Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП «Діадіма», третя особа ТОВ «Лексворд», в якому просить визнати недійсним договір №001657 від 01.04.2014 року, укладений між [PERSON] та ПП «Діадіма», зобов'язати відповідача повернути грошові кошти у сумі 2750,00 грн., які були отримані відповідачем за вказаним договором. В обґрунтування вимог у позові зазначено, що позивач звернулася до третьої особи з метою отримати безвідсоткову позику за програмою «Ренесанс». Для цього позивачу було запропоновано укласти договір з відповідачем, за змістом якого відповідач надає позивачу інформаційні послуги з пошуку інформації, вартість яких становить 2750,00 грн., надано форму договору. Позивач сплатила визначену договором суму 2750,00 грн., вважаючи, що за цим договором сплачує страховий платіж за договором страхування. Позивач вказує, що довіряла ПП «Діадіма» як надавачу фінансових послуг, однак відповідач своїми діями ввів в оману позивача, оскільки у договорі про надання інформаційних послуг не було ніякої необхідності, договір був підписаний під впливом обману. Оскаржуваний договір містить дискримінаційні умови, суперечить цивільному законодавству, порушує права позивача, визначені Законом України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов у повному обсязі, оскільки вона підписала цей договір під впливом обману з боку відповідача, чим було порушено її права споживача. Відповідач, третя особа у судове засідання не з'явилися вдруге, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Тобто зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Судом встановлено, що 01.04.2014р. між [PERSON] та ПП «Діадіма» укладено договір №001657, предметом якого є надання виконавцем ПП «Діадіма» замовнику [PERSON] інформаційних, консультативних послуг та послуг з пошуку інформації за обумовлену цим договором плату (а.с.6-7). Відповідно до п. 2.1 цього договору погоджена сторонами вартість плати за надання послуг складає 2750,00 грн. Оплата наданих послуг, зазначених в п. 1.1. договору, сплачується замовником через банківські установи на поточний рахунок виконавця протягом одного банківського дня з моменту укладання даного договору. Відповідно до п. 5.2 договору, даний договір набуває юридичної сили з моменту підписання його сторонами та діє до підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. Згідно умов договору [PERSON] сплатила на рахунок ПП «Діадіма» платіж відповідно до умов договору у розмірі 2750,00 грн., що підтверджується квитанцією №7681.24.1 від 01.04.2014р., призначення платежу - платіж за договором №001657 від 01.04.2014р. (а.с.14-15). На виконання умов договору №001657 від 01.04.2014р., укладеного між [PERSON] та ПП «Діадіма», сторони підписали акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) про те, що виконавцем були проведені інформаційні і консультаційні послуги, вартість яких становить 2750,00 грн., сторони претензій одна до одної не мають. Згідно пояснень позивача, інформаційні послуги стосувалися питання отримання безвідсоткової позики за програмою «Ренессанс». Після підписання договору з ПП «Діадіма», вона 01.04.2014р. уклала договір з ТОВ «Лексворд»№001657. За умовами цього договору товариство за згодою учасника зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у додатку №1 до даного договору, на підставі ст. 1046, 1048 Цивільного кодексу України та на умовах діяльності програми «Ренессанс», що міститься у додатку №2 до даного договору, який є невід'ємною частиною цього договору, у тому числі: а) організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників; б) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього (а.с.8-10). ПП «Діадіма» не є надавачем фінансових послуг, як вказує позивач, з приводу отримання безвідсоткової позики позивач уклала договір з ТОВ «Лексворд». Дійсність договору №001657 від 01.04.2014р., укладеного з ТОВ «Лексворд», або його виконання позивачем не оспорюється. Таким чином, як вбачається з пояснень позивача і змісту договору, вартість плати за надання послуг у сумі 2750,00 грн. була обумовлена сторонами, оплата наданих послуг сплачувалася замовником через банківські установи на поточний рахунок виконавця після укладання даного договору. Як вказує позивач, їй була видана форма договору, а також реквізити на оплату 2750,00 грн. на рахунок ПП «Діадіма» (а.с.15), відповідно до якого вона здійснила платіж. Оплата страхового внеску договором, що оспорюється, не передбачена. Як вказує позивач, реквізити для оплати страхового внеску у сумі 3500,00 грн. на рахунок ТДВ «Страхова компанія «Традо» їй було надано окремо у зв'язку з підписанням договору з ТОВ «Лексворд». Таким чином, позивачем не доведено, що при підписанні спірного договору про надання інформаційних послуг позивачка діяла під впливом обману внаслідок умисних дій відповідача. Також не знайшли свого підтвердження доводи позову, що інформаційні послуги за спірним договором не надавалися, позивачем не доведено, що умови оспореного договору про надання інформаційних послуг порушують її права, як споживача, є несправедливими,у зв'язку з чим підстави для визнання його недійсним відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову про визнання недійсним договору про надання інформаційних послуг із заявлених підстав слід відмовити. Вимоги позову про зобов'язання відповідача повернути отримані за цим договором кошти заявлені з підстав недійсності договору, у зв'язку з чим задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed