Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У травні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування позовних вимог вказує, що їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . У цій квартирі, окрім позивача, був зареєстрований з її дозволу [PERSON] , [INFO] , якому у 2000-му році необхідно було зареєструвати своє місце проживання у м. Дніпрі. Однак відповідач не проживає у вказаній квартирі тривалий час, його речей у помешканні немає. Перешкод у проживанні йому ніхто й ніколи не чинив. Місце перебування відповідача на даний час невідоме. Вважає, що [PERSON] відсутній у житлі понад строки, встановлені законодавством, тому він є таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , тому просить суд визнати його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особі до суду не з`явився, повідомлений належним чином. За змістом ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідач не надав відзиву на позовну заяву, не з`явився в судове засідання без поважних причин (без повідомлення причин неявки), суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~«Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачу згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 21.10.2004 року, належить квартира, загальною площею 49,0 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 08.09.2021 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 2 особи, а саме [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі, який було зареєстровано 01 лютого 1986 року. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між сторонами було розірвано 24 жовтня 1997 року. Актом про не проживання від 20 травня 2021 року підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 1995-го року. Його особистих речей у помешканні немає, місце проживання його невідоме. Акт підписаний свідками та затверджений головою житлово-обслуговуючого кооперативу № 401 [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦПК України власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права на користування та розпорядження майно. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України відповідно до положень якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач відсутній за місцем реєстрації більше одного року, Домовленості з власником житла про збереження за відповідачем права користування житлом на більший термін, немає. Будь-яких поважних причин відсутності [PERSON] в місці проживання, не встановлено. Особистих речей в будинку немає. Суд вбачає, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, однак представник позивача запевнила, що квартиру позивач отримала вже після шлюбу та ця квартира є її особистою приватною власністю. Іншого в судовому засіданні не встановлено. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд вважає, що відповідач відсутній за місцем реєстрації та проживання більше 1 го року, поважних причин його відсутності немає, перешкоди у проживанні йому ніхто не чинить, особистих речей [PERSON] у квартирі немає, тому суд доходить висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю, то вони задоволенню не підлягають, оскільки перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою ніхто не чинить, а наявність реєстрації колишнього чоловіка у квартирі не є обставиною, яка б могла свідчити про створення перешкод у користуванні власністю. Такий спосіб захисту в даному випадку не є ефективним, оскільки особа, яка відсутня у місці проживання понад строки, встановлені законодавством, втрачає право на користування спірним житловим приміщенням, тому належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання цієї особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а не усунення перешкод у користуванні майном, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, є обґрунтованими, тому суд вважає можливим їх задовольнити. Відтак, позов підлягає до задоволення частково. В силу вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача. Виходячи з наведеного, на підставі ст. ст. 64, 71, 72 ЖК Української РСР,

Outcome: partial