Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , яка представляє інтереси неповнолітніх відповідачів [PERSON] , [PERSON] , у якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку, розташованому у [ADDRESS] . Обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є власником будинку, розташованого за вищевказаною адресою. Відповідач [PERSON] разом з дітьми: [PERSON] , [INFO] рн ., [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у цьому будинку, однак фактично не проживають у ньому з 2016 року. Реєстрація відповідачів [PERSON] та [PERSON] , [INFO] рн ., [PERSON] , [INFO] , у будинку створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Ухвалою від 11.06.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі третю особу - Балаклійську районну державну адміністрацію Харківської області як орган опіки та піклування. Ухвалою від 08.08.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, у поданій до суду заяві позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] , яка представляє інтереси неповнолітніх відповідачів [PERSON] , [PERSON] , про дату, час і місце судового засідання повідомлялась, однак у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, висновок Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області від 26.07.2019 року № 01-50/2489 про недоцільність визнання неповнолітніх [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою ним у письмовій заяві, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.08.2008 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.09.2008 року (а.с. 8, 9). Згідно відповідей Балаклійської міської ради Харківської області від 30.05.2019 року на запити суду та копії домової книги, відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 12-14, 20-22). З актів обстеження, складених 17.01.2019 року та 06.05.2019 року депутатом Балаклійської міської ради Харківської області Марченком С.Л. у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що відповідачі [PERSON] , 1990р.н., [PERSON] , 2007р.н., [PERSON] , 2012р.н., з 2016 року не проживають у будинку [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Балаклійською районною державною адміністрацією Харківської області надано висновок № 01-50/2489 від 26.07.2019 року про недоцільність визнання [PERSON] , 2007р.н., [PERSON] , 2012р.н., такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . У висновку зазначено, що комісія з питань захисту прав дитини Балаклійської районної державної адміністрації дійшла висновку, що в результаті визнання [PERSON] , 2007р.н., і [PERSON] , 2012р.н., такими, що втратили право користування житловим приміщенням, буде порушено житлові права та інтереси дітей; крім того, [PERSON] не надала доказів забезпечення дітей житлом на законних підставах за іншою адресою (а.с. 47, 48). Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено сім`ю як спільне проживання осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Згідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] рн ., [PERSON] , [INFO] , були зареєстровані за місцем реєстрації і проживання їх матері - відповідача [PERSON] на підставі її заяви за адресою: [ADDRESS] . У належному позивачу на праві приватної власності будинку відповідач [PERSON] та неповнолітні [PERSON] , [PERSON] не проживають з 2016 року. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає у належному позивачу будинку понад встановлені законом строки, протягом яких зберігається право користування житлом, позовні вимоги про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації з місця проживання здійснюється за рішенням суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або про позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Щодо позовних вимог про визнання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд зазначає, що беручи до уваги вік [PERSON] , [PERSON] , вони не можуть самостійно обирати місце проживання, тому факт їх не проживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дітей права користування належним позивачу майном. Відомостей про забезпечення неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , іншим житлом суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Беручи до уваги вищенаведене, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про недоцільність визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині. Як убачається з матеріалів справи, позивач за подання до суду даної позовної заяви сплатила 768,40 гривень судового збору (а.с. 1). У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ст. 141 ЦПК України покладає зазначені судові витрати на відповідача [PERSON] .

Outcome: partial