Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У травні 2015 р. Банк звернувся до суду із позовом, який обґрунтував тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2010 р. на його користь з відповідача стягнуті 6183,12 євро за договором від 13 квітня 2006 р. Заборгованість за цим самим договором на 12 травня 2015 р. становить 8924,38 євро, з яких 2951,67 євро заборгованість за кредитом, 5372,71 євро заборгованість за процентами, 600 євро заборгованість за комісією та пенею, а також щтраф: 21,65 євро (фіксована частина), 137,06 євро (процентна складова). Від поточної заборгованості банк віднімає вже присуджену,а різницю в розмірі 2899,96 євро просить стягнути на свою користь, які і судовий сбір. В судове засідання представник Банку не зявився, в справі наявна заява представника про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився. Суд дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. 13 квітня 2016 р. Банк за договором без номером встановив відповідачу кредитну лінію в 3000 євро. Згідно виписки по рахунку, яка не протирічить розрахунку заборгованості, заборгованість за тілом кредиту становить 2951,67 євро. Сума кредиту стягнута рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2010 р. в сумі 3231,13 євро станом на 15 червня 2010 р. (а.с. 158). Сума процентів за тим самим рішенням станом на 5 червня 2010 р. стягнута в розмірі 2410,91 євро, сума штрафів 341,09 євро. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16. Відповідно до інформації наданої позивачем рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2010 р. не виконане. За наведеними підставами позову Банком не можна стягнути різницю між сукупним присудженим та сукупним поточним боргом, оскільки кожна складова повинна заліковуватися окремо, ґрунтуючись на конкретному розрахунку. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості фактично містить ті ж суми, що були стягнуті рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2010 р. У повторно поданому позові, позивачем надано лише загальний розрахунок заборгованості, без врахування ухваленого Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2010 р. та без зазначення складових суми, яка підлягає стягненню, періоду нарахування суми та підстав її стягнення. Таким чином, позов є недоведеним у задоволенню не підлягає в повному обсязі (правова позиція щодо спірних правовідносин була предметом оцінки суду касаційної інстанції - ухвали ВССУ в справах 147/1275/15-ц, 370/3067/15-ц). Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Outcome: dismissed