Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, підписаним і поданим її представником - адвокатом Афенді В.П., до відповідача [PERSON] , про визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з та вихованні дитини шляхом дотримування ним встановлених судом способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а також просила стягнути з відповідача понесені нею витрати, пов`язані з розглядом справи. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 29.04.2015 року зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.02.2018 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони добровільно між собою визначили місце проживання дитини з матір`ю та вирішили питання щодо спілкування з дитиною, але відповідач порушує домовленості, а саме забирає дитину до себе і своєчасно не повертає, у зв`язку з чим вона була змушена звертатися до поліції. Оскільки добровільно вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини та усунення перешкод у спілкуванні з нею та її вихованні сторони не можуть, позивач вказала на необхідність звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.01.2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Очаківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та усунення перешкод у спілкуванні з нею та її вихованні направлено за територіальною підсудністю до Новоодеського районного суду Миколаївської області, яка автоматизованою системою авторозподілу була визначена у провадження судді Демінської О.І. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 19.02.2020 року справу №483/795/19 прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання, яке ухвалою суду було закрите та справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 29.05.2020 р. У судове засідання, яке відкладалося неодноразово з причин неявки сторін, позивач та її представник не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність її представника, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд визначити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини шляхом дотримування ним встановлених судом способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Надати відповідачу дозвіл спілкуватися з дитиною в присутності матері не більше як дві години на місяць. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення підготовчого засідання у його відсутність, позовні вимоги визнав частково - в частині визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] . У судові засідання не з`являвсяся, причину неявки суду не повідомляв, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем його реєстрації. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Очаківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. У відповідності з вимогами ст. 223 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст.. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, правом подання відзиву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися до зали судового засідання. Вивчивши доводи позову та матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. За положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст.18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області 06.05.2014 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно висновку Очаківської міської ради Миколаївської області від 13.01.2020 року, орган опіки і піклування виражаючи турботу про долю дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері [PERSON] , [INFO] .Способ участі батька у вихованні малолітньої [PERSON] та спілкування з нею, орган опіки та піклування не вирішував. Спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину. Згідно ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України - 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Як встановлено судом, на день звернення до суду з позовом дитина проживала з матір`ю, відповідач проживає окремо від доньки. Відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON] , у звязку із чим з урахуванням висновку органу опіки та піклування суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] . Що стосується вимог позивача про зобов`язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини шляхом дотримування ним встановлених судом способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, надати відповідачу дозвіл спілкуватися з дитиною в присутності матері не більше як дві години на місяць, то такі вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з визначеного судом місцем проживання дитини з матірю та відсутністю позовних вимог щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною від відповідача у цій справі. Будь-яких доказів на обгрунтування таких позовних вимог, як і того, що такі міри протиправної поведінки відповідача до суду позивачем не надано. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Як вбачається із матеріалів справи, дитина проживає з позивачем, а тому посилання на обставини, які ще не відбулись, права позивача ще не порушувалось щодо усунення перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, є необґрунтованими і безпідставними, та такими що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Ст. 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на ксерокс у розмірі 50 грн., то дані витрати належним чином не підтвердженні, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: partial