Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У травні 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 37825968, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 69), Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (код ЄДРПОУ 41395911, місцезнаходження: 67140, Одеська область, Великомихайлівський район, с.Великоплоске, вул. Центральна, буд, 121), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), [PERSON] (зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , у якому, згідно з заявою про зменшення позовних вимог від 04.06.2019 року, просить скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» про державну реєстрацію прав та їх обтяження, індексний номер 40529569 від 06.04.2018 року щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», код ЄДРПОУ 37825968, місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 69, права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 113,1 кв.м., житловою площею 84,9 кв.м. (номер запису про право власності: 25627686); повернути сторони в первинний стан, поновивши за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 113,1 кв.м., житловою площею 84,9 кв.м. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що 11 серпня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за номером 1121 (далі Договір іпотеки). За умовами Договору іпотеки [PERSON] виступив майновим поручителем [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 0011027507000 від 11 серпня 2006 року. Предметом іпотеки виступає квартира [ADDRESS] . [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення частин кредиту та сплати відсотків не виконала з огляду на погіршення економічної обставини в країні та зниження рівня доходів. 13 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АІКБ «УкрСиббанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за умовами якого право вимоги за Договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 05 квітня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яким задоволено заяву ТОВ «Кей-Колект» та здійснено перехід права власності на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання. До заяви про проведення державної реєстрації права Товариством надано наступні документи: лист-повідомлення; договір відступлення прав вимоги від 13 лютого 2012року; договір факторингу від 13 лютого 2012 року; договір про внесення змін до Договору іпотеки від 20 травня 2009 року; договір про внесення змін від 02 серпня 2010 року; постанова №815/2096/16 від 11 липня 2016 року; ухвала суду №815/2096/16 від 11 жовтня 2016 року; Договір іпотеки від 11 серпня 2006 року. При цьому, позивач вважає, що Державним реєстратором проведено державну реєстрацію з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяження» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено Постановою КМУ на підставі того, що: - державним реєстратором проігноровано, що заявником не надано доказів направлення рекомендованого листа, а реєстратором проігноровано їх відсутність.(пункт 57 Порядку); - державним реєстратором не перевірено цивільну правоздатність та дієздатність юридичної особи та його представника.(пункт 571 Порядку); - державним реєстратором проведено державну реєстрацію без наявності копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця та без наявності документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання(пункт 61 Порядку). Також, на думку позивача, дії відповідача ТОВ «Кей-Колект» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки незаконні, оскільки ТОВ «Кей-Колект»: - не виконано умову Договору іпотеки (п. 5.1.), а саме не направило відповідне повідомлення про застосування іпотечного застереження. Даний висновок підтверджується відсутністю будь-якого доказу про направлення повідомлення (не має квитанції про відправку з описом вкладення чи іншого підтвердження). - подано на реєстрацію документи, які не відповідають вимогам Закону України «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяження», а саме: документи, які не дають підстав для проведення реєстраційних дій. Законом України «Про іпотеку» визначено, що боржнику/іпотекодавцю надається мінімум 30-денний строк на усунення порушень Договору, після спливу якого у Іпотекодержателя виникає право звернути стягнення на предмет іпотеки. Даний припис статті 35 Закону України «Про іпотеку» є імперативним, тобто його не виконання не породжує права на звернення стягнення на предмет іпотеки. В абзаці 8 сторінки 2 Позовної заяви перераховано всі документи, які стали підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки та у всьому переліку не має жодного документу про вручення або про сплив 30деннного строку. - здійснено правочин щодо набуття права власності на предмет іпотеки без відповідного дозволу органів опіки та піклування. Зміст довідки (виписка з домової книги про склад родини та прописаних) констатує, що в спірній квартирі зареєстрована малолітня [PERSON] , [INFO] . Іпотечне застереження в договорі іпотеки є Договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), тобто Товариством вчинено правочин з відчуження спірної квартири на свою користь, без наявних на те правових підстав. - проігноровано вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На час проведення державної реєстрації права, спірна квартира була єдиним житлом позивача. Вищевикладене дає можливість встановити, що ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності з порушеннями діючого законодавства України та умов Договору іпотеки, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом свої прав та просити суд визнати державну реєстрацію та перехід права власності до ТОВ «Кей-Колект» недійсними. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 18.05.2018 року вищевказану позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до слухання в загальному позовному провадженні. Крім того, ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 18.05.2018 року було частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 891734051101. Ухвалою суду від 06.02.2019 року було задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Курченка В.М. та витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (код ЄДРПОУ 37825968, 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69) належним чином завірену кредитну справу за договором про надання споживчого кредиту №0011027507000 від 11.08.2006 року; витребувано у Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» (код ЄДРПОУ 41395911, 67140, Одеська область, Великомихайлівський район, с.Великоплоске, вул. Центральна, 121) належним чином завірену реєстраційну справу об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . КП «Реєстраційна служба Одеської області» вимоги ухвали суду від 06.02.2019 року не виконано, а саме не надано копію вищевказаної реєстраційної справи. В частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» належним чином завіреної кредитної справи за договором про надання споживчого кредиту №0011027507000 від 11.08.2006 року ухвала суду від 06.02.2019 року так відповідачем і не виконана, незважаючи на численні її направлення на адресу відповідача. Тому в подальшому суд, заслухавши думку позивача, постановив ухвалу про розгляд справи за наявними доказами. Ухвалою суду від 03.06.2019 року було задоволено заяву представника позивача [PERSON] адвоката Курченка В.М. та витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (м.Одеса, вул. Черняховського, 6) належним чином завірену копію реєстраційної справи об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 05.07.2019 року на виконання ухвали суду від 03.06.2019 року Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради через канцелярію суду було надано копії документів реєстраційної справи №891734051101 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також завірені скан-копії зазначеної реєстраційної справи, яка міститься в електронному вигляді у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 03.12.2019 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» адвокат Ткаченко Б.Р. позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Представник відповідача КП «Реєстраційна служба Одеської області» у судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа\~ [PERSON] у судове засідання не з`явилася, сповіщалася належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступне. Згідно з ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11 серпня 2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за номером 1121. За умовами Договору іпотеки [PERSON] виступив майновим поручителем [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 0011027507000 від 11 серпня 2006 року. Предметом іпотеки виступає квартира [ADDRESS] . Згідно з п. 5 Договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому абз. 2 ч. 3 ст. 36, ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому абз. 3 ч. 3 ст. 36, ст. 38 Закону України «Про іпотеку». [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків не виконала. 13 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АІКБ «УкрСиббанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, за умовами якого право вимоги за Договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 05 квітня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яким задоволено заяву ТОВ «Кей-Колект» та здійснено перехід права власності на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію права власності №122634632 від 03.05.2018 року (12:46:19), вбачається, що державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» було зроблено запис 06.04.2018 року о 12:38:03 №40529569 про державну реєстрацію права власності, згідно якого право власності на об`єкт нерухомого майна №891734051101 квартиру [ADDRESS] , - зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект». За приписами ч. 3\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому\~статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, врегульовано\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004\~року. Відповідно до\~ст. 2 Закону №1952-ІV\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 1\~статті 5 Закону №1952-ІV\~передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, перемішеним яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно до ч. 1 ст. 27\~Закону №1952- ІV, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав па нерухоме майно. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, врегульовано Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127\~(далі - Порядок №1127). Відповідно до п. 6 Порядку №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Частиною 3 статті 2 Закону №1952-ІУ встановлено, що заявником визнається: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав; орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав; іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки; орган місцевого самоврядування - у разі взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; особа, за якою закріплений особовий рахунок в погосподарській книзі відповідної сільської, селищної, міської ради, або уповноважена нею особа - у разі проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення господарського обліку. Відповідно до п. 9 Порядку №1127 разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Ухвалою суду від 03.06.2019 року було витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (м.Одеса, вул. Черняховського, 6) належним чином завірену копію реєстраційної справи об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів відповідної реєстраційної справи наявне повідомлення ТОВ «Кей-КОЛЕКТ» про наміри звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до\~ст. 35 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначив, що будь-якого повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від іпотекодержателя не отримував. Жодних належних та допустимих доказів отримання позивачем повідомлення, передбаченого ст. 35 Закону «Про іпотеку» відповідачем не надано. Відповідно до ст. ст.\~316-317,\~319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої\~статті 263 ЦК України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений\~Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Згідно з пунктом 4\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Мораторій не зупиняє дії нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам. які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього\~Закону\~на період його чинності. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного суду від 31.10.2018 року у справі №465/1310/17 (провадження №61-297771св18). Судовим розглядом встановлено, що предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка є місцем постійного проживання позивача та єдиним нерухомим майном, і іншого власного житла він не має. Крім цього, загальна площа цієї квартири - 113,1 кв.м., що не перевищує розмір квартири, визначений\~ст. 1 Закону№ 1304-VII\~(тобто 140 кв.м.), і позивач не є суб`єктом\~Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»\~(стаття 6 Закону № 1304-VII). Таким чином, оскільки\~оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» було прийнято без урахування положення\~Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,\~суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до висновку про задоволення позову\~ [PERSON] . Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ст.\~ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до 81\~Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем було належним чином доведено та обґрунтовано обставини викладені в позовній заяві, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved