Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Позивач в своїй позовній заяві зазначила, що 19.06.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 19.06.2006 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 02, виданим Копилівською сільською радою Макарівського району Київської області. Від даного шлюбу сторони мають дітей: доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 10.01.2008 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 16, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 20.04.2010 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 920, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, шлюбні відносини між ними припинені спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просила розірвати шлюб. Спору щодо визначення місця проживання дітей, сторони не мають. Щодо аліментів зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. До початку судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вона зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступне. Судом встановлено, що сторонами по справі зареєстровано шлюб 19.06.2006 року Копилівською сільською радою Макарівського району Київської області, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний актовий запис за №02, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 10.01.2008 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 16, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 20.04.2010 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 920, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ст. 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За змістом ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушення прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та шлюб, сімейні цінності, неодноразові примирення не принесли результатів, у звязку з чим з травня 2018 року сторони не ведуть спільне господарство, а тому примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Окрім того, позивач ставить питання про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі Ѕ частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Разом з тим, даний розмір аліментів перевищуватиме допустимий розмір аліментів, що можуть стягуватися з платника аліментів. Достатнім, та таким, що відповідатиме інтересам дітей, є розмір аліментів - 1/3 частина доходів відповідача на утримання двох дітей. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. А відтак, аліменти підлягають стягненню на користь позивача з дня подання позовної заяви до суду, тобто, з 18.06.2019 р. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню частково, а відтак, слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходів (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18 червня 2018 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, згідно ст. 5 ч. 1 п. 3 Закону України «Про судовий збір». Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. з вимог про стягнення аліментів та 768,40 грн. на користь позивача з вимоги про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial