Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

У червні 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON], [INFO], є матірю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Батько дитини [PERSON] помер 20 квітня 2012 року. 03 травня 2012 року до Служби у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради надійшов лист від КЗ «Маріупольська міська лікарня №4 ім.І.К.Мацука» міський центр профілактики та боротьби зі СНІДом про надання допомоги щодо захисту прав малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки остання перебуває на диспансерному обліку в центрі. Також дитина знаходилася в І педіатричному відділенні міської лікарні №3 на плановому клінічному обстеженні з діагнозом ВІЛ-інфекція, ІІІ клінічна стадія, імунодефіцит середнього ступеню, лимфоаденопатія, гепатоспленомегалія, енцефалопатія, вторинна кардіопатія, затримка фізичного та психомоторного розвитку. Мати дитини чинила перешкоди, як у медичному спостереженні за дитиною у центрі з профілактики та боротьби зі СНІДом, так і при проведенні дитині антиретровірусної терапії. Відповідачка часто змінює місце проживання та не повідомляє про це лікарів, в центрі була з дитиною лише один раз. Ухилення матері від належного медичного спостереження за дитиною та отримання нею антиретровірусної терапії загрожувало здоров'ю та життю дитини. Дитина потребувала постійного догляду з боку лікарів у КЗ охорони здоровя «Обласний спеціалізований будинок дитини» м.Макіївки. За заявою відповідачки дитина тимчасово влаштована до зазначеного комунального закладу на повне державне забезпечення. З 05 грудня 2014 року малолітня дитина була переведена до комунальної установи охорони здоровя «Краматорський будинок дитини «Антошка», де і перебуває по теперішній час. Оскільки термін перебування дитини у вказаному закладі спливав, Службою у справах дітей Іллічівської райадміністрації було повідомлено відповідачку про необхідність вирішення питання щодо повернення їй на виховання малолітньої дитини. Між тим, відповідачка дитину з закладу не забрала, у звязку з чим 26 лютого 2015 року складено акт про покинуту дитину та 25 березня 2012 року дитині надано статус такої, що позбавлена батьківського піклування. Відповідачка фактично не займається вихованням дитини. За таких обставин, оскільки відповідачка з дитиною не спілкується, добровільної допомоги по вихованню та її утриманню не надає, не цікавиться її життям та здоровям, не приймає участі в її духовному розвитку та соціальної адаптації в суспільстві, позивачка представник просить суд позбавити відповідачку батьківських прав стосовно дитини [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо дитини [PERSON]. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вона має намір забрати дитину до родини та займатись її вихованням. До лікарні вона не ходила, оскільки має ще малолітніх дітей та не може виділити для цього час. Прокурор вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Суд, вислухавши сторони, думку прокурора, який вважав доцільним задовольнити позовні вимоги, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав, підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, у відповідності з вимогами ст.212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дітей у дусі поваги до прав і воль інших людей, любові до своєї родини і близьким, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, його фізичний, духовний і моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити одержання дитиною повного загального середнього утворення, готувати його до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитини. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку піклуватися про нього. Забороняються які-небудь види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а так само застосування ними інших видів покарань, що принижують людське достоїнство дитини. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав судом, згідно ст.164 Сімейного Кодексу України на тій підставі, що ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно наданих характеристик з місця реєстрації та проживання, [PERSON] зарекомендувала себе посередньо, має пятьох дітей, один з яких проживає в дитячому будинку, спиртні напої або наркотичні речовини не вживає, приводів до міліції не має, скарг від сусідів не надходило, між тим, батьки [PERSON] зазначають, що остання замало часу приділяє вихованню дітей. Між тим, відповідно до наданих листів, [PERSON] чинила перешкоди у медичному спостереженні за дитиною [PERSON] у центрі з профілактики та боротьби зі СНІДом, а також у проведенні дитині антиретровірусної терапії.(а.с.14). На підставі заяви відповідачки [PERSON] дитину тимчасово було влаштовано до КЗ охорони здоровя «обласний спеціалізований будинок дитини» м.Макіївки на повне державне забезпечення. Разом з тим, по закінченню терміну перебування дитини в лікувальній установі, мати дитини [PERSON] останню до родини не забрала, у звязку з чим дитина переведена до КЗ хорони здоровя «Краматорський будинок дитини «Антошка» та на підставі рішення колегії Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської ради №52/12 від 25 березня 2015 року малолітній дитині [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. В листі головного лікаря будинку дитини «Антошка» від 05 січня 2015 року зазначено, що за час перебування дитини в закладі, мати її не відвідувала, життям та здоровям не цікавилась та запропоновано розглянути питання про повернення дитини матері. Службою у справах дітей неодноразово надсилались листи відповідачці про необхідність вирішення питання подальшої долі дитини, але вони залишались без уваги. З повідомлення заступника головного лікаря будинку дитини «Антошка» вбачається, що в їх закладі виховується малолітня [PERSON], якій встановлено діагноз: хвороба, зумовлена ВІЛ з проявами енцефалопатії з прогресуючим перебігом з синдромом ЦП В 22.0, інші форми епілепсії G 40.8, затримка розвитку внаслідок білково-енергетичної харчової недостатності Е 45.0, глибока розумова відсталість F 73.0, розбіжна косоокість Н 50.1, атрофія зорового нерва Н 47.2, інші неточно позначені хвороби серця J 51.8/ Дитина довготривалий строк приймає терапію АРТ, постійно отримує лікування у невролога (valprocomi 60 mg x 2р/д). [PERSON] Олександрівна- дитина-інвалід, перебуває у тяжкому стані, в звязку зі станом здоровя дитини потребує постійного стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, регулярний прийом препаратів АРТ та протисудомних ліків, постійного спостереження та обстеження згідно клінічного протоколу. Так, згідно з висновком Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації № 02/3-876-10 від 18 серпня 2015 року, повернення малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з комунальної установи охорони здоровя «Краматорський будинок дитини «Антошка» на виховання та сумісне проживання до матері [PERSON] є не доцільним. Так, в судовому засіданні встановлено, що мати малолітньої дитини нехтує своїми батьківськими обов'язками: матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не забезпечує дитині достатній життєвий рівень, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування дитини, що з урахуванням діагнозу дитини ставить під загрозу її життя. Таким чином, з урахуванням переконливих доказів, наданих представником позивача, судом встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, її поведінка свідчить про байдужість до долі та життя дитини, яка за станом здоровя перебуває у скрутному становищі і , як ніхто інший потребує уваги та турботи матері. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Особа, яка позбавляється батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я і матеріальне становище дітей, платника аліментів, наявність у нього інших дітей. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов в частині стягнення аліментів з відповідачки в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь дитини на її картковий рахунок, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Також з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved