Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 11 лютого 2014 року близько 23.00 вона упала у відкритий каналізаційний люк в м. Верхньодніпровську, в результаті чого отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з раною на шкірі в лівій тім'яній ділянці голови, які згідно з висновком експерта № 32-Е від 28 квітня 2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. На стаціонарному лікуванні вона знаходилась 23 доби, та понесла значні витрати на ліки і обстеження на загальну суму 1070 грн. Під час досудового слідства було встановлено, що колодязь належить комунальному підприємству «Верхньодніпровське виробниче управління водо-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради. Постановою від 29 квітня 2014 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Внаслідок отриманих тілесних пошкоджень позивачка тривалий час лікувалась, не могла доглядати за своїми трьома неповнолітніми дітьми, не могла працювати; були і інші негативні наслідки, пов'язані з ушкодженням здоров'я; завдану моральну шкоду позивачка оцінила у 10000 грн. Просила стягнути з відповідача 11070 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, а також стягнути понесені нею витрати на правову допомогу (а.с.1-3). Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водо-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради на користь [PERSON] 3482 грн. 74 коп., з яких 1067 грн. 09 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн. - моральна шкода; 415 грн. 65 коп. - в рахунок відшкодування понесених судових витрат; в іншій частині позову - відмовлено (а.с. 60-63). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на необґрунтованість висновків суду в частині розміру стягнутої моральної шкоди та порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі (а.с. 72-74). В апеляційній скарзі представник комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водо-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради Сокур В.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення (а.с. 66-67). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга [PERSON] не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга КП «Верхньодніпровське виробниче управління водо-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що 11 лютого 2014 року близько 23.00 год. [PERSON], повертаючись від знайомих разом зі своїм чоловіком [PERSON], впала у відкритий люк по вул. Яцковського у м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, внаслідок чого отримала тілесні пошкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку з раною на шкірі в лівій тім'яній ділянці голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта № З 2-Е від 28 квітня 2014 року. 12 лютого 2014 року [PERSON] була госпіталізована до травматологічного відділення з діагнозом «струс головного мозку та потилична рана голови»; виписана з травматологічного відділення 20 лютого 2014 року; З 21 лютого до 6 березня 2014 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з діагнозом: «стан після відкритої черепно-мозкової травми та струс головного мозку». Із постанови про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2014 року вбачається, що відкритий колодязь водопроводу та каналізації, у який впала [PERSON], належить комунальному підприємству «Верхньодніпровське ВУВКГ «ДОР», начальником якого є [PERSON] В діях посадових осіб КП «Верхньодніпровське ВУВКГ «ДОР» на момент відкриття кримінального провадження вбачалися ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість), однак враховуючи висновок судово-медичного експерта встановлено, що даним діянням не заподіяно істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, тому склад кримінального правопорушення відсутній (а.с.8). Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи матеріальну і моральну шкоду, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою доведений факт отримання тілесних ушкоджень 11 лютого 2014 року внаслідок падіння у люк, який належить КП «Верхньодніпровське ВУВКГ «ДОР», та у зв'язку з неналежним контролем з боку відповідача за станом люків, був відкритим. Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права. Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Зі змісту ч. 1 ст. 1195 ЦК України вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто на користь потерпілого відшкодовуються витрати, які пов'язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я. З матеріалів справи вбачається, що в період з 12 лютого 2014 року по 06 березня 2014 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у зв'язку з отриманими тілесними ушкодження в результаті падання у відкритий люк та вимушена була купувати ліки за призначенням лікаря, що вбачається з листків лікарських призначень. (Медичні карти стаціонарного хворого № 605/108, 732/107). Висновки суду у частині стягнення моральної шкоди у сумі 2000гр. відповідають вимогам ст. 23, 1167 ЦК України і підтверджені матеріалами справи, оскільки суд визначив суму нематеріальних втрат, зазнаних позивачкою, зокрема, душевних страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, та зміну звичного способу життя, - виходячи із засад розумності та справедливості. Так, відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч.1, 2 ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, приниження честі і гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Доводи апеляційної скарги позивачки щодо необґрунтованого зменшення розміру моральної шкоди, не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів, а згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції. Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що на момент проведення досудового слідства 13 лютого 2014 року неможливо було встановити дійсні обставини події 11 лютого 2014 року, оскільки кришка люка водопровідного колодязю могла бути зсунута зацікавленими особами, не спростовує правильності висновків суду, тим більше, що постанова про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2014 року на час розгляду справи апеляційним судом - не скасована і не змінена. У той же час не можна погодитися з висновком суду в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 415 грн. 65 коп. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Суд першої інстанції на порушення ч. 2 ст. 56 ЦПК України, не постановив ухвалу про допуск до участі у справі особи, яка надавала правову допомогу, та стягуючи на користь позивача 415 грн. 65 коп. на відшкодування витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, не обґрунтував її розмір та не перевірив, чи не перевищує така сума граничного розміру компенсації витрат. Із наданих позивачкою квитанцій про оплату юридичних послуг, не вбачається розрахунку витрат часу на надання правової допомоги з урахуванням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки згідно ст. 1 вказаного закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За таких обставин рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетвроської області від 23 жовтня 2014 року у частині стягнення з комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водо-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради витрат на правову допомогу підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Outcome: partial