Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У червні 2015 року Прокурор Шаргородського району Вінницької області(далі - прокурор) звернувся до суду з позовом до Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області(далі відповідач 1), [PERSON] (далі відповідач 2)про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та його скасування. Зазначив, зокрема, що 22 січня 2015 року на 24 сесії 6 скликання відповідач ухвалив рішення № 405, деякі пункти якого є незаконними та порушують права територіальної громади с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області. Так, пунктом 4 зазначеного рішення, було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON], жителю [INFO], а пунктом 4.А вирішено передати [PERSON] у власність земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, яка знаходиться у його користуванні, у тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану у с. Слобода-Шаргородська, вул. Леніна, 104, кадастровий номер 0525387700:06:002:0104. Проте, при ухваленні оскаржуваного рішення відповідач 1 не врахував, що відповідач 2 є громадянином [PERSON] Федерації, а тому, згідно зі статтею 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Однак, всупереч вимогам Земельного кодексу України, відповідач 1 передав відповідачу 2 земельну ділянку у власність, не маючи на те законних підстав, з огляду на це прокурор просить визнати незаконним та скасувати рішення від 22 січня 2015 року №405 24 сесії 6 скликання Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в частині пункту 4 стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON], жителю [INFO] та в частині пункту 4.А стосовно передачі [PERSON] у власність земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, яка знаходиться у його користуванні, у тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої у с. Слобода-Шаргородська, вул. Леніна, 104, кадастровий номер 0525387700:06:002:0104. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 19.06.2015 за клопотанням прокурора, [PERSON] залучено співвідповідачем (а.с. 38). У судовому засіданні прокурор Килівник Я.О. позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Представник відповідача 1 [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснивши, що сільська рада, ухвалюючи оскаржуване рішення, вважала, що діє правильно, окрім того, затвердженню технічної документації передувало її погодження у Держземагенстві, проте будь-яких зауважень з боку цього органу не було. Відповідач 2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 41), про причини неявки суд не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав. Неявка відповідача 2 не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник третьої особи Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у судове засідання не зявився, проте, від начальника реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с. 20). Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача 1, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Відповідач 2 є громадянином [PERSON] Федерації, що підтверджується посвідкою на постійне проживання, виданої 22 липня 2014 року. Місце проживання відповідача 2 зареєстровано в [INFO] (а.с. 8). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ВТР № 503341 від 31 січня 2014 року, відповідач 2 успадкував після смерті батька [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області по вулиці Леніна під номером 104 (а.с. 6). Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 31 січня 2014 року відповідач 2 зареєстрував своє право власності на зазначений вище житловий будинок (а.с. 6 на звороті, 7). 3 лютого 2014 року відповідач 2 звернувся до відповідача 1 із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка розташована в с. Слобода-Шаргородська по вулиці Леніна, 104. Підставою подання заяви зазначено свідоцтво про право на спадщину за заповітом ВТР № 503341 від 31.01.2014 (а.с.5). Рішенням № 326 від 6 лютого 2014 року 19 сесії 6 скликання відповідач 1 надав відповідачу 2 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ВТР № 503341 від 31.01.2014, орієнтовною площею 0,17 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована у с. Слобода-Шаргородська по вулиці Леніна, 104. Цим же рішенням, відповідача 2 зобовязано подати технічну документацію на затвердження в установленому законом порядку (а.с. 4). Пунктами 4 та 4.А рішення № 405 від 22 січня 2015 року 24 сесії 6 скликання відповідач 1 затвердив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідачу 2 та вирішив передати останньому у власність земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, яка знаходиться у його користуванні, у тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану у с. Слобода-Шаргородська, вул. Леніна, 104, кадастровий номер 0525387700:06:002:0104 (а.с. 9, 10). 10 лютого 2015 року відповідач 2 звернувся до державного реєстратора Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до якої додав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, рішення органу місцевого самоврядування 24 сесії 6 скликання від 22.01.2015 та посвідку про постійне проживання від 22.07.2014 (а.с. 22, 27). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] відповідачу 2 було відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, розташовану по вулиці Леніна, 104 у с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницькій області, кадастровий номер 0525387700:06:002:0104 (а.с. 28). Відповідач 2 оскаржив відмову державного реєстратора зареєструвати право власності на земельну ділянку, проте постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі № 802/731/15-а у задоволенні позову відповідача 2 було відмовлено. Постанова мотивована тим, що відповідач 2, будучи громадянином [PERSON] Федерації, не має права на безоплатне отримання у власність земельних ділянок (а.с. 32-35). Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер якої 0525387700:06:002:0104 перебуває у комунальній власності (а.с. 26). Установленим судом обставинам відповідають земельні правовідносини, повязані із набуттям права власності на землю, які регулюються наведеними нижче нормами права. Відповідно до ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Частиною 1 ст. 1 Земельного кодексу України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 2 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 4 Земельного кодексу України, земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Згідно із ч. 1 ст. 116, ст. 118, ст. 122 Земельного кодексу України, зокрема, сільські ради наділені повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання із зазначенням цільового призначення земельної ділянки та її орієнтовних розмірів, зокрема, до органу місцевого самоврядування, який розглядає його в місячний термін і дає, зокрема, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах (у розмірі не більше 0,25 гектара) мають право громадяни України. Згідно зі ст. 40 Земельного кодексу України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3 ст. 81 Земельного кодексу України встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Отже, із аналізу вище зазначених норм Земельного кодексу України вбачається, що іноземні громадяни не мають права на безоплатне отримання у власність земельних ділянок, у тому числі, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а землі несільськогосподарського призначення можуть отримати тільки шляхом укладення цивільно-правових угод, викупу, прийняття земельної ділянки у спадщину. Таким чином, ураховуючи, що відповідач 2 є громадянином [PERSON] Федерації, земельну ділянку у спадщину він не одержував, він також не має права на безоплатне отримання у власність земельних ділянок, а отже оскаржуване рішення відповідача 1 в частині затвердження відповідачу 2 технічної документації на землю та її передачі у власність відповідачу 2 є незаконним. Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Пункт «б» ст. 80 Земельного кодексу України до субєктів права власності на землю відносить територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Згідно із ч. 1 та пунктом «а» ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до другого абзацу ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальна громада це жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Пункти 4 та 4.А рішення від 22 січня 2015 року № 405 24 сесії 6 скликання Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області суперечать зазначеним вище нормам Земельного кодексу України, до того ж, цими пунктами оспорюваного рішення порушено право власності на землю територіальної громади с. Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, з метою захисту якого прокурором власне і подано цей позов. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, на переконання суду, прокурор за допомогою належних та допустимих доказів довів обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, натомість відповідачі доказів, на спростування доводів прокурора, суду не подали. Таким чином, позовні вимогислід задовольнити повністю. Ухвалюючи це рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач 2 не позбавлений права відповідно до пункту «б» ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України викупити земельну ділянку, на якій розташовані обєкти нерухомого майна, що йому належать на праві власності, або ж, згідно ч. 2 ст. 93 Земельного кодексу України одержати в оренду необхідну йому земельну ділянку. Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, у звязку із повним задоволенням позовних вимог, з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн в рівних частинах, з кожного по 121,80 грн. Тому,

Outcome: approved