Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У січні 2021 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості станом на 08 грудня 2020 року на суму 44786,55 грн., з яких 36015,30 грн. основного боргу за кредитом, в тому числі за поточним, 8771,25 грн. заборгованості за простроченими відсотками. АТ КБ «ПриватБанк», будучи правонаступником публічного акціонерного товариства, в обґрунтування підстав позову посилається на укладення договору банківських послуг шляхом підписання 22 квітня 2010 року анкети-заяви про виявлення бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна/GOLD» та приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів банку, на підставі чого відповідачу була видана платіжна картка з встановленим кредитним лімітом на ініційований нею переказ коштів в розмірі 3500,00 грн. під проценти за користування, з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 25000 грн., чим відповідач скористалася для розрахунків у побуті, але з поверненням кредиту і сплатою процентів прострочила, на позасудові вимоги про погашення заборгованості не реагує. Наведені у позовній заяві доводи і міркування про забезпечений неустойками і наданий під проценти кредит позивач аргументував змістом договору, зафіксованим у кількох письмових та електронних документах, відповідно до п.п. 1.1.5.2, 1.1.6.1, 1.1.6.2, 2.1.1.2.3, 2.1.1.5.4 Умов та Правил надання банківських послуг, за якими клієнт надає банку право змінювати у будь-який момент кредитний ліміт у бік зменшення чи збільшення, тим самим безумовно погоджуючись в момент укладання договору на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого за рішенням банку. Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 17 лютого 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позовних вимог, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Предметом позову у даній справі є стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 44786,55 грн., з яких 36015,30 грн. основного боргу за кредитом, в тому числі за поточним, 8771,25 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Відповідач отримала емітовану позивачем платіжну картку за кредитною програмою «Універсальна/ GOLD» без терміну її дії в обмін на заповнений ним 22 квітня 2010 року бланк заяви-анкети, на підставі чого відповідач у відповідності до виявленого бажаного кредитного ліміту погодилася на встановлення кредитного ліміту грошового переказу шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії 16 грудня 2015 року на суму 500 гривень на умовах базової процентної ставки в розмірі 2,5% на місяць, що нараховується на суму залишку заборгованості, а з 01 квітня 2013 року - 2,3%, з обов`язковим щомісячним платежем 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, а з 01 квітня 2014 року - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості, з щорічною комісією за обслуговування в розмірі 500 грн., а з 01 червня 2012 року щомісячною комісією за обслуговування в розмірі 20 грн., пенею за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів у розмірі 0,233% від суми загальної заборгованості +50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн., та до зазначених процентів +100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше, а також штрафом за порушення строків платежів за будь-які із грошових зобов`язань у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, погоджених на момент укладення договору, який пов`язаний з відкриттям позивачем банківського рахунку № [NUMBER] для обслуговування платіжної карти строком дії з 13 листопада 2015 року до вересня 2018 року, що підтверджується наданою до позовної заяви Довідкою про надання кредитних карток оформлених на ім`я [PERSON] (а.с.34). Проте номер банківського рахунку у цій заяві-анкеті позивачем зазначений не був, а до позовної заяви додано виписку про рух коштів на клієнтському рахунку про зарахування позивачем коштів на виконання ч. 2 ст. 1068 ЦК України в розмірі встановленого кредитного ліміту 500,00 грн. на користь відповідача, внаслідок чого у суду відсутні достатні достовірні фактичні дані передачі коштів кредитного ліміту у розмірі 3500 грн. у власність відповідача на умовах кредитного договору згідно з ст. 1054 ЦК України в момент видачі платіжної карти. Тобто, встановлення кредитного ліміту для ініційованого переказу коштів за допомогою платіжної картки згідно з п. 1.14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» має значення погодження максимальної суми грошового переказу, на яку позивач у майбутньому зобов`язувався відповідно до ст.ст. 1054, 1056 ЦК України надавати кредит відповідачу під час безготівкових розрахунків останнього чи зняття ним готівки, про що свідчить наданий позивачем розрахунок основного боргу за кредитом, наданим по типу відновлювальної кредитної лінії. Умови та Правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача та не мають дати їх складання позивачем, у судовій практиці застосування ст. 207 ЦК України за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки не можуть без сумнівів підтверджувати, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету. За офіційним тлумаченням частини четвертої статті 42 Конституції України в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин і свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, з огляду на що споживач послуг банку приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений, а банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно, суд відкидає аргументи позивача про застереження у заяві-анкеті перед місцем її підписання відповідачем, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між сторонами договір банківських послуг, внаслідок їх явної неприйнятності з огляду на усталену судову практику застосування ст.ст. 207, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними третього липня 2019 року у постанові № 14-131цс19, про неприпустимість покладання на слабшу сторону - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. За відсутності в заяві-анкеті домовленості сторін про сплату комісій, пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту надані позивачем банком витяги з тарифів і умов, які не містять підпису відповідача, в судовій практиці застосування ст.ст. 633, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду у зазначеній постанові № 14-131цс19 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не можуть підтверджувати вказаних обставин. Суд за браком доказів підтвердження в порядку ст. 545 ЦК України повернення відповідачем кредиту дійшов висновку згідно з ст.ст. 12, 80, 81 ЦПК України про встановлений заявою-анкетою баланс ймовірностей, який свідчить на користь тверджень позивача, оскільки більш імовірне використання кредиту можна виключати лише за наявними у відповідача фіскальними чеками та іншими розрахунковими документами, внаслідок чого за внутрішнім переконанням знаходить виконання відповідачем зобов`язання згідно з ст. 612 ЦК України простроченим. Судом встановлено, що 22 квітня 2010 року на кредитну картку № [NUMBER] видану на ім`я [PERSON] кредитного ліміту не встановлено, як і не встановлювалось його станом на 24 грудня 2014 року, тобто на момент, коли відповідач почала використовувати картку, однак на кредитну картку № [NUMBER] видану 13 листопада 2015 року строком дії до вересня 2018 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 16 грудня 2015 року у розмірі 500 грн., 18 грудня 2015 року кредитний ліміт збільшено до 5000 грн., 20 січня 2016 року збільшено до 15000 грн., а 29 серпня 2018 року вже на картку № [NUMBER] видану 22 листопада 2017 року строком дії до листопада 2021 року кредитний ліміт збільшено до 25 000 грн., який відповідач використовувала на споживчі потреби, що узгоджується з випискою про рух коштів(а.с.104-157). У відповідності до розрахунку заборгованості за кредитом станом на 08 грудня 2020 року заборгованість за основним боргом становить 36015,30 грн.(а.с.11-32). Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушив взяте перед позивачем кредитне зобов`язання, строк виконання якого за усталеною судовою практикою визначений моментом пред`явлення вимоги згідно ст. 530 ЦК України, від чого відповідач під різними приводами ухиляється, на підставі чого права позивача відповідно до ст. 611 ЦК України підлягають захисту з присудженням з відповідача 25000 грн. основного боргу за кредитом, оскільки після 29 серпня 2018 року кредитний ліміт не збільшувався, що узгоджується з Довідкою про зміни умов кредитування та обслуговування кредитної картки та випискою про рух коштів(а.с.33, 104-157). Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення «простроченого тіла» кредиту, оскільки судом стягнутий основний борг за кредитом в сумі 25000 грн., який включає і суму простроченого боргу за цим кредитом, а подвійне стягнення основного боргу не допускається. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача з урахуванням задоволення позовних вимог. На підстав вищевикладеного,

Outcome: partial