Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02.12.2014 р. ухвалу Бердянського міськрайонного суду від 26.09.2014 р. про закриття провадженні в частині позовних вимог Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] до закритого акціонерного товариства «Бердянськбуд», третя особа Бердянська міська рада Запорізької області про передачу у власність територіальної громади міста квартиру у будівлі гуртожитку з метою подальшої приватизації по справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ЗАТ «Бердянськбуд», третя особа Бердянська міська рада Запорізької області про визнання осіб такими, що мають право на приватизацію та зобов'язання передати у власність територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області квартиру у будівлі гуртожитку з метою подальшої приватизації, скасовано, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. Бердянський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ЗАТ «Бердянськбуд», третя особа Бердянська міська рада Запорізької області з вимогами передати у власність територіальної громади міста Бердянськ в особі Бердянської міської ради Запорізької області квартиру [ADDRESS] з метою подальшої приватизації зазначеної квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні прокурор Бердянської міжрайонної прокуратури Ємельяненко С.А. підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, передати у власність територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області квартиру [ADDRESS] з метою подальшої приватизації [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суду додатково пояснила, що підстави такої передачі передбачені в ст.1, ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Бердянською міською радою неодноразово на адресу ЗАТ «Бердянськбут» надсилалися листи з пропозицією передачі гуртожитку у комунальну власність, але відповіді не має. Спірний гуртожиток є приватною власністю ЗАТ «Бердянськбут», але даний гуртожиток було включено до статутного капіталу ЗАТ «Бердянськбут», що підтверджується рішеннями судів різних інстанцій, копії яких містяться в матеріалах справи, тому на нього поширюється дія Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Право на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку сім`я [PERSON] може набути тільки після його передачі у власність територіальної громади. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, додатково пояснили, що в гуртожитку проживають понад 25 років, заборгованості по сплаті за комунальні послуги не мають, можливості придбати інше житло не мають. Підставами передачі квартири в гуртожитку у власність територіальної громади вважають факт їх законного проживання в гуртожитку більш ніж 25 років та підстава їх вселення - надання житла Першотравневим заводом, про що було видано ордер. На пропозицію викупу зазначеного житла вони не погодилися. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив розглядати даний позов без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.33-34). Представник відповідача ЗАТ «Бердянськбут» (за дорученням) [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Суду пояснила, що вимоги заявлені прокурором є необґрунтованими, а посилання на ст.1, ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є безпідставними. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірний гуртожиток є приватною власністю ЗАТ «Бердянськбут», приватизація гуртожитку була здійснена правомірно на підставі договору купівлі-продажу частки державного майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Бердянськбут» 23.06.1993 р. Вказаний гуртожиток та інші, що увійшли в цілісний майновий комплекс не були і не могли бути включеними до статутного фонду господарського товариства ЗАТ «Бердянськбут», виходячи із форми приватизації яка відбулася. Все вищезазначене також підтверджується рішеннями судів, які були постановлені з цього приводу. Додатково зазначила, що місцева влада та директор ЗАТ «Бердянськбут» не домовилися про будь який можливий варіант вирішення цього питання. Додатково просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності. Представник третьої особи - Бердянської міської ради Запорізької області (за дорученням) Саввон С.О. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що 31.01.2015 р. Бердянською міською радою на адресу ЗАТ «Бердянськбут» було надіслано лист з проханням розглянути можливість щодо передачі будівлі гуртожитку по [ADDRESS] до комунальної власності міста у порядку визначеному ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.49), то суд не вбачає підстав для її задоволення, так як посилання, що містяться в заяві є помилковими та такими, що не відносяться до спору, що розглядається судом. Судом встановлено, що прокурор звернувся до суду в інтересах громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом до ЗАТ «Бердянськбут» в якому просить передати у власність територіальної громади міста Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області квартиру [ADDRESS] з метою подальшої приватизації цими особами, при цьому Бердянську міську раду Запорізької області зазначив третьою особою. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Так, відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передача гуртожитків у власність територіальних громад є повноваженнями органів місцевого самоврядування щодо приватизації житла у гуртожитках, тому з позовом про передачу гуртожитку у власність територіальної громади може звернутися орган місцевого самоврядування. Крім того, прокурором не зазначено передбачених Законом підстав такої передачі гуртожитку у комунальну власність. Посилання представника третьої особи на ч.3 ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», яка передбачає, що гуртожитки, які було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальної громади за умови попередньої повної компенсації вартості гуртожитку або безоплатно, за умови згоди на це власника гуртожитку є також безпідставними з огляду та те, що належних доказів на підтвердження того, що спірний гуртожиток було включено до статутного капіталу товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації) позивачем не надано та ця обставина не була предметом доказування по даній справі. Крім того ні про компенсацію вартості гуртожитку, тим більше ні про безоплатну передачу гуртожитку домовленості між ЗАТ «Бердянськбут» та Бердянською міською радою на час розгляду справи не має. Посилання прокурора на лист міського голови з проханням розглянути можливість щодо передачі будівлі гуртожитку по [ADDRESS] до комунальної власності міста у порядку визначеному ст. 14 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (а.с.47), як на підставу мирного врегулювання спору не є обґрунтованими, так як в матеріалах справи міститься декілька копій листів з аналогічним змістом на які відповідач письмових відповідей не надав, а в судому засідання пояснював, що для передачі безоплатно гуртожитку, який є приватною власністю ЗАТ «Бердянськбут» у власність територіальної громади, не має законних підстав. Разом з тим, ніякої конкретної пропозиції щодо компенсації вартості гуртожитку або передачі іншого майна Бердянською міською радою не пропонувалося. З огляду на вищезазначене, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed