Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернулась до суду з позовом до Державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Губко Юлії Володимирівни (Відповідач 1), третя особа: [PERSON], про визнання не чинним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, у якому просила: - визнати неправомірними дії державного нотаріуса першої київської державної нотаріальної контори Губко Юлії Володимирівни щодо факту видачі свідоцтва про право на спадщину за законом; - визнати не чинним нотаріальний акт державного нотаріуса першої київської державної нотаріальної контори Губко Юлії Володимирівни, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом; - зобов'язати державного нотаріуса першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом. За згодою Позивача судом залучено до участі у справі співвідповідачем Головне управління юстиції в м.Києві (Відповідач 2). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року померла [PERSON], яка була позивачці - [PERSON] матір'ю. 04 жовтня 2014 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Шрестхи Джульєтти Говіндівни та подала заяву про прийняття спадщини. 01 грудня 2014 року, позивачка отримала від приватного нотаріуса Шрестхи Д.Г. листа за № 50/01-16 від 01 грудня 2014 року, в якому їй пропонувалося звернутися до суду із заявою про встановлення факту володіння її матір'ю спадковим майном, а саме: 1/2 частини квартири [ADDRESS], у зв'язку із відсутністю у позивачки і в інших офіційних установах документів, що засвідчили б прийняття спадщини її матір'ю від бабусі - [PERSON]. Остання у встановлений законом спосіб у 1995 році заповіла своїй дочці - матері позивачки, 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 27 січня 2015 року позивачка подала позовну заяву, про визнання за нею права власності на зазначене спадкове майно, у Шевченківський районний суд міста Києва, враховуючи те, що на момент подачі ніхто не вступив у права власності на вказану частину, як говорив позивачці її дядько, [PERSON], рідний брат мами позивачки. Крім того, [PERSON], бажав засвідчити факт володіння мамою та позивачкою вказаним спадковим майном, а також волю бабусі щодо цього майна. Саме тому, був заявлений позивачкою свідком у вказаній судовій справі. Однак, [PERSON] протягом розгляду з 26.02.2015 р по 08.04.2015 р. у Шевченківському суді справи №761/2221/15-ц, отримав у Першій київській державній нотаріальній конторі, а саме у державного нотаріуса Губко Юлії Володимирівни, нотаріальний акт - свідоцтво про право на спадщину за законом, чим державний нотаріус Губко Юлія Володимирівна порушила законодавство України тобто вчинила протиправні дії, а тому нотаріальний акт, а саме, свідоцтво про право на спадщину за законом, на думку позивачки, повинно бути визнане судом не чинним. Крім того, позивачка зазначила, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Однак, спадкова справа по факту спадкування Позивачем, майна [PERSON] заведена приватним нотаріусом Шрестхою Д.Г., за адресою: 01010, [ADDRESS]. Як зазначено у Витязі із Спадкового реєстру заповіт посвідчений державним нотаріусом третьої Київської державної нотаріальної контори Остапенко С.В., яка знаходиться [ADDRESS], а раніше знаходилася на [ADDRESS], недалеко від будинку із спірною частиною квартири. Таким чином, державний нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за законом в порушення вимог ст. 66 Закону № 3425-ХІІ. В даному випадку не можна сказати, що місце відкриття спадщини не відоме, оскільки в спадковому реєстрі значиться заповіт на [PERSON] і на час видачі нотаріального акту, а саме, свідоцтва про право на спадщину за законом, заповіт був чинним. Також позивачка зауважила, п. 4 Порядку зазначає, що нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених законодавством. Беручи до уваги, що Позивачка є однією з спадкоємців, після смерті моєї матері та має право на отримання спадкового майна, тобто, не закликанням позивачки до спадкоємства Відповідач порушила її права, що виникають із спадкових правовідносин. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Представник відповідача [PERSON] територіального управління юстиції у м.Києві в судовому засіданні [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечувала У письмових запереченнях до суду вказала, що відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10.02.2015 року №39588624, виявлено наявність заповітів від імені [PERSON], посвідчених Третьою київською державною нотаріальною конторою 24.11.1995 року. 27.03.2015 року на підставі заяви про видачу Свідоцтва про право а спадщину, поданої [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], в якій зазначено, що спадкоємцем за заповітом, посвідченим Третьою київською нотаріальною конторою 24 листопада 1995 року за реєстровим №2с-1668 була [PERSON], що померла [INFO] року, яка у встановлені законом строки спадщину не прийняла та, що інших спадкоємців, передбачених законом, а також пережившого чоловіка, що має право на отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, згідно ст.ст. 60-65 Сімейного кодексу України, немає. Таким чином Губко Юлією Володимирівною було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] правомірно. Нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. при видачі свідоцтва про право на спадщину були дотримані усі вимоги законодавства про нотаріат. Представники третьої особи [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували та надали письмові заперечення свого довірителя, в яких зазначено, що [PERSON] перешкоджала [PERSON] в оформленні ? спадщини на вказану квартиру, що виражалося в ненаданні свідоцтва про смерть матері останнього - [PERSON]. Крім того зазначив, що на протязі відведеного законом часу для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], його сестра [PERSON] не збиралася вступати в свої права на спадщину. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом з копії свідоцтва про народження від 23.11.1951 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] року (а.с.9). Копією свідоцтва про одруження від 20.04.1952р. підтверджується, що [PERSON] одружилася з [PERSON] [INFO] року, та після реєстрації вказаного шлюбу прізвище [PERSON] змінилося на «[PERSON]» (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження від 21.06.1947 року, вбачається, що від спільного подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] [INFO] року (а.с.11). Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що від вище вказаного спільного подружжя також було народжено [PERSON] [INFO]. Отже встановлено, що за життя [PERSON], в неї народився син [PERSON] (третя особа по даній справі) та донька [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), яка в подальшому народила доньку [PERSON] (позивачка по даній справі, дівоче прізвище [PERSON]). За життя [PERSON] та її сином [PERSON] було отримано свідоцтво № [NUMBER] від 10.10.1995 року про право спільної часткової власності на житло в рівних частинах кожному, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.20). В подальшому [PERSON] відповідно до заповіту від 24.11.1995 року заповіла своїй доньці [PERSON] належну їй частину квартири [ADDRESS] (а.с.17). Як вбачається з копії свідоцтва про одруження від 06.10.1971р. [PERSON] одружилася з [PERSON] 06.10.1971 року, та після реєстрації вказаного шлюбу прізвище [PERSON] змінилося на «[PERSON]» (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про народження від 23.09.1972 року, вбачається, що від спільного подружжя [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] [INFO] року (а.с.13), яка після одруження у 1994р. з [PERSON] змінилося прізвище на «[PERSON]» (а.с.14). [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.10.2000р.(а.с.15). З копії свідоцтва про смерть від [INFO] року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року (а.с.15). З копії заяви [PERSON] від 04.10.2014р., адресованої Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Шрестха Д.Г., вбачається, що на день смерті [PERSON] - [PERSON] (донька останньої) як спадкоємець першої черги за законом приймає спадкове майно (а.с.18). Відповідно до листа Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шрестхи Д.Г. від 01.12.2014 року, адресованого [PERSON], вбачається, що відповідно до вищевказаної заяви останньої було відкрито спадщину після смерті [PERSON], однак [PERSON] необхідно надати документи, що підтверджують фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном [PERSON].(мати позивачки) після смерті [PERSON] (баба позивачки), яким є Рішення суду про встановлення даного факту (а.с.19). в цьому листі вказується про те, що Позивачка не надала нотаріусу правовстановлюючий документ на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка як вона вважала належала її матері після смерті бабусі. Таким чином, вбачається з досліджених документів, а також пояснень наданих стронами у судовому засіданні, мати позивачки [PERSON] - [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] (баба позивачки) у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті останньої. Відповідно до копії ухвали Шевченківського районного суду м.Києві від 08.04.2015 року, вбачається, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме встановлення факту прийняття спадщини за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON], однак вказаний позов за заявою представника позивачки [PERSON] було залишено без розгляду (а.