Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану залиттям квартири в розмірі 8469 грн., витрати за проведення оціночних робіт в розмірі 2000 грн. та на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Належна на праві власності відповідачу квартира № 120 у цьому ж будинку розташована над квартирою позивача. 14 березня 2018 року в квартирі відповідача [PERSON] вискочив шланг пральної машини з каналізаційної труби, у звязку з чим відбулось залиття квартири позивача, та було затоплено стелю та підлогу на кухні, коридорі, ванній кімнаті. У добровільному порядку відповідач завдану шкоду не відшкодував. Крім того, позивач є особою похилого віку, має незначний розмір пенсії, залиття квартири стало для позивача психологічним ударом. У червні 2018 року відповідач подав відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно з належної відповідачу на праві власності квартири сталося затоплення квартири відповідача. Вирішити питання про відшкодування матеріальної шкоди в добровільному порядку не вдалося, оскільки визначений позивачем розмір завданої шкоди є явно завищеним. Акт комісії ОСББ «ЖБК-1» від 15.03.2018 року про залиття квартири, не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 грудня 2005 року, оскільки він не містить конкретних відомостей щодо характеру залиття, обсягів пошкоджень та необхідного ремонту приміщення квартири, його орієнтовну вартість, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, акт був складений за відсутності відповідача та/або повнолітніх членів його сімї, з актом відповідача не ознайомлювали, пояснень не відбирали. Звіт про оцінку майна (матеріальної шкоди) від 27 квітня 2018 року, складений оцінювачем ПП «Україна-Експерт-Центр» [PERSON], не відповідає вимогам Закону, оскільки оцінювач не був попереджений про кримінальну відповідальність та не включений до Державного реєстру атестованих судових експертів; у звіті відсутнє визначення ступеня фізичного зносу внутрішнього оздоблення квартири; у звіті вказано лише можливу матеріальну шкоду, а не її конкретний розмір; про проведення оцінки відповідач повідомлений не був; ремонтні роботи у звіті зазначені без конкретних обсягів пошкоджень. Відтак відповідач вважає, що складений акт комісії ОСББ «ЖБК-1» від 15.03.2018 року про залиття квартири, а також Звіт про оцінку майна (матеріальної шкоди) від 27 квітня 2018 року, не є належними доказами, а інших доказів, які б свідчили про конкретний розмір заподіяної шкоди, позивачем не надано. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] просили задовольнити позов у повному з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Свідок [PERSON], яка є сусідкою сторін у справі, підтвердила що затоплення квартири позивача відбулося з квартири, яка розташована поверхом вище, що належить на праві власності [PERSON], оскільки вискочив шланг пральної машини з каналізаційної труби. Свідок була присутня у квартирі позивача під час затоплення, було затоплено стелю та підлогу на кухні, коридорі, ванній кімнаті. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення сторін та свідків, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира № 116 по вул. Надслучанській (Володарського), 4 у м. Новограді-Волинському на підставі договору дарування від 22 лютого 2000 року (а.с. 22). Відповідач [PERSON] є власником квартири № 120 у цьому ж будинку на підставі договору дарування від 16 березня 2009 року (а.с. 42). Квартира відповідача розташована поверхом вище над квартирою позивача. 14 березня 2018 року відбулось затоплення квартири, що належить позивачу. Згідно акта комісії ОСББ «ЖБК-1» від 15 березня 2018 року у складі керуючого будинками ОСББ«ЖБК-1», голови правління та слусара-сантехніка, при огляді квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] встановлено, що у квартирі затоплено стелю та підлогу на кухні, коридорі і ванній кімнаті. Затоплення відбулось з вини мешканців квартири № 120, власником якої є [PERSON] Причина затоплення: вискочив шланг пральної машини з каналізаційної труби (а.с. 5). Відповідно до звіту про оцінку майна (матеріальної шкоди) від 27 квітня 2018 року, складеного оцінювачем ПП «Україна-Експерт-Центр» [PERSON], вартість матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири становить 8\~469 грн. (а.с. 15). Відповідно до квитанцій від 18 та 28 квітня 2018 року позивачем сплачено витрати за проведення оціночних робіт в сумі 2000 грн. (а.с. 12, 13). Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 151 ЖК Української РСР та абзацу 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами), власник зобов'язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривицька та Кривицький проти України» ЄСПЛ констатував, що кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року № 61-4600св18. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачів покладено обов'язок доведення відсутності їх вини в завданні шкоди позивачу. Факт залиття належної позивачу квартири з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджено актом про залиття та висновком звіту про оцінку майна. В судовому засіданні відповідач не заперечив, що залиття квартири позивача сталося з квартири, яка належить на праві власності відповідачу у звязку з тим, що вискочив шланг пральної машини з каналізаційної труби. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання відповідача на те, що позивачем не доведено того, що розмір завданої майнової шкоди становить 8\~469 грн., не заслуговують на увагу, оскільки сторонам у справі розяснено право заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи, однак такого клопотання відповідачем не заявлено, будь-яких інших доказів, які б спростовували вказаний розмір завданої майнової шкоди, визначений у звіті про оцінку майна (матеріальної шкоди) від 27 квітня 2018 року, відповідачем не надано. У суду немає підстав ставити під сумнів вказаний висновок спеціаліста, оскільки він складений у відповідність до вимог чинного законодавства, особа, яка провадила дослідження, володіє спеціальними знаннями. Доводи відповідача про те, що в акті комісії ОСББ «ЖБК-1» від 15 березня 2018 року не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також відомостей щодо характеру залиття, є необґрунтованими, оскільки зі змісту акта вбачається, що затоплення виникло з вини мешканців квартири № 120, власником якої є [PERSON]; затоплено стелю та підлогу на кухні, коридорі, ванній кімнаті у квартирі № 116, що належить [PERSON] Посилання відповідача на те, що в акті від 15 березня 2018 року не зазначено обсягу пошкоджень та необхідного ремонту приміщення квартири, його орієнтовну вартість, не заслуговують на увагу, оскільки вказані відомості містяться у звіті про оцінку майна від 27 квітня 2018 року, а складення акта за відсутності відповідача, або повнолітніх членів його сімї не спростовує факту завданої відповідачем майнової шкоди та згідно вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України не може слугувати підставою для звільнення відповідача від обовязку відшкодувати завдану шкоду. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України та з урахуванням п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування по справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» від 31 березня 1995 року, з яких вбачається, що розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог у залежності від обсягу заподіяних моральних і фізичних страждань, з врахуванням у кожному конкретному випадку ступеня провини відповідача, стан здоровя, ступеню змушених змін у житті потерпілого. Виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи всі обставини у справі, суд вважає, що відповідною компенсацією моральної шкоди буде сума у розмірі 1000 гривень, яка визначена судом з урахуванням обсягу заподіяних моральних страждань, тривалості заподіяння моральної шкоди, необхідністю позивача докладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права, а також інших негативних наслідків. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири в розмірі 8469 грн. та витрат за проведення оціночних робіт в розмірі 2000 грн. підлягають задоволенню, а позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial