Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувшись у червні 2015 року із заявою про збільшення позовних вимог. В обґрунтування позову вказує, що 03.05.2007р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір №ZPV0GА00000171, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 40000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 03.05.2012р. У порушення умов договору позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, згідно заяви про збільшення позовних вимог, заборгованість позичальника за кредитним договором станом на 15.06.2015р. становить 142888,22 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 30789,70 доларів США, заборгованості по процентам у сумі 49013,49 доларів США, заборгованості по комісії у сумі 3300,54 доларів США, пені у сумі 83758,45 доларів США, а також штрафів у сумі 12,12 доларів США і 6803,62 доларів США. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №ZPV0GА00000171 від 03.05.2012р. було укладено договір іпотеки квартири від 03.05.2007р. між іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] та іпотекодержателем ЗАТ КБ «ПриватБанк», за яким [PERSON] і [PERSON] передали в іпотеку банку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям на праві власності по ? частині кожному на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2004р., реєстровий №4656. ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитор і іпотекодержатель, маючи переважне право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, просить на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», в рахунок погашення заборгованості позичальника[PERSON] за кредитним договором №ZPV0GА00000171від 03.05.2007 року у розмірі 142888,22 доларів США, що за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ на 15.06.2015р. 100 доларів США = 2105,8829 грн. дорівнює 3009058,59 грн., звернути стягнення на квартиру № 99, загальною площею 70,98 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, буд. 67, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки квартири від 03.05.2007р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Встановити початкову ціну реалізації предмету іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності,на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов і просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, вказуючи, що ні вона, ні її чоловік [PERSON] не укладали договору іпотеки з ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник відповідача заперечував проти позову з таких самих підстав, заявивши клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Після повернення матеріалів справи з експертизи і поновлення провадження у справі відповідач, його представник, третя особа в судове засідання повторно не з'явилися. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 03.05.2007р. між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір №ZPV0GА00000171, згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 42118,10 доларів США на наступні цілі: 40000,00 доларів США на придбання нерухомості, 2118,10 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою відсотків при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту у розмірі 2,56 % за місяць, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, з кінцевим терміном повернення 03.05.2012р. (а.с.14-16). В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №ZPV0GА00000171 від 03.05.2012р. було укладено договір іпотеки квартири від 03.05.2007р. між іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] та іпотекодержателем ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.17-20). За цим договором іпотеки [PERSON] і [PERSON] передали в іпотеку банку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцям на праві власності по ? частині кожному на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2004р., реєстровий №4656. Обумовлена сторонами договору іпотеки вартість предмету іпотеки складає 282320,00 грн. Належність кожному з іпотекодавців ? частки вказаної квартири підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.21). Позичальник [PERSON] допустив порушення зобов'язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків, комісії відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 15.06.2015р. заборгованість за кредитним договором становить 142888,22 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 30789,70 доларів США, заборгованості по процентам у сумі 49013,49 доларів США, заборгованості по комісії у сумі 3300,54 доларів США, пені у сумі 83758,45 доларів США, а також штрафів у сумі 12,12 доларів США і 6803,62 доларів США. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договорута вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Через порушення боржником основного зобов'язання банк в силу ст. ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» має право задовольнити свої вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Відповідачем не доведено належними доказами, що вказаний договір іпотеки нею та [PERSON] не підписувався. Почеркознавча експертиза не проведена у зв'язку з нездійсненням оплати її вартості. Суд виходить з положень ст. 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. ПАТ КБ «Приватбанк» листом від 02.04.2013р. №30.1.0.0/2-084 надіслав на адресу боржника та іпотекодавців вимогу про повернення всієї заборгованості за кредитним договором, та у разі невиконання вимоги у тридцяти денний строк попередив про рішення звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.11-13). Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 03.05.2012р. Основне зобов'язання боржником не виконане. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (ч. 4 ст. 631 ЦК України). З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся у червні 2013 року. Згідно ч. 2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. За договором іпотеки співвласники квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], [PERSON] і [PERSON] передали в іпотеку банку свої частки у зазначеному спільному майні. В ході судового розгляду справи встановлено, що іпотекодавець [PERSON] помер [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від [INFO]., виданим Запорізьким міським відділом РАЦС ГУЮ в Запорізькій області. Відповідач [PERSON] є одним із відмінних від боржника іпотекодателів, яка передала в іпотеку банку належну їй на праві власності ? частину спірної квартири, і як майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості переданого нею у іпотеку майна, а тому вимоги пред'явленого до неї позову про звернення стягнення на всю квартиру суд вважає необґрунтованими. З підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 1268, 1281, 1282 ЦК України, на які посилався у своїх поясненнях представник позивача, позов не пред'являвся, позивач не посилався в обґрунтування позову на жодні обставини щодо переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця [PERSON] до [PERSON], доводи представника банку, що до [PERSON] перейшло право власності на предмет іпотеки від іпотекодавця [PERSON] в порядку спадкування ґрунтуються на припущеннях і належними доказами не підтверджені. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Пунктом 1 частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. При визначенні загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки суд виходить з наступного. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, правильність якого не спростована, заборгованість [PERSON] перед банком по кредиту становить 30789,70 доларів США, заборгованість по процентам становить 49013,49 доларів США, заборгованість по комісії становить 3300,54 доларів США. Також відповідно до уточненої позовної заяви, за вказаними кредитним договором банком нарахована пеня за період з 03.01.2009р. по 15.06.2015р. у сумі 83758,45 доларів США на заборгованість за кредитом та на заборгованість за відсотками, а також штраф - фіксована складова у сумі 12,12 доларів США, що відповідає 250,00 грн. згідно умов договору, та процентна складова (5% від ціни позову) 6803,62 доларів США, що складає 143276,27 грн., які є складовою загального розміру вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане. Для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачена спеціальна позовна давність тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Разом з тим, за відсутності заяви відповідача позовна давність, в тому числі спеціальна, застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року по справі №6-100цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Зважаючи, що розмір пені, яку просить стягнути позивач за кредитним договором у сумі 83758,45 доларів США, значно більший від розміру боргового зобов'язання, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин ч.3 ст. 551 ЦК України, позовні вимоги про стягнення пені задовольнити частково і визначити розмір неустойки, що підлягає стягненню, у сумі 16128,36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 128913,98 грн., що в свою чергу співмірно розміру заборгованості за пенею за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду згідно розрахунку заборгованості позивача. З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково, кошти отримані від реалізації предмету іпотеки, мають бути зараховані на погашення заборгованості, яка складається із заборгованості по кредиту у сумі 30789,70 доларів США, заборгованості по процентам у сумі 49013,49 доларів США, заборгованості по комісії у сумі 3300,54 доларів США, пені за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку у сумі 128913,98 грн. (16128,36 доларів США), а також штрафу - фіксована складова у сумі 250,00 грн. (12,12 доларів США) і процентна складова (5% від ціни позову) 143276,27 грн. (6803,62 доларів США). При визначенні способу реалізації предмета іпотеки банк фактично просить звернути на нього стягнення шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Зазначене право іпотекодержателя здійснювати продаж предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, передбачено п.27 іпотечного договору. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації підлягає визначенню у грошовому вираженні відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону «Про іпотеку». З урахуванням того, що відповідно до умов договору іпотеки узгоджена вартість всієї квартири, переданої в іпотеку банку, складає 282320,00 грн., іншої оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності сторони не надали, клопотань з цього питання не заявляли, відповідач у справі передала в іпотеку належну їй ? ідеальну частку у праві власності на вказану квартиру, тому початкову ціну продажу предмета іпотеки - ? частини квартири [ADDRESS], для його подальшої реалізації слід встановити у розмірі 141160,00 грн. (282320,00 грн.х ? = 141160,00 грн.). Щодо вимоги банку про можливість здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, то вона носить загальний характер, а отже не погоджуються зі змістом ч.5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», у зв'язку з чим підстав для її задоволення суд не вбачає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору, витребуванню доказів у загальному розмірі 3768,70 грн.

Outcome: partial