Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за №17628 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17 липня 2007 року. Свої вимоги з урахуванням додаткових пояснень обґрунтовує тим, що вчинення виконавчого напису є безпідставним, оскільки його вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості. Вказує, що 03 жовтня 2018 року Верховним Судом було прийнято постанову, якою банку відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Вказана вище обставина доводить, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису - 31 жовтня 2017 року, в суді залишався невирішеним спір щодо кредитної заборгованості, який виник між позивачем та відповідачем ще у 2012 році, з огляду на що, виконавчий напис було вчинено за відсутності безспірності заборгованості боржника, про що зазначено в позовній заяві. Ухвалою судді Цокол Л.І. від 11 червня 2018 у цивільній справі відкрито провадження та визначено розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 11 червня 2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено - зупинено стягнення на підставі виконавчого напису вчиненим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Швець Р.О. 31.10.2017 за № 17628 про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, що здійснюється Олександрівським РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області в межах виконавчого провадження № 55536142, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.01.2018 року та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника від 22.03.2018 року. 10.12.2018 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. 01.02.2019 відповідно до розпорядження № 47 від 01.02.2019 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з відстороненням від посади судді Цокол Л.І . Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Ільєвій Т.Г. Ухвалою судді Ільєвої Т.Г. від 04.02.2019 цивільну справу прийнято до свого провадження та визначено розглядати за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Одночасною ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича ( [ADDRESS] ) належним чином завірені копії виконавчого напису від 31.10.2017 року № 17628 та документів, на підставі яких його було вчинено. 22.02.2019 до суду від третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на виконання ухвали від 04.02.2019 року надішли витребувані матеріли. 25.02.2019 представником відповідача Тузовою В.О. до суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. 17.02.2019 до суду надійшло клопотання про приєднання копії відзиву на позов, в якому представник відповідача вказав на те, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, які підтверджують безспірність кредитної заборгованості позивача перед відповідачем, відповідно до чинного на день здійснення виконавчого напису, законодавства. 01.11.2019 третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. направив до суду лист, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутність. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи наданий відзив відповідача та витребувані матеріали, на підставі яких був вчинено оскаржуваний напис, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 17 липня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», в особі Кіровоградської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №KGLWG101580014 про надання кредиту в розмірі 60600,00 гривень, зі сплатою відсотків за кредитним договором - 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк - з 17.07.2007 року по 16.07.2027 рік. На забезпечення виконання кредитного договору №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір від 17.07.2007 року, за яким позивач передала в іпотеку банку житловий будинок [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності. В лютому 2009 року позивач отримала від банку лист №20.1.3.2/6-34462 від 31.12.2008 року про підвищення банком відсоткової ставки за кредитним договором до 27,42% річних. Не погодившись з підвищенням банком відсоткової ставки за кредитним договором, позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконними дій Банку про підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки та про зобов`язання Банку перерахувати кошти, зараховані ним в рахунок погашення незаконно підвищеної відсоткової ставки. 13 квітня 2010 року рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда у справі №2-848/10 позов задоволено частково, а саме, визнано незаконними дії банку щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитним договором та зобов`язано банк здійснити перерахунок коштів, зарахованих ним в рахунок погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки. Письмовим повідомленням №812 від 06 травня 2010 року банк повідомив позивача про зміну строку виконання зобов`язання за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року, шляхом пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, разом з нарахованими процентами, комісіями, штрафними санкціями. Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2-101013/1842 від 14 жовтня 2010 року повідомив позивача, що банк не погоджується з рішенням суду про незаконність підвищення відсоткової ставки. ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку розірвало укладений з позивачем кредитний договір №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року, посилаючись на невиконання позичальником умов кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються листом ПАТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-121108/1308 від 08 січня 2013 року. У вересні 2012 року Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - належний позивачу житловий будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року. Справа розглядалась судами неодноразово, а ухвалені на користь банку рішення судів першої та апеляційної інстанцій тричі скасовувалися судом касаційної інстанції, як такі, що були ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року (справа №6-9457 св15) касаційним судом було зазначено наступне: «…колегія суддів касаційного суду вважає, що суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212-214, 303, 316 ЦПК України обмежились лише формальним посиланням на обґрунтованість наданого банком розрахунку заборгованості, не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, не перевірили наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості , не встановили, чи здійснено банком перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки на виконання рішення суду від 13 квітня 2010 року, не перевірили суму сплаченого кредиту за наданими відповідачкою квитанціями за 2007-2011 роки, а також підстав та правомірності нарахування штрафних санкцій після розірвання кредитних договорів з квітня 2011 року…». В подальшому заочним рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 24 травня 2016 року позов банку задоволено частково, а саме;, звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, який належить позивачу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року в розмірі 135077,20 гривень. Копії заочного рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.12.2015 року та ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 24.05.2016 року додаються. 18 вересня 2017 року від банку на адресу позивача надійшов лист з письмовою вимогою про усунення порушень за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року, в якому банк повідомив позичальника про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором на загальну суму - 589606,36 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 61015,54 гривень, за відсотками - 164550,56 гривень, з комісії - 2191,68 гривень, з пені - 333533,99 гривень, штрафу (фіксована сума) - 250,00 гривень, штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 28064,59 гривень. Оригінальний примірник листа ПАТ КБ «ПриватБанк» про усунення порушень за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року зберігається у Позивача. У відповідь на письмову вимогу банку про усунення порушень за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року позивачем на адресу банку було надіслано лист-відповідь від 27 вересня 2017 року, в якому позивач повідомила про відсутність у неї заборгованості перед Банком, про необґрунтованість вимог Банку, про відсутність безспірності вимог та про наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухваленого на користь Банку, за яким судове провадження не завершено, про неможливість вчинення виконавчого напису через пропуск Банком строків для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Один із оригінальних примірників листа-відповіді [PERSON] від 27.09.2017 року зберігається у Позивача, а інший - у Відповідача. Лист-відповідь [PERSON] від 27.09.2017 року було направлено позивачем на адресу банку цінним листом з описом вкладення та отримано банком 03 жовтня 2017 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля - 28.09.17, фіскальним чеком УДППЗ «Укрпошта» від 28.09.2017 р., рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання - 03.10.2017 року, оригінальні примірники яких зберігаються у позивача. 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис №17628 про стягнення з Позивача на користь Відповідача заборгованості за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17.07.2007 року за період - 3703 днів (з 17.07.2007 р. по 05.09.2017 р.) на загальну суму - 589606,36 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 61015,54 гривень, за відсотками - 164550,56 гривень, з пені та комісії - 2191,68 гривень, штрафу (фіксована сума) - 250,00 гривень, штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 28064,59 гривень. Разом з тим, 03 жовтня 2018 року Верховним Судом було прийнято постанову, якою банку відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з того, що оспорюваний виконавчий напис від 31 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, зареєстрований в реєстрі за №17628 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17 липня 2007 року, був вчинений в момент судового розгляду спору щодо суму заборгованості за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17 липня 2007 року. Окрім того, на письмову вимогу банку про усунення порушень за кредитним договором №KGLWG101580014 від 17 липня 2007 року відповідачу [PERSON] повідомила, про відсутність у неї заборгованості перед Банком, про необґрунтованість вимог Банку, про відсутність безспірності вимог та про наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухваленого на користь Банку, за яким судове провадження не завершено, про неможливість вчинення виконавчого напису через пропуск Банком строків для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Проте, при вивченні матеріалів на підставі яких нотаріусом було вчинено виконавчий напис такий лист до матеріалів не долучено. До того ж, згідно ст. 88 Закону «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, оспорюваний виконавчий напис вчинено за період з 17.07.2007 р. по 05.09.2017 р., який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та як наслідок за таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved