Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 130 653 грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів, 2 780 грн. 00 коп. 3 % річних та 10 429 грн. 00 коп. інфляційних нарахувань, а всього разом 143 862 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати, включаючи судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за період з 03.07.2018 року по 01.11.2018 року [PERSON] було перераховано [PERSON] на банківську картку грошові кошти у загальному розмірі 130 653 грн. 27 коп., а саме: 03.07.2018 року - 20 100 грн. 50 коп.; 02.08.2018 року - 25 125 грн. 63 коп.; 01.09.2018 року - 25 125 грн. 63 коп.; 01.10.2018 року - 25 125 грн. 63 коп.; 01.11.2018 року - 35 175 грн. 88 коп. На підтвердження отримання вказаних коштів [PERSON] було видано розписку від 07.11.2018 року. При цьому, позивач зазначає, що вказані кошти були перераховані за пропозицією [PERSON] в рахунок оплати за автомобіль «Нісан Теана», № шасі [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий седан B, рік випуску - 2007 року, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Разом з тим, незважаючи на те, що відповідач у строк до 28.12.2018 року зобов`язався виконати всі дії для переходу права власності на автомобіль чи повернути отримані ним грошові кошти, про що склав відповідну розписку, останній своїх зобов`язання не виконав. Крім того, як було зазначено відповідачем у розписці, свідоцтво про право власності на транспортний засіб «Ніссан Теана», № шасі [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий седан В, рік випуску - 2007 року, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видано на ім`я [PERSON] , а не на особу, якій були перераховані грошові кошти. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відсутність укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу свідчить про відсутність правових підстав для отримання [PERSON] грошових коштів від позивача, останній звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити з підстав, передбачених ст.ст. 625, 1212 ЦК України. Одночасно з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення вищенаведеного позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми 143 862 грн. 00 коп., які обліковуються на картковому рахунку [PERSON] за № [NUMBER] у АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою від 17.06.2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Ухвалою від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Водночас, відповідач у встановлений в ухвалі строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив. За вказаних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року за № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком № 1200 оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерством внутрішніх справ (далі - МВС) і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Також, у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18.11.2015 року за № 941 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Крім того, ст. 650 ЦК України передбачено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Таким чином, аналіз вищенаведених положень законодавства свідчить про те, що недотримання встановленого законом порядку укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу свідчить про відсутність укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу як такого. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року по справі № 145/145/17. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що за період з 03.07.2018 року по 01.11.2018 року [PERSON] було перераховано [PERSON] на банківську картку грошові кошти у загальному розмірі 130 653 грн. 27 коп., а саме: 03.07.2018 року - 20 100 грн. 50 коп.; 02.08.2018 року - 25 125 грн. 63 коп.; 01.09.2018 року - 25 125 грн. 63 коп.; 01.10.2018 року - 25 125 грн. 63 коп.; 01.11.2018 року - 35 175 грн. 88 коп. Вищевстановлені обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи розпискою [PERSON] від 07.11.2018 року, а також копіями дублікатів квитанції про перерахування позивачем вищенаведеної суми коштів на банківську карту відповідача. Як вбачається зі змісту розписки відповідача від 01.12.2018 року, останній підтвердив, що вказані кошти були перераховані йому позивачем в рахунок оплати за автомобіль «Нісан Теана», № шасі [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий седан B, рік випуску - 2007 року, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Також, у вказаній розписці відповідач у строк до 28.12.2018 року зобов`язався виконати всі дії для переходу права власності на автомобіль автомобіль «Нісан Теана», № шасі [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий седан B, рік випуску - 2007 року, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] .чи повернути отримані ним грошові кошти. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували, шо відповідач у строк до 28.12.2018 року переоформив право власності на автомобіль на позивача або повернув перераховані останнім кошти, матеріали справи не містять. Водночас, як встановлено у судовому засіданні, в тому числі й зі змісту розписки відповідача від 01.12.2018 року, свідоцтво про право власності на транспортний засіб «Ніссан Теана», № шасі [NUMBER] , тип транспортного засобу - легковий седан В, рік випуску - 2007 року, чорного кольору, видано на ім`я [PERSON] . Тобто, виходячи з вищенаведених положень законодавства, а також встановлених обставин справи, [PERSON] не мав повноважень ані на укладення договору купівлі-продажу автомобіля з позивачем, ані на розпорядження майном, яке йому не належить. Натомість, відсутність укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу свідчить про відсутність правових підстав для отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] . Будь-яких інших правових підстав для отримання відповідачем грошових коштів від позивача (укладення договорів або інших правочинів, а так само і підстав для виникнення зобов`язань, передбачених ст. 11 ЦК України) судом не встановлено. В свою чергу, як передбачено положеннями ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. При цьому, зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають на наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Водночас, слід зазначити, що об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Поряд з цим, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відтак, аналіз наведеної норми закону дає підстави дійти висновку, що ст.1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Крім того, у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки правові підстави, з яких відповідач отримав грошові кошти від позивача, відсутні, суд, приходить до висновку, що відповідно до положень ст. 1212 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума грошових коштів у розмірі 130 653 грн. 27 коп. Разом з тим, щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних слід зазначити наступне. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач, розраховуючи суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних, виходив з того, що саме з 04.07.2018 року розпочалося прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання. Проте, оскільки у розписці від 01.12.2018 року відповідач зобов`язався переоформити право власності на автомобіль або повернути отримані грошові кошти у строк до 28.12.2018 року, суд приходить до висновку, що період прострочення слід розрахувати саме з 29.12.2018 року по 06.06.2019 року. Таким чином, здійснивши перерахунок, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума інфляційних втрат у розмірі 5 440 грн. 10 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 1 718 грн. 18 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судової витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. 15 коп., виходячи із суми задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial