Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини Зазначає, що проживала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі від якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Оскільки після припинення шлюбних відносин ними не досягнуто згоди щодо місця проживання спільної дитини, [PERSON] просить суд визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом із нею. Позивачка у судове засідання не з`явилася, представник позивачки подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, просив рішення прийняти з урахуванням висновку органу опіки і піклування. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 2031,виданим 10.08.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 15). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей від 05.03.2020 року № 103/1815/41/3, з урахуванням рекомендації комісії з питань захисту дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 68-69). Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст.161 СК України). Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01.07.2017 року у справі «М .С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи, що на підставі досліджених доказів у справі встановлено, що визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, матір`ю створено належні умови для проживання, виховання дитини та її розвитку, з урахуванням висновку органу опіки та піклування та, що таке визначення місця проживання дитини не позбавлятиме батька дитини права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, спілкуванні з нею, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved