Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. У обґрунтування позову посилається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованого 07.11.2008. Від спільного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини відмовляється. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надав. У відповідності до статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.11.2008, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від спільного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис № 2145), який проживає разом з матір'ю. Із пояснень позивача встановлено, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо утримання сина, що і стало причиною звернення до суду. Зі слів позивача, відповідач має постійне місце роботи в товаристві «Лантас-Юг» та отримує заробітну плату, а тому може надавати допомогу. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 наведеного Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до частини другої статті 182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 191 вказаного Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною першою статті 182 СК України та роз'ясненнями, що містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наведених вище обставин та враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, на своєму утриманні інших осіб не має та є особою працездатного віку, вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Одночасно суд роз'яснює, що відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Також, згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Так як позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved