Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

У травні 2018 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що вона на даний час досягла віку 56 років, не працює та у неї відсутнє будь-яке джерело отримання доходів, а пенсію вона не отримує, тому її матеріальне становище на даний час вкрай нужденне. ЇЇ повнолітній син, [PERSON], який працевлаштований та має дохід більше 20 000,00 гривень в місяць, не маючи при цьому будь-яких осіб на утриманні, відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу, а тому просить стягнути з нього аліменти на своє утримання доньки в розмірі 4 000,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 01.01.2018 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Ухвалою судді від 25.06.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 20.07.2018 року прийнято до свого провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.10.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на те, що позивач на даний час не працює і вже рік перебуває на обліку в Центрі зайнятості, як безробітна особа та потребує матеріальної допомоги, в тому числі на лікування. Окрім того, представник зазначив, що позивач немає статусу інваліда та пенсійного віку він ще не досягнув. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність та в судовому засіданні позовні вимоги також не визнав і просив у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених в письмовому відзиві. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Позивач, [PERSON], має повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, серії [NUMBER], виданого Солом'янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (а.с. 2) . Окрім того,в ході розгляду справи, встановлено, що позивач також має повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] не перебуває на обліку в Обухівському об'єднаному управлінні Пенсійному фонді України Київської області та пенсію не одержує, що підтверджується відповідною копією довідки виданої Обухівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонді України Київської області № 478/02 від 14.08.2018 року. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, [PERSON] за період з 1 кварталу 2017 року по 1 квартал 2018 року отримувала доходи з таких джерел: ТОВ «Фора» нарахована та виплачена заробітна плата: 840, 00 гривень та 2003, 57 гривень; УСЗН Обухівської РДА Київської області соціальні виплати 8 718, 95 гривень та 530,00 гривень. Відповідно до довідки, виданої Обухівським МРЦЗ від 14.08.2018 року, позивач, [PERSON], зареєстрована як безробітна в Обухівському МРЦЗ з 20 лютого 2018 року та їй виплачено соціальні виплати за період з лютого 2018 року по червень 2018 року, включно - 2 214,88 гривень. З 04.01.2018 року [PERSON] звільнена з роботи за угодою сторін відповідно до запису в її трудовій книжці. Відповідно до договору № 202 про погашення заборгованості побутового споживача за послуги з газопостачання житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], від 20.07.20018 року, укладеного між ТОВ «Київоблгаз Збут» та [PERSON], позивачу надано розстрочку у погашенні заборгованості на строк 4 місяці в сумі 4832,32 гривні. Згідно із ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] не є непрацездатною, оскільки не досягла пенсійного віку, а також не є інвалідом I, II чи III групи. Таким чином, жодна із умов на підставі якої виникає право на отримання аліментів позивачем не доведена. Відповідно до ст. 46 Конституції України кожному громадянину України держава має забезпечити рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Як вбачається з матеріалів справи, необхідність отримувати сторонню матеріальну допомогу від відповідача не доведена відповідними доказами, оскільки позивачем не доведено відсутність у нього майна, що буде приносити йому дохід, на що посилався представник відповідача в своєму відзиві, а також не доведено, що відповідач має відповідний дохід (заробіток) та може надавати позивачу матеріальну допомогу ще й в розмірі 4000,00 гривень. Окрім того, суд бере до уваги, що позивач має ще одного повнолітнього сина [PERSON], до якого позовних вимог не пред'являє та будь-яких доказів на неможливість також одержання матеріальної допомоги від нього суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed