Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради, Департамент Державної архітектурно - будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на частину житлового будинку та права користування частиною земельної ділянки, в якому просила визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку за адресою [ADDRESS] , житловою площею 153,3 кв., у складі :літньої кухні площею 27,6 кв..м, сараю - прибудова площею 17,3 кв.м, погребу площею 10,3 кв.м., сараю площею 15,8 кв.м., сараю - прибудови площею 6,1 кв.м., сараю площею 4,9 кв.м., вбиральні, огорожі, колодязю. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку у [ADDRESS] ,житловою площею 153,3 кв.м., у складі: літньої кухні площею 27,6 кв.м., сараю - прибудова площею 17,3 кв.м., погребу площею 10,3 кв.м., сараю площею 15,8 кв.м., сараю - прибудова площею 6,1 кв.м., сараю площею 4,9 кв.м, вбиральні, огорожі, колодязю. Визнати за [PERSON] право користування на 2/3 частини земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа була визначена судді Юхно С.П.. За час перебування даної справи в провадженні судді Юхно С.П. в період часу з червня 2016 року по вересень 2016 року , головуючою суддею було вчинено дії по визначенню місця проживання відповідача по справі, шляхом направлення запитів до Виконавчого комітету Полтавської міської ради. У відповідності до розпорядження керівника апарату Ленінського районного суду м. Полтави №42 від 27 вересня 2016 року, у справі призначено повторний автоматизований розподіл, в зв`язку з звільненням з посади судді [PERSON] у відставку. Справу визначено та передано судді Крючко Н.І.. Ухвалою суду від 11 жовтня 2016 року позов залишено без руху, надано термін позивачу для усунення недоліків. Згідно ухвали суду від 07 листопада 2016 року провадження у справі відкрито, призначено справу до попереднього розгляду. Ухвалою суду від 16 листопада 2016 року призначено справу до судового розгляду, залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавську міську раду, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Управління земельних ресурсів та земельного кадастру. Згідно ухвали суду від 03 лютого 2017 року з метою розгляду заяви відповідача [PERSON] про відвід головуючої судді Крючко Н.І. у справі витребувано з архіву Ленінського районного суду м. Полтави справи: за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна, яка надійшла до суду у 2007 році; справу № 2а-1486/11. 20 жовтня 2017 року судом залучено до участі у справі в якості співвідповідача Полтавську міську раду. Згідно ухвали суду від 14 лютого 2018 року прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до підготовчого провадження у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України в редакції, який набрав законної сили 15.12.2017 року. Ухвалою суду від 03 травня 2018 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У відповідності до ухвали суду від 18 червня 2018 року, повідомлено учасників судового розгляду справи, а саме співвідповідача Полтавську міську раду, третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, Департамент архітектурно - будівельного контролю в Полтавській області, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Управління земельних ресурсів та земельного кадастру шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада». Визнано явку співвідповідача - Полтавську міську раду в судове засідання обов`язковою. У відповідності до ухвал суду від 21 серпня 2018 року, 10 жовтня 2018 року повідомлено учасників судового розгляду справи, а саме співвідповідача Полтавську міську раду, третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, Департамент архітектурно - будівельного контролю в Полтавській області, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Управління земельних ресурсів та земельного кадастру шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада». Явку співвідповідача - Полтавської міської ради в судове засідання визнано судом обов`язковою. Згідно ухвали суду від 10 квітня 2018 року повідомлено учасників судового процесу, а саме представника позивача - [PERSON] - адвоката Шинкаренко М.А., співвідповідача Полтавську міську раду, третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, Департамент архітектурно - будівельного контролю в Полтавській області, Приватне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Управління земельних ресурсів та земельного кадастру шляхом опублікування оголошення на сайті «Судова влада». Явку співвідповідача - Полтавської міської ради в судове засідання визнано судом обов`язковою. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - адвокат Шинкаренко М.А. та за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Позивачка [PERSON] в ході судового розгляду підтримала позов та наполягала на його задоволенні. В судовому засіданні відповідача [PERSON] , представник відповідача [PERSON] - адвокат Болдирєв В.Є. позовні вимоги не визнали в повному обсязі та просили відмовити в їх задоволенні за безпідставністю. В судове засідання представник співвідповідача Полтавської міської ради в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохали слухання справи проводити у відсутність їх представника. При вирішенні спору покладались на розсуд суду. Представники третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчого комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, Департамент архітектурно - будівельного контролю в Полтавській області, Управління земельних ресурсів та земельного кадастру в судове засідання не з`явились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представників, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що [INFO] помер батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] . До складу спадкового майна входив будинок, що розташований у [ADDRESS] . Відповідно до Рішення Полтавської міської ради народних депутатів №331 від 24.05.1978 року, за [PERSON] оформлено право особистої власності на будинок, який розташований у [ADDRESS] , про що видано свідоцтво про право власності ( т. 2 а.с.40,41). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 1985 року, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями після померлого [PERSON] були: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та дочка - [PERSON] ( справа № 2-2/11 а.с.53). Так, відповідно до Акта обстеження від 11 березня 1988 року, проведеного Управлінням головного архітектора м. Полтави, встановлено, що домоволодіння у [ADDRESS] , встановлено, що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 березня 1985 року. В даному Акті вказано, що площа земельної ділянки становить 1260 кв.м. У відповідності до даного Акта дозволено домоволодільцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будівництво нового будинку замість старого. За результатами дослідження будинку, надано заключення про те, що з урахуванням поганого технічного стану житлового будинку, дозволено будівництво двохквартирного житлового будинку замість старого (т.1 а.с.4,5). Згідно рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Полтави № 172 від 24.05.1988 року надано дозвіл [PERSON] в домоволодінні по [ADDRESS] двохквартирний будинок замість старого (т.1 а.с.7-8). Таким чином, у відповідно до рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Полтави № 172 від 24.05.1988 року, дозвіл на забудову нового двохквартирного будинку замість старого по [ADDRESS] надавався [PERSON] , яка була на той час єдиним забудовником. Відповідно до виписки із рішення № 172 засідання виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів від 24.05.1989 року, було дозволено гр. [PERSON] і [PERSON] у домоволодінні по [ADDRESS] новий двохквартирний житловий будинок замість старого. Гр. [PERSON] необхідно в управліннні головного архітектора отримати документацію на нове будівнцитво ( справа № 2-2/2011 а.с.68). Згідно Рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради № 234 від 21.06.2005 року було внесено зміни у рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Полтави № 172 від 24.05.1988 року, в частині включення до складу забудовників, якими визначено: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( т.1 а.с.6), тобто включено ще одного забудовника - [PERSON] .. Судом встановлено, що [PERSON] , померла [INFO] , актовий запис № 3297 від 17 жовтня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія № [NUMBER] , виданого 22 листопада 2005 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції (справа №2-2/2011 а.с.4). Так, згідно матеріалів копії спадкової справи заведеної після померлої [PERSON] , а саме Витягу з Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) від 01.01.2005 року вбачається, що померлою заповідалось все майно, належне їй, у відповідності до заповіту, [PERSON] та [PERSON] ( справа №2-2/2011 а.с.58-59). Судом встановлено, що заяву про прийняття спадщини було подано [PERSON] після смерті матері [PERSON] , а [PERSON] прийняв спадщину шляхом реєстрації у спадковому майні. Поряд з цим, судом встановлено, що в липні 2005 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно якого [PERSON] передала їй у власність належну їй Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , в свою чергу [PERSON] зобов`язувалась довічно утримати матір та закінчити будівництво своєї та материної частини будинку, виконувати ремонтні будинку та у разі смерті [PERSON] здійснити заходи по похованню, при цьому даний договір не був посвідчений нотаріально. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 червня 2011 року було визнано договір довічного утримання, укладений 05.