Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

у червні 2015 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: КП «Житловик-Плюс» про зобов`язання привести квартиру та систему централізованого опалення квартири до попереднього стану. Просило зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , що є власниками квартири [ADDRESS] , солідарно привести за власний рахунок дану квартиру та мережі централізованого опалення в ній в попередній стан відповідно до поверхового плану будинку, а також стягнути з них солідарно судові витрати у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування позову вказало на те, що відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва», розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.01.2015 року № 7 «Про перейменування підприємства» Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з 01.05.2015 року є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, які є майном комунальної власності територіальної громади м. Києва, віднесеним до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та переданим у господарське відання та на баланс КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», в тому числі житловий будинок [ADDRESS] . До 01.05.2015року виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлового та нежитлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Києва, віднесеного до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, було КП «Житловик-Плюс». Згідно інформації, наданої КП «Житловик-Плюс`[ADDRESS] належить громадянам [PERSON] , [PERSON] , які володіють нею. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» отримало повідомлення про те, що працівниками КП «Житловик-Плюс» 10.03.2015 року було встановлено факт проведення мешканцями квартири [ADDRESS] самовільного перепланування вказаної квартири та переобладнання системи центрального опалення будинку шляхом об`єднання житлової кімнати з балконом та встановлення приладів опалення в порушенням ДБН та проекту будівництва будинку на балконі вказаної квартири, про що було складено акт від 10.03.2015 року. Також, відповідачам було направлено припис-попередження про необхідність привести приміщення та систему централізованого опалення у попередній стан згідно проекту забудови будинку або надати належним чином затверджену проектну документацію на проведення перепланування квартири та переобладнання системи централізованого опалення у квартирі [ADDRESS] . Про необхідність привести житлове приміщення та систему центрального опалення будинку у попередній стан згідно проекту забудови будинку або надати належним чином затверджену проектну документацію на проведення перепланування квартири та переобладнання системи централізованого опалення у квартирі [PERSON] та [PERSON] було відомо, але проектно-дозвільної документації щодо проведення перепланування та переобладнання квартири та винесення приладів опалення на балкон останніми надано не було і приміщення у попередній стан не приведено. В результаті самовільних дій [PERSON] та [PERSON] незаконно збільшилася опалювальна площа квартири [ADDRESS] та здійснено несанкціоноване втручання в систему теплопостачання житлового будинку. [PERSON] та [PERSON] спільно володіють квартирою [ADDRESS] . Останні своїми діями по незаконному переплануванню та переобладнанню вказаної квартири спільно порушили вимоги Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, відповідні норми цивільного та Житлового кодексів України. Заочним рішенням від 21.12.2015 року позов задоволено (а.с. 46-50). Ухвалою від 16.10.2019 року заочне рішення від 21.12.2015 року скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16.01.2020 року (а.с. 113-115). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. 29.10.2019 року на адресу суду надійшов відзив відповідачів [PERSON] , [PERSON] , в якому останні проти позову заперечили, просили суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що з 06.05.2014 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Також, вказали на недоведеність вимог позивача, відсутність даних про здійснене переобладнання і саме ними, а також зауважили, що жодних приписів не отримували (а.с. 124-138). 09.01.2020 року на адресу суду надійшло клопотання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про заміну неналежного відповідача (а.с. 144-150). Ухвалою від 16.01.2020 року змінено відповідачів у справі відповідачів [PERSON] , [PERSON] на відповідача [PERSON] (а.с. 151). Ухвалою від 16.01.2020 року з метою забезпечення реалізації права відповідача [PERSON] подати відзив розгляд справи відкладено на 30.03.2020 року (а.с. 152-153.). Відповідач відзив на позовну заяву не подала. Третя особа пояснення на позов не надала. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] з 06.05.2014 року власником квартири [ADDRESS] (а.с. 90-92, 127-129, 148-150). Згідно ст. 100 ЖК України переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються з дозволу виконавчого комітету (районної державної адміністрації). Наймач, який допустив самовільне перепланування чи переобладнання жилого або підсобного приміщення, зобов`язаний за свій рахунок привести приміщення в попередній стан. Відповідно до ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового будівництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно ст. 24 ЖК України житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Згідно акту від 10.03.2015 року в квартирі [ADDRESS] виявлено несанкціоноване втручання в роботу системи опалення: перенесення опалювальних приладів з приміщення кухні в лоджію, що призводить до розбалансування будинкової системи опалення (а.с. 16). У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України). У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження а ні підстави для звернення до суду КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» за захистом своїх прав через їх порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог. Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача, тих обставин, на які позивач посилається в своєму позові. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права. Суду не надано переконливих доказів того, що [PERSON] здійснено несанкціоноване втручання в роботу системи опалення: перенесення опалювальних приладів з приміщення кухні в лоджію, що призводить до розбалансування будинкової системи опалення, що це здійснено саме [PERSON] і що має місце розбалансування будинкової системи опалення. До того ж, позивач, реалізуючи на власний розсуд свої права, визначені ст. 43 ЦПК України щодо подання доказів, заяв та клопотань тощо, в обґрунтування даної своєї позиції порядком витребування доказів, який передбачений правилами ст. 84 ЦПК України, не скористався та не витребував у встановленому законом порядку доказів, необхідних йому для обґрунтування останньої, так само й не заявляв будь-яких клопотань задля отримання відомостей для підтримання свої позиції, зокрема, призначення експертизи. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази, що містять відомості щодо предмета доказування, і за таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню через недоведеність. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed