Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 28.08.2017 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис № 17385 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , котра належить на праві власності боржнику [PERSON] для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 767 030 грн. 62 коп., з яких сума строкової заборгованості за кредитом у розмірі 538 557 грн. 39 коп., сума простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 92 302 грн. 71 коп., сума строкової заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 45 494 грн. 06 коп., сума простроченої заборгованості по нарахованих відсотках у розмірі 90 676грн. 46 коп. Вказаний виконавчий напис нотаріуса, на думку позивача, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватний нотаріус Чуловський В.А. під час вчинення нотаріальної дії щодо посвідчення виконавчого напису, не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень за адресою її місця проживання, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Кредитний договір укладено строком до 2034 року, а виконавчий напис зобов`язує її сплатити увесь борг одразу, а також оплатити винагороду державного виконавця, що порушує права позивача. Сума заборгованості за кредитом не відповідає реальній сумі заборгованості, у зв`язку з чим відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором. Ухвалою суду від 23.06.2018 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання на 17.09.2018 року, одночасно у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. витребувано копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 17385 від 28.08.2017 року (а.с. 44). Ухвалою суду від 23.06.2018 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Андрійовича № 17385 від 28 серпня 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с. 46). Ухвалою суду від 25.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.07.2019 року (а.с. 118). Ухвалою суду від 25.04.2019 року витребувано докази у третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., а саме: копії усіх документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису № 17385 від 28.08.2017 року, відповідно до якого з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» було стягнуто грошові кошти (а.с. 119). Ухвалою суду від 25.04.2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача Біллерис Ю.О. про залишення позову без розгляду відмовлено (а.с. 120). Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, одночасно зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить підпис уповноваженої особи - представника відповідача на зворотному повідомленні, що відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, третя особа пояснень не надав. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність відповідача та третьої особи за правилами позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечив щодо такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.02.2008 року між сторонами [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 031.29-08/094, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у розмірі 690 000,00 грн., зі сплатою 13,25% річних, з кінцевим строком повернення кредиту - 12.03.2026 року (а.с. 15-17). У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12.02.2008 року між сторонами укладено іпотечний договір № 42.02-11/111, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., запис в реєстрі № 313, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (а.с. 19-20). З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження порушено 22.02.2018 року на підставі виконавчого напису № 17385 від 28.08.2017 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення заборгованості з позивача [PERSON] в сумі 767 030,62 грн. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 031.29-08/094 від 12.02.2008 року (а.с. 26-29). При цьому, суд погоджується з доводами позивача, що вказаний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, виходячи з такого. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Так, протягом дії кредитного договору позивачем належним чином виконувались та виконуються зобов`язання, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 22-24), які визначені п. 3.1 договору про внесення змін № 3 від 24.06.2014 року до договору кредиту № 031.29-08/094 від 12.02.2008 року, відповідно до якого погашення залишку заборгованості позичальником здійснюватиметься згідно з графіком, який є Додатком 1 до цього договору про внесення змін, в наступному порядку: до 12 числа (включно) кожного місяця, починаючи з липня 2014 року та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 12.04.2034 року (включно), на умовах, визначених договором кредиту з урахування положень цього договору про внесення (а.с. 18). При цьому, як вбачається з вказаної виписки, позивач на виконання умов кредитного договору здійснювала погашення кредиту та нарахованих відсотків у більшому розмірі, ніж це було визначено умовами договору. Крім того, у виконавчому написі № 17385 від 28.08.2017 року вказано, що строк платежу за кредитним договором настав, що в свою чергу спростовується п.п. 3.1, 3.2 договору про внесення змін № 3 від 24.06.2014 року до договору кредиту № 031.29-08/094 від 12.02.2008 року, відповідно до якого датою остаточного повернення кредиту є 12.04.2034 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кредитним договором, з урахуванням договору про внесення змін № 3 від 24.06.2014 року, чітко передбачений строк виконання зобов`язань за договором - 12.04.2034 року, отже зобов`язання позивача щодо належного виконання кредитного договору спливає саме 12.04.2034 року. Тобто вчинення виконавчого напису є передчасним. Крім того, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. Проте, відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» не надав доказів того, що позивач [PERSON] отримувала вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Отже, позивач була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк». У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1057,20 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача ПАТ «Укрсоцбанк».

Outcome: approved