Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У травні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Інститута садівництва Національної академії аграрних наук України про визнання науковим працівником. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що з 1982 року позивач працює в дослідному господарстві «Новосілки», яке згодом було реорганізоване в Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України. В період з 19.08.1982 р. по 01.06.1996 р. на своїх посадах, як зазначає позивач, він виконував роботи, що відносяться до наукових (науково-технічних). А самі посади відносились до переліку посад працівників, тому що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.1999 р. №923 «Про перелік посад наукових працівників державних наукових установ, організацій та посад науково-педагогічних працівників державних вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на одержання пенсії та грошової допомоги при виході на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» до переліку посад були внесені інженерно-технічні працівники та інші спеціалісти, які виконують наукову, науково-технічну або науково-організаційну роботу. Також, згідно з постановою, до стажу наукової роботи зараховується робота в наукових установах та вищих навчальних закладах колишніх Української РСР, інших республік СРСР, а також СРСР на посадах зазначених у переліку. В подальшому, відповідно до записів трудової книжки, 01.06.1996 р. позивач був переведений на посаду провідного інженера-конструктора інженерного центру на підставі наказу №80-к від 12.06.1996 р.; 01.01.2004 р. переведений на посаду провідного інженера-конструктора відділу наукових і конструкторських розробок техніки для садівництва на підставі наказу №1-к від 08.01.2004 р.; 28.04.2012 р. був затверджений на посаді провідного інженера-конструктора лабораторії наукових розробок техніки для садівництва за результатами атестації наказом №43-к від 28.04.2012 р.; 01.03.2014 р. переведений на посаду провідного інженера-конструктора відділу наукових розробок техніки для садівництва, на підставі наказу №23-к від 27.02.2014 р. Позивач вважає, що його помилково віднесли відповідними наказами до інженерно-технічних працівників, що в подальшому було підставою для відмови суду задовольнити його позов про нарахування надбавки за стаж наукової роботи (рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.09.2014 р., ухвала Апеляційного суду Київської області від 18.11.2014 р. ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2015 р.). Позивач вважає, що відповідач порушує його права. В зв»язку з вищевикладеним, посилаючись на норми закону, просив суд: зобов'язати Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України внести зміни до наказу №80-к від 12 червня 1996 року «Про наслідки проведення атестації наукових та інженерно-технічних співробітників інституту» зазначивши прізвище позивача та посаду провідного конструктора в переліку наукових співробітників. Зобов»язати Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України внести зміни до наказу №82-к від 25 квітня 2001 року «Про наслідки проведення атестації наукових та інженерно-технічних співробітників інституту» зазначивши прізвище позивача та посаду провідного конструктора в переліку наукових співробітників. Зобов'язати Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України внести зміни до наказу №69-к від 26 квітня 2004 року «Про наслідки проведення атестації наукових та інженерно-технічних співробітників інституту» зазначивши прізвище позивача та посаду провідного конструктора в переліку наукових співробітників. Зобов'язати Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України внести з діди до наказу №57-к від 14 квітня 2008 року «Про наслідки проведення атестації наукових та інженерно-технічних співробітників інституту» зазначивши прізвище позивача та посаду провідного конструктора в переліку наукових співробітників. Зобов'язати Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України визнати позивача науковим працівником з серпня 1982 року по 28 квітня 2012 року. Позивач у судове засідання зявився й позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання направив свого представника, який проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Просив суд відмовити. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст..6 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» науковий працівник зобовязаний «у встановленому порядку проходити атестацію на відповідність займаній посаді». Відповідно до ст..1 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» «наукова діяльність інтелектуальна творча діяльність, спрямована на одержання і використання нових знань. Основними її формами є фундаментальні та прикладні наукові дослідження». Згідно п.3 «Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи» надбавка за стаж наукової роботи виплачується щомісяця працівникам залежно від стажу наукової роботи у таких розмірах, понад 3 роки 10 % посадового окладу. Судом встановлено, що з 1982 року позивач працює в дослідному господарстві «Новосілки», яке згодом було реорганізоване в Інститут садівництва Національної академії аграрних наук України. З 01.06.1996 р. позивач був переведений на посаду провідного інженера-конструктора інженерного центру на підставі наказу №80-к від 12.06.1996 р.. З 01.01.2004 р. на посаду провідного і провідного інженера-конструктора відділу наукових і конструкторських розробок техніки для садівництва на підставі наказу № 1-к від 01.01.2004 р.. При цьому позивач виконував ту саму роботу і в його обов»язках нічого не змінилось, тобто науковою роботою він як і раніше не займався. Доказом цього є Наказ про атестацію № 57-К від 14.04.2008 р. відповідно до якого позивач був атестований як інженерно-технічний працівник, а як науковий. Як науковий працівник позивач був атестований лише 28.04.2012 р. згідно Наказу № 43-К, про що в його трудовій книжці був зроблений відповідний запис від 28.04.2012 р. «Затверджений на посаді провідного інженера-конструктора лабораторії наукових розробок техніки для садівництва за результатами атестації». Накази про атестацію, в які позивач просить внести зміни датовані 12.06.1996, 25.04.2001, 26.04.2004, 14.04.2008 роками. Про їх скасування позивач звернувся лише в 2015 році. Твердження позивача про те, що вищевказані накази перешкоджають нарахуванню йому надбавки за стаж наукової роботи, суд оцінює критично, так, як науковим працівником [PERSON] став лише 28.04.2012 року. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про не обґрунтованість та не доведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, ЦК України, Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність»,

Outcome: dismissed