Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 21.12.2017 року його поновлено на роботі на посаді лісничого Тарнавського лісництва ДП «Чернівецький лісгосп» та стягнуто на його користь моральну шкоду в сумі 3000 грн., після чого відповідачем було видано наказ №1-к від 09.01.2018 року про поновлення його на роботі з 01.11.2017 року. Після поновлення на роботі він перебував на лікарняному та у відпустці без збереження заробітної плати, а вийшовши на роботу очікував отримати від відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2017 року по 10.01.2018 року, проте відповідач відмовився виплачувати заробіток за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що рішенням суду про поновлення на роботі такий заробіток з ДП «Чернівецький лісгосп» на його користь стягнуто не було. У звязку з наведеним, він письмово звернувся до відповідача з вимогою про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте відповідач на таку заяву належним чином не відреагував. Вказував на те, що з урахуванням часу вимушеного прогулу, який становить 50 днів а саме з 01.11.2017 року, тобто з моменту звільнення, до 10.01.2018 року моменту поновлення на роботі, з урахуванням посадового окладу, який складає 6318 грн., а також кількості робочих днів за вказаний період, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 14693 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, зокрема вимоги ст.ст. 233,235 КЗпП України, просив стягнути з відповідача на його користь 14693 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2017 року по 10 січня 2018 року. Позивач в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі, позов задовольнити та не заперечував проти розгляду справи у відсутності представника відповідача та ухвалення заочного рішення. Справа слухалась\~у відсутності\~представника відповідача,\~який \~ не\~зявився \~ \~ в\~судове засідання\~незважаючи на\~те,\~що \~належним чином\~був двічі\~ \~повідомлений \~ судом\~про час\~та місце\~розгляду справи,\~про що\~свідчать \~повідомлення \~про вручення\~ поштового\~відправлення.\~ Про\~причини своєї\~неявки \~суд не\~повідомив \~ і\~не подав\~ відповідної\~мотивованої \~ заяви\~про відкладення\~розгляду справи\~чи про\~розгляд справи\~ без\~його участі. Крім того, у встановлений строк відповідачем не було подано заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом, а також відзиву. Згідно ст.\~280\~ЦПК України,\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов:\~ відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання;\~ відповідач\~не зявився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин;\~ відповідач\~не подав\~відзив;\~ позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи.\~ У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено,\~що рішенням\~Першотравневого районного\~суду м.Чернівці\~від \~21.12.2017\~року,\~залишеного без\~змін постановою\~Апеляційного суду\~Чернівецької області\~ від\~ 06.03.2018\~року,\~ скасовано\~ наказ\~директора ДП\~«Чернівецький лісгосп»\~від 31.10.2017\~року №125-к\~\~\~про звільнення\~[PERSON]\~ з\~посади лісничого\~Тарнавського лісництва\~та ДП\~«Чернівецький лісгосп»\~на підставі\~п.\~2\~ст.\~40\~КЗпП України;\~поновлено \~\~[PERSON] на\~посаді лісничого\~Тарнавського лісництва\~ДП «Чернівецький\~лісгосп»;\~стягнуто з\~ДП «Чернівецький\~лісгосп» на\~користь [PERSON]\~моральну шкоду\~в розмірі\~3000\~грн.;\~допущено негайне\~виконання рішення\~суду в\~частині\~ поновлення\~на роботі;\~в задоволенні\~\~ вимог\~простягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (а/с 6-11). Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу оскільки в матеріалах справи були відсутні належні та допустимі докази щодо виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню та фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, а також середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, які беруться за основу для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так, звертаючись до суду з даним позовом позивач надав копію наказу від 09.01.2018 року №1-к про поновлення його на роботі з 01.11.2017 року, виданого на виконання рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці віл 21.12.2017 року та довідку ДП «Чернівецький лісгосп» №18 від 11.01.2018 року, про те, що згідно штатного розпису на 2018 рік оклад лісничого Тарнавського лісництва складає 6318 грн. (а/с 12, 15). За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням посадового окладу визначеного у довідці ДП «Чернівецький лісгосп» №18 від 11.01.2018 року шляхом множенням середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у кожному місяці вимушеного прогулу після звільнення та до моменту фактичного поновлення на роботі. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова сума в розмірі 14693 грн. як оплата вимушеного прогулу у розмірі середнього заробітку. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved