Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У червні 2018 року позивач вернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 лютого 2015 року Оболонським районним судом м.Києва по справі №2/756/26/15 було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту та поділ майна. Згідно рішення суду [PERSON] повинен був виплатити позивачу компенсацію в розмірі 1/2 частини автомобіля «Субару», який було придбано у шлюбі, у розмірі 104 000 гривень. 08 липня 2015 року Оболонським районним судом м.Києва було по справі №2/756/26/15 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу 104 000 гривень, про що, 09.10.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Малько Ж.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48984221. На сьогоднішній день рішення Оболонського районного суду від 06 лютого 2015 року по справі №2/756/26/15 не виконано. Відповідач по справі категорично відмовляється його виконувати, відмовляється від зустрічей з позивачем для досягнення певних деталей його виконання, а тому позивач змушена звернутися до суду із позовною заявою про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання відповідачем судового рішення, оскільки за період невиконання судового рішення відповідачем вказана сума знецінилася внаслідок інфляційних процесів та підлягає відшкодуванню. Станом на 30.04.2018 року внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, а саме несплатою коштів в розмірі 104 000 гривень, сума знецінилась внаслідок інфляційних процесів на 37 856,00 гривень, а розмір трьох відсотків річних становить - 9 086,47 гривень. Враховуючи вищевикладене просить стягнути з відповідача на свою користь 37 856 гривень -інфляційних втрат, 9 086, 47 гривень - три відсотки річних. Представник позивача в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримав та зазначив, що позивачем дійсно проводилась зустріч з відповідачем для врегулювання питання виплати компенсації за рішенням суду в розмірі 104 000 гривень. Під час такої зустрічі позивач вказала відповідачу, що вона готова здійснити розстрочку такої виплати на певний період часу про що мала бути укладена угода і підписана сторонами, але відповідач категорично від цього відмовився та вказав, що у нього немає коштів і що в подальшому позивач взагалі нічого не отримає від нього так як у нього мала заробітна плата, а той і її може не бути. Оскільки відповідач не виконав та не збирається виконувати рішення Оболонського районного суду м.Києва по справі №2/756/26/15 від 06 лютого 2015 року в частині виплати позивачу компенсації в розмірі 1/2 частини автомобіля «Субару», який було придбано у шлюбі, у розмірі 104 000 гривень то позивач правомірно звернулась до суду з відповідним позовом про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період невиконання відповідачем судового рішення. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, та зазначила, що вважає позов незаконним та таким, що необґрунтований дійсними, належними та достовірними доказами у зв»язку з наступним. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 06 лютого 2015 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту та поділ майна. Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] визнано за [PERSON] право власності на 6/7 частин квартири [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на 1/7 частин квартири [ADDRESS], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 104 000 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. На зазначене рішення, відповідачем [PERSON] була подана апеляційна скарга. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 03 червня 2015 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена. Рішення Оболонського районного суду м.Києав від 06 лютого 2015 року залишено без змін. Як під час судових засідань так і після судових процесів, в червні 2015 року, відповідач зустрічався із позивачкою та зазначив, що грошових коштів на суму - 104 000 гривень у нього немає, а тому запропонував провести сплату їй 104 000 гривень частинами протягом одного - півтора року, так як, зокрема, він мав аліментні зобов»язання щодо неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO]. Але позивачка зазначила про те, що в неї є свої проблеми, а тому їй потрібно подумати та порадитися з родиною про запропоновану відповідачем розстрочку боргу. Після того, відповідач з позивачкою декілька разів телефонували один одному, визначаючи порядок погашення ним заборгованості та можливий продаж йому (або третій особі), належної [PERSON] 1/7 частин квартири [ADDRESS]. Вважає, що відповідач добросовісно вживав заходи задля виконання зобов»язання. Однак позивачка раптово і без пояснення причин, припинила спілкуватися з відповідачем щодо спірних правовідносин. Відповідач вважає, що після того, як в червні 2015 року позивачка припинила спілкуватися із ним щодо виплати їй 104 000 гривень і при відсутності мір примусового характеру, він став добросовісно вважати, що позивачка добровільно відстрочила сплату йому, а саме до часу продажу квартири [ADDRESS]. Отже, волевиявлення відповідача, було направлено на мирне виконання рішення суду Оболонського районного суду м.Києва від 06 лютого 2015 року і він добросовісно вживав заходи задля виконання зобов»язання. Відповідач ніколи не заявляв і не відмовлявся від виконання свого зобов»язання, тому позивачем і не надано жодних доказів на підтвердження того, що він «категорично» відмовлявся укласти мирову угоду та виконувати рішення суду. Враховуючи вищевикладене вважає, що вини відповідача (умислу або необережності) в порушенні зобов»язання по рішенню суду, немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 06 лютого 2015 року по справі №2/756/26/15 позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту та поділ майна було задоволено частково. Вирішено поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]: визнано за [PERSON] право власності на 6/7 частини квартир №117 по вул.Північній,30 в м.Києві; визнано за [PERSON] право власності на 1/7 частину квартири [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 104 000 гривень. У задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с.7-8). Дане рішення набрало законної сили 03 червня 2015 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 08 липня 2015 року Оболонським районним судом м.Києва було по справі №2/756/26/15 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу 104 000 гривень, про що, 09.10.2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Малько Ж.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №48984221 (а.с.11). До теперішнього часу рішення Оболонського районного суду від 06 лютого 2015 року по справі №2/756/26/15 не виконано. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Невиконання відповідного рішення суду щодо стягнення коштів у розмірі 104 000 грн., призвело до прострочення виконання грошового зобов»язання, наслідки чого визначені ч.2 ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, інфляційне збільшення суми боргу складає - 37 856 грн., 3% річних - 9 086,47 грн. Заперечення представника відповідача щодо відсутності вини відповідача у невиконанні рішення суду не є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог та не спростовують висновків суду, що викладені вище. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 704,80 гривень На підставі викладеного,

Outcome: approved