Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

У травні 2017 року до Василівського районного суду звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 19 січня 2007 року відповідачка отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, станом на 30 квітня 2017 року відповідачка має заборгованість 64110 грн. 59 коп., яка складається з наступного: 6473 грн. 86 коп. - заборгованість за кредитом; 51106 грн. 22 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3239 грн. 53 коп. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3040 грн. 98 коп. - штраф (відсоткова складова). Тому, позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19 січня 2007 року у розмірі 64110 грн. 59 коп. та судові витрати. Відповідачка [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним, який було уточнено. У зустрічній позовній заяві, зазначено, що 19 січня 2007 року в Приватбанку [PERSON] отримала кредитну картку [NUMBER] і користувалась кредитною карткою до лютого 2014 року. Наголошує на тому, що ніяких документів у тому числі заяви про видачу кредитної картки вона не підписувала, умов користування кредитною карткою, про які позивач наголошує у первісному позові їй не роз'яснювалося. В лютому 2014 року кредитна карта була перевипущена і видана кредитна карта із фотографією, якою вона користувалась до липня 2014 року, суму яку необхідно було заплатити, вона визначала з смс-повідомлення з банку. Вона нічого не підписувала. З липня 2014 року смс-повідомлення з банку перестали приходити і [PERSON] вирішила, що кредит повністю погашено. З того часу до неї жодних претензій з боку банку не було, жодного смс-повідомлення не надходило. Вважає, що позивач за первісним позовом порушив її права як споживача під час укладання і виконання кредитного договору і допустив порушення балансу договірних правовідносин. При укладанні кредитного договору від неї приховали існування додаткових відсотків за користування кредитом, і необхідність оплати інших послуг банку. Укладений між сторонами кредитний договір є споживчим кредитом, а тому для нього встановлено особливий порядок укладення. У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. ПАТ КБ «Приватбанк» скористався тим, що [PERSON] об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при прийнятті в користування кредитної картки і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а ПАТ КБ «Приватбанк», в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в змісті кредитного договору. Таким чином, документальне оформлення ПАТ КБ «Приватбанк» кредиту за кредитним договором б/н від 19.01.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON], не відповідає всім вимогам Закону та нормативно - правовим актам України, які регулюють питання кредитних правовідносин. Все це призвело до того, що [PERSON] за весь час користування платіжною карткою тобто у період з 19 січня 2007 року до липня 2014 року внесла на картку на користь банку грошових коштів на суму 54801,20 гривень. Зобов'язань сплачувати відсотки, комісії, та інші платежі у розмірах зазначених банком у позові і розрахунках доданих до нього вона на себе не брала, фактично сплачені нею проценти за користування чужими грошовими коштами значно перевищують розмір встановлений ст.ст.536,1048 ПК України. Враховуючи вищевикладене, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] просить суд визнати порушеним її право споживача фінансових послуг банку ПАТ КБ «Приватбанк»; визнати недійсним кредитний договір б/н від 19.01.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] в цілому з моменту укладання, у зв'язку з укладенням його під впливом обману зі сторони банку; розподілити судові витрати. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом Ковалишкін В.В. первісний позов підтримав, просить задовольнити з підстав, що викладені в письмовій формі, вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити у повному обсязі. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі, оскільки, ніяких документів, у тому числі заяви про видачу кредитної картки, вона не підписувала. Просить задовольнити зустрічний позов. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні, вважає вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, тому просить відмовити у задоволенні первісного позову. Зустрічний позов просить задовольнити з підстав, що викладені у письмовій формі. Вислухавши пояснення представників сторін та відповідачки, вивчивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 19 січня 2007 року відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свого згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжного карткою», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. В порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2017 року відповідачка має заборгованість: 6473 грн. 86 коп. - заборгованість за кредитом; 51106 грн. 22 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Також суд стягує штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2620 грн. 05 коп. штраф (процентна складова). В іншій частині позовних вимог суд відмовляє у задоволенні. ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що станом на 30 квітня 2017 року відповідачка [PERSON] має крім того заборгованість 3239,53 грн. - за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3040,98 грн. - штраф (відсоткова складова). Суд вважає, що такі нарахування є неправомірними. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пеня, як вид неустойки нараховується у відсотках за несвоєчасно виконане зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, За положеннями ст.61 Конституції України зазначено, що ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За одне й те саме порушення зобов'язання (порушення строків виконання зобов`язання, несвоєчасне виконання зобов`язання) Банк накладає подвійну відповідальність одного виду. Враховуючи вище викладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року під час розгляду іншої аналогічної справи. Тому суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф і пеню в даному випадку є неправомірно. Тому суд відмовляє в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за Кредитним договором у сумі 3239,53 грн. Також штраф (відсоткова складова) - 5% від суми позову, становить не 3040 грн. 98 коп., як зазначено у позовній заяві, а 2620 грн. 05 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600 грн. Розглядаючи зустрічний позов [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним, суд приходить до наступного Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 19 січня 2007 року в Приватбанку [PERSON] отримала кредитну картку [NUMBER] і користувалась вказаною кредитною карткою. Банком наданий розрахунок заборгованості за договором, укладеним 19 січня 2007 року з [PERSON], яким належним чином підтверджено, що [PERSON] користувалася кредитними коштами, отримуючи гроші з кредитної картки (а.с.4-6). [PERSON] зазначає у зустрічному позові, що ніяких документів у тому числі заяви про видачу кредитної картки вона не підписувала, умов користування кредитною карткою, про які позивач наголошує у первісному позові їй не роз'яснювалося. Однак, вказане не узгоджується із наявними доказами у справі. Відповідачем за зустрічним позовом на підтвердження факту укладення кредитного договору наданий такий належний та допустимий доказ укладення [PERSON] з Банком кредитного договору як Заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ (а.с.7). Крім того, відповідно до висновку експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №4-473 від 02 лютого 2018 року (а.с.129-136) короткі рукописні записи, які мають буквений та цифровий склад, що містяться в графах: «Я, Фамилия Имя Отчество», «Дата рождения», «ИНН», «Серия и номер паспорта», «Дата выдачи паспорта», «Кем выдан паспорт», «Место рождения», «Индекс», «Область, район», «...род», «Улица/микрорайон», «...№», «Квартира №», «УКАЖИТЕ ЖЕЛАЕМЫЙ КРЕДИТНЫЙ ЛИМИТ», «Дата», «Подпись», «Дата», «Подпись», «Кредитный лимит в сумме», «Базовая процентная ставка по кредиту», «Должность», «Ф.И.О.», «Должность», «Ф.И.О.», «Номер карты», «Бранч», які містяться на лицьовій та зворотній сторонах бланку заяви на ім'я [PERSON] від 19.01.2007, виконані [PERSON]. Короткі рукописні записи «Денисюк ТА.» в графах «Подпись» навпроти граф «Дата 19.01.2007» в бланку заяви на ім'я [PERSON] від 19.01.2007, виконані [PERSON]. Тобто, вказана Заява-анкета заповнена та підписана особисто [PERSON] Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що позивач за первісним позовом порушив її права як споживача під час укладання і виконання кредитного договору і допустив порушення балансу договірних правовідносин. При укладанні кредитного договору від неї приховали існування додаткових відсотків за користування кредитом, і необхідність оплати інших послуг банку. Зазначає, що укладений між сторонами кредитний договір є споживчим кредитом. Однак, [PERSON] помиляється у природі договору, який був укладений нею з банком 19 січня 2007 року. За своєю природою договір, що укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем 19 січня 2007 року, є договором банківського рахунку у якому передбачена можливість кредитування на суму, що зазначається в заяві клієнта на приєднання до Умовах і Правилах надання банківських послуг. Як зазначено у ч.2 ст. 1067 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. А відтак на цей договір не поширюється дія ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивачка за зустрічним позовом [PERSON] Договір від 19 січня 2007 року укладений в письмовій формі має всі ознаки договору приєднання, порядок укладання якого врегульований ст.634 Цивільного кодексу України. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2, п.3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договору приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була ознайомлена та згодна з умовами надання кредиту, про що свідчить її власноручний підпис в кредитному договорі від 19 січня 2007 року (а.с.7). З урахуванням наведеного, доводи позивачки за зустрічним позовом [PERSON] не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial