Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи ПрАТ «СК «Юнівес», [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, шляхом викладення позовної заяви в новій редакції. Позовна заява в остаточній редакції подана до суду 08.07.2017 року. Свої вимоги позивач моти\-вувала тим, 22 грудня 2014 року, близько 07 години 30 хвилин на дорозі між населеними пунктами Круглик - Хотів Києво-Святошинського району Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Skoda Oktavia», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля «Renault Duster», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] В вище вказаній дорожньо-транспортній пригоді винен водій автомобіля «Skoda Oktavia», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] внаслідок грубого порушення пунктів пп. «б» п. 2.3, пп. «д» п. 2.3, п. 11.3, пп. «в» п. 14.2, п. 14.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, що перебувають у прямому причинному зв'язку з виникненням дорожньо- транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті [PERSON], водію автомобіля [NUMBER] та ушкодженню самого автомобіля, власницею якого є позивачка, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Так позивач зазначає, що шкода завдана вище вказаному автомобілю виплачена не була ані страховою компанією, ані [PERSON] Матеріальна шкода завдана майну [PERSON] складає суму у розмірі 125 832 грн. 50 коп. та підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку завданого позивачу, власнику колісного транспортного засобу ЗАЗ TF69YO, реєстраційний номер [NUMBER] від 09 червня 2016 року. Протягом розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги, остаточно просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 127332,50 грн.; моральної шкоди у розмірі 23 200,00 грн.;відшкодування сплаченого у справі судового збору в розмірі 1303,33 грн. та 551,20 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав викладених в запереченнях долучених до матеріалів справи. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 22 грудня 2014 року близько 07 години 30 хвилин, водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись проїзною частиною автодороги між селами Круглик та Хотів, що на території Києво-Святошинського району Київської області, в смузі для руху в бік с. Хотів, в порушення вимог пп. «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 р. здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху в бік села Круглик, по якій в той момент вже попутно рухався автомобіль марки «Лексус», який здійснював маневр обгону автомобіля [NUMBER], після повернення автомобіля марки «Лексус» в свою смугу для руху в бік с. Хотів, він продовжив рух в межах зустрічної смуги руху, по якій в напрямку с. Круглик в той час рухався автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів. В результаті ДТП водій автомобіля «ЗАЗ ТF 69YО» [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер в Києво-Святошинській центральній районній лікарні Київської області. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.06.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Оскільки відповідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, факт ДТП та вина водія [PERSON] у його вчиненні додаткового доказування не потребують. Таким чином, винність [PERSON] в описаній ДТП не підлягає доказуванню в даному цивільному провадженні. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль [NUMBER] належить [PERSON] - позивачу в справі. Внаслідок скоєної ДТП автомобіль [NUMBER], був технічно пошкоджений, та відповідно до звіту від 09.06.2016 р. вартість матеріального збитку складає 125 832,50 грн. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність відповідача [PERSON] в нанесені матеріальної шкоди позивачу [PERSON] знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні і не викликає сумніву, а саме неправомірні дії відповідача призвели до зіткнення автомобілів, тому позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди необхідно задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача 127 332,50 грн. матеріальної шкоди. Згідно ст.88 ЦПК України оскільки позов задоволено частково, суд вважає необхідним з відповідача [PERSON] на користь позивача стягнути 1303,33 грн. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн. У стягненні з відповідача на користь позивача 551,21 грн. судового збору суд вважає необхідним відмовити. За приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON]. у розмірі 3000,00 грн. та стягнути цю суму з відповідача [PERSON] на користь позивача. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку позов підлягає задоволенню частково. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 1194 ЦК України та

Outcome: partial