Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

У червні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 112» про стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що наказом від 02 грудня 2011 року за № 323-к призначений на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізнобетонних конструкцій 5-го розряду ТОВ «Мостобудівельний загін - 112». За період роботи позивача на ТОВ «Мостобудівельний загін - 112» в останнього перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі, а саме, за період з серпня 2012 року по лютий 2014 рік включно, яка складає 21 520,72 грн. Також позивач вказує, що відповідачем не виплачена доплата за вахтовий метод роботи за лютий-грудень 2012 року, за червень, липень, вересень, листопад, грудень 2013 року, та за січень 2014 року, яка складає 17 660,00 грн. Крім того, позивач вважає, що несвоєчасна виплата заробітної плати нанесла йому моральної шкоди, розмір якої складає 5000 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється виплатити позивачу вищевказану заборгованість по заробітній платі, мотивуючи тим, що відсутні кошти, у зв'язку із чим [PERSON] змушений звернутися до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 21 520,72 грн., невиплачену доплату за вахтовий метод у розмірі 17 660,00 грн. та моральну шкоду - 5000 грн. У судове засідання позивач не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, у якій просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У разі неявки відповідача у судове засідання, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що наказом № 323-к від 02 грудня 2011 року [PERSON] прийнято на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізнобетонних конструкцій 5-го розряду у Товариство з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін - 112». З копії трудової книжки [PERSON], яка міститься у матеріалах справи, видно, що він до цього часу працює у ТзОВ «Мостобудівельний загін -112». Із листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області від 23.04.2014 року за № 29/02-10 вбачається, що у ході перевірки дотримання законодавства про працю встановлено, що станом на 07 квітня 2014 рік позивачу не виплачено заробітну плату у розмірі 21 520,72 грн. (за серпень 2012 р. -1243,00 грн., вересень 2012 р. - 1595,00 грн., жовтень 2012 р. - 1700,00 грн., листопад 2012 р. - 213,00 грн., грудень 2012 р. - 611,00 грн., січень 2013 р. - 1316,00 грн., лютий 2013 р. - 0,04 грн., березень 2013 р. - 1700,00 грн., квітень 2013 р. - 1700,00 грн., травень 2013 р. - 135,00 грн., червень 2013 р. - 1462,00 грн., липень 2013 р. - 1701,00 грн., серпень 2013 р. - 1282,00 грн., вересень 2013 р. - 1701,00 грн., жовтень 2013 р. - 1649,00 грн., листопад 2013 р. - 1700,00 грн., грудень 2013 р. - 1700,00 грн., січень 2014 р. - 112,00 грн., лютий 2014 р. - 0,68 грн.). Окрім вказаного, у порушення вимог КЗпП України, позивачу не виплачено доплату за вахтовий метод роботи, яка складає 17 660,00 грн. (у тому числі за лютий 2012 р. - 140,00 грн., березень 2012 р. - 1360,00 грн., квітень 2012 р. - 1280,00 грн., травень 2012 р. - 1280,00 грн., червень 2012 р. - 1200,00 грн., липень 2012 р. - 480,00 грн., серпень 2012 р. - 1360,00 грн., вересень 2012 р. - 1280,00 грн., жовтень 2012 р. - 1440,00 грн., листопад 2012 р. - 160,00 грн., грудень 2012 р. - 1200,00 грн., червень 2013 р. - 880,00 грн., липень 2013 р. - 1440,00 грн., вересень 2013 р. - 1360,00 грн., листопад 2013 р. - 1360,00 грн., за грудень 2013 р. - 1360,00 грн., січень 2014 р. - 80,00 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статею 237-1 КЗпП України передбачено, що вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язкiв i вимагають вiд нього додаткових зусиль для органiзацiї свого життя. В обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди, позивач посилається на те, що несвоєчасна виплата заробітної плати нанесла йому та його сім'ї моральні страждання, які пов'язані із необхідністю позичати гроші у сусідів та знайомих, що принижує честь і гідність, а також негативно впливає на стосунки з оточуючими людьми. Невиплачена вчасно відповідачем заробітна плата також негативно вплинула на можливість вчасно здійснювати позивачу різні платежі. Однак, вищевказане позивачем доведено не в повному обсязі, тому суд вважає, що вимоги у частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме, у розмірі 2000 грн. Дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 21 520,72 грн., заборгованості по доплаті за роботу вахтовим методом у розмірі 17 660 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial