Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за борговими розписками. Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що між [PERSON] та [PERSON] у період з 03.10.2013 року по 27.11.2013 року було укладено низку договорів позик, які оформлено письмовими розписками, згідно умов яких позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач у свою чергу зобов'язувався повернути зазначені кошти, а саме: -03.10.2013 року на суму 50 000 грн. 00 коп. на строк до 03.10.2014року; -15.10.2013 року на суму 7000 грн. 00 коп. ; -02.11.2013 року на суму 30 000 грн. 00 коп.; -05.11.2013 року на суму 22 000 грн. 00 коп.; -05.11.2013 року на суму 30 000 грн. 00 коп. на строк до 01.06.2014 року; -27.11.2013 року на суму 57 200 грн. 00 коп. на строк до 01.12.2013 року. [PERSON] просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами позики на загальну суму 155 050 грн. 00 коп., а також судові витрати. Позивач виконав умови вказаних договорів позик та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується відповідними розписками. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов договорів позик, а саме: у зв'язку з порушенням строків повернення позик. Позивач в судове засідання не з'явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, просив суд позовні вимоги задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. За огляду на викладене, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] у період з 03.10.2013 року по 27.11.2013 року було укладено низку договорів позик, які оформлено письмовими розписками, згідно умов яких позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач у свою чергу зобов'язувався повернути зазначені кошти, а саме: -03.10.2013 року на суму 50 000 грн. 00 коп. на строк до 03.10.2014року; -15.10.2013 року на суму 7000 грн. 00 коп. ; -02.11.2013 року на суму 30 000 грн. 00 коп.; -05.11.2013 року на суму 22 000 грн. 00 коп.; -05.11.2013 року на суму 30 000 грн. 00 коп. на строк до 01.06.2014 року; -27.11.2013 року на суму 57 200 грн. 00 коп. на строк до 01.12.2013 року. Всього на загальну суму 196 200 грн. 00 коп. (а.с.8-11) Однак позичальник [PERSON]. зобов'язання за вказаними договорами не виконав належним чином, грошових коштів за позиками не повернув у повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 155 050 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved