Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася у суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що в газеті «Хлібороб» 27 серпня 2011 року [PERSON] дав об'яву про продаж належній йому на праві власності 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. В об'яві зазначалась можливість придбання житла у розстрочку. 30 вересня 2011 року між нею та [PERSON] був укладений письмовий договір купівлі-продажу частини жилого будинку [ADDRESS], а саме: кімнати 2-3, кухні 2-4, котельні 2-3 та коридору 2-1, загальною площею 35 кв.м, крім того 1\\3 частини сараю «Б». Згідно п. 2 вказаного договору продаж 1/3 частини житлового будинку вчинено за 9 000 доларів США, які вона мала сплатити протягом трьох років частинами. Після повної виплати зазначеної суми житло повинно перейти у повну власність позивача з обов'язковою нотаріальною реєстрацією договору купівлі - продажу. Також в п. 4 договору зазначено, що прибудова до частини будинку, яка належить [PERSON] не продається. На виконання договору позивач щомісячно передавала гроші [PERSON], у розмірі 250 доларів США, що підтверджується його розписками. Таким чином, у лютому 2014 року позивачем була виплачена оговорена сума у розмірі 9 000 доларів США в повному обсязі, про що свідчить розписка останнього від 08 лютого 2014 року. Крім того, [PERSON] отримав від позивача гроші у розмірі 3 000 грн. 00 коп. на оформлення кадастру земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] Харківської області, про що 06 листопада 2015 року останній надав розписку. Не зважаючи на те, що з її боку були виконані усі умови договору в повному обсязі, до сьогоднішнього часу [PERSON] безпідставно ухиляється від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS], а саме: кімнати 2-3, кухні 2-4, котельні 2-3 та коридору 2-1, загальною площею 35 кв.м, крім того 1/3 частини сараю «Б», укладений 30 вересня 2011 року між позивачем, [PERSON] та відповідачем [PERSON] Визнати за позивачем, [PERSON], право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS], а саме: кімнати 2-3, кухні 2-4, котельні 2-3 та коридору 2-1, загальною площею 35 кв. м, крім того 1/3 частини сараю «Б», а також стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача. Під час судового розгляду позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] уточнила свої позовні вимоги. Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку [ADDRESS], а саме: кімнати 2-3, кухні 2-4, котельні 2-2 та коридору 2-1, загальною площею 35 кв.м та ? сараю «Б» укладений 30 вересня 2011 року між сторонами, а також визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], а саме: кімнати 2-3, кухні 2-4, котельні 2-2 та коридору 2-1 загальною площею 35 кв.м. та ? сараю «Б». Позивач в судове засідання не з'явилась, сповіщалась судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та його представник уточнені позовні вимоги визнали у повному обсязі, підтвердили обставини, викладені у позові та не заперечували проти задоволення уточнених позовних вимог. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, його представника та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Як встановлено судом, [PERSON] є власником 1/3 частини домоволодіння [ADDRESS]. 30 вересня 2011 року між сторонами був укладений письмовий договір купівлі-продажу частини жилого будинку, згідно умов якого [PERSON] передає у власність [PERSON], а остання приймає у власність та зобов'язується сплатити обговорену грошову суму за 1/3 частину будинку, що знаходиться по [ADDRESS] Харківської області (а.с. 15-16). Відповідно до п. 2 зазначеного договору за домовленістю сторін, продаж 1/3 частини житлового будинку вчинено за 9 000 доларів США, які покупець [PERSON] мала сплатити протягом трьох років частинами, із щомісячною виплатою не менше 250 доларів США. Згідно пункту 3 зазначеного договору житло продавця переходить у повну власність покупця після виплати у повному обсязі домовленої сторонами суми, а також нотаріальної реєстрації договору, що має відбутися після виконання продавцем необхідних дій по приватизації земельної ділянки в оптимально можливі терміни, а також узаконення прибудови (кімнати розміром 6х3 м., яку здійснив продавець в 2011 році). 20 березня 2012 року [PERSON] зареєстрована у домоволодінні [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до письмової розписки [PERSON] від 08 лютого 2014 року, [PERSON] була виплачена вся обговорена сума у розмірі 9 000 доларів США (а.с. 17). Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved