Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], яким просив суд визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі- продажу нерухомого майна від 08.06.2015 року - житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., і внесений до реєстру за № 1520; визнати недійсним недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі- продажу нерухомого майна від 08.06.2015 року - земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., і внесений до реєстру за № 1524. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав, і пояснив наступне: 23 травня 2012 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №1578. Відповідно до п.1 Договору позики грошей, предметом договору є надання Позивачем у власність [PERSON] грошової суми у розмірі 1 416 000 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 177000 доларів США. 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника - [PERSON] за Договором позики грошей зазначеного вище та зареєстрованого за номером 1579, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. Предметом іпотеки за Іпотечним договором виступає нерухоме майно: житловий будинок, розташований по [ADDRESS] що належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 30.03.2012 року; земельна ділянка, площею 0,2076 га, на якій розташовано вищевказаний житловий будинок та яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 13.04.2012 року, на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок. Також 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики грошей від 23.05.2012 року, а також виплаті пені, відшкодування збитків в результаті порушення умов Договору позики. 08.06.2015 року [PERSON] на підставі іпотечного договору від 23.05.2012 року уклала з [PERSON] вищевказані оспорювані договори купівлі- продажу нерухомого майна. Позивач вважає, що при укладені спірних договорів купівлі- продажу нерухомого майна було допущено істотні порушення законодавства, що, на думку позивача, тягне їх недійсність. Так, як стверджує позивач, він не отримував заяви (повідомлення) від [PERSON] чи від нотаріуса про порушення [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, що є порушенням ст. 84 Закону України «Про нотаріат». Реалізація предмету іпотеки була проведена з істотним заниженням його вартості, крім того, як стверджує позивач, не дотримано положення пункту 6.7.4 іпотечного договору, який встановлює, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки, або реалізації іпотеки за ціною, яка перевищує суму основного зобов'язання та суму витрат, що передбачені п. 1.3.2 цього договору, іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Позивач вважає, що [PERSON] має повернути йому 143 000,00 грн., тобто суми, яка перевищує 90 відсотків вартості реалізації майна. На цих підставах позивач просить визнати вищевказані договори недійсними. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважав їх необгрунтованими, безпідставними, і просив у їх задоволенні відмовити. [PERSON] послався на те, що укладення спірних договорів купівлі- продажу нерухомого майна було проведено із дотриманням діючого законодавства, вартість нерухомого майна була визначена відповідним звітом суб'єкта оціночної діяльності, і тому, на думку відповідача, підстав для визначення недійсності договорів з підстав їх невідповідності закону не має. Представник [PERSON] - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 06.12.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., терміном на три роки, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, і подала грунтовні письмові заперечення. Так, [PERSON] зазначила, що у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань з боку [PERSON] за договором позики грошей від 23.05.2012 року, [PERSON] була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з позовом про стягнення боргу. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.04.2014 року по справі №504/3468/13-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. На дане рішення було принесено апеляційну скаргу. 23.12.2014 року Апеляційним судом Одеської області було винесено рішення по даній справі, згідно з яким рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.04.2014 року було змінено та вирішено стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за позикою у розмірі 1 440 000,00 гривень та пені у розмірі 4 320 000,00 гривень. Свої зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] не виконала, тому [PERSON] скористалась своїм правом іпотекодержателя, передбаченим договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.05.2012 року, а саме, продажу предмета іпотеки від свого імені будь- якій особі на підставі договору купівлі- продажу. Сума продажу предмета іпотеки, як стверджує [PERSON], визначена суб'єктом оціночної діяльності, а сума, виручена від продажу предмета іпотеки, не покрила всієї суми заборгованості за договором позики. Твердження позивача про неотримання повідомлення (вимоги) про неналежне виконання зобов'язань за договором позики та намір звернути стягнення на предмет іпотеки, [PERSON] вважає безпідставними, оскільки ці твердження, на її думку, спростовуються відповідними доказами. Таким чином, як вважає [PERSON], підстав для задоволення позову не має. У липні 2015 року [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа- Стиранко Н.В., яким просив суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом виселення, та просив вирішити питання судових витрат. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.07.2015 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, і ці позови об'єднані у одне провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.08.2015 року до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чужовську Н.Ю. На обгрунтування зустрічного позову [PERSON] послався на те, що він є власником нерухомого майна - земельної ділянки та житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі на теперішній час продовжують проживати у вищевказаному житловому будинку, відмовляються виселитись, чим порушують право власності позивача. Посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 391, 321 ЦК України, ст. 156 ЖК України, позивач просив зустрічний позов задовольнити Представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги зустрічного позову не визнав, вважав їх безпідставними, оскільки, на його думку, договори купівлі- продажу нерухомого майна, на підставі яких [PERSON] став власником предмету іпотеки, мають бути визнані недійсними. Представник [PERSON]- [PERSON], повністю погодилась з вимогами зустрічного позову, вважала їх обгрунтованими, і не заперечувала проти їх задоволення. Приватний нотаріус Чужовська Н.Ю. подала вичерпні письмові пояснення по справі, вважала вимоги первісного позову безпідставними, просила у їх задоволенні відмовити, навпаки, вимоги зустрічного позову вважала правильними, проти їх задоволення не заперечувала, і просила справу розглянути у свою відсутність. [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання повторно не з'явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце проведення судового засідання, про що свідчать наявні у справі зворотні поштові повідомлення, про поважність причин своєї відсутності суду не повідомили, докази поважності причин своєї неявки в судові засідання не надали. Суд, виходячи з приписів ст. 169 ЦПК України ухвалив розглядати справу у відсутність [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні правовідносини: 23 травня 2012 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №1578. Відповідно до п.1 Договору позики грошей, предметом договору є надання Позивачем у власність [PERSON] грошової суми у розмірі 1 416 000 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 177000 доларів США. 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника - [PERSON] за Договором позики грошей зазначеного вище та зареєстрованого за номером 1579 посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. Предметом іпотеки за Іпотечним договором виступає нерухоме майно: житловий будинок, розташований по [ADDRESS] що належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області 30.03.2012 року; земельна ділянка, площею 0,2076 га, на якій розташовано вищевказаний житловий будинок та яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], що належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 13.04.2012 року, на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок. 23.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя з метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки в забезпечення виконання зобов'язання за Договором позики грошей від 23.05.2012 року, а також виплаті пені, відшкодування збитків в результаті порушення умов Договору позики. Відповідно до пункту 8 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.05.2012 року звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодаржателя може бути здійснено у позасудовому порядку, одним з наступних способів задоволення своїх вимог, про що іпотекодержатель сповіщає іпотекодавця шляхом надіслання останньому повідомлення: про перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, в рахунок виконання зобов'язань за договором позики або про продаж предмету іпотеки від свого імені будь- якій особі на підставі договору купівлі- продажу у порядку, встановленому законом, для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя. У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань з боку Позичальника - [PERSON] за Договором позики грошей від 23.05.2012 року [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з позовом про стягнення боргу. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.04.2014 року по справі №504/3468/13-ц задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. На дане рішення було принесено апеляційну скаргу. 23.12.2014 року Апеляційним судом Одеської області було винесено рішення по даній справі, згідно з яким рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.04.2014 року було змінено, та вирішено стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за позикою у розмірі 1440000 гривень та пені у розмірі 4320000 гривень. Свої зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] не виконала, тому остання вирішила скористатися правом іпотекодержателя, передбаченим Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.05.2012 року, а саме: продажу Предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Доказів протилежного суду не надано. 08.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори купівлі- продажу нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований цей житловий будинок, які розташовані на території Крижанівської сільської ради Комінтернівського району [ADDRESS]. [PERSON] належним чином, письмово повідомила [PERSON] та [PERSON] (іпотекодавця) про неналежне виконання зобов'язань за договором позики грошей та про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджено наявними у справі заявами - повідомленнями від 07.02.2013 року, і підписами [PERSON] та [PERSON] про отримання цих заяв- повідомлень 25.02.2013 року. Оцінка предмета іпотеки (предмету договорів купівлі- продажу нерухомого майна) було здійснено Дніпропетровською регіональною філією ДП «Центр земельного державного кадастру» від 04.06.2015 року та ТОВ «Схід -П Експерт» від 04.06.2015 року, відповідно до яких вартість вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки становить 1 430 774 грн. Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд неодноразово, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснювалось сторонам, що суд сприяє сторонам у здійсненні їх прав та процесуальних обов'язків, право просити суд витребувати чи забезпечити той чи інший доказ, в тому числі призначити проведення експертизи, наслідки невчинення відповідної процесуальної дії, однак сторони таким правом не скористались. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. В силу ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. В силу ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції Закону № 3480-IV від 23.02.2006 року, що діяла на момент укладення договору іпотеки), предметом іпотеки може бути інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 названого вище Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Положенням статті 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь- якій особі покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі- продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі- продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь- якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чим вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі- продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Оцінюючи доводи первісного позову щодо недійсності вищевказаних правочинів, зокрема, з підстав неотриманням заяви- повідомлення про порушення [PERSON] зобов'язань перед [PERSON] за договором позики, та намір останньої звернути стягнення на предмет іпотеки, спростовуються змістом заяв від 07.02.2013 року від імені [PERSON], які отримані [PERSON] та [PERSON] 25.02.2013 року особисто, в яких існують всі приписи, визначені вищевказаними положеннями Закону України «Про іпотеку». Отже, на переконання суду, [PERSON] в повному обсязі дотрималась приписів Закону України «Про іпотеку», договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Доводи первісного позову, що реалізація предмету іпотеки була проведена з істотним заниженням його вартості, недотриманням положення відповідних положень іпотечного договору, спростовуються застереженнями, викладеними у п. 12 договору про задоволення вимог іпотекодержателя (на момент переходу права власності вартість предмету іпотеки має бути уточнена на підставі оцінки, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності), наявними у справі звітами про оцінку предмету іпотеки, які позивачем за первісним позовом не спростовані в установленому законом порядку, вищевказаними рішеннями Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.04.2014 року та апеляційного суду Одеської області від 23.12.2014 року. Доводи первісного позову, що [PERSON] має повернути [PERSON] 143 000,00 грн., тобто суми, яка перевищує 90 відсотків вартості реалізації майна є безпідставними, оскільки [PERSON] від реалізації предмета іпотеки не отримала у повному обсязі задоволення своїх вимог за договором позики, розмір яких остаточно визначений судом апеляційної інстанції. Інших правових підстав первісного позову не заявлено, питання судового збору не ставилось. Вирішуючи питання зустрічного позову суд виходить з наступного: Право власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно зареєстровано в установленому законом порядку, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 38731415, № 38731920 від 08.06.2015 року. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Комінтернівського районного відділу ДМС України ГУДМС в Одеській області від 19.06.2015 року № 31/1296. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частинами 1-3 ст. 109 Житлового Кодексу встановлено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до правової позиції, викладеної в Листі Верховного Суду - Судова палата у цивільних справах Верховного Суду від 07.10.2010 року «Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки)», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. В пункті 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, законом передбачено, що місячний строк для добровільного виселення встановлюється з дня отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Суд враховує, що 09.06.2015 року [PERSON] направив на адреси відповідачів вимоги про добровільне звільнення житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], і ці вимоги отримані відповідачами 11.06.2015 року, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Крім того, ці вимоги направлені [PERSON] після прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, і фактичного продажу предмету іпотеки. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення зустрічного позову. Вирішуючи питання розподілу витрат, пов'язаних з розглядом зустрічного позову, суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення судового збору з відповідачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки документально підтверджені. Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Таким чином, у зв'язку з відмовою у задоволенні первісного позову, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08 липня 2015 року № 504/2260/15-ц, після набрання цим рішенням законної сили, необхідно скасувати. На підставі наведеного,

Outcome: approved