Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У травні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк ( АТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду з позовом (сформованим в системі «Електронний суд») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 12293,88 грн., просив стягнути і судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1921 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідач, підписавши заяву №б/н від 06 травня 2011 року, отримав кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконує, внаслідок чого станом на 02.05.2019 року має заборгованість у розмірі 12293,88 грн., з яких: 4,92 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2855,25 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6572,10 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання ; 1800 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф(фіксована частина),561,61 штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать про те, що 06 травня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2400 грн. У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які розташовані на банківському сайті\~www.privatbank.ua, \~складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті\~https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком [PERSON] станом на 02.05.2019 року має заборгованість у розмірі 12293,88 грн., з яких: 4,92 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2855,25 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6572,10 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання ; 1800 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф(фіксована частина),561,61 штраф (процентна складова). Однак суд не може у повному обсязі погодитися з такими розрахунками з огляду на наступне. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема штрафні санкції. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині (в тому числі їх розмір і порядок нарахування) крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 травня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємної частини спірного договору. У цьому витягу визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді справи. Суд вважає також, що до спірних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої\~статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід вважати, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №6-2320цс16, в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 203/5497/13-ц (провадження №61-1391св18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до виниклих правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з вищенаведеним суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору зі [PERSON] банк дотримався вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що порушує права позивача, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України банк як кредитор має право вимагати в будь-який час виконання боржником обов`язку по поверненню заборгованості за кредитом в сумі 4,92 грн. та 2855,25 грн. заборгованість за\~простроченим тілом\~кредиту,\~а всього\~на суму\~2860,\~17\~грн.\~Тому ці вимоги позивача підлягають задоволенню. В частині визначення банком розміру нарахованих штрафних санкцій позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами, тому в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ст. 81 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1921,00 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] частково в сумі 446,90 грн.

Outcome: partial