overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її користь та на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та на її утримання до досягнення сином три річного віку, в якому зазначила, що відповідач з сімєю не проживає і не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання і виховання спільної дитини. Неповнолітній син [PERSON], залишився проживати з нею. Зважаючи, що вданий час вона самостійно утримує сина, а відповідач добровільно не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Зважаючи на викладене, позивач просила суд стягти з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до повноліття дитини та стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на її утримання до досягнення дитиною трьох річного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча повідомлявся про дату та час розгляду справи в судове засідання. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2014 року від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON], то з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду, до повноліття дитини, та відповідач зобовязаний утримувати позивачку до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що містяться відповідні документи в матеріалах справи. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 25.03.1994 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградської райдержадміністрації м. Києва, актовий запис № 192. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 16.04.2010 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім»ї, актовий запис № 509. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У травні 2016 року Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] Посилався на те, що відповідно до договору б/н від 16 червня 2011 року, який був укладений між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON], останньому було надано кредит в сумі 4200 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 36% річних зі строком повернення кредиту, що відповідає строку дії платіжної картки. Позивач зазначає, що в порушення умов кредитного Договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2016 року мав заборгованість в сумі 15042,99 гривень, з яких: - 4197,81 гривень - кредитна заборгованість; - 9652,66 гривень - заборгованість по процентам; - 1192,52 гривень - штрафні санкції за порушення умов договору. З огляду на таке Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку. Представник Позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд позов задовольнити. Відповідач подав суду довідку ПАТ «Приватбанк» від 26.08.2016 № T5UP-3BFI-D4TI-S6LV про погашення ним заборгованості перед банком та відсутність претензій до нього. Дослідивши наявні письмові докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 16.06.2011 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит на платіжну картку в розмірі 4200 гривень під 36% річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки. (а.с. 5-6) Згідно з розрахунком Позивача станом на 31.03.2016 заборгованість [PERSON] за договором складала 15042,99 гривень. В той же час Відповідачем у судовому засіданні була надана довідка ПАТ «Приватбанк» від 26.08.2016 № T5UP-3BFI-D4TI-S6LV про погашення ним заборгованості в повному обсязі. Стаття 598 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відтак, враховуючи виконання Відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором від 16.06.2011, позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 серпня 1999 року Дмитрівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис за №4, зазначивши в його обґрунтування те, що шлюб між ним та відповідачкою зареєстрований 21.08.1996 року, від якого у них народилися двоє доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося та стосунки між ними стали погіршуватися через несумісність характері та різні погляди на життя, виховання дітей . З 2014 року сімя повністю розпалася та вони стали проживати окремо. На теперішній час шлюб між ними існує формально, тому строк на примирення просить не надавати. Спору про місце проживання дітей немає, оскільки вони проживають разом із матірю. Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заперечень щодо задоволення позовних вимог суду не надала. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 21.08.1999 року Дмитрівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №4. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії I-ФП №033268. /а.с.7/ Від шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії I-ЖД №032100 та серії I-ЖД №178770./а.с.9,8/ Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні ще з 2014 року, шлюб існує формально, тому збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 15.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №941. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, зазначивши в обгрунтування вимог, що 15.09.2012 року між подружжям було укладено шлюб, від якого у них 24.01.2013 року народився син [PERSON]. З лютого 2016 року разом не проживають, спільного господарства подружжя не веде, оскільки відповідачка зібрала свої речі та пішла від чоловіка. На теперішній час у кожного з них є нові сімї, син [PERSON] за усною домовленістю подружжя залишився проживати разом із батьком. Спору про місце проживання дитини у них немає. Строк на примирення просив не надавати. Відповідач в судовому засідання позов визнала та пояснила суду, що у неї зявився чоловік, з яким вона бажає будувати нову родину. Оскільки їй необхідно влаштувати особисте життя, вона не має можливості забрати дитину, тому не заперечує, щоб син залишився проживати разом із батьком. Строк на примирення просила не надавати та після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 15 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис №941. Після розірвання шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка Балан, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -ЖД №176605. /а.с.17/ Від шлюбу у подружжя 24.01.2013 року народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І -ЖД №342257. /а.с.7/ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні ще у лютому 2016 року, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 28 серпня 2012 року Комінтернівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №54, зазначивши в його обґрунтування, що від спільного проживання з відповідачкою мають доньку [PERSON], [INFO]. 28.08.2012 року вони офіційно зареєстрували шлюбні відносини. Подружнє життя між ними не склалося та з середини 2015 року вони разом не проживають та не підтримують подружні стосунки. На теперішній час шлюб існує між ними формально, оскільки відповідачка проживає з іншим чоловіком та чекає від нього дитину. Спору про місце проживання їх спільної дитини між ними не існує, донька проживає разом із матірю, та питання про надання матеріальної допомоги по її утриманню між подружжям вирішено. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 28.08.2012 року Комінтернівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №54, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ЖД №250530, виданим повторно. /а.с.6/ Від спільного проживання сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І ЖД №101304. /а.с.7/ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні ще з середини 2015 року, на теперішній час у відповідачки інша сімя, тому збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін та інтересам дитини, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який зареєстровано 04 грудня 1993 року Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис за №792, в обгрунтування якого послався на те, що разом з відповідачкою не проживає та не підтримує шлюбні стосунки вже більше 18 років. За цей період часу з його боку та боку відповідачки не було зроблено жодних спроб для збереження шлюбу, та не підтримують жодного звязку. Шлюб існує формально, спільного господарства не ведуть. В судове засідання позивач не зявився, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 04 грудня 1993 року Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №792. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -ЖД №173885 /а.с.9/. Від спільного проживання сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №017568 /а.с.6/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який зареєстровано 09.07.2005 року виконкомом Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №6. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність. У позовній заяві в обґрунтування свого позову [PERSON] послався на наступне. У 2005 році позивач разом з відповідачкою уклали шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. На протязі останніх трьох років разом не проживають, спільного господарства не ведуть. За цей час ні з його боку, ні з боку відповідачки не було здійснено жодних спроб для збереження шлюбу, оскільки втратили взаємні почуття поваги та любові. Тобто шлюб між ними існує формально. Спору про спільно нажите подружжям майно та місце проживання сина не має, оскільки син проживає разом із матірю, де і буде проживати після розірвання шлюбу. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи за її відсутність через неможливість прибути до суду. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 09 липня 2005 року виконкомом Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №6. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -ЖД №001798 /а.с.10/. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №060158 /а.с.6/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved