Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказував, що з відповідачем по справі перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 27.11.2014 року. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначав, що за час шлюбу ними за спільні кошти були придбані дві квартири, а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 34,2 кв.м., яка оформлена на його ім`я та однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 34,3 кв.м., яка оформлена на ім`я відповідача. Посилаючись на те, що на даний час згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто, позивач просив поділити спільно нажите майно, виділи та визнати за ним право особистої власності на квартиру [ADDRESS], а [PERSON] виділити та визнати за нею право особистої власності на квартиру [ADDRESS]. 27.07.2017 року ухвалою судді вказану позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви. 04.08.2017 року позивач через свого представника [PERSON] надав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив в порядку поділу спільно нажитого майна, визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], а за [PERSON] визнати право власності на квартиру [ADDRESS]. 09.08.2017 року відкрито провадження в даній справі на призначено розгляд у відкритому судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив приєднати до справи газету «Час Київщини» з оголошенням про виклик відповідача. Відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про шо свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в тому числі оголошення в газеті «Час Київщини, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З 02.10.2004 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2014 року було розірвано. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. 11.03.2014 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області в реєстрі № 2-575 зареєстровано договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] діючи за згодою чоловіка [PERSON] уклала договір про купівлю квартири під [ADDRESS] загальна площа 34,3 кв.м. 13.03.2014 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області в реєстрі № 2-598 зареєстровано договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] діючи за згодою дружини [PERSON] уклав договір про купівлю квартири під [ADDRESS] загальна площа 34,2 кв.м. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу (СК) України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). В силу вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 367 ЦКУ України передбачено, що у разу поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Так, зматеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебуваючи в шлюбі придбали дві квартири, які за змістом наведених вище правових норм є спільною сумісною власністю, якщо не встановлено інше, та за загальним принципом таке майно ділиться порівну. Приписами ч. 3 ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких заперечень щодо заявленого позову відповідач суду не надала. Враховуючи вищевикладене, а також оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення даного позову. Згідно пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаціної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: approved