Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], у якому просили визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] в частині умов про визначення покупця будинку удаваним, визнати [PERSON] та [PERSON] покупцями вказаного будинку та визнати за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки права власності з моменту укладення договору купівлі-продажу, а саме з 08 лютого 2007 року. Позов обгрунтований тим, що 08 лютого 2007 року позивачі [PERSON] та [PERSON] маючи заощадження купили житловий будинок в [ADDRESS] для своєї доньки [PERSON], яка на той час проживала у своєї сестри [PERSON] та не мала власного житла. Позивачі зазначають, що з метою уникнення зайвих витрат на оформлення договору дарування вказаний житловий будинок був куплений за договором купівлі-продажу на ім'я доньки [PERSON] У 2012 році у спірному будинку був зареєстрований колишній чоловік [PERSON] - [PERSON], який після розірвання шлюбу почав пред'являти права на житловий будинок, тому позивачі змушені звернутися з даним позовом, так як спірний будинок було куплено за їх спільні сумісні кошти, вони є покупцями спірного майна. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2015 року позов [PERSON], [PERSON] задоволено частково; договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] в частині покупця, якими є [PERSON] та [PERSON], визнано удаваним; в решті вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON], [PERSON] в задоволенні позову; стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 2779 грн. 07 коп. та стягнути з [PERSON], [PERSON] на його користь понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує на те, що позивачами невірно визначено ціну позову, оскільки вартість спірного будинку становить 315857 грн., а тому недоплачена сума судового збору підлягає стягненню з них на користь держави. [PERSON] зазначає, що під час купівлі спірного будинку він як чоловік [PERSON] надав згоду на купівлю [PERSON] будинку, позивачів при укладанні договору купівлі-продажу не було та з моменту купівлі будинку і до часу звернення до суду з вказаним позовом позивачі жодних претензій не заявляли, хоча були обізнані, що будинок був куплений на ім'я [PERSON], що свідчить про пропуск ними позовної давності. Апелянт вказує, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року встановлено, що з 07 серпня 1991 року по 10 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, а спірний будинок є їх спільною сумісною власністю подружжя, та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного майна, тобто вказані обставини, в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON] просять скасувати частково рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги [PERSON], [PERSON] зводяться до незгоди з частковим задоволенням їх позовних вимог, оскільки якщо особа купила нерухоме майно за свій рахунок, то є всі підстави, у порядку статті 16 ЦК України, визнати право власності саме за цією особою. Апелянти вказують на те, що у судовому засіданні [PERSON] визнав факт купівлі половини житлового будинку по [ADDRESS] за кошти позивачів. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON] просила рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2015 року залишити без змін. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON], представник [PERSON], [PERSON] - адвокат Дуденок О.О. просила відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та задовольнити апеляційну скаргу позивачів. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON], [PERSON] підлягає відхиленню, а апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в задоволеній частині, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи було встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Задовольняючи позов [PERSON], [PERSON] в частині визнання договору купівлі-продажу удаваним та визнання їх покупцями, суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] не була покупцем спірного житлового будинку у зв'язку з відсутністю у неї коштів на час оформлення будинку. Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності по 1/2 частині спірного будинку, районний суд виходив з того, що таке право рішенням суду від 06 липня 2015 року визнано за [PERSON] та [PERSON] Однак з висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не може погодитися апеляційний суд, виходячи з наступного. Судом по справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 07 серпня 1991 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.37). 08 лютого 2007 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], розміщений на земельній ділянці територіальної громади м. Прилуки. Договір посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №1704 (а.с.3). При укладанні договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року, [PERSON] надано письмову нотаріально посвідчену згоду на купівлю дружиною, [PERSON], житлового будинку по [ADDRESS], та на укладання нею договору купівлі-продажу вказаного будинку (а.с.52). Згідно домової книги на житловий будинок по [ADDRESS], у спірному будинку з 17 березня 2007 року була зареєстрована [PERSON], а з 16 листопада 2012 року - [PERSON] (а.с.8-10). Під час розгляду справи було встановлено, що відповідачка [PERSON] померла [INFO], тобто до подачі позову до суду (а.с.60). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2014 року було визнано житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями; проведено реальний розподіл вказаного будинку та виділено в натурі (а.с.81-82). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року скасовано рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2014 року в частині розподілу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами [ADDRESS] та розподілу судових витрат та проведено інший розподіл спірного житлового будинку за результатами додаткової судової будівельно-технічної експертизи №18-20/15-24 від 14 травня 2015 року; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку із господарськими спорудами; в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.84-88). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року залишено без змін. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частини може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. За змістом вказаних норм не може підтверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. За положеннями ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобовязання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презумується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Разом із тим, відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. При цьому, удаваним може бути не весь правочин, але лише в частині когось з його учасників, якщо буде встановлено, що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти її покупну ціну, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною. Як вбачається з позовної заяви, вважаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 08 лютого 2007 року удаваним в частині умов про визначення покупця, позивачі [PERSON], [PERSON] посилалися на те, що насправді будинок був куплений за їх спільні сумісні кошти для їх доньки [PERSON], яка власного житла не мала. За поясненнями позивачки [PERSON] та яка була допитана як свідок, спірний будинок був куплений за її кошти та [PERSON] саме для їх доньки [PERSON], участі у пошуках житла вона не брала, у нотаріуса за житло не розраховувалась, наміру проживати у будинку позивачі не мали. За поясненнями [PERSON], та яка також була допитана як свідок, коштів на купівлю спірного будинку у неї не було, [PERSON] теж не мав таких коштів, спірний будинок був куплений батьками [PERSON] та [PERSON] за їх власні кошти. Свідок [PERSON], яка є донькою позивачів та сестрою відповідачки [PERSON], підтвердила, що будинок був куплений за кошти батьків, гроші вона зберігала у себе та під час оформлення договору передавала їх сину [PERSON] - [PERSON] Свідок [PERSON], який є сином померлої [PERSON] підтвердив, що гроші за будинок по [ADDRESS] їй передала [PERSON] [PERSON] підтвердив, що половина коштів на купівлю спірного будинку належала батькам [PERSON] - позивачам [PERSON], [PERSON], інша половина - йому. Матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження доводів позивачів, рішення суду грунтується на поясненнях сторін по справі та свідків, які були допитані у суді першої інстанції. Визнаючи договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] в частині покупця удаваним районний суд не врахував того, що [PERSON] та [PERSON] мали на меті придбати будинок на підставі договору купівлі-продажу для їх доньки [PERSON], яка після укладення спірного договору зареєструвалася в житловому будинку та проживає по теперішній час, що свідчить про виконання обов'язків покупця саме [PERSON], а не позивачами, які не мали на меті купити будинок для себе та проживати в ньому. У момент оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 лютого 2007 року кошти за будинок сплатили не позивачі, а [PERSON] Крім того, після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 лютого 2007 року, [PERSON] та [PERSON], будучи достовірно обізнані щодо умов договору в частині покупця, не оспорювали його, тобто визнавали право власності на будинок за [PERSON], а спір щодо визнання вказаного договору удаваним в частині покупця виник після заявлення [PERSON] права на 1/2 частину будинку. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON], які не були сторонами спірного правочину, не надано належних та допустимих доказів вважати договір купівлі-продажу житлового будинку від 08 лютого 2007 року удаваним в частині покупця та визнання їх покупцями такого будинку, рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню шляхом ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] в частині умов про визначення покупця будинку удаваним, визнання [PERSON] та [PERSON] покупцями вказаного будинку. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за [PERSON], [PERSON] по 1/2 частці права власності будинку за кожним є вірним і доводи апелянтів - позивачів щодо наявності підстав у порядку статті 16 ЦК України для визнання права власності за ними не заслуговують на увагу, зважаючи на те, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 жовтня 2014 року та рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2015 року право власності на спірний будинок визнано в рівних частинах за [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як роз'яснено в п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, у справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК за загальною сумою всіх вимог. При зверненні до суду з позовом позивачі заявили вимоги про визнання договору купівлі-продажу в частині умов про визначення покупця будинку удаваним, визнання [PERSON] та [PERSON] покупцями вказаного будинку, що є двома самостійними вимогами немайнового характеру та визнання за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки права власності з моменту укладення договору купівлі-продажу, що є вимогою майнового характеру. Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи №18-20/15-24 від 14.05.2015 року, складеного експертом Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] без врахування земельної ділянки становить 315857 грн. Відтак, при зверненні до суду позивачі мали сплатити за дві вимоги немайнового характеру та одну майнову вимогу 3645,77 грн. ((1218 грн. х 0,2) + (1218 грн. х 0,2) + (315857 грн. х 1%)). Проте [PERSON] було сплачено тільки 874,93 грн. (а.с.22). Сума недоплаченого позивачами судового збору при зверненні до суду з позовом складає 2770 грн. 84 коп. (3645,77 грн. - 874,93 грн.). Таким чином, з [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню по 1385,42 грн. з кожного недоплаченого судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції. Оскільки апеляційна скарга [PERSON] задоволена та скасовано рішення суду в частині задоволених вимог [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу в частині умов про визначення покупця удаваним, визнання позивачів покупцями вказаного будинку (дві вимоги немайнового характеру, що складає 535,92 грн. ((1218 грн. х 0,2) + (1218 грн. х 0,2) х 110%), то з [PERSON], [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] по 267,96 грн. (535,92 грн. : 2) з кожного за апеляційний розгляд справи. Вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON], [PERSON] на його користь понесених по справі витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Як роз'яснено в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи наявний договір №63 від 25 вересня 2014 року, укладений між адвокатським об'єднанням «Адвокатська контора «ЛОГОС», яка уповноважила адвоката [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої, про надання адвокатських послуг (а.с.42-43) та квитанція до прибуткового касового ордеру №162 від 14.06.2015 року про сплату [PERSON] 4000 грн. за надання юридичних послуг (а.с.44). Враховуючи відсутність в матеріалах справи розрахунку вартості допомоги адвоката [PERSON], відсутні законні підстави для їх відшкодування.

Outcome: partial