Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, яку останній раз уточнив 29 березня 2019 року, в якій остаточно просив: змінити частку, яка належала [PERSON] (згідно договору купівлі-продажу від 16.09.1976 року) з 1/24 на 3/100 частини домоволодіння [ADDRESS] ); визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після померлих [PERSON] та [PERSON] на 3/100 частини домоволодіння [ADDRESS] ), що складається з наступних приміщень у будинку літ. Г-1: 1 - передпокій площею 4,2 кв.м., 2 - санвузол площею 1,8 кв.м., 3 - кухня площею 4,4 кв.м., 4 - житлова площею 9,1 кв.м., 5 - житлова площею 11,6 кв.м., 6 - житлова площею 6,6 кв.м., а всього житловою площею 27,3 кв.м., загальною площею 37,7 кв.м., у користуванні сарай № 10 в сараї літ. Е-2, сарай літ. Л, споруди № 5, 6, 8, в загальному користуванні споруди № 1-4, замощення І, ІІІ. В обґрунтування позову зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 16 вересня 1976 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г., зареєстрованого в реєстрову книгу Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 2-1984, батькові позивача - [PERSON] належала 1/24 частина домоволодіння [ADDRESS] [INFO] [PERSON] помер. Після смерті батька з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся брат позивача - [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті батька та брата відкрилась спадщина на зареєстровану за ним 1/24 частину зазначеного домоволодіння. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач - [PERSON] . Він звернувся до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим 19 вересня 2013 року була заведене спадкова справа № 650/2013. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину домоволодіння після померлого позивачу було відмовлено, про що 12 грудня 2016 року було винесено відповідну постанову. Відмова була мотивована тим, що [PERSON] на день його смерті фактично належало 3/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . Зміна часток співвласників домоволодіння відбулась у 2007 році у зв`язку з узаконенням співвласниками - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] самовільних будівель. Однак, батько позивача - [PERSON] , нову частку в КП «ДМБТІ» не перереєстрував, а тому правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на перереєстровану частку домоволодіння відсутній. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом на спадщину після померлого батька - [PERSON] , вважає, що за ним має бути визнано право власності на належні йому 3/100 частин вищевказаного домоволодіння. У зв`язку з тим, що нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 3/100 частин спадкового домоволодіння, він не може вирішити вказане питання у позасудовому порядку, та позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Позивач та його представники в судове засідання не з`явились, але від представників позивача - [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Але раніше у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, заявлені позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, раніше в судових засіданнях не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 1976 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1984, [PERSON] на праві власності належала 1/24 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складалась з: в житловому будинку Г-І квартира [ADDRESS] , що складається з 7-3 кухні, 7-4, 7-5, 7-6 - жилих кімнат, площею 28,0 кв.м., Ѕ частини сіней 2-1, 1/9 частини сарая Е-І, 1/9 частини водо колонки, що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу від 16 вересня 1976 року, виданого замість втраченого державним нотаріусом Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Костомаровою Ю.С. 18 жовтня 2016 року, зареєстрованим в реєстрі за № 2-149 (а.с. 21). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У 2007 році частки співвласників у домоволодінні [ADDRESS] змінились у зв`язку з: самовільним побудуванням житлового будинку літ. П-2, який належали [PERSON] ; самовільним побудуванням прибудови літ. А''-1 та гаражу літ. М, які належали [PERSON] ; самовільним побудуванням веранди над прибудовою літ. А-1, яка належала по Ѕ частині [PERSON] та [PERSON] ; самовільним переобладнанням [PERSON] у житловому будинку літ. А-2 приміщення 1-4 площею 9,9 кв.м. у нежитлове; самовільним переобладнанням [PERSON] у житловому будинку літ. А-2 приміщення 3-7 площею 10,9 кв.м. у нежитлове, що підтверджується Актом ідеальних часток від 14 травня 2007 року, складеним фахівцем Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 25-29). Згідно Акта ідеальних часток від 14 травня 2007 року, складеного фахівцем Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради вбачається, що на дату обстеження домоволодіння [ADDRESS] складалось з п`яти житлових будинків літ. А-1, Б-1, В-1, Г-1, П-2, господарчих будівель та споруд. Так: [PERSON] належало 4/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 35/100 частин домоволодіння; [PERSON] належала 1/24 частина домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 3/100 частини домоволодіння: житловий будинок Г-1, сарай Н, сарай Л, 9/100 частин сараю Е-2, огорожі № 5, 6, 8, у загальному користуванні: огорожі № 1-4, замощення І-ІІІ; [PERSON] належала 1/24 частина домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 3/100 частин домоволодіння; [PERSON] належала 1/24 частина домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 3/100 частин домоволодіння; [PERSON] належало 13/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 8/100 частин домоволодіння; [PERSON] належало 3/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 3/100 частин домоволодіння; [PERSON] належало 17/72 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 10/100 частин домоволодіння; [PERSON] та [PERSON] належало 71/450 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 10/100 частин домоволодіння; [PERSON] належало 71/450 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 12/100 частин домоволодіння; [PERSON] належало 4/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 7/100 частин домоволодіння; [PERSON] належала 1/12 частина домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходилось 6/100 частин домоволодіння. Однак, [PERSON] не затвердив та не перереєстрував в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради новий розмір належної йому на праві власності частки домоволодіння [ADDRESS] , що утворився після зміни часток співвласників та затвердження Акту ідеальних часток. Так, згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 12795 від 14 вересня 2016 року вбачається, що в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності за [PERSON] - 1/24 частина (частка - 3/100 частин не затверджена та не перереєстрована) на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1976 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1984, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстровану книгу № 312 за реєстровим № 1. 14.05.2007 року КП «ДМБТІ» ДОР складено акт ідеальних часток між співвласниками за вищевказаною адресою. В матеріалах інвентаризаційної справи відсутні відомості про затвердження частки (3/100 частини), що належить [PERSON] (а.с. 24). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 01 серпня 2011 року, актовий запис № 5306 (а.с. 23). Відповідно до п. 3.1 та 3.3 глави 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] помер, не перереєструвавши новий розмір належної йому на праві власності частки домоволодіння [ADDRESS] , що утворився після зміни часток співвласників та затвердження Акту ідеальних часток, суд вважає за необхідне змінити частку [PERSON] з 1/24 на 3/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому частину нерухомого майна, а саме частину домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , були його сини - позивач [PERSON] та [PERSON] . З відповіді Третьої дніпровської державної нотаріальної контори № 3711/02-14 від 15 листопада 2017 року вбачається, що 28 жовтня 2011 року позивач [PERSON] звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою № 1337 про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 749/2011 (а.с. 85). При цьому, з матеріалів справи вбачається, що брат позивача - [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори не звертався, що вбачається з відповіді Третьої дніпровської державної нотаріальної контори № 3711/02-14 від 15 листопада 2017 року, в якій зазначено, що інших заяв, окрім перелічених у вказаній відповіді, після померлого [INFO] [PERSON] , до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Отже, оскільки [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] не звертався та матеріали справи не містять жодних доказів про прийняття ним спадщини, суд приходить до переконливого висновку, що брат позивача - [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] не прийняв. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом саме після померлого [PERSON] на 3/100 частини домоволодіння [ADDRESS] є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, оскільки позивачем перед судом не доведено, що [PERSON] прийняв після смерті [PERSON] у спадщину частину вищевказаного домоволодіння, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 27 березня 2013 року брат позивача - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 08 квітня 2013 року, актовий запис № 2479 (а.с. 22). За таких обставин судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є позивач [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Так, у 2016 році до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON], яка діяла як представник на підставі довіреності від імені [PERSON] , з заявою № 3655 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупської Л.В. від 12 грудня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 11). Підставою для відмови нотаріусом позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що згідно договору купівлі-продажу [PERSON] належала 1/24 частина домоволодіння, однак частки змінились та не перереєстровані, тобто склад спадкового майна є невизначеним, а спадкоємцем не наданий документ, що посвідчує право власності на перереєстровану частку домоволодіння. У зв`язку з викладеним позивач [PERSON] з метою захисту своїх спадкових прав, звернувся до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу. Враховуючи, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який у встановлений законом строк прийняв спадщину у вигляді 3/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , є позивач [PERSON] , суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 3/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 27 квітня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлобудсервіс» «Д» (а.с. 12-18), вказане домоволодіння вцілому складається з: літ. А-2, Б-1, В-1, Г-1, П-2 - житлові будинки, літ. Е, Л, О - сараї, літ. И, Н - сараї (тимчасові), літ. Ж, З, М - гаражі, літ. К - душ, № 1-13 - споруди, літ. І-ІІІ - замощення. При цьому, будинок літ. Г-1 загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. складається з: 1 - передпокій площею 4,2 кв.м., 2 - санвузол площею 1,8 кв.м., 3 - кухня площею 4,4 кв.м., 4 - житлова площею 9,1 кв.м., 5 - житлова площею 11,6 кв.м., 6- житлова площею 6,6 кв.м. Відповідно до Акту від 27 квітня 2017 року, складеного техніком з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] , судом встановлено, що житлова площа будинку літ. Г-1 зменшилась на 0,7 кв.м. та складає 27,3 кв.м., загальна складає 37,7 кв.м. за рахунок уточнення фактичних розмірів приміщень та знесення частини житлового будинку. При цьому, колишнє приміщення 2-1 у прибудові (колишні сіни) літ. г1-1 складається з приміщень 7-1 та 7-2 за рахунок встановлення перегородки без порушення капітальних несучих стін. Сарай літ. Е-1 перейменовано у літ. Е. Сараї літ. Н (тимчасовий) та літ. Л - 1980 р.п. При цьому, необхідно вважати узаконеними 1/24 частину домоволодіння (фактично - 3/100), що складається з: житловий будинок літ. Г-1 (з прибудовою літ. г1-1) житловою площею 27,3 кв.м., загальною площею 37,7 кв.м.; сарай літ. Е; сарай літ. Н (тимчасовий); сарай літ. Л; споруди № 5-8; споруди № 1-4, замощення І, ІІІ у загальному користуванні. Оскільки позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на 3/100 частини домоволодіння [ADDRESS] ), яке складається з наступних приміщень у будинку літ. Г-1 загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м.: 1 - передпокій площею 4,2 кв.м., 2 - санвузол площею 1,8 кв.м., 3 - кухня площею 4,4 кв.м., 4 - житлова площею 9,1 кв.м., 5 - житлова площею 11,6 кв.м., 6- житлова площею 6,6 кв.м.; у користуванні сарай літ. Е, сарай літ. Н (тимчасовий), сарай літ. Л, споруди № 5, 6, 8; у загальному користуванні споруди № 1-4, замощення І, ІІІ. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 319, 321, 328, 356, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261, 1268, 1272, 1296 ЦК України та

Outcome: partial