Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи вимоги тим, що сторони перебувають в шлюбі з 07.10.1989 року. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у сторін не склалося в силу відсутності взаєморозуміння і взаємоповаги внаслідок чого сторони разом не проживають. У судовому засіданні позивач відсутня, до суду надала заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву та будь-яких клопотань до суду не надав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 07.10.1989 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Городнянського управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 04, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЕЛ №024964 (а.с.3). Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.18). Сімейне життя у сторін не склалося в силу відсутності взаєморозуміння і взаємоповаги внаслідок чого сторони разом не проживають. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. У зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved