Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача ТОВ «Порше Мобіліті», в обґрунтування якого вказав наступне. 17.04.2013 р. між сторонами по даній справі був укладений кредитний договір № 50008427, згідно відповідач надав позивачеві кредит у розмірі 224\~206,50 грн., що є еквівалентом 27\~510 доларів США, строком користування на 60 місяців, зі сплатою змінної процентної ставки у розмірі 9,90 %, на придбання транспортного засобу. Відповідно до додаткової угоди до вказаного кредитного договору, строк кредиту був збільшений до 84 місяців. В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 19.04.2013 р. між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 764. За цим договором позивач передав у заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT 2.0, білого кольору, 2013 року випуску, р/н [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) WVWZZZ3CZDP037309. Крім вказаних договорів, 18.04.2013 р. позивач уклав з ПАТ «[PERSON] компанія «Українська [PERSON]» договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами № 28-0199-13-00-382. 10.03.2015 р. стався страховий випадок викрадення застрахованого транспортного засобу, про що позивач повідомив страховика та відповідача по даній справі. За даним фактом були внесені відомості до ЄДРР за № 12015100080002795 від 23.03.2015 р.. та ведеться досудове розслідування. Однак страхова компанія не бажає визнати цю подію страховим випадком, а кредитодавець, відповідач по даній справі, ухиляється від належного виконання договору. 04.02.2016 р. позивачеві надійшла вимога від відповідача про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором, яка станом на 26.01.2016 р. становила 430\~478,31 грн. В подальшому позивач отримав повідомлення від державного виконавця про те, що 24.03.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 461 про звернення стягнення на предмет застави і за рахунок отриманих від реалізації коштів, задоволено вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» станом на 26.01.2016 р. на загальну суму 504\~467,29 грн. Позивач не погоджується із вказаним виконавчим написом нотаріуса та зазначеною у ньому сумою заборгованості, та просить суд: -визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 461 від 24.03.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT 2.0, білого кольору, 2013 року випуску, р/н [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) WVWZZZ3CZDP037309, та задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» станом на 26.01.2016 р. на загальну суму 504\~467,29 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом правомірно, у відповідності із діючим законодавством. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася та подала заяву про слухання справи у її відсутність. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Корабельний ВДВС у судове засідання свого представника не направив, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані по справі письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина третя статті 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що 17.04.2013 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем - ТОВ «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50008427, згідно якого відповідач надав позивачеві кредит у розмірі 224\~206,50 грн., що є еквівалентом 27\~510 доларів США, строком користування на 60 місяців, зі сплатою змінної процентної ставки у розмірі 9,90 %, та разовою комісією за надання кредиту у розмірі 2,50 % від розміру кредиту, на придбання транспортного засобу. 17.06.2013 року між сторонами була укладена додаткова угода до вказаного кредитного договору, про доповнення положенням щодо автоматичної рекалькуляції (зменшення) суми кредиту (стаття 3.1). В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 19.04.2013 р. між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 764. За цим договором позивач передав у заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT 2.0, білого кольору, 2013 року випуску, р/н [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) WVWZZZ3CZDP037309. 10.02.2015 р. між сторонами була укладена додаткова угода про внесення змін до договору застави від 19.04.2013 р. щодо зміни строку користування кредитом до 84 місяців. Відповідно до п. 2.1.1. договору застави у разі невиконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави у порядку, визначеному у розділі 5 цього договору у повному обсязі включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію. Пунктом 5.4. договору застави передбачено, що звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса. Із матеріалів справи вбачається, що через неналежне виконання позичальником [PERSON] своїх кредитних зобов'язань, ТОВ «Порше Мобіліті» своїм листом № 50008427 від 26.01.2016 року направив позивачеві вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 26.01.2016 року становить 430\~478,31 грн., та складається із: -дострокового повернення несплаченого кредиту 16\~238,26 доларів США, що еквівалентно 403\~601,95 грн.; -несплачених чергових платежів (прострочених відсотків та простроченої суми основного боргу) 24\~907,17 грн.; -штрафних санкцій відповідно до п. 8.2. договору - 1\~969,19 грн. Цим же листом відповідач роз'яснив позивачеві, що у випадку несплати заборгованості протягом 30 днів з дати одержання цієї вимоги будуть вжиті заходи щодо примусового стягнення заборгованості, у тому числі, за рахунок предмету застави, і до зазначеної вище заборгованості буде додано штраф у розмірі 20 % від суми кредиту, що складає 44\~841,30 грн. Також у листі було роз'яснено, що розмір заборгованості може змінюватись відповідно до показників обмінного курсу валют і буде визначений на дату вчинення відповідного виконавчого напису. Судовим розглядом встановлено, і це визнається сторонами, що позивач отримав вищевказану вимогу відповідача 04.02.2016 року, жодних дій щодо погашення заборгованості не вчинив, і до відповідача письмово не звертався з приводу своєї незгоди із нарахованим розміром заборгованості. Після спливу встановленого 30-денного строку, 22.03.2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису, і 24.03.2016 р. зазначений нотаріус вчинила виконавчий напис за реєстровим № 461 про звернення стягнення на предмет застави, і за рахунок отриманих від реалізації коштів, було задоволено вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» станом на 26.01.2016 р. на загальну суму 504\~467,29 грн. Із копії даного виконавчого напису вбачається, що була стягнута заборгованість у вигляді: -несплачених чергових платежів (прострочених відсотків та простроченої суми основного боргу) 24\~907,17 грн.; -штрафних санкцій - 1\~969,19 грн. -суми кредиту до повернення 432\~749,63 грн.; -штрафу у розмірі 20 % від суми кредиту - 44\~841,30 грн. Також були стягнуті витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених\~законом.Таким спеціальним законом є Закон України «Про нотаріат» № 4325-ХІІ від 02.09.1993 року, і зокрема, глава 14 цього Закону, що регулює вчинення нотаріусами виконавчих написів. Так, стаття 87 Закону (у редакції, що діяла на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) визначала, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього ж Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами, організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 р.№ 1172 (у редакції, що діяла на час вчинення оспорюваного виконавчого напису), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1\~цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Із матеріалів справи про вчинення оспорюваного виконавчого напису вбачається, що відповідач подав нотаріусу кредитний договір та вимогу про дострокове погашення кредиту за заборгованості, докази направлення позивачеві даної вимоги та інші документи, що підтверджують безспірність заборгованості і необхідні для вчинення виконавчого напису. Суд вважає необхідним зазначити, що діюче законодавство не визначає чіткого переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Також законодавство не покладає на нотаріуса обов'язок перевіряти можливість спору між сторонами щодо розміру кредитної заборгованості, а лише зобов'язує нотаріуса перевіряти наявність документів, визначених у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затв. Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Таким чином суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] дотрималася вимог цивільного законодавства та вчинила оспорюваний позивачем виконавчий напис після спливу встановленого законом 30-денного строку, і позивач не надав суду доказів, які б спростовували ці висновки. Аналізуючи доводи позивача щодо розбіжності у сумах заборгованості, що містяться в отриманій ним вимозі і у виконавчому написі нотаріуса, суд знаходить їх необґрунтованими через те, що ця різниця виникла за рахунок коригування курсу валют, про що позивачеві було роз'яснено у вимозі № 50008427 від 26.01.2016 року. Так, судовим розглядом встановлено, що сума дострокового повернення несплаченого кредиту, що зазначена у вимозі, становила 16\~238,26 доларів США, що виходячи із курсу 24,855 грн., складає 403\~601 грн., а у виконавчому написі ця ж сума, але виходячи із курсу 26,650 грн. склала вже - 432\~749,63 грн. Також до суми заборгованості, що зазначена у виконавчому написі був включений штраф у розмірі 20% від суми кредиту, про можливість застосування якого позивач також був попереджений у вищевказаній вимозі. Суд також знаходить необґрунтованими доводи позивача про те, що спірний автомобіль був викрадений у нього, оскільки дана обставина на думку суду, не впливає на взаємовідносини сторін по даній справі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів свій позов, чим не виконав свій обов'язок щодо доказування, покладений на нього ч. 3 ст. 10 ЦПК України. Крім цього, суд вважає необхідним зазначити, що Законом № 614-УІ від 01.10.2008 р. стаття 50 Закону України «Про нотаріат» була викладена у новій редакції, і з моменту набрання ним чинності, тобто з 01.12.2008 р., неузгодженості з нотаріусами повинні вирішуватися шляхом оскарження вчинених нотаріусом нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні, чи шляхом оскарження нотаріальних актів. Виходячи із цього, такого способу захисту права як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню зазначений Закон не передбачає. Тому, у разі вчинення нотаріусом виконавчого напису із порушенням законодавства, такі дії можуть оскаржуватися до суду шляхом визнання виконавчого напису недійсним, а не таким, що не підлягає виконанню. Відтак обраний позивачем спосіб захисту не відповідає нормам цивільного законодавства, що також є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, йому не відшкодовуються через те, що суд відмовив у задоволенні його позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed