Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

У травні 2016 року позивачка звернулася до суду з цим позовом. Вказувала, що з 1995 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від якого [INFO] народила доньку [PERSON], а 27 квітня 2000 року зареєструвала з ним шлюб. З 01.01.2003 році є інвалідом ІІ групи, отримує соціальну пенсію в розмірі 1104 грн., не має можливості забезпечити себе усім необхідним, відповідач не надає їй ніякої матеріальної допомоги. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно до відновлення працездатності. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи, в результаті якого дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2000 року по 21 жовтня 2015 року (а.с. 5). З 01.01.2003 року позивачка є інвалідом ІІ групи безстроково (а.с. 4). Згідно з положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року № 6-3066 цс 15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на одну особу, для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень. Як убачається з довідки УПФУ в Іллічівському районі м. Маріуполя від 30 травня 2016 року № 2247 розмір пенсії, яку отримує позивачка [PERSON], складає 1160 грн. (а.с. 13). Отже, позивачки отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Outcome: dismissed