Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 05 липня 2018 року заочне рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 19 грудня 2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення позики та процентів від простроченої суми (ціна позову 1446796,60 грн.) скасовано і призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні. Звернувшись до суду позивач, [PERSON], з уточненими під час судового розгляду позовними вимогами до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 1 468384,47 грн., позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до розписки від 24 червня 2014 року [PERSON], отримала від нього в борг кошти в розмірі 30000 євро, які зобовязалася повернути до 01 квітня 2015 року зі сплатою 50% річних, розмір яких за домовленістю склав 1250 євро. 10 вересня 2014 року [PERSON] взяла у позивача в борг 8700 доларів США, які зобовязалася повернути до 10 жовтня 2014 року, зі сплатою 50% річних, розмір яких за домовленістю склав 360 доларів США. Також відповідно до розписки від 08 листопада 2014 року [PERSON] взяла в борг у позивача 4660 долари США, які зобовязалася повернути до 01 квітня 2015 року, зі сплатою 50% річних. Майновим поручителем в розписках було зазначено чоловіка [PERSON] - [PERSON], оскільки кошти були отримані в інтересах сімї, оскільки відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором використане в інтересах сімї. Не дивлячись на взяті на себе зобовязання, які зазначені в наданих позивачеві розписках, відповідачі їх не виконали, кошти отримані за борговими розписками не повернуто, а тому позивач звернувся до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за розписками від 24 червня 2014 року, 10 вересня 2014 року та 08 листопада 2014 року з врахуванням трьох процентів річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, в розмірі 1 468384 (один мільйон чотириста шістдесят вісім тисяч триста вісімдесят чотири ) грн. 47 коп., що складається: із заборгованості по розписках в розмірі 1 329713,60 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 138670,87 грн.. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив його задовольнити, зокрема пояснив, що відповідачі брали у нього кошти за двома розписками разом, чоловік [PERSON] не заперечував проти позики останньої, кошти брали для сімї і для приватизації будинку за кордоном. 08 листопада 2014 року відповідачка [PERSON] сама брала позику в розмірі 4600 грн. Просив стягнути заборгованість за договором позики в сумі, яка зазначена у позовній заяві. Кошти. Які отримував від відповідачки [PERSON] це повернення 50 % річних, які не просить стягувати з відповідачів. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що дійсно факт отримання коштів, як позики, [PERSON] від [PERSON] був, і кошти остання отримала. Позов в частині стягнення боргу з [PERSON] не визнав та проти нього заперечив, оскільки строк дії поруки припинився і доказів, що кошти бралися для сімї позивач суду не давав . Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 24 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики (розписка) згідно з умовами якого позивач надав відповідачці грошові кошти в розмірі 30000 (тридцять тисяч) євро, а [PERSON] зобовязалася повернути борг у строк до 01 квітня 2016 року. . Майновим поручителем по договору позики [PERSON] зазначено її чоловіка [PERSON]. Також 10 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики (розписка) згідно з умовами якого позивач надав відповідачці грошові кошти в розмірі 8700 (вісім тисяч сімсот) дол.США, а остання зобовязалася повернути борг у строк до 10 жовтня 2016 року. Майновим поручителем по договору позики [PERSON] зазначено її чоловіка [PERSON]. Також судом встановлено, що 08 листопада 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики (розписка) згідно з умовами якого позивач надав відповідачці грошові кошти в розмірі 4660 (чотири тисячі шістсот шістдесят) дол.США , а остання зобовязалася повернути борг у строк до 01 квітня 2015 року, сплачуючи щомісяця 50 відсотків. \~Частиною 2\~статті 1047 ЦК України\~встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Укладення договору позики між сторонами підтверджується оригіналами розписок від 24 червня 2014 року, 10 вересня 2014 року та від 08 листопада 2014 року. Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування його позовних вимог, а саме розписки позичальниці, відповідачем умови договору не виконані, а тому сума боргу становить 13360 доларів США та 30000 євро. За\~ст.524 ЦК України\~зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до\~ст.533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14 висловлено правову позицію про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України\~гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у\~статті 1048 ЦК України, та при застосуванні\~статті 625 ЦК України. У відповідності до позовної заяви, позивачем розрахована сума заборгованості згідно відомостей Національного банку України, згідно якої співвідношення долара США до української гривні за офіційним курсом НБУ станом на 06.11.2018 року складає 28,01 грн. за 1 (один) долар США, співвідношення євро до української гривні за офіційним курсом НБУ станом на цю же дату складає 31,85 грн. за 1 (один) євро. Відповідачкою [PERSON] порушено умови договорів щодо виконання зобов'язань належним чином за розписками від 24 червня 2014 року, 10 вересня 2014 року та 08 листопада 2014 року, а тому суд стягує з відповідачки [PERSON] на користь позивача борг в розмірі 8700 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 06.11.2018 року еквівалентно 243 687 грн., 4660 доларів США, що еквівалентно 130526,60 грн. та 30000 євро, що за курсом Національного банку України станом на 06.11.2018 року еквівалентно 955500 грн.. Як передбачено ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі\~ст. 1050 ч. 1 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Частиною 2\~статті 625 ЦК України\~визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що відповідно до вимог ст.ст.625,\~1050 ЦК України, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь суми трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 103194 грн. за розпискою від 24 червня 2014 року, в розмірі 21380 грн. за розпискою від 10 вересня 2014 року та в розмірі 14096,87 грн. за розпискою від 08 листопада 2014 року, відповідно до розрахунку, поданого позивачем в уточненій позовній заяві. В судовому засідання об'єктивно встановлено, що відповідачкою [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконуються. Відповідачка на даний момент належну суму позики позивачу не повернула, а тому до стягнення підлягають вищезазначені суми позики, а також три проценти річних від простроченої суми боргу. Однак ,суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення боргу з [PERSON] за борговими розписками, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором використане в інтересах сімї. Позивач [PERSON] пояснював суду, що при отримані позики [PERSON] постійно був її чоловік [PERSON], який не заперечував проти отримання дружиною позики, говорив, що кошти беруться для потреб сімї, а саме для придбання будинку, а тому [PERSON] несе ті ж обовязки по поверненню боргу, що і дружина. Однак, позивачем для підтвердження своїх пояснень, суду не надано жодного доказу, що кошти по борговим розпискам позичалися в інтересах сімї, а тому підстав солідарного стягнення з відповідачів боргу, як зазначено у позовній заяві, немає. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 8000 грн.

Outcome: approved