Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Ухвалою судді Цокол Л.І. від 15.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомленням сторін. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 19.12.2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» га [PERSON] укладено кредитний договір №014/0465/82/0136274, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав кредит [PERSON] у розмірі 21 600 гривень на споживчі цілі зі строком повернення до 19 грудня 2019 року. 15 грудня 2017 року до [PERSON] надійшло повідомлення від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/0465/82/0136274 до нового кредитора ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк». Проте, позивач вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки повноваження [PERSON] , [PERSON] на вчинення даного договору від імені не передбачені установчими документами, довіреністю, а саме договір не скріплений печаткою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а скріплений печаткою невідомої установи. Також, позивач вказує, що у вищевказаному кредитному договорі не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов`язковими. Також, банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Отже, в порушення п.2 ч. 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не надав позивачу як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону, а відтак за сукупністю всіх обставин договір кредиту вважається недійсним. 05.07.2018 від Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Уніка Життя» надійшли пояснення по справі з яких слідує, що станом на дату написання відповідачем - 2 не зафіксовано жодних порушень за договором страхування, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача - 1. У своїх відносинах з позивачем, ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» керувалося виключно нормами чинного законодавства, умовами Договору страхування та Правилами добровільної страхування життя. 01.02.2019 відповідно до розпорядження № 47 від 01.02.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з відстороненням від посади судді [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Ільєвій Т.Г. 04.02.2019 позовну заяву було прийнято до провадження судді Ільєвої Т.Г. та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомленням сторін. Ухвалою суду від 05.08.2019 задоволено заяву представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк». Розгляд справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Комерційний індустріальний Банк», Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Уніка Життя» про визнання кредитного договору недійсним провести за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 24.09.2019 АТ «Райффайзен Банк Аваль» подано відзив на позовну заяву, з якого слідує, що при укладенні сторонами Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування, вимоги ст. 203 ЦК України були дотримані, кредитний договір сторонами виконувався, у зв`язку з чим правові підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні, а відтак позовні вимоги слід залишити без задоволення. Також, представник вказав на пропущення строку позовної давності при зверненні до суду, а відтак просив застосувати відповідні правові норми та відмовити у позові. Одночасно у відзиві представник відповідача просив розглядати справу у відсутність представника відповідача. Сторони в судове засідання не з`явилися, про місце і час судового засідання повідомлені належним чином. Позивач у прохальній частині просила слухати справу без її участі. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, враховуючи процесуальну позицію учасників, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутність учасників на підставі наявних доказів. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності, що узгоджується з ч. 2 ст. 267 ЦПК України. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства, а саме ст. ст. 2, 12, 13 ЦК України. Судовим розглядом встановлено, що 19.12.2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0465/82/0136274 відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав кредит [PERSON] у розмірі 21 600 гривень на споживчі цілі зі строком повернення до 19 грудня 2019 року. 28.11.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (у зв`язку із прийняттям статуту у новій редакції АТ «Райффайзен банк Аваль») та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за кредитними договорами. Зі змісту позовних вимог слід дійти висновку, що позивач просить визнати укладений 19.12.2013 кредитний договір недійсним, з підстав його не відповідності нормам чинного законодавства, разом з тим факт підписання вказаного договору позивач не оспорює, що як наслідок свідчить, що саме з моменту укладення спірного договору починається перебіг позовної давності. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» у відзиві заявив про сплив позовної давності та застосування відповідних правових наслідків. Відповідно до ч.4 ст.267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі «Юкос проти Росії», пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Так, до суду із позовом про визнання кредитного договору недійсним позивач звернувся 06.03.2018 р., що підтверджується поштовим штемпелем на конверті в якому надійшов вказаний позов. Нормами цивільного законодавства, а саме 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Так, в розумінні статті 256 Цивільного кодексу позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов`язується з конкретною вимогою про захист окремого порушеного права. У даному випадку така вимога стосується визнання недійсним договору у зв`язку з його невідповідністю на момент укладення нормам чинного законодавства. Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Перебіг позовної давності, відповідно до ст.264 ЦК України, переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач також суду не заявляв. Правовідносини, які склались між сторонами відповідають вимогам ст. 257, ч. 1 ст.261, ст.266, ч.ч.3 та 4 ст. 267 ЦК України, згідно з якими загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За таких обставин, вимоги про визнання кредитного договору заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в задоволені позову [PERSON] слід відмовити, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed