Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У червні 2015 року ПАТ « Український Бізнес Банк» звернувся з позовом в якому зазначав, що 14 лютого 2014 року між ним та [PERSON] укладено кредитний договір( а.с.7-8). 14 лютого 2014 року з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань за Кредитним договором між ПАТ « УКРБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] укладено договір поруки. ( а.с.10). [PERSON] покладених на неї зобов'язань не виконала, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 165170,20 грн. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ « Український Бізнес Банк» ( юридична адреса: 83001, м. Донецьк, вул. Артема,125 код ЄДРПОУ 19388768, розрахунковий рахунок 32070420601 в ГУ НБУ по м. Києву і Київській області, МФО 321024) 165170 ( сто шістдесят п`ять тисяч сто сімдесят) гривень 20 копійок в рахунок заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] до спеціального фонду державного бюджету по 8738 ( вісім тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 77 копійок з кожного в рахунок відшкодування судових витрат по оплаті позову судовим збором. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року виправлено описку в рішенні Миргородського районного суду Полтавської області від 18 вересня 2015 року. Зазначивши замість цифр 8738 (вісім тисяч сімсот тридцять вісім) гривень 77 копійок цифри 1238 ( одна тисяча двісті тридцять вісім) гривень 77 копійок. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і ухваленням нового, про відмову у позові. Представник апелянтів - [PERSON] апеляційну скаргу підтримала, зазначала, що відповідачі сплачували суми боргу за домовленістю з банком. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає частковому задоволенню. Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. За змістом ст. ст. 1049, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а останній зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини укладення кредитного договору №КИПНФ/1020526.1 відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 159000,00 грн. зі сплатою 18,200 % річних, строком до 13 лютого 2024 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 14 лютого 2014 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки. В зв'язку з невчасним та неповним виконанням умов кредитного договору станом на 15 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 165170 грн. 20 коп.( а.с.87-88). А тому, висновок місцевого суду щодо нарахування заборгованості відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи. Проте, апеляційний суд не може погодитися з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області в частині роподілу судових витрат. Так, згідно ч.2 ст. 4 пункту 1.1 (ЗУ « Про судовий збір від 08 липня 2011 року № 3674-VІ в редакції чинній до 01.09.2015 року) за подачу позовної заяви майнового характеру до суду першої інстанції сплачується судовий збір у розмірі 1 % від ціни позову - 1651,70. Таким чином, розмір судових витрат, який підлягає стягненню до державного бюджету скаладає 825,85 грн. з кожного відповідача ( 1651,70 грн.:2 =825,85 грн.) Доводи апеляційної скарги про те, що вказані вимоги банку були неотримані позичальницею та напралені не за дійсною адресою не відповідають матеріалам справи. Так, вимога направлена позичальниці на адресу, яка зазначена в кредитному договорі: [ADDRESS]. Відповідно до п.8.10 кредитного договору від 14 лютого 2014 року позичальник зобов'язаний в триденний термін повідомити банк про зміну своєї адреси, телефонів, і інших реквізитів.У разі зміни позичальником своєї адреси без повідомлення банку, усі поштові відправлення, направлені за колишньою адресою, вважається доставленими адресату належним чином. Дводи апелянта про те, що вона зацікавлена переукласти договорів та належно і своєчасно виконувати умови цього договору не заслуговують на увагу. [PERSON] з самого початку недобросовісно виконувала умови договору,а саме, не вчасно та не в повному обсязі вносила платежі, про що свідчить розрахунок розшифровки заборгованості за основним боргом по кредиту ( а.с.87). В зв`язку з чим їй нараховувалися штраф та пеня. Доводи представника апелянтів не відповідають матеріалам справи, оскільки порядок та внесення коштів та відповідальність за несвоєчасне внесення передбачено умовами кредитного договору ( а.с.7-9). На підтвердження своєї незгоди з сумою боргу представником апелянтів було надано оригінали квитанцій щодо внесення коштів на погашення заборгованості . Апеляційним судом з урахуванням поданих оригіналів квитанцій та поданих ксерокопій квитанцій, які додані до матеріалів справи ,перевірено обґрунтованість розрахунку боргу та зпідставлено з графіком погашення платежів. Крім того, складовою договору є графік погашення заборгованості, де чітко визначено конкретні дати та суми які повинні були вноситися. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що розподіл внесених коштів на відсотки , комісії та нарахування штрафних санкцій є вірним та не суперечить умовам договору та оригіналам квитанцій , що наявні у відповідача. Таким чином, рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості є вірним та обґрунтованим, а в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Outcome: partial