Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що до 24.12.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Станом на дату подання позовної заяви, [PERSON], [INFO] є повнолітнім, проживає та зареєстрований разом з позивачем. 01.09.2016 року [PERSON] вступив на навчання до Національного університету ім.Т.Г. Шевченка на факультет географії, стипендію не отримує, термін навчання до 30.06.2020 року. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про можливість розгляду справи без його участі та участі позивача, позов підтримав з підстав викладених у ньому, просив суд його задовольнити, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивач. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, як зазначено в заяві. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За інформацією Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 21.04.2017 року № 11899, [PERSON] є студентом 1 курсу ОС «Бакалавр» денної форми навчання спеціальності «Науки про Землю» географічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка 4 рівня акредитації.(а.с. 6) Разом із тим, відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що у сторін є спільна дитина [PERSON], а відповідач ухиляється від обов'язку його утримання, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 20.06.2017 року і до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, а саме: до [INFO]. В порядку, визначеному ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved