Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 12341,30 гривень за прострочення грошового зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2009 року на користь позивача з відповідачки було стягнуто 7439 гривень. Рішення набрало чинності. 26.06.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. До сьогодні рішення не виконано, відповідачка грошових коштів не сплатила. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та три відсотки річних від суми прострочення. Вважає бездіяльність відповідача такою, що порушує його права та законні інтереси. Зазначив, що за період прострочення індекс інфляції склав 147%, згідно повідомлення Держстату України від 27.03.2015 року №152, отже, розмір інфляційних витрат позивача становить 7439 х 147% = 11002,28 гривень. Три проценти річних вираховуються, як 7439 х 3% х 6 = 1339,02 гривень. Таким чином, загальна сума, що підлягає до стягнення, складає 12341,30 гривень. В судовому засіданні позивач не з'явився, подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у повному обсязі. Пояснила, що після судового рішення віддала позивачу всі належні йому кошти, але доказів цього подати не змогла, зазначила, що підтверджуючих документів цього від позивача не отримувала. Вислухавши відповідачку, дослідивши всі докази, зібрані у справі, в їх сукупності, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2009 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу на користь позивача з відповідачки було стягнуто 7439 гривень (а.с.4, 5). Рішення набрало чинності. 26.06.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.3). До сьогодні рішення не виконано, відповідачка грошових коштів не сплатила. Виконавчий документ повернуто стягувачу у зв'язку з тим, що майно, на яке може бути накладено стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та три відсотки річних від суми прострочення. За період прострочення грошового зобов'язання індекс інфляції склав 147%, згідно повідомлення Держстату України від 27.03.2015 року №152 (а.с.6), отже, розмір інфляційних витрат позивача становить 7439 х 147% = 11002,28 гривень. Три проценти річних вираховуються, як 7439 х 3% х 6 = 1339,02 гривень. Таким чином, загальна сума, що підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача, складає 12341,30 гривень. Таким чином, враховуючи наявне у справі чинне рішення суду від 24.03.2009 року, відомості про розмір інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов'язання, та відсутність доказів про повернення грошових коштів відповідачкою позивачу в рахунок погашення існуючого боргу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved