Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар Ірина Михайлівна, Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява мотивована тим, що 13 червня 2019 року він з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень дізнався, що Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 54039637, щодо стягнення з нього на користь банка грошових коштів за кредитним договором. Зазначене виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М. про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2007 року у розмірі 328 323 грн, укладеного між ним та Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»). Зазначав, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимог чинного законодавства, а саме не враховано, що його заборгованість перед банком на момент вчинення виконавчого напису була спірною, банк пропустив трирічний строк на звернення. Крім того, не було зазначено його місце роботи, частина виконавчого напису викладена не на спеціальному бланку нотаріального документа, банком подано копію кредитного договору, а не оригінал. Ураховуючи наведене, [PERSON] просив суд визнати виконавчий напис №11144, вчинений 14 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М., таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 01 липня 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М., Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. 02 липня 2019 року від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М. до суду надійшла заяв про розгляд справи у її відсутність. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І. В. від 06 грудня 2019 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили її задовольнити. Вислухавши сторін та інших учасників справи, судом встановлено наступне. 20 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] , був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредитні кошти у розмірі 38 500 грн зі сплатою відсоткової ставки річних. Кредитний договір укладений строком до 28 жовтня 2016 року (а. с. 11-13). АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2007 у розмірі 12 794 доларів США та витрат на його вчинення. 14 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бондар І. М. на підставі статті 87, 88, 89, Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 11144, запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» невиплачені грошові кошти за період з 20 серпня 2007 року по 28 жовтня 2016 року, на підставі кредитного договору від 20 серпня 2007 року, у розмірі: 2 843,13 доларів США - основний борг; 5 143,10 доларів США - прострочений борг; 452,23 доларів США - комісія; 4 356,20 доларів США - пеня, всього на загальну суму 12 794 доларів США, а також 1 700 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 328 383 грн 33 коп. (а. с. 9-10). 30 травня 2017 року старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Клименком О. О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54039637 щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 328 383 грн 33 коп., на підставі вищезазначеного виконавчого напису (а. с. 18-21). Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявленіпозовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями -не більше одного року. У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, наявність невирішених по суті спорів щодо заборгованості свідчить про спірний характер заборгованості та виключає можливість видачі виконавчого напису нотаріуса. Окрім того, як передбачено статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Однак, як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 28 жовтня 2016 року, позичальник здійснив останній платіж за кредитним договором 25.02.2009. Починаючи з 25.02.2009 року у банка виникло право достроково стягнути всю заборгованість за кредитним договором. Проте, із заявою про вчинення виконавчого напису АТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 14 грудня 2016 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Отже, нотаріусом видано виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, що є порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено за відсутності умови безспірної заборгованості, а також цим виконавчим написом звернуто стягнення на предмет іпотеки з пропуском строку встановленого статті 88 Закону України «Про нотаріат». У зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких підстав, з урахуванням предмету даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Зважаючи на викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 грн 40 коп.

Outcome: approved