Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-30 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивачу 10.08.1995 року Головним управлінням охорони здоров'я видано ордер № 398 серії ГУОЗ на житлову площу у гуртожитку [ADDRESS] розміром 13 кв.м. У зазначеному житловому приміщенні 27.09.1996 зареєстровано членів сім'ї позивача, а саме дружину [PERSON] та дочку [PERSON], котрі у 2002 році переїхали проживати до Російської Федерації. 18.07.2003 року між позивачем та відповідачем 1 - [PERSON] шлюб розірвано. Таким чином, починаючи з 2002 року, відповідачі проживають на території Російської Федерації, залишаючись зареєстрованими за адресою у гуртожитку по [ADDRESS]. Проте, в ній не проживають, не цікавляться нею, не здійснюють оплату житлово-комунальних послуг. У зв'язку з цим, позивач звернувся з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 20 червня 2018 року провадження у справі відкрито та призначено у підготовче судове засідання на 31 серпня 2018 року (а.с. 39). До судового засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Тому, суд розглянув справу у його відсутність оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Представник відповідачів [PERSON] визнала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 205 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання представником відповідачів позовних вимог не суперечать інтересам осіб, яких вона представляє, суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. На підставі досліджених доказів суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.08.1995 року Головним управлінням охорони здоров'я позивачу [PERSON] видано ордер № 398 серії ГУОЗ на житлову площу у гуртожитку [ADDRESS] розміром 13 кв.м. 27.09.1996 у зазначеному житловому приміщенні було зареєстровано членів сім'ї позивача, а саме дружину [PERSON] та дочку [PERSON], котрі у 2002 році переїхали проживати до Російської Федерації. 18.07.2003 року між позивачем та відповідачем 1 [PERSON] шлюб розірвано. Таким чином, починаючи з 2002 року, відповідачі проживають на території Російської Федерації, залишаючись зареєстрованими за адресою у гуртожитку по [ADDRESS]. Проте, в ній не проживають, не цікавляться нею, не здійснюють оплату житлово-комунальних послуг. У зв'язку з цим, позивач звернувся з цим позовом до суду. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи наведене, те, що відповідачі у спірній квартирі не проживають без поважних причин більше, ніж 6 місяців, що стверджується нотаріально посвідченими заявами відповідачів про зняття їх з реєстраційного обліку, неможливість Печерською державною адміністрацією здійснити зняття відповідачів з реєстрації, оскільки в добровільному порядку можливе зняття з реєстрації зареєстрованих громадян України, а відповідачі є громадянами Російської Федерації, реєстрація відповідачів у спірній квартирі ставить в скрутне матеріальне становище позивача, котрий сплачує комунальні послуги за них, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідачів по 352 грн. 40 коп. на її користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved