Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов?язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Пушкіна, буд. 57-а, який складається з: житлового будинку літ.А-3, загальною площею 413,1 кв.м., житловою площею 189,7 кв.м., балкони, ганок літ.а, приямки літ.а1, а2. а3. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2014між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу приватного будинку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Пушкіна, буд. 57-а. Згідно даного договору [PERSON] придбав житловий будинок за вказану в договорі суму, [PERSON] зобов?язався протягом двох місяців підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення вказаного договору. В якості забезпечення виконання даного договору позивачем було сплачено 100\~000,00 грн. в якості передплати, решта суми підлягала оплаті під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON]В, уникає зустрічей з позивачем [PERSON], на телефонні дзвінки не відповідає та відмовляється надати технічну документацію на будинок та інші документи необхідні для нотаріального завірення зазначеного договору купівлі-продажу, хоча фактично передав позивачу ключі від житлового будинку. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі На підставі викладеного,

Outcome: approved