Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

У червні 2017 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 2011 року відповідачі мешкають та зареєстровані у гуртожитку №7 по [ADDRESS], який належить на праві приватної власності ПрАТ «Маріупольський завод важкого машинобудування» (далі- ПАТ «МЗВМ»). 01.11.2011 року між ПАТ «Азовзагальмаш» та ПАТ «МЗВМ» укладено договір оренди будинку [ADDRESS]. У зв'язку зі зміною користувача гуртожитку, всі його мешканці були повідомлені про необхідність укладення з ПрАТ «Азовзагальмаш» договорів піднайму займаних ними житлових приміщень, але відповідач [PERSON] відмовляється від укладення договору. [PERSON] починаючи з 01.11.2011 року частково сплачувала орендну плату на рахунок ПрАТ «Азовзагальмаш». Крім того відповідачі мають заборгованість зі сплати орендної плати за період з 01.04.2017 року по 01.04.2017 року в розмірі 11721,26грн. Враховуючи викладене, позивач просив зобов'язати [PERSON] укласти з ПрАТ «Азовзагальмаш» письмовий договір піднайму жилого приміщення, стягнути з відповідачів солідарно заборгованість з орендної плати в розмірі 11721,26грн., а також судовий збір в розмірі 3200,00грн. Представник позивача Іванова Т.В., яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилася, надала заяву, в якій вказала, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явились, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що Відповідачам по справі на підставі ордерів на жилу площу №3 від 21.01.2011 року та №49 від 02.08.2011 року, була надана кімната у гуртожитку №7 по [ADDRESS], власником якого є ПрАТ «МЗТМ». 01 листопада 2011 року ПрАТ «МЗТМ» передало ПрАТ «Азовзагальмаш» в оренду будівлю гуртожитку № 7 строком по 01 січня 2021 року. Відповідно до умов укладеного з ПрАТ «МЗТМ» договору оренди гуртожитку № 7, ПрАТ «Азовзагальмаш» зобов'язалося самостійно і за власний рахунок здійснювати оплату комунальних та інших послуг; утримувати орендовану будівлю у порядку, передбаченому санітарними і протипожежними правилами та правилами експлуатації встановленого санітарно-технічного та інженерного устаткування; своєчасно проводити поточний ремонт; виконувати капітальний ремонт із заміною зношених і дефектних конструкцій, приладів та комунікацій; за свій рахунок та своїми силами усувати наслідки аварій (п. 2 договору оренди). Цей договір у відповідності до вимог ст.ст.793, 794 ЦК України укладено у письмовій формі, його посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Ковальовою Я.В. та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Таким чином, ПрАТ «Азовзагальмаш» на законних підставах здійснює експлуатацію будівлі гуртожитку і тому, починаючи з 01 листопада 2011 року, саме йому належить право вимагати оплату за користування жилою площею в гуртожитку від його мешканців. Згідно особового рахунку [PERSON] [NUMBER], заборгованість з орендної плати за період з 01.05.2014 року по 01.04.2017 року складає 11721,26грн. Відтак позов ПрАТ «Азовзагальмаш» в частині стягнення з відповідачів заборгованості з оплати за користування жилою площею в гуртожитку підлягає задоволенню в повному обсязі в розмірі 11721,26грн. Ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642-643 ЦК України. Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Разом з тим, як роз'яснив Верховний Суд України у своїй правовій позицій у справі № 6-110цс12, свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст .ст.19- 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виходячи з положень ст.ст.3,6,12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст.6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст.769 ЦК України передання речі у найм не припиняє та не змінює прав на неї третіх осіб. Отже, оскільки обов'язковість укладення договору піднайму жилого приміщення у спірних правовідносинах законом не встановлена, суд вважає за необхідне в задоволенні вимог позивача про зобов'язання укласти договір піднайму житлового приміщення відмовити. Таким чином, оскільки відповідачі вселилися у гуртожиток на підставі ордерів та за згодою ПрАТ «МЗТМ», тобто фактично уклали з власником гуртожитку договір найму житла, вони зберігають своє право користування житловою площею і після передачі гуртожитку в оренду ПрАТ «Азовзагальмаш» та від них законом не вимагається переоформлювати це право, в тому числі і шляхом укладення договору піднайму з орендарем. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial