Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

У червні 2015 року прокурор Ленінського району міста Миколаєва звернувся з позовом до [PERSON], Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції в Миколаївській області, яким просив визнати недійсним договір купівлі-продажу та скасувати державну реєстрацію вказаного договору. Свої вимоги мотивували тим, що 08.11.2002 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого до відповідача перейшло право власності на вказану квартиру. Проте в подальшому, згідно Вироку суду [PERSON] визнано винною у підробленні зазначеного Договору купівлі-продажу, через що укладений договір є недійсним. В зв'язку з тим, що продавець за Договором [PERSON] померла та спадкоємців після неї немає, прокурор звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах держави, оскільки в подальшому питання щодо нерухомого майна буде вирішуватись Миколаївською міською радою, як представником територіальної громади, у власність якої має перейти квартира як відумерла спадщина. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення повідомлення на адресу реєстрації. Представник третьої особи - ММР в судовому засіданні вважала, що позов підлягає задоволенню. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, суд встановив таке. [PERSON] на праві власності, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2002 року, посвідченого ПН ММНО Ніка Н.В. належала квартира [ADDRESS]. 08.11.2002 року на Універсальній Товарній біржі Фенікс за №239 був зареєстрований Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої. Згідно копії виписки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 грудня 2013 р. державна реєстрація вказаного договору купівлі-продажу відбулася 09 грудня 2013 р. на підставі заяви [PERSON], номер запису про право власності 3798201, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу індексний номер 8939789 від 11 грудня 2013 р. (а.с.6). Згідно копії довідки ЖБК «Україна» від 21 квітня 2015 р. в квартирі [ADDRESS] з моменту смерті [PERSON] ніхто не проживав (а.с.14). [PERSON] згідно копії актового запису про смерть та довідки Лоцкинської сільради Баштанського району від 14 липня 2015 р., померла [INFO] р., на час смерті проживала і була зареєстрована [ADDRESS] у Баштанському психоневрологічному інтернаті з 17 липня 2008 по день смерті (а.с.10, 39). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, спадкоємці після смерті [PERSON] - відсутні (а.с.12,13). Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.06.2016 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30.01.2017 р., [PERSON] була визнана винною у підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права, з метою використання його підроблювачем та у використанні завідомо підробленого документу, а саме через підробку договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08 листопада 2002 р. №239 на бланку товарної біржі «Фенікс» про те, що вона купила у [PERSON] належну той квартиру [ADDRESS]. Договір був зареєстрований реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції в Миколаївській області. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України , іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Так, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В ст. 203 ЦК України наведені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а в ст. 658 цього ж Кодексу - закріплено право продажу товару за його власником. При наявності підстав для застосування положень ст. ст. 203, 658 ЦК України для визнання такого правочину недійсним, сторона такого правочину або інша заінтересована сторона може його оспорити. Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв'язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України статей 1, 2-4, 14, 215 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності (відсутності) цивільних прав або майна в інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що прокурор звернувся до суду з даним позовом з метою захисту прав держави та відновлення порушених прав, оскільки відбулося відчуження майна в наслідок протиправних дій особи - відповідача. Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді, яка полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку встановленому законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. При зверненні до суду прокурор з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, повинен визначити в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач заволоділа квартирою злочинним шляхом, після смерті [PERSON] - відсутні спадкоємці та спадщина може бути в подальшому визнана відумерлою, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним. Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved