Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У травні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй, позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору про розділ майна між подружжям від 10 березня 2011 року. В квартирі зареєстровані позивачка її син та відповідач [PERSON] але вже більше шести місяців відповідач в її квартирі не мешкає і комунальні послуги не сплачує, в квартирі також відсутні його особисті речі. Таким чином інші мешканці квартири змушені нести всі витрати на утримання квартири із рахунку трьох осіб, хоча відповідач лише формально в ній зареєстрований. Відповідач протягом чотирьох останніх років не приймав жодного наміру реалізувати належне йому право користування спірною квартирою. На підставі цього позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовну заяву, доводи викладені в ній підтвердила, просила її задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилою площею в квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши позивачку, свідків [PERSON] та [PERSON] дослідивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору про розділ майна між подружжям від 10 березня 2011 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. (а.с.10-11). Згідно до особистого рахунку [NUMBER] від 20.05.2014 року, виданого ЖКП по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя встановлено, що квартира [ADDRESS] є приватизована. В квартирі також зареєстровані [PERSON], який є сином позивачки та [PERSON], відповідач по справі, чоловік позивачки. (а.с.13). Згідно до копії рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 09.08.2011 року, встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. (а.с.12). Згідно до акту від 22.05.2014 року, складного ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя, встановлено, що гр.. [PERSON], за адресою: [ADDRESS], не мешкає з червня 2010 року. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки, в судовому засіданні, пояснили, що відповідач [PERSON] з червня 2010 року в квартирі [ADDRESS], не мешкає. Особистих речей відповідача в зазначеній квартирі не має. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідно положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування будинку [ADDRESS].

Outcome: approved