Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Уточнившись з позовними вимогами, [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про визнання таким, втратив право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], згідно ордера № 021339 від 27.04.1990 року на житлове приміщення. У вказаній квартирі також зареєстровані її сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та її колишній чоловік [PERSON]. Вказує, що відповідач [PERSON] в 1997 році добровільно виїхав з квартири, у звязку з чим не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за цією адресою, також його особистих речей в квартирі немає. Вона та їх діти перешкод в користуванні квартою відповідачу не чинили. Шлюб між ними було розірвано 11.12.2002 року. А тому, посилаючись на ст.ст. 71, 72 ЖК України, просить суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою №153, що знаходиться в будинку № 95 по вул. Гагаріна в м. Черкаси. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою №153, що знаходиться в будинку № 95 по вул. Гагаріна в м. Черкаси. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивачки суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що в липні 1990 року відповідач [PERSON] на склад сімї: [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] син отримав ордер №021339 на заселення до квартири [ADDRESS]. Відповідно до даних поквартирної картки та довідки від КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради від 10.09.2015 року № 1901 в квартирі станом на час розгляду справи зареєстровані: з 27.04.1990 року [PERSON] (наймач), на якого відкрито особовий рахунок № 10742153, з 27.04.1990 року [PERSON] колишня дружина, з 22.08.1997 року [PERSON] син, з 30.11.2001 року [PERSON] син. Також в судовому засіданні встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 11.12.2002 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, актовий запис №313. За даними акту опитування сусідів від 05.10.2015 року, який досліджено під час розгляду справи, відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 1997 року. Жодних заперечень, а також належних, допустимих та переконливих доказів щодо зазначених обставин, - відповідачем до суду не надано. Також, під час розгляду справи судом встановлено, що договір найму житлового приміщення не змінено, квартира не приватизована і є комунальною власністю міста. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та Житловим Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини». Невідємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Особливості укладення договору найму житла, що належить до державного або комунального житлових фондів визначені у Житловому Кодексі України. Договір найму - це договір, відповідно до якого наймодавець зобовязується надати у безстрокове користування за відповідну плату для проживання жиле приміщення у будинках державного і громадського житлових фондів. Особливості договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду: предметом такого договору може бути тільки жиле приміщення (ст. 63 ЖК України); наймачами жилих приміщень можуть виступати лише громадяни; договір найму жилого приміщення укладається з особою, яка отримала ордер на заняття жилого приміщення, виданий на підставі рішення компетентних органів; договір найму жилого приміщення породжує права і обовязки не тільки для особи, з якою укладено договір, але й для членів її сімї, які відповідно до ст. 64 ЖК України користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають із договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є безстроковим. Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який уповноважує житлово-експлуатаційні організації, а у разі їх відсутності відповідні підприємства, установи, організації надати жиле приміщення у найм. Наймачами жилих приміщень можуть бути тільки фізичні особи громадяни України, оскільки головне призначення договору найму задоволення житлових потреб громадян. Згідно із ст. 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 1 цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї. При цьому, слід зазначити, що діти наймача, незалежно від того, є вони неповнолітніми або дорослими, належать до сімї наймача, якщо вони проживають разом із ним. Положення ст.ст. 71, 72 ЖК України можуть бути застосовані лише в разі тимчасової відсутності в житловому приміщенні без поважних причин наймача або членів його сімї в строк понад шість місяців. Виходячи із встановлених під час розгляду справи обставин, встановлено, що позивачка за позовом [PERSON] не є наймачем спірної квартири і не є членом сімї наймача квартири [PERSON], оскільки між ними розірвано шлюб в грудні 2002 року. Вони не ведуть спільне господарство. Крім того, не надано до суду жодних підтверджень щодо зміни договору найму жилого приміщення; особові рахунки між ними не розділено. Крім того, позивачка не довела суду, що фактом реєстрації відповідача у квартирі, порушуються її житлові права, що вона позбавлена можливості користуватися квартирою. В разі порушення прав [PERSON], в тому числі з питань оплати комунальних послуг, утримання житла тощо, - вона, відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України не позбавлена права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав у способи, визначені чинним законодавством. Таким чином, аналізуючи зясовані обставини справи та досліджені докази, суд вважає, що відсутні будь-які обєктивні дані вважати, що права чи інтереси позивачки [PERSON], яка не є наймачем та членом сімї наймача квартири [PERSON], порушені відповідачем по справі, виходячи із положень ст. 3 ЦПК України, а також ст.ст. 63, 64 ЖК України. При цьому, відповідно до ст. 61 ЖК України ні члени сімї [PERSON] його сини [PERSON], [PERSON], ні наймодавець Черкаська міська рада та КП «СУБ «Митниця» Черкаської міської ради, як балансоутримувач, - не зверталися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed