Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що з вересня 2015 року по 29 травня 2017 року працювала в КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія», звільнилася за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України через порушення роботодавцем законодавства про працю. Відповідач протягом тривалого часу не здійснював виплату заробітної плати у належному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість з липня 2016 року по травень 2017 року в розмірі 25784,17 грн. В день звільнення з роботи і до дня звернення до суду відповідач не виплатив заборгованість з заробітної плати, чим порушив норми ст. 47 КЗпП України та ст. 116 КЗпП України. Питання про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з липня 2016 року по лютий 2017 року в сумі 15774, 67 грн. вирішено Ленінським районним судом м. Запоріжжя шляхом видачі судового наказу № 334/1809/17 від 27.03.2017р., щодо стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року в сумі 10009,50 грн. позивачем 30 травня 2017 року подана заява про видачу судового наказу до Заводського районного суду м. Запоріжжя. Також відповідач не нарахував та не виплатив вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України, розмір якої згідно розрахунку позивача становить 10905,51 грн. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який становить 3014,61 грн. (177,33 грн. х 17 робочих днів). З наведених підстав просить стягнути з відповідача вихідну допомогу у вигляді тримісячного середнього заробітку в розмірі 10905,51 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 30 травня по 22 червня 2017 р. в розмірі 3014,61 грн. Позивач в судове засідання не зявилася, звернулася до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за її відсутності і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про відсутність заперечень проти позову. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з вересня 2015 року [PERSON] була прийнята на роботу до Командитного товариства «Запорізькій завод високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія» на посаду помічника головного юрисконсульта. 29 травня 2017 року її було звільнено за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України через порушення роботодавцем законодавства про працю, що підтверджується Наказом про припинення трудового договору № 52 від 25.05.2017 р. та відповідним записом про звільнення у трудовій книжці. Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно довідки №530 від 29.05.2017р. про заборгованість по заробітній платі, відповідач протягом тривалого часу не здійснював виплату заробітної плати у належному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість з липня 2016 року по травень 2017 року в розмірі 25784,17 грн. Відповідач не нарахував та не виплатив позивачу вихідну допомогу, що підтверджується розрахунковим листом і не заперечується відповідачем. Відповідно до п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100, для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно довідки №530 від 29.05.2017р., заробітна плата позивача за повні перший та другий місяць перед звільненням становила 3293,19 грн. та 3622,50 грн. відповідно, кількість відпрацьованих днів за два місяці 39, середня кількість днів роботи за останні два місяці 20,5. Виходячи з наведених даних, розмір вихідної допомоги становить 10905,51 грн. (3293,19 грн. + 3622,50 грн.) / 39 х 20,5 х 3 = 10905,51 грн.). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 10905,51 грн. Також судом встановлено, що з дня звільнення позивача з роботи і до теперішнього часу відповідач не виплатив позивачу заборгованість з заробітної плати, чим порушив норми трудового законодавства, зокрема, ст. 47 КЗпП України та ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації здійснюється в день звільнення.? Про стягнення з КТ «Запорізькій завод високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія» на користь позивача нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з липня 2016 року по лютий 2017 року в сумі 15774,67 грн. Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ №334/1809/17 від 27.03.2017р., який предявлено до примусового виконання і на час розгляду даної справи не виконано. Щодо стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року в сумі 10009,50 грн., заява позивача від 30 травня 2017 року про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати на вищезазначену суму, знаходиться на розгляді Заводського районного суду м. Запоріжжя. Відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні розрахунку до розгляду справи - по день постановлення рішення. У вищезазначеній постанові також зазначено, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на те, що відповідач не провів розрахунок з позивачем при звільненні і до теперішнього часу, стягненню підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку по день ухвалення рішення судом у даній справі. Відповідно до п.8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки № 529 від 29.05.2017 р. про середній заробіток, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача становить 177, 33 грн. Кількість днів затримки розрахунку з 30 травня 2017 року по 22 червня 2017 року становить 17 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки, який підлягає стягненню з відповідача, становить 3014,61 грн. (177,33 грн. х 17 робочих днів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені у позові вимоги є законними і обґрунтованими і підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 10905,51 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 травня 2017 року по 22 червня 2017 року у сумі 3014,61 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved