Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У червні 2018 року Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд усунути перешкоди у здійсненні власником права розпоряджання своїм майном шляхом зняття Відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення Харківського міського бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 58518 від 21.08.1992 року та довідки ОВМБ «Електрон-90» № 338 від 05.06.2018 року. За вищевказаною адресою зареєстровані, [PERSON] - власник, [PERSON] (син) та [PERSON] (донька), що підтверджується довідкою з місця проживання вих.№336 від 25.05.2018 року, згідно цієї довідки [PERSON] в квартирі не мешкає з 2003 року. У 2003 році дочка вийшла заміж і стала мешкати з чоловіком за адресою його місця проживання. У 2014 році, після розірвання шлюбу, [PERSON] разом із донькою [PERSON], яка була зареєстрована за місцем проживання її батька, виїхала до Сполучених Штатів Америки де мешкає по теперішній час, що підтверджується заявою колишнього чоловіка [PERSON] [PERSON] на виїзд їх малолітньої доньки [PERSON] разом з її матір'ю [PERSON] до Сполучених Штатів Америки від 28.07.2014 року, що посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Костіною Ю.С. Позивач стверджує, що за період з 2003 року по теперішній час, Відповідач житловою площею в квартирі [ADDRESS] не цікавилась, там не мешкала, ніяких її речей в квартирі не має, комунальні послуги за квартиру не сплачує. Також Позивач звертає увагу суду на той факт, що у 2018 році вона звернулась до відповідних органів для оформлення житлової субсидії, але їй відмовили. Причина відмови прямо пов'язана із особою Відповідача. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.07.2018 р. відкрито провадження по справі. Позивач в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач по справі в судове засідання не з'явилась, причину неявки суду не повідомила. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог по справі в судове засідання не з'явився, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. 30.10.2018 року через канцелярію суду Позивачем була подана уточнена позовна заява, у зв'язку із неточністю, яка була допущена у первісній позовній заяві. [PERSON] відсутня, місце її знаходження не відоме. У зв'язку з викладеним суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі реєстраційного посвідчення Харківського міського бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 58518 від 21.08.1992 року та довідки ОВМБ «Електрон-90» № 338 від 05.06.2018 року. Згідно даних довідки ОВМБ «Електрон-90» вих.№336 від 25.05.2018 року в належній позивачу квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]. Згідно даних довідки ОВМБ «Електрон-90» вих.№336 від 25.05.2018 року [PERSON] в квартирі не мешкає з 2003 року. Також факт не проживання з 2003 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS], в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що у 2014 році, після розірвання шлюбу, [PERSON] разом із донькою [PERSON], яка була зареєстрована за місцем проживання її батька, виїхала до Сполучених Штатів Америки де мешкає по теперішній час, що підтверджується заявою колишнього чоловіка [PERSON] [PERSON] на виїзд їх малолітньої доньки [PERSON] разом з її матір'ю [PERSON] до Сполучених Штатів Америки від 28.07.2014 року, що посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Костіною Ю.С. Також Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що [PERSON] з 2003 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживала. Позивач стверджує, що за період з 2003 року по теперішній час, Відповідач житловою площею в квартирі [ADDRESS] не цікавилась, там не мешкала, ніяких її речей в квартирі не має, комунальні послуги за квартиру не сплачує. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача, у належній їй квартирі, порушує її права, як власника, оскільки вона змушена сплачувати рахунки відповідача за комунальні послуги. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, він є таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов'язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Однак, позивачем обрано спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у здійсненні права власності. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, в даному випадку законодавець передбачає два способи усунення перешкод у користуванні власністю, а саме: визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням (ч.2 ст.405ЦК) та позбавлення особи права користування житловим приміщенням (ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). У зв'язку з цим, суд вважає що саме позбавлення відповідача права користування житловою квартирою, що належить позивачу - є способом захисту прав останнього та, відповідно, підставою для зняття відповідача з реєстрації. В свою чергу, згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, ст.5 ЦПК України суд наділено повноваженням визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону та який буде ефективно захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивача. Встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з 2003 року, її реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, наявність факту реєстрації відповідача за адресою житла, що належить позивачці, порушує права власника вказаного майна. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved