Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулася із означеним позовом до суду, вказавши, що 10 серпня 2016 року у Хмельницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №1299. Однак за час спільного проживання виявилося, що у них з відповідачем різні інтереси та погляди на життя, внаслідок чого вони протягом тривалого часу спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу та примирення між ними є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам, а тому позивач просила розірвати їхній шлюб у судовому порядку. Позивач також вказала, що від шлюбу у них із відповідачем є дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач добровільно допомогу на утримання дитини не надає. Із урахуванням наведеного, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 26 липня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із наданням сторонам строку на примирення терміном шість місяців, а ухвалою суду від 03 квітня 2020 року провадження у справі поновлено. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, вказавши, що за наданий судом строк вони із відповідачем не примирилися, подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини, у зв`язку з чим вона наполягає на розірванні шлюбу. При цьому, після розірвання шлюбу позивач просить зберегти їй прізвище « [PERSON] ». Крім цього, позивач повністю підтримала позовні вимоги про стягнення аліментів та просить задоволити їх з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Зокрема, він не заперечив щодо розірвання шлюбу, підтвердивши наведені позивачем в обґрунтування позову обставини, а також те, що до примирення із позивачем вони не дійшли. Крім того, він погодився сплачувати аліменти на користь позивача у визначеному нею розмірі, вказавши, що інших утриманців не має, стан його здоров`я є нормальним, а його дохід є мінливим, оскільки він офіційно не працює. Заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 10 серпня 2016 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено актовий запис №1299, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим означеним відділом ДРАЦСу. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим тим же відділом ДРАЦСу 02 лютого 2017 року. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося та протягом тривалого часу вони спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Крім того, подальше збереження шлюбу та примирення між ними є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем не подано. Крім того, суд приймає до уваги те, що відповідач у судовому засіданні підтвердив обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову. Враховується і те, що судом вживалися заходи щодо примирення сторін, проте, як з`ясовано судом із пояснень сторін, до примирення вони не дійшли. З огляду на наведене, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить із такого. Як вбачається із вищеозначеного свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки виконкому Зяньковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області №208 від 25 квітня 2019 року неповнолітня [PERSON] перебуває на утриманні її матері [PERSON] . Ці ж обставини підтвердили сторони безпосередньо у судовому засіданні, зокрема, позивач пояснила, що її неповнолітня дочка [PERSON] проживає разом із нею в с. Зяньківці Деражнянського району Хмельницької області, перебуваючи на її утриманні, а відповідач не заперечив таких її доводів. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів судом приймаються до уваги наведені позивачем обґрунтування позову доводи щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем не подано. Крім того, як з`ясовано судом із пояснень відповідача у судовому засіданні, він офіційно не працює, у зв`язку з чим має мінливий дохід, стан його здоров`я є нормальним, інших утриманців він не має. Згідно із ст. 182 СК України суд також враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, судом приймаються до уваги положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком до 6 років з 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум у розмірі 1779 грн. Крім того, при розгляді даної справи суд також виходить із положень статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, якою передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст. 184 цього СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд вважає вірним стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи від дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору - у розмірі 768 грн. 40 коп. на користь позивача [PERSON] (по вимогах про розірвання шлюбу) та 768 грн. 40 коп. - на користь держави (по вимогах про стягнення аліментів). На підставі викладеного,

Outcome: approved