Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 254624,60 грн., та моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що 30.11.2015 рухаючись на власному транспортному засобі марки «Mercedes Benz E430» державний реєстраційний номер [NUMBER], в середній смузі, по вулиці Червонопрапорній, побачив попереду пішохода, який здійснював перехід через автомобільну дорогу по пішохідному переходу, зупинився перед переходом та після зупинки, через декілька секунд, відчув удар ззаду. В порушення приписів пунктів 13.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу марки «Daewoo Lanos» [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем позивача марки «Mercedes Benz E430» державний реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач завдав своєму пасажирові середньої тяжкості тілесне ушкодження та позивачу тілесних ушкоджень, матеріальної і моральної шкоди. Винними діями відповідача позивачу завдано майнових збитків, що полягають у витратах на здійснення відновлювального ремонту його транспортного засобу, вартості проведення експертного дослідження з оцінки транспортного засобу, вартості дослідження головного мозку позивача, медикаментів, вартості послуг евакуатора, витрат на правову допомогу та упущеної вигоди. Крім того, позивач вказує, що протиправними діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди, яка полягає в тому, що він зазнав тілесних ушкоджень, був змушений лікуватися, відчував фізичний біль та моральні страждання, тривалий час вимушений був вирішувати питання пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, відновленням свого автомобіля. Свої моральні страждання, які стали наслідком дорожньо-транспортної пригоди, позивач оцінює в розмірі 25 000 гривень. У судове засідання представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про слухання справи був сповіщений, заяви про відкладення розгляду справи або про слухання справи у його відсутність не подавав. Третя особа до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причина її неявки суду невідома. Суд відповідно до ст.169 ЦПК України за згодою представника позивача ухвалив розглядати справу на підставі наявних у справі матеріалів у відсутність відповідача, оскільки його неявка та неявка третьої особи не перешкоджає постановленню заочного рішення. Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 30 листопада 2015 року приблизно о 21 год. 00 хв., [PERSON], керуючи власним автомобілем [NUMBER], рухався в третій смузі руху транспортних засобів вул. Заболотного зі сторони вул. Столичне шосе у напрямку площі Одеської в м. Києві, зі швидкістю приблизно 50 км/год. Був неуважним та неправильно зреагував на зміну дорожньої обстановки, чим порушив п. 2.3б ПДР України, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив п. 13.1 ПДР України, не обрав безпечної швидкості, чим порушив п. 12.1 ПДР України. Не відреагував на те, що автомобіль [NUMBER] зменшив швидкість та зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом біля зупинки громадського транспорту «Пирогів» вул. Заболотного в м. Києві, позначеним горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 ПДР України, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до отримання пасажиром автомобіля «Daewoo Lanos» тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Дані обставини встановленні ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2016 у справі № 752/4544/16-к (провадження № 1-кп/752/445/16) за наслідками проведення підготовчого судового засідання по кримінальному провадженню № 12015100010012231 відносно обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України [PERSON]. Крім того, вищевказаною ухвалою встановлено, що обвинувачений [PERSON] просив суд закрити щодо нього кримінальне провадження та звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з мотивів примирення з потерпілою, оскільки повністю відшкодував збитки матеріального та морального характеру. Розуміє нереабілітуючі наслідки закриття кримінального провадження. Отже, вищевикладені обставини визнані відповідачем і відповідно до вимог статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. За таких обставин, суд вважає доведеною вину [PERSON], у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до пошкодження транспортного засобу «Mercedes Benz E430» державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно норм статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а тому збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно майнову шкоду, спричинену пошкодженням його транспортного засобу марки «Mercedes Benz E430» державний реєстраційний номер [NUMBER]. Вартість відновлюваного ремонту складає 196416 (сто дев'яносто шість тисяч чотириста шістнадцять) гривень 60 копійок. Вартість звіту № 1812-1 про визначення матеріального збитку складає 1200,00 грн. Вартість дослідження головного мозку позивача та медикаментів складає 1428,10 грн. Вартість послуг евакуатора складає 580,00 грн. Вартість правової допомоги складає 5000,00 грн. В іншій частині, щодо стягнення упущеної вигоди в розмірі 50000,00 грн., за 5 місяців, коли автомобіль не міг використовуватися згідно Договору найму (оренди) транспортного засобу від 16.03.2015 року суд критично оцінює надані позивачем докази та відмовляє у їх задоволенні. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду, лише ті докази,які мають значення для розгляду справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування . Кожна сторона має довести ті обставини. на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень . Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що позивач згідно до умов Договору найму (оренди) транспортного засобу від 16.03.2015 міг реально одержати дохід у розмірі 50000,00 грн. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні права власності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним, що неправомірними діями [PERSON], які проявились у вчиненні винних дій, які призвели до пошкодження власності позивача, останньому заподіяно моральної шкоди, яка виражається в моральних переживаннях з приводу настання дорожньо-транспортної пригоди, тілесних ушкодженнях, вимушеними змінами у способі життя та витрачанням часу на пошук можливостей та коштів з метою подолання наслідків пошкодження транспортного засобу. Разом з тим, суд вважає, що розмір компенсації за завдану йому моральну шкоду позивачем явно завищений. Найбільш достатньою, необхідною та справедливою, на думку суду, є компенсація за заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 2146,15 грн.

Outcome: partial