Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі п тексту - відповідач) та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2016 року народження у твердій грошовій сумі, яка становить 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно від дати подання позову. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.10.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції ум. Києві вона з відповідачем зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис 1510. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Водночас зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаємопорозуміння та спільних поглядів на життя та шлюб. Сторони спільно не проживають та припинили вести спільне господарство. Діти сторін проживають з матір`ю та повністю перебувають на її утриманні. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їхнім з відповідачем інтересам, просить суд позовні вимоги задовольнити та розірвати шлюб, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання спільних дітей. Ухвалою суду від 13.06.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.07.2019 року. Ухвалою суду від 29.07.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 25.09.2019 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав повністю та просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) відповідач може визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 жовтня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1510 (а.с.5). За час перебування у шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про нраодження серії [NUMBER] від 09.04.2014 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.02.2016 року. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею ст.191СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, про що свідчить його заява, яка наявна в матеріалах справи, визнання ним позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, яка становить 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з 30.05.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 768,40 грн. та на користь держави в сумі 768,40 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved