Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», в якому просить стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 вересня 2016 року по 18 травня 2017 року у розмірі 8193,90 грн, посилаючись на те, що при його звільненні з даного підприємства відповідні розрахунки з ним проведені не були. Ухвалою Романівського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2017 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь [PERSON] середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 20 вересня 2016 року було закрито. В судовому засіданні представник позивача позов в частині стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 вересня 2016 року по 18 травня 2017 року підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнала, пояснивши, що рішенням суду від 26 жовтня 2016 року було вже вирішено спірні відносини між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Окрім цього, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у звязку з порушенням вимог статті 61 Конституції України щодо притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Заслухавши пояснення\~ представників сторін, а також дослідивши\~ письмові докази, суд прийшов до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з жовтня 2012 року позивач був прийнятий на посаду техніка-землевпорядника Романівського районного виробничого відділу Житомирської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Наказом від 30 березня 2016 року позивач був звільнений з роботи на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України з 31 березня 2016 року. Вказані обставини встановлені судовим рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2016 року і на підставі частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають доказуванню. Цим же судовим рішенням було частково задоволено позов [PERSON] та стягнуто з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на його користь 3059,83 грн заборгованості по заробітній платі та 5810,22 грн середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (цивільна справа № 290/777/16-ц). Відповідно до постанови головного державного виконавця Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 14 липня 2017 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 290/777/16-ц, виданого Романівським районним судом Житомирської області 25 листопада 2016 року, закінчено у зв'язку з повним виконанням рішення суду. Відповідно до частини 1\~статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.\~ Встановивши вину відповідача в невиплаті належних позивачеві при звільненні грошових сум, а також те, що виплата вказаних грошових сум була здійснена під час примусового виконання судового рішення, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] Визначаючи розмір середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить із наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 (далі Порядок). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. [PERSON] звільнений з роботи 31 березня 2016 року, заробітна плата позивача за останні повні відпрацьовані місяці становить 2185,35 грн (листопад 2015 року - 671,44 грн, грудень 2015 року - 1513,91 грн). Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 49,66 грн (2185,35 грн : 44 - кількість робочих днів у повних відпрацьованих місяцях). Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Враховуючи вищевикладене, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 21 вересня 2016 року по 18 травня 2017 року (день звернення до суду) становить 8144,24 грн (кількість робочих днів за період невиплати 164 днів х на середньоденну заробітну плату 49,66 грн). Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. В матеріалах справи міститься квитанція до прибуткового касового ордера від 15 травня 2017 року на суму 1000 грн, які завірені печаткою адвоката [PERSON], договір про надання послуг у цивільному процесі в якості представника позивача, додаткова угода до договору про надання правової допомоги та довідка-розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн. З вказаної довідки вбачається, що адвокат [PERSON], якому позивач відповідно до квитанції сплатив 1000 грн за надання правової допомоги, а саме за вивчення нормативно-правової бази, що згідно розрахунку становить 2 год, аналіз наданих документів 1 год та підготовки позовної заяви 2 год, є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. Згідно частини 1 та частини 2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» затверджено граничні розміри компенсації витрат, що пов'язані з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до якої розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За таких обставин, суд стягує з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн, оскільки вони підтвердженні документально та не перевищують граничний розмір компенсації витрат, що повязані з розглядом даної цивільної справи. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню\~ на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».\~

Outcome: approved