Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У січні місяці 2016 року позивач звернувся до суду із заявою в якій вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.08.2009 року [PERSON] отримав кредит у розмірі отримав кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 3.2 та 3.3 умов та правил надання банківських послуг де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. встановленого банком, відповідно до пунктів 3.3 умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає договір. Однак позичальник належним чином своїх зобов'язань за договором не виконував, і станом на 03.01.2016 року заборгованість відповідача перед банком складає 19 720,26 грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 986,49 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 14 238,52 грн., 3 080,0 заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 915,25 грн. процентна складова, відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг. Просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідача у примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Подав додаткові пояснення на подану заяву позичальника про пропуск строку давності звернення до суду із позовом, у яких посилається на те, що позичальник дав згоду на укладення договору у такій формі та ознайомився із умовами надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві від 10.08.2009 року. Пластикова картка є лише засобом користування поточним рахунком, а її статус - блокування чи сплив терміну дії не впливає на статус рахунку. Відповідач із заявою про закриття поточного рахунку до банку не звертався, платіжну картку в банк не повертав, заборгованість не погасив. Тому строк дії договору регламентується строком дії договору. Строк дії картки до останнього дня червня місяця 2012 року згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанку» від 25.03.2016 року. Позивач позовні вимоги в ході судового розгляду уточнив, посилається на те, що позичальник зобов»язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. У випадку неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов»язання сплатити відсотки за час фактичного користування кредитними коштами, тим самим, позовна давність за вимоги кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тому заборгованість нарахованих на прострочену заборгованість відсотках за договором від 10.08.2009 року за період з 11.01.2013 року по 11.01.2016 року становить 13 074,83 грн. Відповідач в судовому засіданні заявленого позову не визнав, подав суду заяву про застосування строків позовної давності. Суду пояснив, що платіжна картка йому була видання на один рік, представити її суду не може, оскільки вона залишена ним у банкоматі. Останнє погашення по кредиту здійснив у 2010 році. З умовами та правилами надання банківських послуг його не ознайомлювали. Суд, заслухавши доводи представника позивача, викладені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 10 серпня 2009 року між ЗАТ комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» і [PERSON] була укладена кредитна угода б/н. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки. Факт отримання кредитних коштів позичальником не оспорюється. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 3.2 та 3.3 умов та правил надання банківських послуг де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. встановленого банком, відповідно до пунктів 3.3 умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає договір. Однак позичальник належним чином зобов»язань за кредитом не виконував та заборгованість у період з 11.01.2013 року по 11.01.2016 року становить 13 074,83 грн. Відповідно до пп. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Згідно п. п. 3.1.1. Умов строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця. Відповідно до п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Відповідач здійснив останній платіж за кредитним договором 24 березня 2010 року, після чого у позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору. Відповідач [PERSON] подав суду заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до повідомлення банку від 08.04.2016 року клієнт [PERSON] отримав картку № [NUMBER] терміном дії до останнього дня червня місяця 2012 року. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності, тому суд враховує, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду, оскільки з позовом позивач звернувся у січні 2016 року, в своїй позовній заяві не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначив. Судом достовірно установлено, що із березня 2010 року позивачу було відомо про порушення його права. Отже, саме із цієї дати протягом трьох років, а саме: з березня 2010 року у позивача було право звернутися з відповідним позовом про стягнення наявної вже тоді заборгованості з відповідача, чим він не скористався, звернувшись до суду лише в січні місяці 2016 року, більше п»яти років з часу несплати чергового платежу. Представник позивача у додаткових поясненнях посилається на те, що укладаючи кредитний договір сторони цим договором не обмежували строк дії кредитної картки конкретною календарною датою, а [PERSON] не надав доказів того, що він звертався до банку із заявою про закриття карткового рахунку, у зв'язку із чим сплив дії картки не впливає на статус рахунку, а тому строк дії картки не припиняє не припиняє строку дії договору. Проте, вказаний висновок суперечить вимогам закону й матеріалам справи з огляду на наступне. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено і сторонами не спростовано, що дія наданої [PERSON] згідно кредитного договору платіжної картки визначена сторонами до 30 червня 2012 року, що за умовами договору є кінцевою датою погашення кредитних зобов'язань позичальника. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дні місяця дії картки (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14). Судом установлено, що дія картки закінчилася 30 червня 2012 року, доказів, які б вказували на те, що відповідачем отримано нову картку матеріали справи не містять, з позовом банк звернувся лише 18 січня 2016 року, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог банку, відповідно до наведених норм матеріального права дійшли правильних висновків про відмову у задоволенні позову у зв'язку із пропуском позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed