Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Унаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором станом на 30 квітня 2015 року у нього перед банком утворилась заборгованість у розмірі 36579 грн. 98 коп., яка складається з: 13691 грн. 76 коп. заборгованості за кредитом; 18224 грн. 77 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом; 2445 грн. 36 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1718 грн. 09 коп. штрафу (процентна складова), яку ПриватБанк просив стягнути на його користь з [PERSON] Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2016 року скасовано; позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково: стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 28 грудня 2010 року у розмірі 31 916 грн. 53 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 13 691 грн. 76 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом 18224 грн. 77 коп.; в іншій частині позову відмовлено. Із зазначеним рішенням Апеляційного суду Донецької області не погодився [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], та подав касаційну скаргу. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року касаційну скаргу представника відповідача задоволено частково: рішення Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року скасовано в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року залишено без змін. У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача вважав, що апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнувши суму нарахованих банком процентів за користування кредитом, безпідставно не врахував перебування відповідача у зоні проведення антитерористичної операції, що є підставою для звільнення його за цей період від сплати процентів. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання апеляційного суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судами встановлено, що 28 грудня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії картки «Універсальна», яка видана на імя [PERSON], закінчився 31 серпня 2014 року. Встановлено, що останній платіж за умовами договору відповідач здійснив 12 травня 2012 року, після чого грошові зобовязання за договором ним не виконувались, унаслідок чого станом на 30 квітня 2015 року утворилась заборгованість. Суд касаційної інстанції скасував рішення Апеляційного суду Донецької області від 19 квітня 2016 року та передав на новий розгляд, бо апеляційний суд, встановивши, що останній платіж [PERSON] було здійснено 12 травня 2012 року, не встановив у який період відповідач перебував у зоні проведення антитерористичної операції на Сході України, де він виконував військовий обовязок, доводів відповідача не перевірив, а тому дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом. Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в частині спору про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Згідно ч. 4 ст. 14 ЦК України звільнення особи від цивільного обовязку або його виконання може мати місце тільки у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У ст. 607 ЦК України зазначається, що зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає. Такою обставиною, що звільняє від виконання кредитного зобовязання є перебування [PERSON] у зоні проведення антитерористичної операції на Сході України, де він виконує військовий обовязок. Так, законодавець звільнив військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістів та військовозобовязаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду від нарахувань штрафних санкцій, пені за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також процентів за користування кредитом (п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Повністю від кредитних зобовязань на підставі п. 15 ст. 14 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказаних осіб не звільнено. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за процентами за користування кредитом з 17.01.2011 року по 30.04.2015 року складає 18224 грн. 77 коп. На підтвердження розміру заборгованості позивачем наданий розрахунок (а.с.4-5). Згідно із довідкою Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 07.02.2017 року №18/13-450 [PERSON], [INFO], відряджався до зони проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» наказами ГУМВС України в Дніпропетровській області від 28.08.2014 р. № 329 о/с дск в період з 28 серпня 2014 року по 19 січня 2015 року; від 20.01.2015 р. №17 о/с дск в період з 22 січня по 07 квітня 2015 року (а.с.232). З розрахунку заборгованості вбачається, що на час відрядження [PERSON], тобто станом на 28 серпня 2014 року заборгованість за процентами за користування кредитом складала 12 078,10 грн. (а.с.5). Таким чином з позичальника підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом у період з 17.01.2011 р. по 28.08.2014 року в сумі 12 078,10 грн. Однак суд першої інстанції без урахування обставин справи і з порушенням норм матеріального права дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами за користуванням кредитом. Враховуючи викладене, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом і ухвалює нове рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Outcome: partial