с.59). З копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. на підставі заяви [PERSON] (уповноважена особа) внесла в даний державний реєстр відомості щодо видачі свідоцтва про право на спадщину (видавник: Перша київська державна нотаріальна контора) [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с.54). Відповідно до вказаного, вбачається, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину, а саме на квартиру [ADDRESS], видане нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В., що підтверджується копією вказаного свідоцтва доданого до матеріалів справи представником [PERSON] (а.с.53). як пояснили у судовому засіданні сторони третя особа [PERSON] на день смерті матері був зареєстрований в тій же квартирі, що і вона, а його сестра [PERSON], мати позивачки, яка є сестрою третьої особи, на час смерті її матері не проживала і не була зареєстрована в квартирі по [ADDRESS] Таким чином судом встановлено, що третя особа у справі [PERSON] після своєї матері фактично прийняв спадщину за законом, оскільки його сестра [PERSON] мати позивачки за життя і в строк визначений законом не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до п.3 ст.34 Закону України «Про нотаріат» (Далі-Закону) нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину. Згідно з частиною 1 статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статті 68 Закону, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно зі ст.41 Закону нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85, 93 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями. Як зазначено в поясненні нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Губко Юлії Володимирівни заведення спадкової справи здійснювалось в межах нотаріального округу та з додержанням всіх норм законодавства. Відповідно до ст.13-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі. Враховуючи викладене, необхідно зазначити, що посилання позивачки, щодо порушення нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. законодавства України в частині здійснення нотаріальної діяльності поза межами свого нотаріального округу, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, адже в розумінні позивачки поняття нотаріального округу є окремо виділений район міста, що є значно вужчим поняттям ніж це встановлено ст.13-1 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до пп. 4.12. п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно з пп. 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. З копії листа [PERSON] територіального управління юстиції у м.Києві від 24.07.2015 року №Г-1733, адресованого [PERSON], вбачається, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, поданого [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON], вбачається, що спадкоємцем за заповітом, посвідченим Третьою київською нотаріальною конторою 24 листопада 1995 року за реєстровим №2с-1668 була [PERSON], що померла [INFO] року, яка у встановлені законом строки спадщину не прийняла та її дочка [PERSON] також не може успадкувати частку квартири, яка б належала померлій за заповітом, оскільки [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину за заповітом в установлений законом строк, таким чином Губко Юлією Володимирівною було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS],(а.с.99). Як зазначено в пп. 4.6 п. 4 Глави 10 Розділу II Порядку Спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття. Згідно з пп.3.25.,3.26. п. 3 Глави 10 Розділу II Порядку якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). У цьому випадку право на прийняття спадщини здійснюється спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, становить менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкової трансмісії видається за місцем відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовна вимога позивачки, щодо визнання неправомірними дії державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Губко Юлії Володимирівни щодо факту видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на третю особу, задоволенню не підлягають, так як з вищевикладених обставин вбачається, що при видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. були дотримані усі вимоги законодавства про нотаріат. Щодо вимог позивача про визнання не чинним нотаріального акту державного нотаріуса першої київської державної нотаріальної контори Губко Юлії Володимирівни, а саме свідоцтво про право на спадщину за законом та зобов'язати державного нотаріуса першої київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки Цивільним Кодексом України та законодавством в сфері про нотаріат не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів, які відображені у вищезазначених вимогах позивачки «визнати нечинним», «зобов'язати скасувати». Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону та на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Губко Юлії Володимирівни, [PERSON] управління юстиції в м.Києві, третя особа: [PERSON], про визнання не чинним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії не підлягає задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed