Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про стягнення коштів. Свої позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року, у порядку поділу майна подружжя визнано за ним право власності на 1/2 частину грошових коштів в сумі 381 037,24 грн., отриманих відповідачем після розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів від 26 квітня 2007 року. Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами про повернення коштів, однак листи залишені відповідачем без виконання. На підставі ст.ст. 387, 391 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] 381 037,24 на його користь та судові витрати в розмірі 3 810,37. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з викладених підстав, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували та просили відмовити у задоволені позову. Вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права або інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду та обрання найбільш вигідного способу захисту. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року, яке набрало законної сили, в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину цеху по переробці сільськогосподарських продуктів, який розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та 1/2 за [PERSON]. Зустрічний позов задоволено. В порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошових коштів в сумі 381 037,24 грн. та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину грошових коштів в сумі 381 037,24 грн., отриманих [PERSON] після розірвання договору купівлі- продажу цінних паперів від 26.04.2007 р. № 25/А; Б-47 в сумі 762 074,47 грн. (а.с. 7-9). Судом встановлено, що відповідач на неодноразові звернення позивача про повернення коштів не реагує та дана обставина під час розгляду справи сторонами не заперечувалась. Згідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у справі приходить до висновку, що позовні вимоги під час розгляду справи позивачем доведені, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задовольняється, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в розмірі 3 810,37 грн. (а.с. 3).

Outcome: approved