Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Ю.Д.К.»звернулося до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики №433233976 від 25.02.2014 року у сумі 3734,46грн. та судового збору у розмірі 243,60грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25.02.2014 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON](далі - відповідач/позичальник) було укладено Договір позики №433233976 (далі - Договір) на суму 1 000,00грн., зі сплатою відсотків та комісії стоком на 10 календарних дні. Позивач вказує на те, що відповідно до умов Договору відповідач зобов'язався повернути позику, сплатити проценти за її користування у розмірі 2% в день від суми позики за кожний день користування позикою, а також комісію за обслуговування Договору у розмірі 40,00грн. Однак, по закінченню терміну платежу за Договором, а саме, 08.03.2014 року, відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, позику не повернув та не сплатив проценти та комісію, 10.03.2014 року відповідачка частково здійснила оплату боргу в сумі 40,00 грн. у зв'язку з чим, станом на момент звернення до суду має заборгованість у загальному розмірі 3734,46грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року, за яким право стягнення боргу з боржника, згідно переліку та за умовами Договору факторингу від 16.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Арма Факторинг», передано ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.». Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання, не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомляв, заперечень на позов не надавав. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.02.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON]було укладено Договір позики №433233976, разом з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які невід'ємною частиною договору позики, на підставі якого позивач надав відповідачу грошові кошти в позику в сумі 1 000,00грн., на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 10 дні, на споживчі цілі, а відповідач зобов'язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 2,00% від суми позики за кожен день користування позикою, а також комісію за обслуговування Договору у розмірі 40,00грн. згідно з графіком розрахунків (а.с.7-12). Строк дії договору 10 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії цього договору та не припиняє нарахування позикодавцем процентів за користування позикою (п. 1.5. Договору). Відповідно до п. 2.1.1. Договору, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики, процентів за користування позикою, комісії за обслуговування договору позики в повному обсязі та виконання усіх інших зобов'язань, передбачених цим договором. Згідно п. 2.2.2. Договору, Позичальник зобов'язувався вчасно повернути позику, сплатити проценти за користування позикою та комісію за обслуговування договору позики в порядку, визначеному цим договором; у випадку прострочення сплати заборгованості за цим договором в повному обсязі або частково, сплатити нараховані проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення. За несвоєчасне повернення суми позики і сплати процентів за її користування, позичальник сплачує 3% від суми несвоєчасно повернутої в строк позики та несвоєчасно сплачених процентів за користування позикою за кожний день прострочення, починаючи з наступного дня після терміну платежу до дати повернення позики та сплати процентів за її користування в повному обсязі (включно), але не більше 60 днів прострочки (п.7.5 Правил). Виконання позивачем умов договору позики щодо надання грошових коштів у вказаній сумі підтверджується платіжним дорученням від 25.02.2014 року (а.с.6). Однак, відповідач умови Договору не виконував належним чином, внаслідок чого, за ним обліковується заборгованість, яка згідно із розрахунком заборгованості позивача, станом на момент звернення до суду, складає 3734,46грн., з яких: сума позики - 1 000,00грн., проценти за користування позикою - 200,00грн., 1 760,00 грн. - відсотки за прострочення виплати позики, 40,00грн. - комісія за обслуговування договору позики, штраф - 90,00грн. та інфляційне збільшення суми боргу - 644,46грн. (а.с.5). Також, з наявних матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до договору про відступлення права вимоги №б/н від 16.06.2014 року, право стягнення боргу з боржників, зокрема, з [PERSON](відповідача у справі), згідно переліку та за умовами Договору факторингу від 16.06.2014 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Арма Факторинг», передано ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» (а.с.13-17). Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Таким чином, з моменту укладення про відступлення права вимоги №б/н від 16.06.2014, ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» є належним позивачем та стягувачем за договором позики №760140545 від 03.02.2014 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON]Анатоліївною. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України ). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається зі змісту ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору позики та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з [PERSON]на користь ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» підлягає стягненню заборгованість за договором позики №433233976 від 25.02.2014 року у загальному розмірі в сумі 3734,46грн., з яких: сума позики - 1 000,00грн., проценти за користування позикою - 200,00грн., 1 760,00 грн. - відсотки за прострочення виплати позики, 40,00грн. - комісія за обслуговування договору позики, штраф - 90,00грн. та інфляційне збільшення суми боргу - 644,46грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, підтверджені документально, судові витрати у виді судового збору в розмірі 243,60грн. З огляду на викладене та

Outcome: approved