Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 вересня 2017 року за № 3-4662 на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У цьому будинку, крім нього, зареєстровані: його мати [PERSON] , дружина [PERSON] , брат [PERSON] , син [PERSON] та син від попереднього шлюбу [PERSON] , відповідач у справі. Останній у даному будинку не проживає з кінця 2018 року, що підтверджується актом про фактичне проживання. Факт реєстрації відповідача у вказаному житловому будинку позбавляє позивача можливості оформлення субсидії, оскільки для її оформлення необхідні документи всіх зареєстрованих у житловому будинку осіб, що порушує його право як власника на вільне розпорядження і користування належним йому майном. Особисті речі відповідача у житловому будинку відсутні, цим житлом він не цікавиться. Перешкод у користуванні будинком йому ніхто не чинив. Реєстрація відповідача за вказаною вище адресою перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Оскільки відповідач [PERSON] більше одного року не проживає без поважних причин у належному йому на праві приватної власності житловому будинку, він відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим жилими приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 88,6 м2, житловою площею 47,3 м2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06 вересня 2017 року за № 3-4662та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 96490380 від 06 вересня 2017 року. Із акту про фактичне проживання від 22 січня 2021 року, складеного депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Сидоренко А.М., видно, що у зазначеному будинку зареєстровані шість осіб, зокрема, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , син власника будинку. Останній зі слів свідків у даному будинку тривалий час, понад один рік, не проживає без поважних причин. Згідно із відомостями, наданими суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 10 липня 2018 року за адресою: [ADDRESS] . У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У ст. 150 ЖК УРСР (1983 року) встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає у належному позивачеві [PERSON] на праві власності житловому будинку більше одного року без поважних причин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved