Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

У січні 2020 року приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» (надалі - ПрАТ «ВФ Україна») звернулось в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в розмірі 23 545 грн. 17 коп., з яких: 16 278 грн. 66 коп. - основна сума боргу, 5 664 грн. 97 коп. - інфляційні втрати, 1 601 грн. 54 коп. - 3 % річних. За обґрунтування позовних вимог зазначило, що між ПрАТ «МТС Україна», відповідно до статуту правонаступником відносно всіх прав та обов`язків якого є ПрАТ «ВФ Україна», та [PERSON] укладено договори про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку: № 5691774/1.12358949 від 01 лютого 2012 року (контракт № 395368819596) на номер телефону № [NUMBER] , дія якого припинена 24 грудня 2016 року та № 5693005/1.12358949 від 02 лютого 2012 року (контракт № 395368819544) на номер телефону № [NUMBER] дія якого припинена 24 грудня 2016 року, відповідно до яких між сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов надання телекомунікаційних послуг. З технічних причин, у зв`язку із переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) особовий рахунок абонента було замінено на № 295368763657. Позивач свої обов`язки за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідні послуги, проте відповідач не виконала обов`язку щодо оплати отриманих послуг за період з 01 липня 2016 року по 31 липня 2016 року, у зв`язку з чим, станом на 16 серпня 2016 року, в останньої наявна заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 16 278 грн. 66 коп. У зв`язку із простроченням виконання зобов`язань за договорами про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку відповідачу також нараховано 5 664 грн. 97 коп. інфляційних втрат та 1 601 грн. 54 коп. трьох процентів річних. 28 січня 2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просив суд відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначив, що відповідач [PERSON] 04 липня 2016 року виїхала за межі України. На той момент вона користувалась номером телефону [NUMBER] . В цей день даний телефонний номер був заблокований, у зв`язку із чим послугами телефонного зв`язку вона не користувала. Послуги міжнародного роумінгу вона не замовляла. Позивачем не надано детального розрахунку заборгованості, у зв`язку із чим не можливо встановити за які послуги нараховано заборгованість у розмірі 16 278 грн. 66 коп. Договір № 5693005/1.12358949 від 02 лютого 2012 року вона взагалі не укладала з позивачем. У даному договорі відсутня необхідна кількість підписів [PERSON] , а також печатка ПрАТ «МТС Україна». Також представником із відзивом на позовну заяву подано заяву про застосування строків позовної давності. 14 лютого 2020 року від ПрАТ «ВФ Україна» до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що відповідач 04 липня 2016 року перебувала закордоном та користувалась номером телефону [NUMBER] , а саме у період з 14:05:46 по 16:16:37 використовувала мобільний Інтернет. Однак, твердження відповідача про те, що оператор її заблокував не відповідають дійсності, оскільки оператор припиняє надання послуг тільки після злісно ухиляння абонентом оплати послуг. Крім того, на період перебування абонента за кордоном оператор не володіє інформацією, щодо користування абонентом послуг корпоративного номеру, а дізнається про використання абонентом номеру телефону після передачі роумінг партнером інформації, щодо користування абонентом послуг корпоративного номеру абонентом, від так позивач не міг припинити подачу послуг в період коли відповідач була закордоном. У випадку не замовлення послуги «міжнародний роумінг» нарахування за наданні послуги в мережах іноземних операторів здійснюється згідно з тарифами іноземних операторів, а у випадку замовлення, послуга «міжнародного зв`язку» надається оператором абоненту на пільгових умовах, тобто за зниженою ціною, однак ніяким чином її не замовлення у випадку користування номером телефону не звільняє від оплати за отриманні послуги. Строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки 05 грудня 2018 року ПрАТ «ВФ Україна» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із [PERSON] заборгованості за надані телекомунікаційні послуги, у видачі якого судом було відмовлено. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити у задоволенні позову з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов договорів про надання телекомунікаційних послуг, внаслідок чого оператор позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за такі послуги із абонента. 01 лютого 2012 року між ПрАТ «МТС Україна», яке 23 травня 2017 року змінило своє найменування на ПрАТ «ВФ Україна», та [PERSON] укладено договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку: № [NUMBER] . Відповідно до умов договору позивачем обрано тарифний пакет GSM «Супер МТС без ПЗЗ» та наступні послуги: SMS; переадресування дзвінка; голосова пошта; « Вам дзвонили !»; « Є зв`язок», переадресація встановлена оператором. 02 лютого 2012 року між ПрАТ «МТС Україна та [PERSON] укладено договір про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку: № [NUMBER] . Відповідно до умов договору позивачем обрано тарифний пакет GSM «Супер МТС без ПЗЗ» та наступні послуги: SMS; « Вам дзвонили !»; «Є зв`язок», переадресація встановлена оператором. Згідно наданого позивачем рахунку за телекомунікаційні послуги вартість наданих відповідачу послуг мобільного зв`язку за період з 01 липня 2016 року по 31 липня 2016 року становить 16 278 грн. 66 коп., з яких: щомісячна вартість пакета та послуги, надані за межами пакета - 09 грн. 26 коп., послуги міжнародного роумінгу - 12 973 грн. 96 коп., податок на додану вартість - 2 594 грн. 79 коп., а також 973 грн. 05 коп. - збір до Пенсійного фонду України. ПрАТ «ВФ Україна», згідно свого статуту, є правонаступником всіх прав та обов`язків ПрАТ «МТС Україна». Надання послуг мобільного зв`язку [PERSON] , які надавав позивач, припинено з 24 грудня 2016 року, що визнано сторонами. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статтях 1, 32, 37 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-IV (далі - Закон № 1280-IV) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж. Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли. Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів. Статтею 39 Закону № 1280-IV визначено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві. Відповідно до вимог частин першої та дев`ятої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII (далі - Закон № 1023-XII) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Статтею 21 Закону № 1023-XII визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Правила), наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача. Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором). Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо). Роумінгом, у розумінні Правил, є послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора, а роумінг-партнери - оператори, що уклали договір про роумінг. Таким чином, за наявності замовленої абонентом послуги міжнародного роумінгу, телекомунікаційні послуги в мережах іноземних операторів надаються абонентові в тому ж самому обсязі, що і у мережі ПрАТ «ВФ Україна». Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів. Згідно пункту 15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів. Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства. У пункті 35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли. Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку. Пунктом 4.4 договору № 5691774/1.12358949 від 01 лютого 2012 року передбачено, що абонент має право користуватися послугами в межах районів України, зазначених на карті зон дії мереж мобільного зв`язку Оператора, а у випадку замовлення Абонентом послуги міжнародного роумінгу - користуватись цією послугою у телекомунікаційних мережах інших країн, з операторами яких Оператор уклав договори з роумінгу (дійсні зони покриття мобільним зв`язком Оператора та роумінгу зазначені на веб-сайті www.mts.com.ua). Аналогічні положення містить пункт 4.4 договору № 5693005/1.12358949 від 02 лютого 2012 року. Таким чином, зі змісту даних договорів вбачається, що право користуватися передбаченими договором послугами за межами України виникає лише у випадку замовлення послуг міжнародного роумінгу. Наведене узгоджується із позицією Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 13 березня 2019 року, за результатом розгляду справи № 607/7810/17. Відповідно до пункту 2.3 затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації «Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг» від 29 листопада 2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2012 року за № 2150/22462, забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв. Встановлено, що згідно до умов договорів відсутня відмітка навпроти послуги «міжнародний роумінг», що свідчить про те, що дана послуга відповідачем не замовлялась. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача не надано жодних доказів щодо вартості отриманих послуг відповідачем, які надавались їй іноземним оператом в роумінгу, оскільки не доведено факту розрахунку з іноземним оператором за ці ж послуги. Проаналізувавши матеріали справи, норми чинного законодавства, суд приходить висновку про те, що в рамках договорів про надання послуг мобільного зв`язку, оператори, провайдери мобільного зв`язку зобов`язані надавати абонентам повну та достовірну інформацію про послуги, що надаються, їх вид, якість, вартість та тарифікацію та не вправі нараховувати та стягувати оплату за послуги, які не були замовлені споживачем та на отримання яких останній не надавав своєї усвідомленої згоди. Враховуючи наведене, у ПрАТ «ВФ Україна» були відсутні будь-які правові підстави для нарахування [PERSON] заборгованості за послуги поза межами пакету послуг визначених у договорах № 5691774/1.12358949 та № 5693005/1.12358949, а саме за послуги міжнародного роумінгу в сумі 12 973 грн. 96 коп., а також абонентської плати за позапакетні послуги в сумі 09 грн. 26 коп., що разом із податком на додану вартість та збором до Пенсійного фонду України становить 16 278 грн. 66 коп. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Враховуючи, що борг за телекомунікаційні послуги в сумі 16 278 грн. 66 коп. [PERSON] позивачем нараховано безпідставно, стягнення із неї 5 664 грн. 97 коп. інфляційних втрат та 1 601 грн. 54 коп. трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання позбавлене правових підстав. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Оскільки позов не підлягає задоволенню у зв`язку із його необґрунтованістю та недоведеністю, питання пропуску позовної давності судом не досліджувалось. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідач в процесі розгляду справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 800 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1597853423.1 від 28 січня 2020 року. А тому дані витрати слід стягнути із позивача в її користь. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 628, 634, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 32, 37 Закону України «Про телекомунікації», п. 35 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року,

Outcome: dismissed