Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та [PERSON] 16.06.2013 року було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого гр. [PERSON] було передано у власність гр. [PERSON] грошові кошти у сумі 199\~000,00 грн. строком до липня 2015 року про що відповідачем було складено відповідну розписку. При цьому сума 199,00 грн. була визначена в еквіваленті до долару США по курсу Національного банку України, що на день укладання договору позики складало суму у розмірі 24 500 доларів США. Оскільки відповідач свої зобовязання за договором позики не виконав, просить задовольнити позов та стягнути (суму позики у гривневому еквіваленті, суму відсотків за користування позикою згідно обліковій ставці НБУ, три відсотки річних та інфляційні збитки). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача позовні вимоги визнав частково, а саме, - за виключенням інфляційних збитків. Заслухавши представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якому позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 199\~000,00 грн. з умовою повернення строком до липня 2015 року еквіваленту цієї суми 24\~500 доларів США, про що свідчить оригінал розписки (а.с.29). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Припиняється зобов'язання частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, враховуючи викладене, суд має задовольнити позовні вимоги щодо стягнення у гривневому еквіваленті суми в розмірі 24\~500 дол.США, відсотків за користування сумою позики та три відсотки річних, не виходячи при цьому за межі розміру позовних вимог. Разом з тим, у задоволенні вимог про стягнення інфляційних збитків позивачу слід відмовити, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Так, індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей, офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Визначення в договорі грошових зобовязань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, повязаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. На підставі викладеного з відповідача слід стягнути на користь позивача: суму заборгованості в загальному розмірі 967\~810,68 грн., з якої 638\~715,00 сума позики, 275\~233,76 грн. відсотки за користування позикою та 53\~861,92 грн. 3 % річних за період з 01.08.2015 по 23.05.2018 р. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (80,02 %).

Outcome: partial