Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 13 червня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON] (далі відповідач-1), [PERSON] (далі відповідач-2) було укладено договір «Автопакет» № 226/П/99/2007-840, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 18\~000 доларів США зі сплатою 12,10% річних, з терміном погашення до 09 серпня 2012 року, а відповідач-1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним на умовах, визначених договором. Для забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобовязань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, [PERSON] виступила поручителем та відповідає перед кредитором у тому ж обємі, що і позичальник. Внаслідок порушення відповідачем-1 умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, станом на 06.04.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 2453,62 доларів США, що за курсом НБУ 2330,48 грн за 100 доларів США становить 57181,13 грн, з яких, заборгованість по кредиту 397,21 доларів США, що за курсом НБУ становить 9256,90 грн, заборгованість по відсотках 117,15 доларів США, що за курсом НБУ становить 2730,16 грн, пеня 139,26 доларів США, що за курсом НБУ становить 3245,43 грн, штраф 1800 доларів США, що за курсом НБУ становить 41948,64 грн. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту і відсоткам у сумі 517,36 доларів США та заборгованість по пені та штрафу в сумі 45194,07 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Також пояснив, що надана копія договору № 226/П/99/25007-840 від 18.06.2007 містить технічну помилку щодо його номера та дати, а насправді номер договору - 226/П/99/2007-840 від 13.06.2007 року і саме за умовами цього договору відповідач-1 отримав кошти. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що не отримував коштів за вказаним договором «Автопакет». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки не повідомила, тому суд вважає за можливе розглянути справу в її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 13 червня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та [PERSON], [PERSON] було укладено договір «Автопакет» № 226/П/99/2007-840, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 18\~000 доларів США зі сплатою 12,10% річних, з терміном погашення до 09 серпня 2012 року, а відповідач-1 зобовязався повернути кредит та сплачувати відсотки за користування ним шляхом сплати мінімально необхідного платежу у розмірі 400 доларів США щомісячно до 18 числа поточного місяця (п.п.1.1 1.1.4, 2.2.1). Пунктом 5.1 договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Пунктом 5.2 договору встановлено, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 цього договору, за кожен випадок. Для забезпечення виконання відповідачем-1 своїх зобовязань щодо погашення кредиту та інших платежів, передбачених кредитним договором, [PERSON] виступила поручителем та зобовязалась відповідати перед банком у тому ж обємі, що і позичальник за належне виконання останнім взятих на себе зобовязань, що витікають з договору (п. 3.2). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 06.04.2015 року існує заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2453,62 доларів США, що за курсом НБУ 2330,48 грн за 100 доларів США становить 57181,13 грн, з яких, заборгованість по кредиту 397,21 доларів США, що становить 9256,90 грн, заборгованість по відсотках 117,15 доларів США, що становить 2730,16 грн, пеня 139,26 доларів США, що становить 3245,43 грн, штраф за порушення умов кредитного договору (п. 5.2) 1800 доларів США, що становить 41948,64 грн. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. У відповідності з нормами ЦК України, за кредитним договором кредитодавець (банк або інша фінансова установа) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статей 1046-1053 ЦК), якщо інше не встановлено цим параграфом, і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК). З огляду на наведене суд частково задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача-1 заборгованості за кредитним договором, а саме: на загальну суму 653,62 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту 397,21 доларів США (9256,90 грн), заборгованості по відсотках 117,15 доларів США (2730,16 грн), пені 139,26 доларів США (3245,43 грн), оскільки позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, витікають з умов кредитного договору, який не суперечать вимогам чинного законодавства. У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 1800 доларів США суд відмовляє, оскільки позивачем всупереч вимогам ст.. 60 ЦПК України не надано належних доказів щодо порушення відповідачем-1 вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, за невиконання яких передбачено штраф. Що стосується заперечень відповідача-1 щодо отримання коштів за вказаним договором, то суд вважає їх безпідставними, недоведеними та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 23 травня 2012 року по справі № 6-33цс12, постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-48цс11, постанові від 21.05.2012 року у справі № 6-68цс11, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, які є обовязковими при виборі правової норми, що підлягає застосуванню в силу положень ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України. З огляду на наведене та беручи до уваги, що договором не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, та враховуючи, що позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який відповідно до п. 1.1.4 договору сплив 09.08.2012 року, не предявив вимоги до поручителя, суд приходить до висновку, що порука припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial