Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Ухвалою від 19 лютого 2016 року справа була передана до Межівського районного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті за підсудністю. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 19 грудня 2006 року з [PERSON] було укладено договір DN/461, за яким позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 47 500,00 доларів США на термін до 19 грудня 2011 року. [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, передбачених кредитним договором, за умовами якого погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати. [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Порушуючи зобов'язання за кредитним договором [PERSON] сплачує позивачу відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредит. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, видавши [PERSON] кредит на зазначену вище суму. Всупереч договірним зобов'язанням, останній неналежно виконував зобов'язання, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Станом на 13 листопада 2015 року [PERSON] має перед позивачем заборгованість за кредитним договором в розмірі 47 433,84 долара США, з яких: 17 595,11 доларів США - заборгованість за кредитом, 11496,9 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 18 341,83 долара США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Із вказаної заборгованості рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року з відповідачів стягнуто на користь позивача заборгованість у розмірі 34 491,07 доларів США. Заборгованість до стягнення становить 12 942,77 доларів США, яка за курсом 22,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 листопада 2015 року складає 296 518,86 гривень. В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед кредитором, був укладений договір поруки між позивачем з поручителями [PERSON] та [PERSON] Відповідно до умов договору поруки, останні добровільно приймають на себе зобов'язання перед кредитором відповідати у повному обсязі по зобов'язанням [PERSON] Позивач направляв на адресу відповідачів вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за договором DN/461, яка була залишена без задоволення. Позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 12 942,77 доларів США на користь ПАТ КБ «Приват банк» та судові витрати. Не заперечують проти ухвалення судом заочного рішення. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Згідні на заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позов підтримують повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають та просять відмовити у їх задоволенні. Одночасно останніми та їхнім представником надано заперечення, в якому посилаються на те, що позивач вказує у позові на договір, укладений 19 грудня 2006 року, а до суду звертається 24 грудня 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності. П.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №35 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим позовна давність за позовами про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у справі. Абз.2 п.31 зазначеного вище Пленуму вказано, що оскілки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо), положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. У доданому позивачем розрахунку заборгованості зазначено, що начебто останній платіж було здійснено 01 лютого 2011 року в розмірі 0,22 доларів США, що впливає на строк позовної давності. Зауважується, що позивачем не взятий до уваги та відсутні посилання на договір застави автотранспорту № DN/461-1 від 19 грудня 2006 року, згідно якого заставлене майно було вилучене банком, а його вартість повинна була урахована у частині погашення суми боргу, що виключає необхідність у витребування кредитної застави. Суд, вислухавши сторони, оцінивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно відомостей з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), ПАТ КБ «ПриватБанк» ідентифікаційний код 14360570, являється юридичною особою, дата первинної реєстрації 19 березня 1992 року, дата та номер останньої реєстраційної дії 17 липня 2009 року №12241050038006727, види діяльності за КВЕД 65.12.0: Інші види грошового посередництва. Інституційний сектор економіки за КICE S.12202 Інші приватні депозитні корпорації. Державна реєстрація юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію серії А01 №054809 від 21 липня 2009 року. Банківською ліцензією №22 від 05 жовтня 2011 року, виданої ПАТ КБ «Приват Банк», яка унесена до державного реєстру банків 19 березня 1992 року за номером 92, підтверджується право надання банківських послуг, які є валютними операціями, надаються на підставі генеральної ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій. Згідно статуту (нова редакція) за рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку зі зміною типу Банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». На підтвердження домовленості між позивачем та [PERSON] мається кредитний договір №DN/461 від 19 грудня 2006 року на отримання останнім суми кредиту 47 500,00 доларів США. Строки повернення кредиту та процентів передбачено графіком погашення кредиту та процентів, який підписаний [PERSON] Метою надання кредиту є придбання автомобіля. За розрахунком заборгованості за договором №DN/461 від 19 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «Приват Банк» та клієнтом [PERSON], вбачається, що останній станом на 13 листопада 2015 року має перед позивачем заборгованість у розмірі 12 942,77 доларів США, яка за курсом 22,910 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13 листопада 2015 року складає 296 518,86 гривень. В якості забезпечення виконання зобов'язань перед кредитором по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також сплати винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодовування збитків, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі, були укладені договори поруки №DN/461-2 та №DN/461-3 від 19 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитодавцем, та [PERSON] та [PERSON], як поручителями, відповідно до умов яких останні приймають на себе зобов'язання перед кредитором відповідати у повному обсязі по зобов'язанням позичальника, визначеним кредитним договором. Згідно повідомлень №30.1.0.0/2-61220LESA7EG0 від 09 грудня 2015 року, адресованих ПАТ КБ «ПриватБанк», підтверджується, що позивач звертався до відповідачів стосовно повернення суми кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції, що підтверджується реєстром №4941 згрупованих поштових відправлень-рекомендованих листів, де за порядковими №92, 93 та 94 значаться [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Договором застави автотранспорту №DN/461-1, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 19 грудня 2006 року, забезпечується виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору №DN/461 від 19 грудня 2006 року позичальника (він же Заставодавець) [PERSON] При цьому позивач в своїх запереченнях вказував на те, що автотранспорт було в нього вилучено в рахунок цієї заборгованості. Відповідач, в ігнорування виконання ухвали та листа суду, не надав повні копії кредитної справи, не спростувавши доводи відповідача про те, що заставлене майно було вилучено та що не дало змоги суду жодним чином перевірити достовірність цих фактів. Згідно заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 лютого 2013 року з відповідачів стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DN/461 від 19 грудня 2006 року в сумі 275 690 гривень, що становить 34 491,07 долар США. Відповідно до умов зазначеного договору про надання кредиту фізичним особам позивач зобов'язався надати позивачу кредит, а відповідач зобов'язався повернути кредит в строк до 19 грудня 2011 року шляхом щомісяця в період сплати [PERSON] грошових коштів (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушень взятих на себе зобов'язань [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. При цьому сторони відповідно до п.6.7 Кредитного договору №DN/461від 19 грудня 2006 року досягли взаємної домовленості щодо встановлення за даним договором строку позовної давності по всім видам платежів тривалістю у 5 років, що не суперечить вимогам ст.257 ЦК України, відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно положень п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, в тому числі позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), при цьому відповідно до ст.259 ЦК України встановлена законом позовна давність може бути збільшена за домовленістю сторін. У статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Судом встановлено, що рішенням суду з відповідачів заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносин сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.625 ЦК України. Оскільки мається рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Окрім цього, ще однією з підстав відмови в задоволенні позовних вимог є наступне. Судом з'ясовано, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 15 січня 2016 року, вх.№844. Із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по кредиту був здійснений 01 лютого 2011 року в розмірі 0,22 долара США, однак на вимогу суду, стосовно цього платежу жодних пояснень та відомостей суду позивачем не надано. Відповідач стверджував, що такого платежу не здійснював. З наданих копій кредитної справи не вбачається, що це за погашення, чи було воно здійснено відповідачем, тому, встановлений договором п'ятирічний строк звернення до суду про захист свого порушеного права, суд вважає пропущеним. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за п.6.7 кредитного договору перебіг п'ятирічного строку позовної давності починається з вимоги про стягнення кредиту. Як зазначалося раніше, банк звернувся 15 січня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності, який просить застосувати відповідач, а тому у зв'язку і з цим в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed