Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

У червні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь шкоди у розмірі 133,03грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва та отримує пенсію за віком. Позивач вказує, що в зв'язку з працевлаштуванням відповідача, за період з 01.04.2009р. по 31.05.2010р., виникла переплата пенсії в сумі 133,03грн. У зв'язку з цим, позивачем на адресу відповідача було направлено лист про виникнення переплати пенсії від 20.05.2014р. №7368/07. Однак, станом на день подання позову до суду, від відповідача ніяких пояснень з приводу зазначених обставин не надходило, в добровільному порядку вказана сума переплата пенсії не відшкодована, що зумовило позивача звернутись до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомляв, заперечень на позов не подавав та не просив слухати справу за його відсутності. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідач перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва, особовий рахунок [NUMBER] та отримую пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, у зв'язку з працевлаштуванням відповідача, який не сповістив про це Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Києва, у період з 01.04.2009р. по 31.05.2010р., виникла переплата пенсії в сумі 133,03грн., про що свідчить лист Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління ПФУ України в м.Києві №1133 від 07.06.2010р. (а.с.3). Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV із змінами та доповненнями суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. З пояснень представника позивача та наявних матеріалів справи встановлено, що позивач направляв на адресу відповідача претензійний лист від 20.05.2014р. за №7368/07 про відшкодування переплати пенсії в сумі 133,03грн., з пропозицією в добровільному порядку повернути нараховану суму переплати пенсії (а.с.4). Однак, на сьогоднішній день, від відповідача ніяких пояснень з приводу зазначених обставин не надходило, в добровільному порядку, вказана сума переплата пенсії не відшкодована. Доказів зворотного суду не надано. Згідно з ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.1 ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, а також, враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не повернув позивачу безпідставно набуті грошові кошти, які підлягають поверненню, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 133,03грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved