Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позовних вимог вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, належному позивачу автомобілю Міtsubishi, д.н.з. [NUMBER] , заподіяно матеріальної шкоди. В подальшому оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське», позивач звернувся до страхової компанії для здійснення страхового відшкодування, та страховиком виплату страхового відшкодування позивачу здійснено не було, що стало підставою для звернення з позовом до суду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2018 відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Частиною четвертою вказаної статті визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 25.09.2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вимога позивача про стягнення збитків в розмірі 140710,00 грн є необґрунтованою, оскільки дійсна вартість відновлювального ремонту КТЗ позивача з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 77133,22 грн, про що зазначено у звіті оцінювача. Оскільки ПрАТ «СТ Іллічівське» як юридична особа не перебуває у стадії банкротства та в процесі припинення, на думку відповідача, саме воно несе повну відповідальність за відшкодування збитків, причинених позивачу внаслідок ДТП яке сталося 25.09.2016. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2020 до участі у справі за заявою позивача залучено співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Іллічівське» та позивачем уточнено позовні вимоги до кожного з відповідачів (а.с.146). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Представник ПрАТ «СТ «Іллічівське» в судове засідання неодноразово не з`являвся, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд, розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та прийшов наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 25.09.2016 в м. Києві на перехресті вулиць Кіквідзе, Бастіонної та бульвару Лесі Українки мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Міtsubishi» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mazda» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2016 у справі №757/48784/16-п що була прийнята з урахуванням пояснень [PERSON] , останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження наведених вище транспортних засобів. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. За даними звіту про визначення вартості матеріального збитку №13378 від 14.10.2016, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Міtsubishi Space Star» д.н.з. [NUMBER] станом на 14.10.2016 складає 139 502, 43 грн. За даними полісу № АЕ/ 7941699 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язкова цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mazda Premacu» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СТ «Іллічівське» на строк з 03.04.2016 року до 02.04.2017, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн. З метою розслідування страхового випадку та отримання страхового відшкодування, позивачем 23.08.2016 повідомлено ПрАТ «СТ «Іллічівське» про дорожньо-транспортну пригоду, 27.09.2016 було подано повідомлення про ДТП та 06.12.2016 заяву потерпілого на виплату страхового відшкодування, за якою відкрито справу №504176. Водночас, страхового відшкодування позивачем від страховика не отримано. За інформацією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків та фінансових послуг, ПрАТ «СТ «Іллічівське» 18.11.2016 анульовано ліцензію на провадження страхової діяльності, а з 13.12.2016 товариство втратило статус асоційованого члена МТСБУ у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті внесків та відрахувань фондів МТСБУ. Дана ситуація зі страховою компанією змусила позивача звернутися з позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди до [PERSON] , як власника джерела підвищеної небезпеки, заподіювача шкоди та страхової компанії. Згідно з п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Водночас, ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ч. 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ч. 2 даної статті шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вина [PERSON] встановлена у судовому порядку постановою Печерського районного суду міста Києва від 11.11.2016 у справі № 757/48784/16-п. У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, однак, в межах суми страхового відшкодування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності та статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. За наявності вини у ДТП страхувальника саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати завдану шкоду у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Так, у рішенні ЄСПЛ в справі «Oneryildiz v. Turkey» §134, суд зазначив, що дієве ефективне здійснення права, гарантованого статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції, не залежить лише від обов`язку держави не втручатись, але може також вимагати вжиття позитивних заходів для захисту, особливо, якщо існує прямий зв`язок між заходами, вжиття яких заявник може законно очікувати з боку влади, і ефективним здійсненням заявником свого права на повагу до власності. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено, до стягнення підлягає заподіяна шкода в розмірі 140710,43 грн. що включає вартість матеріального збитку у сумі 139502,43 грн. (звіт від 14.10.2016), 700,00 грн витрат, пов`язаних з проведенням автотоварознавчого дослідження (квитанція від 07.10.2016 №13378), транспортування ТЗ з місця ДТП у розмірі 508,00 грн. (акт виконаних робіт №519 від 23.12.2016, квитанція від 25.09.2016 №004804). Завдана позивачу матеріальна шкода не відшкодована, ані завдавачем шкоди - відповідачем [PERSON] , ані його страховиком - ПрАТ «СТ «Іллічівське», що не заперечувалося сторонами, беручи до уваги абсолютне право позивача на відшкодування заподіяної йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи що розмір матеріальної шкоди перевищує встановлений полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн, з ПрАТ «СТ «Іллічівське» підлягає стягненню 100000,00 грн та з [PERSON] підлягає стягненню 40710,43 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати у даній справі, понесені позивачем пропорційно задоволеним вимогам. Враховуючи що до стягнення підлягає заподіяна шкода в розмірі 140710,43 грн., це відповідно 71% з ПрАТ «СТ «Іллічівське» та 29% з [PERSON] . Отже, судові витрати підлягають стягненню з ПрАТ «СТ «Іллічівське» у розмірі 999,00 грн. та 408,00 грн. з [PERSON] .

Outcome: approved