Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачка по справі - [PERSON], його мати та донька [PERSON]. [PERSON], яка доводиться йому бабусею, померла [INFO] року. [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом, тому з даним позовом він звертається до неї, як до єдиної спадкоємиці першої черги. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка складається із однієї кімнати, житловою площею 16,4 кв. м., загальною площею 33,2 кв. м. Квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 28 липня 1993 року, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міського виконкому, згідно з розпорядженням від 28 липня 1993 року. В зазначеній квартирі [PERSON] була зареєстрованою з 06 вересня 1979 року та проживала до смерті, у зв'язку з якою знята з реєстраційного обліку 08 вересня 2016 року. Зважаючи на поважний вік бабусі та її хворобу (серцева недостатність), вона потребувала постійної допомоги і тому з 2010 року він став постійно проживати з нею та надавати їй допомогу, опікуватись нею. З 2010 року вони мешкали однією сім'єю, мали спільний бюджет, значну частку якого складала його заробітна плата, він постійно купував побутові речі, продукти харчування та ліки для [PERSON] Ще 21 січня 1994 року [PERSON] було складено заповіт на нього на все майно, в тому числі на належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS], йому про це було відомо, і тому він вважав своїм обов'язком спадкоємця доглядати бабусю та, як онук, піклувався про неї, бо цього не могла постійно робити його матір [PERSON], яка протягом багатьох років також хворіє, має пенсійний вік і сама періодично потребує сторонньої допомоги. Зважаючи на те, що він з 2010 року постійно проживав в квартирі разом із спадкодавцем, оплачував квартплату та комунальні платежі, вважав, що прийняв спадщину і звернувся в нотаріальну контору, вважаючи себе спадкоємцем, який прийняв спадщину, за отриманням свідоцтва про право власності. Більше ніхто до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, але Постановою державного нотаріуса Другої Камянської державної нотаріальної контори від 24 лютого 2018 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як він прийняв спадщину після смерті [PERSON], але не оформив своїх спадкових прав. При цьому йому було рекомендовано звернутись до суду. Несвоєчасне звернення до нотаріальної контори пояснює тим, що проживаючи із спадкодавцем однією сім'єю та фактично прийнявши спадщину, він вважав, що може оформити право власності в будь-який час. Більше 7 років він проживає в спадковій квартирі, підтримує її у належному санітарно-технічному стані, робить поточні ремонти, сплачує щомісячно всі комунальні платежі, не відмовився від прийняття спадщини в нотаріальній конторі. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив: визнати за ним, [PERSON], право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON], на квартиру [ADDRESS], житловою площею 16,4 кв. м., загальною площею 33,2 кв. м., що є підставою для реєстрації права власності в органах державної реєстрації. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.06.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; витребувано від Другої Кам'янської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після померлої [PERSON] Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив задовольнити, про що надав суду письмову заяву. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з'явилася, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, про що надала суду письмову заяву. Представник третьої особи - Другої Кам'янської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з'явився, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, письмового відзиву на позовну заяву або заперечень до суду не надали; надали суду копію спадкової справи після померлої [PERSON] (а.с. 67-75). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка по справі - [PERSON], є матір'ю позивача [PERSON], та дочкою померлої [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.9, 15). 21 січня 1994 року [PERSON] було складено заповіт на її онука - позивача по справі - [PERSON] на все майно, в тому числі на належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка складається із однієї кімнати, житловою площею 16,4 кв. м., загальною площею 33,2 кв. м. (а.с.37-39) Квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 28 липня 1993 року, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинського міського виконкому, згідно з розпорядженням від 28 липня 1993 року (а.с.17). В зазначеній квартирі [PERSON] була зареєстрованою з 06 вересня 1979 року та проживала до смерті, у зв'язку з якою знята з реєстраційного обліку 08 вересня 2016 року (а.с.16). Згідно змісту позову, позивач з 2010 року постійно проживав в квартирі разом із спадкодавцем, що підтверджується актом про проживання КП КМР «УКОЖФ» від 17.04.2018 року (а.с.22), оплачував квартплату та комунальні платежі, що підтверджується квитанціями (а.с.23-36) вважав, що прийняв спадщину і звернувся в нотаріальну контору, вважаючи себе спадкоємцем, який прийняв спадщину, за отриманням свідоцтва про право власності. Постановою державного нотаріуса Другої Камянської державної нотаріальної контори від 24 лютого 2018 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.11). Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців із дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У відповідності до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], судом встановлено, що позивач несвоєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки проживаючи із спадкодавцем однією сім'єю та фактично прийнявши спадщину, він вважав, що може оформити право власності в будь-який час. Факт проживання позивача в спадковій квартирі більше 7 років доведено матеріалами справи та визнано сторонами. Інші спадкоємці також не зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивач не відмовився від прийняття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 9 частини 1статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, передбачено, що однією із підстав державної реєстрація права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, відповідач визнала позов, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст. ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати у справі відносяться на рахунок позивача.

Outcome: approved