Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-15 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача органу опіки та піклування Новоселицької райдержадміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння по вул. В. Александрі, № 4 в с. Маршинці Новоселицького району. У вказаному будинку зареєстрована його онука [PERSON], яка у домоволодінні не проживає з 2012 року, у звязку із переїздом її батьків в інше місце проживання, однак продовжує там бути зареєстрованою та в добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації. Вказана обставина створює йому перешкоду у вільному розпорядженні своєї власністю, тому просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Новоселицької райдержадміністрації пояснив суду, що діючи в інтересах неповнолітньої дитини позов щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом не визнає. Відповідачка та її законний представник в судове засідання не зявилися та не повідомили суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника органу опіки та піклування Новоселицької райдержадміністрації, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташовано по вул. В.Александрі (колишня Тельмана), № 4 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 33490020 від 15 березня 2012 року. Відповідачка - його онука [PERSON] зареєстрована в даному домоволодінні, як колишній член сімї позивача, що підтверджується довідкою Маршинецької сільської ради Новоселицького району № 586 від 15 червня 2017 року. Однак, відповідачка не проживає у вказаному домоволодінні з 2012 року, що підтверджується актом Маршинецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області від 19 червня 2017 року. Крім того, з довідки Маршинецької сільської ради № 401 від 06 липня 2017 року вбачається, що неповнолітня [PERSON] зареєстрована [INFO], однак проживає разом з своїми батьками по вул. Центральна, № 101 в с. Маршинці Новоселицького району. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. У відповідності до п. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли вона спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За змістом ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, які перебувають на території України, зобовязані протягом тридцяти днів після прибуття до нового місця проживання, зареєструвати своє місця проживання. місце проживання дитини зобовязані зареєструвати батьки або інші законні представники. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. Оскільки [PERSON] є неповнолітньою та її місце проживання є місцем проживання її батьків, які зареєстровані та проживають разом з нею по вул. Центральна, № 101 в с. Маршинці Новоселицького району, суд вважає, що неповнолітня відповідачка формально залишається зареєстрованою у домоволодінні свого діда позивача по вул. В. Александрі, № 4 в с. Маршинці Новоселицького району та без поважних причин не проживає в даному домоволодінні. Слід зазначити, що рішенням органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області № 50 від 05 жовтня 2017 року визнано недоцільно визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою с. Маршинці Новоселицького району, вул. В. Александрі, № 4, оскільки суперечить інтересам дитини. В той же час на думку суду даний висновок є необґрунтованим та суперечить обставинам справи. На підставі\~ст. 19 СК України\~суд здійснює\~\~перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти\~\~та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. Наявний в матеріалах справи висновок органу опіки та піклування не містить будь-яких обґрунтувань доцільності збереження за [PERSON] права користування житловим приміщенням у домоволодінні по вул. В. Александрі, № 4 в с. Маршинці Новоселицького району, в той час коли вона постійно проживає разом із своїми батьками у господарстві за іншою адресою. У висновку не наведено переконливих, безспірних та належних доводів на його підтвердження. Крім того, висновок взагалі не визначає хоча б однієї виняткової обставини, яка може бути підставою для відмови в позові. Беручи до уваги вищевказані законодавчі положення, суд при вирішенні даної справи враховує баланс, який повинен бути між конституційним правом власності особи на власне нерухоме майно, з одного боку, та правом на житло, відповідно до якого ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, з іншого боку. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідачка більше одного року без поважних причин не користується житлом позивача, оскільки фактично постійно проживає в іншому місці разом із своїми батьками, суд вважає, що відповідачка порушує право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачка повинна бути визнана такою, що втратила право користування житловим будинком позивачів. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду. На підставі ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 19 СК України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

Outcome: approved