Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Виклад обставин та зміст позовних вимог, з якими звертається позивач В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народився син - [PERSON] , [INFO] . З січня 2020 року сімейні стосунки почали погіршуватися, стали частими сварки, у зв`язку з чим сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, стали проживати окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Тому прийшла до висновку про розірвання шлюбу. Спільна дитина проживає разом із матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча є працездатним та має задовільний стан здоров`я. Належний рівень життя для повноцінного розвитку дитини позивач сама не може забезпечити сину, тому вважає, що батько повинен сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно, оскільки працевлаштований та має достатньо великий дохід. З огляду на викладені обставини, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 23 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 620, та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 21). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про місце, час та дату його проведення повідомлялася належним чином. До початку судового засідання подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату його проведення повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, справу просив розглядати за його відсутності. Обставини справи, що встановлені судом 23 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб, актовий запис № 620 (а.с. 7). Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 квітня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, вбачається, що у сторін [INFO] народився син - [PERSON] . Батьком у свідоцтві про його народження записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 8). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. За змістом ч. 2 ст. 114 у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зі змісту позовної заяви встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Проти зазначеного не заперечував і відповідач, оскільки подав заяву про визнання позову. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що жоден із подружжя не бажає примиритися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги в цій частині визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 180, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). Матеріалами справи встановлено, що домовленості про сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто. За змістом ст. ст. 181, 182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як передбачено ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. У відповідності ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою й працездатною особою, відомостей про перебування на його утриманні інших осіб, так як і поважності причин, які унеможливлюють сплату аліментів у вказаному в позовній заяві розмірі не надав, та позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог шляхом стягнення аліментів із відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Щодо судових витрат У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесений останньою судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. Крім того, враховуючи ті обставини, що позивач звільнена від сплати судового збору за пред`явлення вимог про стягнення аліментів, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved