Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказувала, що 13 листопада 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №257. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини не склалися та з липня 2014 року припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сім`ї. Спори щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна відсутні. У зв`язку з цим позивачка вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Згідно ухвали судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2021 року справу передано на розгляд за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте направила на адресу суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 13 листопада 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вознесенського міського управління юстиції Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №257 Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них спільного бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved