Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 04.10.1987 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З 1999 року стосунки між ними стали погіршувалися, що призвело до припинення шлюбних відносин. У 2000 році відповідач повернувся на свою батьківщину у м. Спаськ-Дальній Приморського краю Російської Федерації, а вона лишилася проживати в м. Житомирі. З того часу відповідач проживає окремо, її життям не цікавиться, повертатися не планує. Шлюбні відносини між ними припинені та спільного господарства вони не ведуть. Тому просить шлюб між ними розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи розглянути справу на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224 - 226 ЦПК України у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч. 1 ст. 24 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу (ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. \~ Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що консульським відділом Посольства СРСР в Демократичній республіці Афганістан м. Кабул 04.10.1978 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. У звязку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, мір для примирення не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, і згідно ст. 56 СК України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини чи чоловіка на особисту свободу, тому суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Враховуючи викладене та

Outcome: approved