольний поверх літ. А, загальною площею 1088, 8 кв.м. за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Плеханова 15 К готовністю 44%. Будування нежитлового приміщення та житлового будинку зроблена у відповідності з усіма будівельними нормами. Так, відповідно до обслідування та оцінки технічного стану будівельних конструкцій незавершеного будівництвом цокольного поверху по вул. Плеханова, у районі будинку 15 Г у м. Дніпропетровську, яке виготовлено у лютому 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю „Дніпропетровським проектно-конструкторським технологічним інститутом (ліценція серії АВ № 558538, строк дії з 22 вересня 2010 року по 22 вересня 2015 року), що технічний стан будівельних конструкцій цокольного поверху будинку знаходяться в нормальному стані. Вартість виконаних робіт складає 5799580,00 гривень. На час проведення обстеження у лютому 2015 року обєкт є незавершеним будівництвом готовністю будівельного обєму 44 %. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу приписів ч. 1 ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка виготовила, (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. У відповідності до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються без належного дозволу або певним чином затвердженого проекту. Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Стаття 182 ЦК України передбачає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України, «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», під державною реєстрацією речових прав розуміється офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Згідно ст. 19 Закону підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, в тому числі, рішення суду стосовно речових прав па нерухоме майно, що набрало законної сили. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що чинним законодавством України передбачений обов'язок власника нерухомого майна здійснити державну реєстрацію свого права власності на це майно, а також обов'язок відповідного державного органу, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 року, суди розглядають відповідно до статті 376 ЦК спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво. При цьому під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або наданим у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. При таких обставинах, зважаючи на те, позивач є власником добудованого об'єкту нерухомості та належним користувачем земельної ділянки, будівельні норми відповідно технічного висновку дотримані, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та визнати за позивачем право власності на незавершене будівництво квартирний (багатоквартирний) житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Плеханова, 15 К, та складається з цокольного поверху літ. А, загальною площею 1088, 8 кв.м. готовністю 44%. Також, суд вважає необхідним відмовити у вимогах [PERSON] щодо зобов?язанні Відповідача вчинити певні дії відносно повернення оригіналів правовстановлюючих документів та технічного паспорту на об?єкт нерухомого майна, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка взяла себе зобовязання вчинити певні дії, а тому не має правових підстав для задоволення вказаних вимог. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти їх на позивача, оскільки ним не заявлялася вимога, щодо стягнення судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial