Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з відповідача вартість матеріальної шкоди в сумі 56000,00 грн., пеню в розмірі 4933,60 грн., та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.10.2013 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] і Харківською обласною філією ПАТ «Астра банк» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №923/13-Тз/х/01 від 23.10.2013 року. Об'єктом страхування є автомобіль [NUMBER], а страхова сума складає 108200,00 грн. Франшиза складає 1% від страхової суми, а саме 1082,00 грн. Строк дії договору з 23.10.2013 року по 22.10.2014 року. 02.05.2014 року невстановлена особа у м. Одеса пошкодила автомобіль, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. У встановлений договором строк позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою та повідомила про подію, що сталася, надала автомобіль для огляду пошкоджень та надала копії документів передбачені договором. Правоохоронні органи провели досудове слідство та не встановили особу, якою було спричинено пошкодження автомобілю позивача, у зв'язку з чим винесли постанову про закриття кримінального провадження від 27.11.2014 року. Відповідач листом від 22.08.2014 року письмово повідомив позивача про те, що прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. В обґрунтування відмови відповідач зазначив, що особливою умовою для визнання даної події страховим випадком є факт, що пошкодження транспортного засобу третіми особами має бути кваліфіковане як кримінальне правопорушення. Однак, постановою про закриття кримінального провадження від 25.07.2014 року встановлено, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діянні невідомих осіб складу кримінального правопорушення. З даною відмовою позивач не погоджується, оскільки вона виконала усі умови передбачені договором добровільного страхування наземного транспорту від 23.10.2013 року, звернулась до правоохоронних органів для встановлення осіб, які спричинили шкоду. Крім того, представник позивача неодноразово оскаржував постанову про закриття кримінального провадження, однак ст. 284 КК України передбачає лише такі підстави для закриття кримінального провадження, як відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Для визначення шкоди спричиненої автомобілю позивач звернулась до станції з технічного обслуговування, якою було складено рахунок на суму 56000,00 грн. Вважає, що зазначена матеріальна шкода підлягає стягненню з відповідача. Крім того, у зв'язку з несвоєчасною виплатою суми матеріальної шкоди, відповідач зобов'язаний, згідно п.п. 30.1 п. 30 договору, сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого страхування, що становить 4933,60 грн. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що дійсно між сторонами було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №923/13-Тз/Х/01. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Отже, уклавши та підписавши договір, сторони тим самим засвідчили свою згоду та прийняли умови, які були в ньому закріплені. Відповідно до п.п. 25.1.2 та п.п. 25.1.4 п. 25.1 розділу 25 «Дії страхувальника в разі настання страхового випадку», в разі настання передбаченої у п. 22.2 договору події, страхувальник зобов'язаний негайно повідомити про настання події компетентні органи, страховика або його представника, а також викликати відповідні компетентні органи: приймати заходи щодо збереження слідів події. Крім того, згідно з п.п. 24.2.2 п. 24.2 договору страхування, страхувальник зобов'язаний виконувати всі умов договору та правил. Згідно відповіді Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, на запит відповідача було повідомлено, що 02.05.2014 року в м. Одесі на провулку Віце-Адмірала Жукова в період з 14.00 по 18.30 год. за фактом ст. 294 КК України будь-яких кримінальних проваджень зареєстровано не було. Крім того, як вбачається з пояснювальної записки позивача, остання зазначила, що їй було відмовлено в Приморському та в Малиновському відділі міліції у прийнятті повідомлення про подію, у зв'язку із чим вона вирішила звернутись у відділення міліції за місцем відпочинку. Відповідач звернувся до Малиновського відділу поліції в м. Одесі, на який отримав відповідь, що згідно бази ІІПС АРМОР 03.05.2014 року [PERSON] із письмовою заявою звернулась до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області. Тобто, вищевказане свідчить про відсутність звернень позивача про виклик компетентних органів на місце події, що є порушенням умов договору. Оскільки договором страхування обумовлено порядок підтвердження настання страхового випадку, порушення позивачем даного порядку (відсутній виклик компетентних органів на місце події та збереження слідів події) позбавляє відповідача можливості переконатися, що дійсно така обставина є випадком, який передбачений розділом 22 договору страхування, як страховий випадок, або випадком, який передбачений розділом 28 договору страхування, як виключення зі страхових випадків. На підставі викладеного, просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа ПАТ «АГРОПРОСПЕРІС БАНК» в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Врахувавши заяву представника позивача, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифікату). Встановлено, що 23.10.2013 року між позивачем та відповідачем ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №923/13-Тз/Х/01 «Hyundai I10», д.н. [NUMBER]. З матеріалів позовної заяви вбачається, що 02.05.2014 року невстановлена особа у м. Одеса пошкодила автомобіль позивача, у зв'язку із чим остання звернулась до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою-повідомленням про подію. Правоохоронні органи провели досудове слідство та не встановили особу, якою було спричинено пошкодження автомобілю позивача, у зв'язку з чим винесли постанову про закриття кримінального провадження від 27.11.2014 року. Відповідач листом від 22.08.2014 року письмово повідомив позивача про те, що прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. В обґрунтування відмови відповідач зазначив, що особливою умовою для визнання даної події страховим випадком є факт, що пошкодження транспортного засобу третіми особами має бути кваліфіковане як кримінальне правопорушення. Однак, постановою про закриття кримінального провадження від 25.07.2014 року встановлено, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діянні невідомих осіб складу кримінального правопорушення. З даною відмовою позивач не погоджується, оскільки вона виконала усі умови передбачені договором добровільного страхування наземного транспорту від 23.10.2013 року, звернулась до правоохоронних органів для встановлення осіб, які спричинили шкоду. Крім того, представник позивача неодноразово оскаржував постанову про закриття кримінального провадження, однак ст. 284 КК України передбачає лише такі підстави для закриття кримінального провадження, як відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Для визначення шкоди спричиненої автомобілю позивач звернулась до станції з технічного обслуговування, якою було складено рахунок на суму 56000,00 грн. Вважає, що зазначена матеріальна шкода підлягає стягненню з відповідача. Крім того, у зв'язку з несвоєчасною виплатою суми матеріальної шкоди, відповідач зобов'язаний, згідно п.п. 30.1 п. 30 договору, сплатити пеню в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого страхування, що становить 4933,60 грн. Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне. Відповідно до глави 67 ЦК України та положень Закону України «Про страхування» відносини, що виникають між страховиком і страхувальником є договірними відносинами. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до пояснень позивача, 02.05.2014 року невідомими особами було пошкоджено автомобіль [NUMBER], що був припаркований на провулку Віце-адмірала Жукова в м. Одеса. Відповідно до п.п. 25.1.2 та п.п. 25.1.4 розділу 25 «Дії страхувальника в разі настання страхового випадку», в разі настання передбаченої у п. 22.2 договору події, страхувальник зобов'язаний негайно повідомити про настання події компетентні органи, страховика або його представника, а також викликати відповідні компетентні органи: приймати заходи щодо збереження слідів події. Згідно п.п. 24.2.2 п. 24.2 договору страхування, страхувальник зобов'язаний виконувати всі умови договору та правил. Згідно відповіді Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, на запит відповідача, було повідомлено, що 02.05.2014 року в м. Одесі на провулку Віце-Адмірала Жукова в період часу з 14.00 по 18.30 год. за фактом ст. 294 КК України будь-яких кримінальних проваджень зареєстровано не було. Як вбачається з пояснювальної позивача, остання зазначає, що їй було відмовлено в Приморському та в Малиновському відділі міліції в прийняті повідомлення про подію, у зв'язку із чим позивач вирішила звернутись у відділ міліції за місцем відпочинку. З відповіді №38/в6773 від 12.12.2017 року вбачається, що згідно бази ІІПС АРМОР 03.05.2014 року [PERSON] із письмовою заявою звернулась до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області. Тобто, вказане свідчить про відсутність звернень позивача про виклик компетентних органів на місце події. У матеріалах справи відсутні докази про неможливість викликати компетентні органи на місце події, також не було надано доказів про неможливість зареєструвати повідомлення у відповідному (належному) відділі поліції за місцем події. Згідно п.п. 28.4.6 п.28.4 договору страхування, страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник (його представник) не виконав обов'язків, передбачених умовами договору. Договором страхування обумовлено порядок підтвердження настання страхового випадку та порушення з боку позивача даного порядку (відсутність виклику компетентних органів на місце події та збереження слідів події) позбавляє ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» можливості переконатися, що дійсно така обставина є випадком, який передбачений розділом 22 договору страхування, як страховий випадок, або випадком, який передбачений розділом 28 договору страхування, як виключення зі страхових випадків. Згідно із п. 22.1 договору страхування, страховик бере на себе зобов'язання компенсувати прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 22.2 договору. Пунктом 22.2.3 договору страхування до страхових ризиків «битки внаслідок інших подій» відносяться пошкодження транспортного засобу внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України». Таким чином, особливою умовою для визнання даної події страховим випадком є факт, що пошкодження транспортного засобу третіми особами має бути кваліфіковане як кримінальне правопорушення. Однак, постановою про закриття кримінального провадження від 25.07.2014 року винесеною слідчим СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС встановлено, що кримінальне провадження підлягає закриттю у зв'язку з відсутністю в діянні невідомих осіб складу кримінального правопорушення. Отже, в діях невідомих осіб, що пошкодили транспортний засіб позивача, відсутнє правопорушення, що передбачене Кримінальним кодексом України. Позивачем не надано доказів відповідачу, на виконання вимог п. 22.2.3 договору страхування, документів на підтвердження факту настання страхового випадку «збитки внаслідок інших подій», а саме, що пошкодження транспортного засобу завдані внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки даний випадок пошкодження застрахованого транспортного засобу не є страховим. Крім того, слід зазначити, що відповідно до розділу 17 та п. 27.11.2 розділу 27 договору страхування при пошкоджені транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в п. 12 договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, при розрахунку страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО на вибір страховика. Відповідно до п. 27.12 договору страхування у випадку виникнення суперечок між сторонами про причини та розмір збитку (витрат на відновлення транспортного засобу) кожна із сторін має право вимагати проведення експертизи. Експертиза здійснюється за рахунок сторони, яка вимагала її проведення. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. Відповідно до п. 22.1 договору страхування страховик бере на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками. Відповідно до п. 12.3 договору страхування, щодо збитків які є наслідком настання подій за страховим ризиком «збитки внаслідок інших подій» застосовується франшиза 1082,00 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем не надано суду доказів, що шкода у розмірі 56000,00 грн. була завдана автомобілю [NUMBER] внаслідок настання події, що відбулась 02.05.2014 року на провулку Віце-адмірала Жукова в м. Одесі. Крім того, відновлення пошкодженого транспортного засобу здійснено на базі СТО, яке було вибрано позивачем, а не страхувальником, що є порушенням розділу 17 та п. 27.11.2 розділу 27 договору страхування. Так само позивачем не надано висновок незалежної експертизи щодо розміру збитків. Обов'язковість умов договору страхування передбачена ст. 6 Закону України «Про страхування», відповідно до якої добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюється страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. На цих правових підставах конкретні умови страхування визначаються сторонами при укладенні договору добровільного страхування. Договір страхування є правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Отже, двостороннім правочинам притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Отже, сторонами при укладенні договору добровільного страхування визначається весь порядок та умови здійснення страхового відшкодування. Уклавши і підписавши договір страхування, сторони тим самим засвідчили свою згоду та прийняли умови, які були в ньому закріплені. Зокрема і підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вартості матеріальної шкоди у розмірі 56000,00 грн., задоволенню не підлягають. Позивач також просила стягнути з відповідача пеню у розмірі 4933,60 грн. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойку (штрафу, пені) розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до п. 30.1 договору страхування страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний робочий день прострочення здійснення страхового відшкодування. Відповідно до п. 27.2 договору страхування, страхове відшкодування сплачується страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитку. Страхувальник зобов'язаний надати страховику усі необхідні документи, що підтверджують причини та розмір збитку, перелік яких наведено в розділі 26. Як встановлено вище, в на підтвердження факту настання страхового ризику «збитки внаслідок інших подій», а саме, що пошкодження транспортного засобу завдані внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України, позивачем до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» не надано, а тому нарахування пені є безпідставним. Також, позивачем нараховано пеню за період з 01.01.2015 року по 01.05.2017 року в порушення ст.ст. 258, 267 ЦК України, згідно якої до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» пені в розмірі 4933,60 грн. є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні також слід відмовити. Слід зазначити, що згідно ст. 3 Закону України «Про страхування», страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат. Відповідно до п. 3 договору страхування, вигодонабувачем є АСТРА БАНК м. Харків. Відповідно до п. 24.2.16 договору страхування, страхувальник зобов'язується не здійснювати будь-яких дій, пов'язаних із зміною та/або припиненням прав вигодонабувача, та не має права протягом дії договору призначати інших вигодонабувачів за договором страхування, якщо інше не буде письмово погоджено між сторонами та вигодо набувачем. З викладеного вбачається, що відповідно до умов договору страхування та вимог Правил страхування, страхове відшкодування, що має бути сплачене за договором страхування, сплачується вигодонабувачу. В той же час, [PERSON] в порушення умов договору страхування та правил страхування, без письмового погодження між страховиком, страхувальником і вигодонабувачем, визначає себе вигодонабувачем. Отже, враховуючи те, що вигодонабувачем за договором страхування (особою, на користь якої має бути виплачено страхове відшкодування у разі настання страхового випадку) є АСТРА БАНК м. Харків, позивач в порушення ст. 4 ЦПК України, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав безпідставно, нею не надано доказів на підтвердження права за даних умов договору вимагати стягнення страхового відшкодування на свою користь. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеної у «Судовій практиці розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 року та відповідно до якої, право вимоги позивач (потерпілий, страхувальник) може мати лише на підставі уповноваження його належним чином вигодонабувачем. Якщо ж вигодонабувач не наділив позивача такими повноваженнями, то останній не має права на одержання страхової виплати і на цій підставі є неналежним позивачем у позові про її стягнення. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довела тих обставини на які посилалась як на підставу своїх вимог, а тому у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed