Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У травні 2019 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви посилалася на те, що [INFO] народилася у м.Дніпропетровськ. Після чого, вийшла заміж, отримала паспорт, закінчила повний курс вечірньої (змінної) середньої загальноосвітньої школи №38 та станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України, а саме у м. Дніпропетровськ. Утім, після пожежі у 2011 році всі документи були знищені. У зв`язку з викладеним, заявник просить встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також встановити її належність до громадянства України. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, посилаючись на те, що народилася на території України. Спочатку проживала по [ADDRESS] . В 16 років отримала паспорт, в 18 років вийшла заміж, після чого змінила прізвище, паспорт не змінювала, оскільки не мала офіційного місця реєстрації. Потім з сім`єю переїхала за адресою [ADDRESS] . Через деякий час, даний будинок було продано. Також зазначила, що після пожежі в 2011 році всі документи були знищено, але за станом здоров`я тривалий час самостійно не могла їх відновити, а тому змушена звернутися до суду. Представник заявника [PERSON] заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, посилаючись на обставини викладені у заяві. Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в особі Амур-Нижньодніпровського районного відділу в м. Дніпрі Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Стахова О.В. у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечувала, вважає, що доказів для задоволення недостатньо. Вислухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [PERSON] , з 06 травня 1968 року по теперішній час проживає на території України, а саме у м. Дніпро, що підтверджується наданими письмовими доказами та показами допитаних свідків. Так, свідок [PERSON] пояснив суду, що із заявницею знайомі близько 10 років, оскільки працювали разом на овочевій базі у м.Дніпро. Приблизно в 2010-2011 році за місцем їх працевлаштування по вулиці Байкальська в м. Дніпро сталася пожежа де все згоріло, а також і всі документи [PERSON] , оскільки вона їх завжди носила з собою. Свідок [PERSON] , який є сином заявниці, пояснив, що з дня народження та по теперішній час завжди проживали з сім`єю у м. Дніпро. В 2010-2011 році сталася пожежа за місцем роботи матері. В день пожежі [PERSON] при собі мала паспорт, свідоцтво про шлюб та інші документи. Утім, після роботи заявниця поспішала на зустріч з тамадою у зв`язку зі свадьбою, та свою жіночу сумку, де були документи на роботі, а в ночі того дня і сталася пожежа, і все згоріло. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сім`ю заявниці знає давно, відносини дружні. Зазначила, що [PERSON] народилася у м. Дніпропетровську та за кордон ніколи не виїжджала, весь час із сім`єю проживала і проживає у м. Дніпро. Свідок [PERSON] пояснив, що заявницю знає з 2008 року. В 2011 році також працював з [PERSON] на овочевій базі, що саме згоріло у заявниці під час пожежі не знає. Утім, протягом наступного тижня, син заявниці йому повідомив, що у [PERSON] на складі згоріли особисті документи. Додатково зазначив, що з моменту народження сина заявниці - [PERSON] з моменту їх знайомства, їх сім`я постійно проживала у м.Дніпропетровську. Крім того, наданими письмовими доказами підтверджено факт проживання заявниці на 24 серпня 1991 року на території України. Так, заявниця [PERSON] народилася у м. Дніпропетровську,закінчила школу, вийшла заміж, що підтверджується довідкою Головного управління Державної міграційної служби України в особі Амур-Нижньодніпровського районного відділу в м. Дніпрі Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,копією атестата про здобуття середньої освіти, копією свідоцтва про шлюб. Крім того, Департаментом адміністративних послуг на дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб від 31.10.2019 №6/5-1236 суду надано інформацію, що [PERSON] , [INFO] , з 03.12.1973 та з 09.07.1984 до 23.03.1992 була зареєстрована за адресою - [ADDRESS] ) Таким чином, суд доходить висновку, що в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року. Метою встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року є необхідність в отриманні паспорту громадянина України. При розгляді справи, суд також враховує, що загальною декларацією прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Отже, верховенство права є головним принципом, який визначає вимоги до суспільних інститутів з метою забезпечення природних прав і свобод людини. Цей принцип має застосовуватися у всіх сферах державного і суспільного життя, а особливо в діяльності апарату державної влади. Виконання верховенства права забезпечує практичну реалізацію прав і свобод особи, безпосередньо гарантує невід`ємні природні права людини. Крім того, неодноразово ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначав про необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини. Враховуючи покази свідків та надані письмові докази, з урахуванням принципу верховенства права, те, що заявник в повному обсязі обґрунтувала свої вимоги та підтвердила їх доказами, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви та встановлення факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. Що стосується заяви в частині встановлення належності [PERSON] до громадянства України, то в цій частині заява задоволенню не підлягає. Згідно вимог ст.141 ЦПК України та клопотання заявника, судові витрати слід віднести на її рахунок.

Outcome: partial