Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 13 серпня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір, за яким остання отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом. Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У звязку з чим [PERSON] станом на 31 березня 2017 року має заборгованість 17\~576,45 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1020 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 12\~193,29 грн., заборгованості по комісії та пенею 3050 грн., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 813,16 грн. штраф (процента складова). Тому просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 17\~576,75 грн.; судові витрати стягнути з відповідача. У судове засідання представник позивач не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідачка не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала суду письмові заперечення проти позову, просила суд відмовити в задоволенні позову як через недоведеність, так і через пропуск строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У звязку з чим змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк». 13 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно до умов договору було видано карту з встановленням кредитного ліміту в розмірі 4000 грн. Дія кредитного договору встановлена до останнього дня місяця, до якого діє картка. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на 31 березня 2017 року банк нарахував заборгованість 17\~576,45 грн. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] зобовязувався повернути кредит. При цьому кінцевий термін відповідає строку дії картки, останній раз здійснив проплату по кредиту в березні 2014 року. Позовна заява подана до суду лише травні 2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач знав про порушення свого права з боку відповідача. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні відповідач заявив про застосування строків позовної давності, про що подав суду відповідну заяву. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оскільки позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності або неможливості дізнатись про виникнення заборгованості та порушення відповідачем його прав, не заявлено клопотання про його поновлення, відповідач подав суду заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, тому у задоволенні позову суд відмовляє. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed