Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом до [PERSON] [PERSON], Приватного підприємства «Зів», [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 28 серпня 2006 року між позивачем та [PERSON] [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] з наступними змінами, внесеними додатковою угодою № 2 від 29 січня 2010 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 366\~500 швейц. фр, 00 сантимів, а відповідач зобовязався щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати платежів в розмірі із кінцевим терміном повернення 27 серпня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. За користування кредитним коштами відповідач зобовязався сплачувати проценти у розмірі 8,99 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк у подвійному розмірі. У забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника 28 серпня 2006 року між позивачем та ПП «Зів» було укладено договір поруки, та 26 січня 2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Попри взяті на себе зобовязання позичальник не виконує умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку із чим станом на 20 квітня 2015 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 1\~067\~090,74 гривень та пені 40\~782,38 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та на їх задоволенні наполягав. Представник відповідача [PERSON]Е.І. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, зазначила, що [PERSON]Е.І. визнається факт надання кредитних коштів та їх неповернення. Водночас зважаючи на відсутність можливості та наявних у нього та представника знань для точного визначення суми заборгованості та штрафних санкцій позов в цій часті не визнала. Представники інших відповідачів у справі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки ПП «Зів» та його представник суд не повідомили. Представник [PERSON] [PERSON] подала у судове засідання клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у звязку із тим, що вона перебуватиме в Юріївському районі Дніпропетровської області. При вирішенні цього питання судом враховано наступне. Приписами ст. 157 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 ст. 169 Кодексу передбачено, що неявка представника в судове засідання без поважних причини або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Ураховуючи, що розгляд справи триває значний час, у поданому клопотанні до суду представником [PERSON] не зазначено про необхідність надання часу для надання додаткових доказів, документів, а також зважаючи на те, що представник була повідомлена про визначену судом дату, час та місце розгляду справи заздалегідь і її довіритель [PERSON] мав змогу забезпечити участь у справі іншого представника, судом визнано за можливе розглянути справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, 28 серпня 2006 року між позивачем та [PERSON]Е.І. було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11032729000 з наступними змінами, внесеними додатковою угодою № 2 від 29 січня 2010 року, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 366\~500 швейц. фр. 00 сантимів, а відповідач зобовязався щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти шляхом сплати платежів в розмірі із кінцевим терміном повернення 27 серпня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту. За користування кредитним коштами відповідач зобовязався сплачувати проценти у розмірі 8,99 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк у подвійному розмірі (а.с. 6-20). Додатковою угодою № 4 до договору про надання споживчого кредиту № 11032729000 від 17 серпня 2011 року сторони обумовили, що банк зобовязується надавати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у валютах, вказаних в цій додатковій угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті, що дорівнює 3\~986\~184,60 грн. у порядку і на умовах, зазначених у договорі та цій додатковій угоді. Кредитування позичальника здійснюється шляхом надання окремих частин кредитних коштів (траншів) в національній валюті в межах ліміту кредитної лінії та перерахування на поточний рахунок в національній валюті № 26208051869400, відкритий позичальнику в банку. В дату укладення цієї додаткової угоди позичальнику надається транш в національній валюті в розмірі 1\~993\~092,30 грн. в межах ліміту кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії, встановлений у цій додатковій угоді, включає в себе суму кредиту, виданого позичальнику за договором до підписання цієї додаткової угоди. Ліміт кредитної лінії зменшується до розміру фактичної заборгованості за договором з дати здійснення позичальником дострокового часткового або повного погашення кредитної заборгованості згідно договору або в терміни, передбачені п. 4.2 цієї додаткової угоди, при цьому подальше збільшення ліміту кредитної лінії та видача нових траншів не здійснюється. Базовою валютою за договором є гривня. Під «базовою валютою» за договором розуміється валюта, в яку перераховуються суми наданих та/або запитаних до отримання кредитів (траншів) в різних валютах договору, для розрахунку ліміту кредитної лінії та заборгованості позичальника. Загальна сума заборгованості за всіма позичковими рахунками , за якими обліковуються всі видані за цим договором транші, розраховується шляхом складання сум виданих траншів в кожній з валют даного договору, помножених на курс гривні Національного банку України до такої валюти. (п. 2 додаткової угоди до договору). Пунктом 4 додаткової угоди визначено, що сторони домовилися, що позичальник зобовязується здійснити погашення кредитної заборгованості за траншем в іноземній валюті в повному обсязі в день підписання цієї додаткової угоди. Позичальник зобовязаний повернути транш в національній валюті в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до додаткової угоди), але в будь-якому випадку не пізніше 28 серпня 2017 року. Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок банку. Повернення кредиту повинно бути здійснено в тій самій валюті, в якій було отримано відповідний транш. У пункті 6 додаткової угоди сторони домовилися, що за використання кредитних коштів за договором: -з 17 серпня 2011 року встановлюється процентна ставка в розмірі 8,99 % процентів річних; -з 17 серпня 2012 року встановлюється процентна ставка в розмірі 12,99 % процентів річних (а.с. 21-24). У додатку № 1 до додаткової угоди № 4 від 17 серпня 2011 року до договору про надання споживчого кредиту № 11032729000 від 28 серпня 2006 року сторони узгодили графік погашення кредиту (а.с. 25-26). Судом також встановлено, що в забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальника 28 серпня 2006 року між позивачем (кредитор), [PERSON]Е.І. (позичальник) та Приватним підприємством «Зів» (поручитель) було укладено договір поруки № 11032729000/П1, за умовами якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі, що виникла з кредитного договору № 11032729000 від 28 серпня 2006 року як існуючих в теперешній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителю добре відомі усі умови вищеназваного кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником, у тому числі сума договору, термін повернення кредиту, термін і порядок сплати процентів, штрафні санкції, інші умови договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших санкцій, передбачених в вищеназваному кредитному договорі (пункти 1.2, 1.3 договору). Пунктами 1.4, 1.5 договору визначено, що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Причини невиконання позичальником своїх зобовязань по кредитному договору ніяким чином не можуть впливати на виконання поручителем зобовязань по даному договору. Крім того, п. 2.3 договору передбачено, що поручитель зобовязаний виконати свої зобовязання на користь кредитора в термін, визначений п. 2.2 цього договору шляхом перерахування суми заборгованості позичальника на рахунок/рахунки (простроченої заборгованості, прострочених процентів, комісії та інш.), вказані кредитором (а.с. 27-28). Додатковою угодою № 1 до указаного договору поруки позивач, [PERSON]Е.І. та ПП «Зів» узгодили, що сума кредитного договору становить 3\~986\~184, 60 грн. і сума траншу, отриманого в гривнях, становить 1\~993\~092,30 грн. За користування кредитними коштами у встановлені кредитним договором терміни встановлюється процентна ставка у розмірі: -з 17 серпня 2011 року встановлюється процентна ставка в розмірі 8,99 % процентів річних; -з 17 серпня 2012 року встановлюється процентна ставка в розмірі 12,99 % процентів річних (а.с. 29). Установлено також, що 26 січня 2010 року між позивачем (кредитор) та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки № 241914, за умовами якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання [PERSON]Е.І. усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11032729000 від 28 серпня 2006 року, укладеного між кредитором та боржником, існуючих в теперешній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручителью добре відомі усі умови вищезазначеного договору. Відповідно до п. 1.3, 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Відповідно до п.2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником його зобовязань за основним договором кредитор має право предявляти свої вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобовязаний виконати протягом 10-ти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (а.с. 30-32). Додатковою угодою № 1 до указаного договору поруки позивач та [PERSON] узгодили, що сума кредитного договору становить 3\~986\~184, 60 грн. і сума траншу, отриманого в гривнях, становить 1\~993\~092,30 грн. За користування кредитними коштами у встановлені кредитним договором терміни встановлюється процентна ставка у розмірі: -з 17 серпня 2011 року встановлюється процентна ставка в розмірі 8,99 % процентів річних; -з 17 серпня 2012 року встановлюється процентна ставка в розмірі 12,99 % процентів річних (а.с. 33). Попри взяті на себе зобовязання позичальником не виконуються умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, у звязку з чим станом на 20 квітня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 1\~067\~090,74 гривень та пені 40\~782,38 грн., з яких: -заборгованість за кредитом 998\~698,65 грн.; -заборгованість за процентами 68\~392,09 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 34\~661,16 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 6\~121,22 грн. (а.с. 34-51). Позивачем на адресу відповідачів була направлена вимога про погашення грошових зобовязань за кредитним договором (а.с. 74-83). Однак в добровільному порядку заборгованість відповідачем не була погашена і позивач вимушений був звернутися із позовом до суду. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В порушення зазначених норм закону та умов укладених кредитного договору № 11032729000 від 28 серпня 2006 року відповідачі свої зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконали, у звязку з чим утворилася заборгованість. Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним способом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Цивільним кодексом передбачено можливість визначення зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] [PERSON], Приватного підприємства «Зів», [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, та стягнути солідарно з [PERSON] [PERSON], Приватного підприємства «Зів», [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11032729000 від 28 серпня 2006 року в сумі 1\~067\~090,74 гривень та пені 40\~782,38 грн. При цьому посилання представника відповідача [PERSON]Е.І. на те, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню тільки з [PERSON] з огляду на те, що між ними була досягнута домовленість про те, що останній здійснить погашення заборгованості за цим договором в якості оплати відступлення йому [PERSON]Е.І. частини належних корпоративних прав не може бути прийнято судом, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами або посиланням на них, суперечать умовам наявних у справі правочинів та не спростовують висновків суду щодо заборгованості відповідачів і підстав для її стягнення. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved