Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.07.2014 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 22.07.2014 року між ним та відповідачем укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач умов договору належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 30.04.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 12 703,44 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 490,45 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 8331,87 грн., заборгованості за пенею 2800,00 грн., а також штрафних санкцій: 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 581,12 грн. - штрафу (процентна складова), позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість у судовому порядку. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 19.06.2017 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.2 зворот). Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає положенню ст.ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.07.2014 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою б/н до ПАТ КБ Приватбанк про надання їй кредиту, відповідно до якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 500,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписавши дану заяву відповідач погодилася з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, й погодився з тим, що зазначена заява разом з Умовами, Правилами та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, укладеним з банком. Згідно п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, та Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Як вбачається з наявних матеріалів справи [PERSON] не виконала взяті на себе кредитні зобов'язання й не погашала в повному обсязі кредит та щомісячні проценти за наданим кредитом, внаслідок чого станом на 30.04.2017 утворилась заборгованість у розмірі 12703,44 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 490,45 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 8331,87 грн., заборгованості за пенею 2800,00 грн., а також 500 грн. - штрафу (фіксована частина), 581,12 грн. - штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Судом встановлено, що позивачем ПАТ КБ Приватбанк застосовано до відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді заборгованості за пенею в розмірі 2800,00 грн. та штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 581,12 грн.. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Крім того, кредитним договором сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по одному із грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів. Враховуючи зазначене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом 12703,44 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 8331,87 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн., штрафу (процентна складова) у розмірі 581,12 грн., підлягають задоволенню, а вимога про стягнення заборгованості за пенею 2800,00 грн. не підлягає задоволенню у зв'язку з її безпідставністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1247 грн. 33 коп. (1600,00 грн. х 9903,44 грн. / 12703,44 грн.).

Outcome: partial