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] , дійсним та на підставі даного договору визнано право власності за [PERSON] на 1/3 частину завершеного будівництвом та не прийнятого до експлуатації житлового будинку та надвірних і господарських будівель, а всього визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частин зазначеного житлового будинку та надвірних і господарських будівель та споруд у [ADDRESS] . Згідно рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2011 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 07 червня 2011 року - скасовано. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 березня 2012 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 жовтня 2011 року - залишено без змін. Суд констатує, що за життя забудовника [PERSON] двоквартирний житловий будинок в експлуатацію не був введений і право власності, ні [PERSON] , ні іншими забудовниками [PERSON] та [PERSON] оформлене не було, що не заперечувалось сторонами по справі. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10.06.2015 року позов [PERSON] - задоволено. Встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , з січня 2005 року та по день смерті [INFO] у [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] в порядку спадкування після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , всі права, які належали їй як забудовнику на 1/3 частину житлового будинку у [ADDRESS] (т.1 а.с.9-10). В даному рішенні суду від 10 червня 2015 року та в ході судового розгляду даної справи стороною позивача вказувалось про те, що після смерті померлої [PERSON] , відповідач [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому [PERSON] є спадкоємицею після померлої [PERSON] , де зокрема до спадкової маси входить 1/3 частина [PERSON] , як забудовника на житловий будинок по [ADDRESS] . При цьому, стороною позивача наголошувалось на тому, що [PERSON] був зареєстрований за однією адресою з померлою [PERSON] , але фактично не проживав з нею. В свою чергу стороною позивача на підтвердження даного факту надано Акт від 16 серпня 2014 року, складений [PERSON] , [PERSON] та засвідчений Андрущенко А.М. Головою селищного комітету с. Новобудова (т.1 а.с.45), де вказано, що [PERSON] , [INFO] , з 1990 року по теперішній час в будинку [ADDRESS] не проживає. Вказана позиція сторони позивача спростовується довідкою, наданою Житлово -експлуатаційною організацією №2 Полтавської міської ради від 01.11.2016 року, де вказано, що [PERSON] з 16.06.1978 року по теперішній час зареєстрований у [ADDRESS] ( т. 1 а.с.42,43). Стороною позивача також вказувалось про те, що при визначенні часток забудовників житлового будинку вони виходили з того, що розмір часток у праві власності на успадкований житловий будинок повинен визначатись за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 кожному. При цьому, сторона позивача, обравши лінію захисту шляхом простої констатації рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 10 червня 2015 року, у відповідності до якого, на думку останніх, суд зобов`язаний ухвалити рішення у даній справі відповідно до вимог позивача, але в порушення принципу змагальності сторін та диспозитивності судового процесу. Сторона відповідача [PERSON] категорично заперечувала проти даних тверджень сторони позивача. Суд погоджується з запереченнями [PERSON] та його представника і критично сприймає такі твердження та посилання представників позивача, виходячи з наступного. Як вбачається з наданих та витребовуваних судом матеріалів справи і правоустановчих документів, частки забудовників на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в установленому законом порядку не визначалися. В свою чергу рішення суду від 10.06.2015 року Ленінського районного суду м. Полтави лише визнано за [PERSON] в порядку спадкування після матері [PERSON] всіх прав, які належали їй як забудовнику на 1/3 частину вказаного житлового будинку. Але даним рішенням не визначено та не встановлено часток всіх забудовників вказаного будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як не встановлено та не визначено, яка саме частка, як забудовника даного будинку, на момент смерті належала і самій [PERSON] , а визначено лише за [PERSON] всі права як забудовника, що належали [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку, при цьому з якого принципу визначалися частки прав забудовників між усіма забудовниками даним рішенням суду не зазначалось та не мотивувалось, що вказує про невідповідність висновків сторони позивача з приводу рівності частко між забудовниками, як забудовників, відповідно до рішення суду від 10.06.2015 року та наявними матераілаи у даному спорі. Дані висновки суду ґрунтуються на наступному. Як встановлено вищевказаним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 10.06.2015 року, встановлено, що «Будівництво вказаного будинку завершене в 2005 році, що підтверджується наявним технічним паспортом та висновком судової будівельно - технічної експертизи №303 від 06.03.2011 року, проведеної по цивільній справі № 2-4/10». В цей же час рішенням виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради № 234 від 21.06.2005 року, було внесено зімни в рішення №172 від 24.05.1988 року, включено в коло забудовників даного домоволодіння поряд з [PERSON] та [PERSON] також [PERSON] , та зобов`язано нових [PERSON] та [PERSON] забудовників в управлінні головного архітектора одержати документацію на нове будівництво. Таким чином, на час внесення змін до рішення № 172 від 24.05.1988 року та включення нового забудовника - [PERSON] - нове домоволодіння по [ADDRESS] - було вже зведено повністю, складалося з 2-х квартир та було готове для введення в експлуатацію. З оглянутої в судовому засіданні технічної документації на самочинне домоволодінняпо влу. Грабинівській, 39 , а саме проекта будівництва, вбачається, що її замовниками та забудовниками були саме [PERSON] та [PERSON] .. Дана документацію до цього часу чинна і змін чи доповнень будь-яких не містить. Нова проектна документація на даний новий будинок в зв`язку з вступом нового забудовника [PERSON] не виготовлялася, що свідчить про те, що [PERSON] , не була повноцінним забудовником та не виконала Рішення № 234 від 21.06.2005 року щодо виготовлення технічної документації на нове будівництво. Дані обставини не заперечувалися і стороною позивача в судовому засіданні. При цьому, з технічного паспорту від 05.08.2005 року вбачається, що будинок по [ADDRESS] складається саме з двох квартир, що і відповідає проектній документації на будівництво. Крім того, згідно відповіді на ім`я [PERSON] виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 14.08.2006 року № М 02-32/624 про визнання права власності на самочинне будівництво, завянику на підставі її заяви та Акту обстеження з висновками головного управлінння у спраавх містобудування та архітектури від 31.07.2006 року, виконком не заперчеував проти визнання права власності на побудований двохквартирний жилий будинок в домоволодінні по [ADDRESS] у складі зазначених приміщень (згідно із технічним паспортом від 05.08.2005 року), котрі відносилися до квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] ( справа № 2-2 /2011 а.с.6) та роз`яснено [PERSON] , що для визнання права власності на будинок та отримання дозволу на здачу в експлуатацію зазначеного побудованого будинку, слід звернутися до Ленінського районного суду м. Полтави. З даного доказу вбачається, що [PERSON] з серпня 2006 року було достеменно відомо, що новий побудований будинок складався саме з двох квратир, що нею ніяким чином не оспорювалося та не заперечувалося. Більше того, в своєму позові від 04.05.2007 року остання просила визнати за нею саме самочинно побудовану нею квартиру [ADDRESS] , що вкотре свідчить про правильність даних висновків суду, що [PERSON] здійснювала забудову лише квартири [ADDRESS] у вказаному будинку поряд з іншим забудовником [PERSON] , а не всього домоволодіння, як зазначено нею в даному позові. Таким чином, [PERSON] , як на момент включення її забудовником так і на час прийняття рішення Ленінським районним судом м. Полтави від 10.06.2015 року, було відомо, що зведений будинок складається з двох квартир, в одній з яких проживає донька останньої - [PERSON] зі своєю донькою, а в іншій [PERSON] , який не завершив будівництво і не допускає до неї позивачів . При цьому, представник позивача за довіреністю [PERSON] повідомила суду, що станом на 2005 рік - [PERSON] за своїм похилим віком та незадовільним станом здоров`я не могла повноцінно здійснювати забудову даного будинку, в зв`язку з чим [PERSON] допомагала їй в цьому і своїми коштами добудувала одну з квартир № 1 , де зараз і проживає вона і її донька та онука. При цьому, будь - яких документів на підтвердження обставин проведення забудови нового будинку [PERSON] - суду в даній справі взагалі не надано. З огляду на викладене судом встановлено, що [PERSON] з моменту включення її забудовником та по даний час не зверталася в установленому порядку до компетентних органів щодо визначення її частки в правах забудовників на вказане самочинне будівництво. При цьому до правоохоронних органів чи контролюючих органів щодо вчинення їй перешкод іншими забудовниками у здійсненні нею своїх прав, як спів забудовником, остання також не заверталась, що свідчить про те, що фактично остання виступила подальшим забудовником як за життя так і після смерті її матері [PERSON] саме на частку останньої в правах забудовників, а не на самостійну частку, оскільки її частки, як самостійно визначеної в даному майні, відповідно до проектної документації, не було і на даний час в натурі не існує. Будь-яких дій по забудові іншої квартири, що була визначена проектною документацією та зведена [PERSON] , як забудовником, останньою здійснено також не було. Твердження сторони позивача щодо можливості вирішення питання про визнання права власності на самочинне будівництво безпосередньо, як на будинок, суд також визнає безпідставними та неспроможними за наступних обставин. Так, у відповідності до висновку № 80 експертного будівельно - технічного дослідження житлового будинку літ. А-1» у [ADDRESS] від 02.11.2017 року, вбачається, що на вирішення експерта ставилось наступне питання: -Чи відповідає самочинно збудований житловий будинок літ. «-1» по [ADDRESS] вимогам ДБН в частині об`ємно - планувального рішення та який технічний стан самочинно збудованого житлового будинку літ. «А-1» по [ADDRESS] та чи можлива їх подальша експлуатація? Експертом вказано, що функціональний зв`язок житлового будинку літ. «А-1» до складу якого входять наступні приміщення: квартира [ADDRESS]: коридор 1-1 пощею 4,4 кв.м, санвузол 1-2 площею 3,2 кв.м., передпокій 1-3 площею 8,1 кв.м., кімната 1-4 площею 25,0 кв.м., кімната 1-5 площе. 8,6 кв.м, кухні 1-6 площею 6,7 кв.м, загальна площа квартири [ADDRESS] складає: 56,0 кв.м, житловою площею 33,6 кв.м,; квартира [ADDRESS] сіней 2-1 площею 16,1 кв.м, кімната площею 7,8 кв.м., кімнати 2-3 площею 26,2 кв.м, передпокій 2-4 площею 9,5 кв.м, загальна площа квартири №2 складає: 59,6 кв.м, житловою площею 34,06 кв.м, загальною площею: 115,6 кв.м по [ADDRESS] відповідає їх призначенню. Кожна квартира має окремий вхід та необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газі інших комунальних послуг, які відповідають нормативно - технічним вимогам. Експертом надано висновок про те, що технічний стан будівельних конструкцій дає можливість збереження та подальшої експлуатації самочинно - збудованого житлового будинку літ. «А-1» на присадибній земельній ділянці по [ADDRESS] , згідно якого експлуатація житлового будинку літ. А-1 можлива. Дефектів в несучих конструкціях і фундаментах не виявлено. Результат візуального обстеження дозволяють стверджувати, що технічний стан конструкцій забезпечує надійність експлуатації та безпеки для життя та здоров`я людей. Технічні рішення прийняті при будівництві житлового будинку літ. «А-1» відповідають вимогам діючих норм та правил державних стандартів ( т.1 а.с.228-237). Суд звертає увагу, що наведені вище докази сторони позивача були предметом розгляду справи, на підставі яких було постановлено рішення суду від 10.06.2015 року. При цьому, провівши останню технічну інвентаризацію будинку [ADDRESS] у 2017 році, позивачем у даній справі ставляться вимоги щодо визнання права власності на будинок на підставі технічної інвентаризації датованої 2017 роком, за наявності відмітки на технічному паспорті «Самочинне», не заявляючи при цьому вимоги про визнання права власності на майно в статусі «самочинне». Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягали проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Враховуючи те, що спірний будинок був збудований після 5 серпня 1992 року, в 2005 році, суд приходить до висновку про те, що він підлягав прийняттю до експлуатації. При цьому, вказане положення роз`яснювалось [PERSON] Державною архітектурно - будівельною інспекцією у листі від 30.03.2016 року за № 1016-1.14/97, де вказано що станом на даний час прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється відповідно до «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, шляхом реєстрації декларацій встановленої форми ( т. 1 а.с.44). Більше того, правоустановчі документи на землю у сторони позивача взагалі відсутні, що підтверджується Листом Декржавного архіву Полтавської області, де вказано, що документи Полтавського повітового земельного відділу у Державнову архіві Полтавської області не зберігаються, тому копію постанови Полтавського повітового відділу від 16 листопада 1922 року про відведення земельної ділянки під № [ADDRESS] з колишнього володіння [PERSON] ( т.1 а.с.46). Разом з цим, як вбачається з Довідки - характеристики ( справа №2-2/11 а.с.49,53), виданої [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину, що за домоволодінням по [ADDRESS] , зареєстрована земельна ділянка площею 600 кв.м, крім того лишки 660 кв.м рішенням Полтавської міськради народних депутатів від травня 1978 №331; зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.1985 року, вбачається, що домоволодіння за вказаною вище адресою (старий будинок) був розташований на земельній ділянці 600 кв.м, що свідчить про те, що розмір земельної ділянки є невизначеним і на даний час позиція компетентних органів щодо земельної ділянки у даній справі взагалі не визначена і не вирішена, більше того, що існують лишки виділеної земельної ділянки в розмірі 660 кв.м., що позбавляє суд можливості визначити частки порядку користування земельної ділянки, у якій не визначено, а ні її меж, а ні розташування, ні її належності, що в свою чергу вказує про неконкретність та безпідставність вимог позивача в цій частині. Більше того, [PERSON] вказував про те, що з 2005 року між двома співвласниками самочинного домоволодіння за життя [PERSON] був визначений та встановлений в добровільному порядку порядок користування даною земельною ділянкою та встановлений паркан. До цього часу вказаний установлений добровільний порядок користаннва земельною ділянкою змінений не був і діє на сьогоднішній день і між іншими користувачами нерухомого майна. Дані твердження не були спростовані в ході судового розгляду справи належними та допустимими доказами стороною позивача. При цьому будь-яких обставин щодо існування перешкод чи перепон у праві користування земельною ділянкою з боку [PERSON] - [PERSON] суду не надано, що свідчить про відсутність не лише підстав для звернення, а й самого спору між даними сторонами та з даного питання . Крім того, позивачем не обґрунтовано, яким чином та на підставі яких правових підстав та у який спосіб можливо визначити ідеальні частки в праві саме користування земельною ділянкою, що не перебуває у володінні цих осіб, і при цьому, не вирішуючи питання самого порядку користування земельною ділянкою, що також свідчить про надуманість та безпідставність позовних вимог в цій частині. На дані обставини вказувала і сторона відповідача [PERSON] , доводи яких суд визнає обґрунтованими і такими, що відповідають зібраним матеріалам справи в їх сукупності та взаємозв`язку. Встановлені вище обставин, що за життя спадкодавця [PERSON] , як забудовником, спірний будинок введений в експлуатацію не був, не заперечувались сторонами по справі. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.ч.2,3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації з моменту прийняття його до експлуатації; коли ж право власності на нерухоме відповідно до закону підлягає державній реєстрації з моменту такої реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Отже, ч. 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва;- якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; - якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Фактично, спірний будинок є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки він не прийнятий в експлуатацію, тому визнання на нього права власності в судовому порядку є неможливим та передчасним. При цьому згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Якщо за життя спадкодавець [PERSON] не набула права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на житловий будинок, інші споруди. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Отже, визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. З такими вимогами позивач у даній справі не зверталася. Таким чином [PERSON] , отримавши свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON] на будинок [ADDRESS] успадкувала права та обов`язки [PERSON] , як забудовника, та має право на звернення до відповідних органів з метою введення спірного будинку в експлуатацію. Разом з цим, стороною позивача не доведено того, що [PERSON] , як спадкоємець забудовника, якій належать всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю-забудовнику, зверталася до компетентних державних органів з приводу введення спірного будинковолодіння в експлуатацію та їй було відмовлено в цьому, а тому вказане законне право позивачки на даний час не порушене. При цьому, судом не приймається до уваги як доказ законності і обгрунтованості позовних вимог [PERSON] , Лист Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 15.01.2018 року, яким прийнято рішення при вирішенні питання стосовно будівництва садибного (індивідуального) житлового будинку по [ADDRESS] , покладатись на розсуд суду (т.2 а.с.39), оскільки дані докази могли бути прийняті судом за умови наявності вимог про визнання права власності на самочинно збудований будинок, котрі позивачем не заявлялися. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що спірний спадковий самочинний будинок з господарськими спорудами є об`єктом незавершеного будівництва, оскільки він не прийнятий в експлуатацію в установленому зпконом порядку, а тому визнання на нього права власності та визнання права користування на земельну ділянку, на яку відсутні правоустановчі документи, в судовому порядку є неможливим, що свідчить про безпідставність позову [PERSON] .. Питання про стягнення судових витрат позивачем перед судом взагалі не порушувалися, але, враховуючи, що в задоволенні позову [PERSON] судом повністю відмовлено, всі судові витрати відносяться за її рахунок в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed