Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

У червні 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивачка вказує, що 24.09.2007 уклала із АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір № 2706/0907/71-362, відповідно до умов якого отримала 175 000,00 дол. США для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] строком користування кредитними коштами до 24.09.2032 під 19,9% річних. В забезпечення умов договору, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 2706/0907/71-362-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Морозовою С.В. за № з-4598, предметом якого є придбана за кредитні кошти квартира за адресою: [ADDRESS] . 29.08.2012 заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва з [PERSON] на користь ВАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») стягнуто заборгованість у розмірі 1 542 398,90 грн. за кредитним договором № 2706/0907/71-362, право вимоги за яким, на підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2012, перейшло до ТОВ «ФК «Вектор плюс». 09.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. прийнято рішення № 20616839 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Вектор плюс», яке у січні 2017 року було оскаржене позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва. 14.12.2017 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/1373/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018, визнано протиправним та скасовано рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Вектор плюс». Разом з тим, позивачу стало відомо, згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, що квартира [ADDRESS] була відчужена ТОВ «ФК «Вектор плюс» у власність ТОВ «Дідков», яке у свою чергу відчужило її у власність [PERSON] та [PERSON] по Ѕ за кожним, а в подальшому Ѕ частка квартири належна [PERSON] передана нею в іпотеку [PERSON] на підставі договору іпотеки від 21.09.2018, серія та номер: 13999 посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Посилаючись на те, що рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Вектор плюс» було скасоване постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 826/1373/17, яка набрала законної сили та враховуючи те, що спірна квартира вибула з його володіння поза його волею, позивач просить суд витребувати спірну квартиру з володіння [PERSON] та [PERSON] у власність [PERSON] із визнанням недійсними усіх договорів купівлі-продажу квартири та іпотечного договору укладеного між сторонами та скасуванням усіх рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Ухвалою суду від 10.06.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 09.07.2019. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марина Євгенівна завірену копію примірника договору купівлі продажу квартири, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дідков», посвідчений приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. 09.04.2015, зареєстрований в реєстрі № 1397; Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича завірену копію примірника договору купівлі продажу квартири, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дідков» та [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ковальчуком С.П. 26.02.2016, зареєстрований в реєстрі № 962; Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича завірену копію договору іпотеки, укладеного між [PERSON] , та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ковальчуком С.П. 21.09.2019, зареєстрований в реєстрі № 13999; Ухвалою суду від 10.06.2019 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 519534380000; Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно квартири [ADDRESS] , загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 519534380000. Ухвалою суду від 10.10.2019 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 31.10.2019. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача Ковалевський Є. В. - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Подав заяву про застосування строків позовної давності. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Відзив на позов не надали. Треті особи Єгорова М.Є. , Ковальчук С.П. , надали заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] , яка складається з 3 жилих кімнат, загальною площею 76,40 кв.м, житловою площею 41,10 кв.м., придбана позивачем за договором купівлі-продажу квартири посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованим в реєстрі за № з-4594, право власності на яку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.11.2014 року державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві Чуйко Г.Г. З наданої суду Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 167403844 від 21.05.2019 вбачається, що 09.04.2015 о 14:35:23 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. на підставі Іпотечного договору № 2706/0907/71-362-Z, серія та номер: 3-4598, виданий 24.09.2007, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. прийнято рішення за реєстровим № 20616839 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Цього ж дня, 09.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. проведено державну реєстрацію права власності на вищевказану спірну квартиру за ТОВ «Дідков» на підставі договору купівлі - продажу, зареєстрованим у реєстрі за № 1397. Рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру № 20618638 від 09.04.2015. В подальшому, 26.02.2016 за договором купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. зареєстрованим в реєстрі за № 962, право власності на спірну квартиру перейшло від ТОВ «Дідков» до [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по Ѕ за кожним. Рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру № 28465068 від 26.02.2016. 24.09.2018 о 12:36:50 в державний реєстр Іпотек приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43154857 від 24.09.2018 12:45:30 внесено запис про іпотеку № 28055853 щодо Ѕ частки спірної квартири, що виникла на підставі договору іпотеки від 21.09.2018 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , серія та номер: 13999 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 826/1373/17 за позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є, треті особи: ТОВ «ФК «Вектор плюс», ТОВ «Дідков» про визнання протиправним та скасування рішення, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018, - визнано протиправним та скасовано рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 20616839 від 09.04.2015 14:35:23 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор плюс» на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] . Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 826/1373/17, що набрало законної сили встановлено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» для реєстрації права власності було подано не повний пакет документів, необхідних для проведення реєстрації права власності на іпотечне майно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20616839 від 09.04.2015 14:35:26, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню. Статтею 203 ЦК України, визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу загальних принципів цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, про визнання недійсним правочину укладеного між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Дідков», оскільки право власності на спірне нерухоме майно ТОВ «ФК «Вектор плюс» не набуло у встановленому законом порядку, що слідує з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 826/1373/17, що набрало законної сили. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він його передав, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Отже, вирішуючи справу про витребування майна з чужого незаконного володіння, слід встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з його волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття у розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року. Судом встановлено, що належне [PERSON] майно вибуло з її володіння поза її волею з порушенням норм чинного законодавства та набуте ТОВ «Дідков» від особи, яка не мала права відчужувати (ТОВ ««ФК «Вектор плюс»), без відповідних на те правових підстав, а у подальшому відчужене [PERSON] та [PERSON] . Оцінюючи зібрані докази у сукупності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що спірна квартира, яка вибула з володіння [PERSON] на підставі рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор плюс», скасованого в подальшому судовим рішенням, що набрало законної сили, є такою, що вибула з володіння позивача поза його волею. Позивач має право на витребування спірного нерухомого майна від добросовісного набувачів - відповідачів [PERSON] та [PERSON] за правилами ст. 388 ЦК України, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язані повернути власнику спірну квартиру. Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 11 червня 2014 року № 6-52цс14. Судом також встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні зареєстровані обтяження речових прав на квартиру [ADDRESS] та записи про реєстрацію речових прав на спірну квартиру за відповідачами. У відповідності до ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться зокрема на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено зокрема у разі, якщо: 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири укладеного між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Дідков» посвідченого 09.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є.; витребування майна - спірної квартири з володіння [PERSON] та [PERSON] та скасування рішень державних реєстраторів, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Вектор плюс», ТОВ «Дідков», [PERSON] , [PERSON] , скасування рішень державних реєстраторів, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Щодо позовних вимог в частині визнання права власності на спірну квартиру; визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири укладеного між ТОВ «Дідков» та [PERSON] , [PERSON] посвідченого 26.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та іпотечного договору укладеного між [PERSON] , [PERSON] , посвідченого 21.09.2018 у приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. суд зазначає наступне. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У таких випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Така правова позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. п. 21, 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК. Отже, визнання у цьому випадку договорів купівлі-продажу спірного майна укладеними в подальшому недійсними не вимагається, належним способом захисту права є витребування майна з чужого незаконного володіння. За таких обставин суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог в частині визнання права власності на спірну квартиру; визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири укладеного між ТОВ «Дідков» та [PERSON] , [PERSON] посвідченого 26.02.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та іпотечного договору укладеного між [PERSON] , [PERSON] , посвідченого 21.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Крім того, судом не встановлено підстав для застосування наслідків спливу позовної давності з огляду на те, що про порушення свого права власності на спірні квартири позивач дізнався з 04.04.2018 року, тобто з дати залишення без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Вектор плюс». З позовом про витребування майна з чужого володіння позивач звернувся у травні 2019 року, що свідчить про дотримання позивачем загальної позовної давності. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: partial