Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

у червні 2018 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 01.08.2015 року було укладено договір позики, оформлений розпискою, між [PERSON], яка підписала її вказаного числа, [PERSON], який підписав її 08.08.2015 року, та ним, [PERSON], [PERSON], за умовами якого [PERSON] та [PERSON] ними було надано 65 000,00 грн. з погашенням позики щомісячними платежами в розмірі 1 625,00 грн. та зі сплатою 2,5% від суми позики до повного погашення заборгованості. На виконання умов вказаного договору [PERSON] та [PERSON] було повернуто лише 14 000,00 грн. Однак, починаючи з квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконують умови договору, відсотків не сплачують, позику не повертають. 11.04.2018 року [PERSON] та [PERSON] відступили йому право вимоги за зобов'язаннями [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів №№ 11-04-18/57, 11-04-18/60 та №№ 11-04-18/58, 11-04-18/59 відповідно. 02.05.2018 року ним було направлено на адресу відповідачів досудові вимоги, проте, останні були ними проігноровані. Тому, просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 93 000,00 грн., з яких: 51 000,00 грн. - сума неповернутої позики, 42 000,00 грн. - проценти за користування коштами, та судові витрати в розмірі 15 130,00 грн. В подальшому, позивачем позовні вимоги було збільшено, з урахуванням чого [PERSON] просив стягнути на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 100 296,44 грн., з яких: 51 000,00 грн. - сума неповернутої позики, 48 500,00 грн. - проценти за користування коштами по 05.10.2018 року, 490,44 грн. - 3% річних за невиконання зобов'язання за період з 08.06.2018 року по 02.10.2018 року та 306,00 грн. - інфляційні втрати за квітень, серпень 2018 року, та пропорційно судові витрати в розмірі 7 930,00 грн. та орієнтовний розмір витрат, які він ще має понести, в сумі 9 000,00 грн. (а.с. 64-67). Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечевував проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] Відповідачі, котрі повідомлялись про час та місце розгляду справи в установленому законом прядку, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, відзив не подали. Треті особи надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки 01.08.2015 року [PERSON] й [PERSON] взяли у борг у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 65 000,00 грн. з погашенням позики щомісячними платежами в розмірі 1 625,00 грн. та зі сплатою 2,5% від суми позики до повного погашення заборгованості (а.с. 14). На виконання умов вказаного договору [PERSON] та [PERSON] було повернуто лише 14 000,00 грн. Вказане не заперечено сторонами, зокрема, стороною відповідачів. Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Однак, починаючи з квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконують умови договору, відсотків не сплачують, позику не повертають. 11.04.2018 року [PERSON] та [PERSON] відступили йому право вимоги за зобов'язаннями [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів №№ 11-04-18/57, 11-04-18/60 та №№ 11-04-18/58, 11-04-18/59 відповідно, про що повідомлено відповідачів (а.с. 15-26). 02.05.2018 року [PERSON] було направлено на адресу відповідачів досудові вимоги (а.с. 27-30). Докази про досудове врегулювання в матеріалах справи відсутні. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Договору (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Отже, приймаючи до уваги те, позивач виконав свої зобов'язання за договором позики, надавши відповідачам грошові кошти в розмірі 65 000,00 грн., а відповідачі не повертають вказані кошти, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо дострокового повернення позики та стягнення з відповідачів на користь позивача її суми в розмірі 51 000,00 грн. (65 000,00 грн. - 14 000,00 грн.), а також процентів за користування ними (2,5%), що розраховані по 05.10.2018 року, в розмірі 48 500,00 грн. Вказаний розрахунок відповідає умовам укладеного договору позики та не спростований відповідачами в розрізі положень ст. ст. 75-81 ЦПК України. Крім того, ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Отже, суд вважає обґрунтованим посилання позивача про застосування до виниклих правовідносин положень ст. 625 ЦК України, оскільки відповідачі порушили грошове зобов'язання, не повертаючи позику у відповідності до умов договору. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики передбачено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому згідно із ст. 1048 ЦК. Отже, у разі прострочення позичальником сплати чергової суми у позикодавця виникає вимога вимагати сплати всієї суми позики, яка залишилася несплаченою. Тобто, вважаються такими, що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому. Тому, суд визнає обґрунтованим нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму 51 000,00 грн. При цьому, приймаючи до уваги те, що повернення позики мало відбуватись щомісячними платежами без конкретизації дати повернення, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, суд, перевіривши розрахунок, наведений позивачем, суд приходить до висновку про те, що останній може бути покладений в основу судового рішення, і з відповідачів на користь позивача також підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 490,44 грн. за період з 08.06.2018 року по 02.10.2018 року та 306,00 грн. інфляційних втрат за квітень, серпень 2018 року. При цьому суд приймає до уваги те, що вказані суми мають бути стягнуті з відповідачів у солідарному порядку, виходячи з положень ст. ст. 541, 543 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов'язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов'язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов'язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У відповідності до квитанції № 24 від 08.06.2018 року позивачем за подання відповідного позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 930,00 грн. (а.с. 3). У відповідності до квитанцій № 0.0.1008049456.2 від 11.04.2018 року, № 90 від 30.05.2018 року, № 87 від 29.09.2018 року позивачем на підставі актів приймання-передачі наданих послуг від 11.04.2018 року та від 29.09.2018 року за надані відповідно до договору № 57 про надання адвокатських послуг від 11.04.2018 року правничі послуги було сплачено 7 000,00 грн. (а.с. 31-38, 70, 71). З огляду на викладене, з урахуванням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів користь позивача суми судового збору у розмірі 930,00 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Вимога про стягнення на користь позивача орієнтовного розміру витрат, які він ще має понести, в сумі 9 000,00 грн. задоволенню не підлягає з огляду на її недоведеність. На підставі викладеного,

Outcome: partial