Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У травні 2019 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 11.03.2019 року Кельменецьке РБТІ, в особі [PERSON] , на підставі договору іпотеки зареєструвало право власності за АТ «Укрсоцбанк» на іпотечне майно, а саме: на квартиру, яка складається з двох кімнат, знаходиться за адресою: [ADDRESS] і яка належала на праві власності їй та [PERSON] . Вважає, що правочин, а саме перехід права власності на підставі договору іпотеки на квартиру, яка належала на праві власності їй та [PERSON] вчинено відповідачами в порушення норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку із чим просила визнати вчинений 11.03.2019 року правочин, а саме перехід права власності на квартиру, яка складається з двох кімнат, знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ЄДРПОУ 00039019 - недійсним та стягнути судовий збір. Від представника відповідача АТ «Альфа Банк» через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю. Позивачка у судове засідання не з`явилася, від неї через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Представник АТ «Альфа Банк» у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності. Представник КП «Кельменецьке РБТІ» у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча неодноразово належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Так, в силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11.03.2019 року Кельменецьке РБТІ, в особі [PERSON] , на підставі договору іпотеки зареєструвало право власності за АТ «Укрсоцбанк» на іпотечне майно, а саме: на квартиру, яка складається з двох кімнат, знаходиться за адресою: [ADDRESS] і яка належала на праві власності позивачці [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-16). Разом з тим, позивачка [PERSON] вважає, що відповідачами порушено Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позбавивши її права власності на майно у спосіб, який не передбачений законодавством. Також судом встановлено, що 27.04.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] укладений кредитний договір № 192. Відповідно до умов укладеного правочину банк надав [PERSON] кредит у розмірі 15 000 доларів США на строк до 01.10.2020 року на умовах, передбачених у цьому договорі, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. /а.с. 52-55/. 27.04.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Соломко В.В. за реєстровим №879, яким забезпечено належне виконання [PERSON] вимог кредитного договору № 192 від 27.04.2007 року. На забезпечення виконання основного зобов`язання [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку АКБ «Укрсоцбанк» належне їм на праві власності майно - квартиру яка складається з двох кімнат, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 56-59/. Згідно пункту 4.1 іпотечного договору: «У разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.1 іпотечного договору Предметом іпотеки є - нерухоме майно: квартира [ADDRESS] та належить Іпотекодавцям ( [PERSON] , [PERSON] ) на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1996 року, виданого Представництвом Фонду державного майна України в м. Чернівці, згідно розпорядження №19140 від 10.06.1996 року, зареєстрованого в Чернівецькому державному обласному бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності 18.10.1996 року за порядковим номером об`єкта нерухомості майна 95, Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 26.04.2007 року, реєстраційний номер 18673417, номер витягу 14383412. /а.с. 56-57/. 11.03.2019 року АТ «Укрсоцбанк», реалізуючи своє право іпотекодавця, звернуло стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , зареєструвавши за собою право власності на вказану квартиру, номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30637195. /а.с.14/. 10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк». /а. с.120-125/. Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом (стаття 514 ЦК України). Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частини перша друга статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» позивачкою не оскаржено. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. У відповідності до пункту 4.5.3 іпотечного договору від 27.04.2007 року № 192, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та банком, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». /а.с.81 зворот/. Враховуючи вищевикладені норми Закону, суд вважає, що не є підставою для задоволення позовних вимог і положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки за правочином від 11.03.2019 року, нерухоме майно не відчужувалось. Вимоги указаного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна, а стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладенні іпотечного договору від 27.04.2007 року. Крім того, дану правову позицію висловив Верховний суд України у своїй постанові від 12.07.2018 року (справа №372/977/16-ц). Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити

Outcome: dismissed