Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У травні 2019 року виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області, як органу опіки та піклування звернувся до суду із даним позовом, в якому просить відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] від її матері без позбавлення батьківських прав та передати дитину службі у справах дітей Броварської міської ради Київської області. В обґрунтування вимог зазначається, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідач має низький батьківських потенціал та залежність від алкоголю. Мати не піклується про дитину та не займається її вихованням. У ході обстеження місця проживання дитини виявлено, що квартира знаходиться у антисанітарному стані, на стінах наявний грибок, житло потребує капітального ремонту, посуд не митий речі брудні та розкидані. У зв`язку із перебуванням дитини у безпосередній небезпеці рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 04 червня 2019 року № 690 малолітню [PERSON] відібрано від матері, у зв`язку із виникнення безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини. Наказом служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області від 04 червня 2019 року № 01-10-363 [PERSON] , 11 серпня 2011 року взято на облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 04 червня 2019 року № 691 надано висновок до суду про доцільність відібрання малолітньої від матері [PERSON] у зв`язку з тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 08 липня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засідання представник позивача виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області - Сундук Л.І. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечила проти відібрання малолітньої дитини. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи [INFO] у місті Бровари Київської області народилася [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 04 червня 2019 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Мати - [PERSON] . Батько - [PERSON] . Відповідно до витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України державна реєстрація батька дитини проведена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Згідно із довідкою № 20911 від 02 серпня 2018 року, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно із довідкою № 36 від 25 січня 2019 року, виданою Броварською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 7 [PERSON] дійсно навчається в Броварській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 1 у 2-к класі. Відповідно до медичної довідки [PERSON] , 1976 року народження, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 18 травня 2018 року з діагнозом сидром залежності від алкоголю. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2019 року [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП та піддано її адміністративному стягненню у вигляді попередження. Відповідно до акту обстеження умов проживання № 31 від 28 січня 2019 року, складеного службою у справах дітей Броварської міської ради Київської області, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за результатами обстеження встановлено, що для проживання дитини не створені умови, помешкання потребує ремонту та прибирання, одягом та речами індивідуального користування, продуктами харчування та шкільним приладдям дитина забезпечена. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При розгляді даної справи по суті встановлено, що відповідач впродовж тривалого часу не займається вихованням сина, не цікавиться його життя та здоров`ям, участі у матеріальному утриманні не приймає, має заборгованість по сплаті аліментів. Висновок органу опіки та піклування по доцільність позбавлення батьківських прав є достатньо обґрунтованим, суд погоджується із ним. Вирішуючи питання про зміну прізвища дитини, суд керується наступним. Відповідно до норм статей 145-147 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем її батьків, в разі знаходження батька і матері на різних прізвищах - за їх вибором. Прізвище дитині присвоюється під час здійснення запису в акті про народження. Реєстрація здійснюється співробітниками РАЦСу, коли між батьками досягнуто згоди. Незважаючи на те, що прізвище присвоюється на все життя, законодавством передбачена можливість його зміни. Стаття 148 СК України містить підстави для зміни прізвища дитини її батьками. Статтею 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права на дитину і звільняється від обов`язків щодо її виховання. Зміна прізвища малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків. У зв`язку з цим відпадає необхідність в отриманні згоди батька або матері, позбавлених батьківських прав для зміни дитячого прізвища. Зміна прізвища дитини здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Мін`юсту, отже для зміни дитячого прізвища необхідно звернутися в РАЦС з письмовою заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану. Таким чином, порядок зміни прізвища у даному випадку є поза судовим. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача по користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 1 921 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved