Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю-буд . [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Позов обгрунтований тим, що позивач є власником даного будинку, земельна ділянка нею приватизована, відповідач є її братом, зареєстрований у даному будинку при житті попереднього власника будинку [PERSON] , членом сім`ї якого він був. Відповідач відбуває покарання у ДУ «Коростенська виправна колонія (№71), у добровільному порядку відповідач не знімається із зареєстрованого місця проживання у даному будинку, участі у сплаті комунальних послуг не приймає, що порушує право позивача, як власника даного будинку. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви від 30 вересня 2019 року представник позивача адвокат Гринь Л.В. позов підтримує, просить розглянути справу за відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, відповідачем [PERSON] , якому вручена ухвала про відкриття провадження у справі згідно рекомендованого листа від 23 липня 2019 року, не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення. Представник позивача адвокат Гринь Л.В. згідно письмової заяви не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною другою ст.64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно копії реєстрового напису від 17 червня 1985 року позивач [PERSON] є власником буд . [ADDRESS] , підстава рішення народного суду м.Ніжина Чернігівської області від 28 травня 1985 року. Відповідно до копії заповіту від 28 жовтня 1982 року спадкоємцем спадщини [PERSON] , проживаючого в [ADDRESS] , визначена [PERSON] .. Відповідач [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання у буд. [ADDRESS] , про що свідчить повідомлення відділу квартирного обліку приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 21 червня 2019 року. Реєстрація місця проживання відповідача у даному будинку за згодою позивача не проводилась, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] у розумінні вимог ст. 3 СК України та ч.2 ст.64 ЖК України не є членом сім`ї позивача, як власника будинку, оскільки він зареєстрований у будинку за згоди попереднього законного його володільця, оплату комунальних послуг не здійснює, спільне господарство із позивачем не веде, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, також останнім не доведено, що він зареєстрований у будинку саме як член сім`ї позивача. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. За таких обставин, враховуючи відсутність домовленостей відповідача з позивачем, як власником будинку, відсутність юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача, який не є членом сім`ї позивача, щодо володіння та користування ним, зміни власника будинку, наявні підстави для задоволення позову та визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим примішенням,- буд. [ADDRESS] . Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями не засвідчив те, що не втратив інтерес до вищезазначеного будинку, в якому має своє зареєстроване місце проживання, також останнім не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved