Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У червні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок за [ADDRESS] Однак, у вказаному будинку без законних на те підстав проживає відповідач [PERSON] На неодноразові прохання позивача виселитися відповідач жодним чином не реагує, добровільно виселитися з будинку відмовляється. Проживання [PERSON] у будинку позивача заважає останньому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. З огляду на викладені обставини, позивач змушений звернутися із даним позовом, в якому просить виселити [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, та стягнути із відповідача на свою користь судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] вимоги, з підстав викладених у позовній заяві підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання її представник [PERSON] направив клопотання, в якому просив перенести розгляд справи, у зв'язку із його зайнятістю, однак жодних доказів про причини неявки до суду відповідачем не надано. Також, у матеріалах справи містяться заперечення [PERSON], в яких остання позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], який є дядьком позивача, відповідач разом зі своєю дочкою у 1998 році переїхали на постійне місце проживання у будинок [ADDRESS] Вказаний будинок на той час в цілому належав на праві приватної власності [PERSON] та потребував значного ремонту. Відповідач мешкає у даному будинку більше 28 років і за час її проживання будинок покращився, оскільки за кошти відповідача у ньому здійснювався ремонт. З моменту проживання у будинку [PERSON] сплачувала та постійно сплачує комунальні платежі, доглядає за земельною ділянкою біля будинку та подвір'ям. Згодом, [PERSON] подарував будинок позивачу, який ніколи у будинку не проживав, догляд за ним не здійснював. Таким чином, безумовне виселення з житлового приміщення відповідача тільки у наслідок того, що право власності на житлове приміщення перейшло до іншої особи, є неправомірним та не відповідає природі спірних правовідносин. Відповідач також зазначає, що самостійне право проживання у спірному житловому приміщенні виникло у неї на підставі сімейних зв'язків, що регламентується законом. Крім того, необхідність проживання відповідача на житловій площі викликана тим, що у даному будинку також проживає її дочка разом із дітьми та чоловіком. Дочка із зятем працюють, оскільки є необхідність у значних затратах на лікування дитини, тому відповідач цілодобово знаходиться із своїми внуками, доглядає за ними. У своїй позовній заяві [PERSON] не зазначає, яку саме житлову площу займає відповідач та які саме перешкоди у користуванні будинком остання вчиняє позивачу. З викладених у запереченні підстав, відповідач просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за [ADDRESS], про що свідчить довідка № 325, видана 15 квітня 2016 року виконавчим комітетом Пухівської сільської ради Броварського району Київської області. (а.с. 60). Також, зі змісту вищевказаної довідки вбачається, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2015 року визнано [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] (а.с. 6-9). Вищевказаним рішенням встановлено наступне: «Відповідач проживає та зареєстрована у спірному будинку. До будинку вона вселилася як член сім'ї колишнього співвласника житла, а саме [PERSON], який на той час володів ? спірного будинку. 25.01.2014 року належну [PERSON] частину будинку він на підставі відповідного договору подарував позивачу. Інша частина будинку належить позивачу на підставі договору дарування від 29.05.1998 року. За таких умов на час розгляду справи позивач є одноособовим власником спірного будинку. Дана обставина підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнається сторонами. При цьому відповідач не є та ніколи не була членом сім'ї позивача в розумінні положень ст. 156 ЖК України. Не може її бути визнано членом сім'ї позивача й за ознакою спільного проживання та ведення спільного господарства, оскільки сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Згідно акта, складеного 12 квітня 2016 року депутатами Пухівської сільської ради Броварського району Київської області та жителями с. Пухівка, станом на 12 квітня 2016 року у будинку по [ADDRESS] продовжує без реєстрації проживати [PERSON] (а.с. 61). Із матеріалів справи вбачається, що позивач направив відповідачу пропозицію добровільного виконання рішення суду щодо виселення із спірного житлового будинку. У судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком позивача, пояснив, що відповідач є колишньою дружиною його брата. Із 2008 року [PERSON] почала проживати у будинку позивача. На даний час, відповідач за рішенням суду визнана такою, що втратила право користування спірним будинком. Однак, у добровільному порядку [PERSON] відмовляється звільнити будинок позивача, мотивуючи тим, що в неї нема іншого житла, хоча має власне житло у Бортничах. До цього часу відповідач проживає у будинку позивача разом зі своєю дочкою та зятем, позивача до будинку не впускають. Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідність до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ст. 109 ЖК України виселення проводиться добровільно або в судовому порядку За змістом ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Зважаючи на наведене, та з урахуванням вказаних правових норм, з того часу, як право власності на весь будинок перейшло від колишнього чоловіка відповідача до позивача, який не є та не був членом сім'ї відповідача, передбаченіст. 156 ЖК України підстави для її користування спірним будинком припинили своє існування, тому рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2015 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування вищевказаним будинком. Судом встановлено, що відповідач на даний час продовжує проживати у спірному житловому будинку, чим чинить перешкоди у користуванні своєю власністю позивачу. З наведених обставин, позовні вимоги позивача про виселення відповідача із спірного житлового будинку є доведеними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. Доводи відповідача щодо заперечення позовних вимог суд не бере до уваги, оскільки такі доводи уже були предметом дослідження при розгляді справи №361/6265/14ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, за результатами розгляду якої постановлено рішення Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2015 року. Зокрема, надані стороною відповідача акт від 21 травня 2014 року, підписаний депутатом Пухівської сільської ради Броварського району й іншими громадянами, та вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2014 року не спростовують висновків суду про відсутність у відповідача права на проживання у будинку. Наявність договору про догляд за дітьми, укладеного 01 січня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] стосується лише обов'язків відповідача щодо надання нею певних послуг, і аж ніяк не підтверджує право відповідача на постійне проживання у спірному будинку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved