Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У січні місяці 2017 року позивач [PERSON] звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що вона працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» продавцем четвертого розряду з 14 грудня 2015 року по 20 грудня 2016 року. Наказом за № 243-к від 20 грудня 2012 року її було звільнено з ініціативи роботодавця за пунктом 2 статті 41 КЗпП України за винні дії при обслуговуванні товарно-матеріальних цінностей, що дають підставу для втрати довіри. Підставою такого звільнення стала проведена інвентаризація товару, та ніби-то була виявлена недостача товару на суму 92 551,94 грн. Директором ТОВ «Волиньтабак» 08.11.2016 року було здійснено на неї психологічний тиск та зобов»язано написати розписку про те, що вона взяла товару на вказану суму недостачі. Проте ніякого товару вона не брала, але змушена була написати пояснення під диктування, а через збій в системі оператором не видалено ті товари, котрі вже були реалізовані. Окрім того, за жовтень та листопад 2016 року їй не виплачено заробітної плати. Звільнення її є незаконним, позаяк з 20 грудня 2016 року вона знаходилась на лікарняному, про що повідомила відповідача листом. Таким чином позивач вважає виданий наказ про звільнення незаконним, тому просить поновити її на посаді продавця четвертого розряду у ТОВ «Волиньтабак», стягнути заробіток за час вимушеного прогулу та зобов»язати видалити запис про звільнення з роботи за п.2 статті 41 КЗпП України.. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги уточнила та просить визнати незаконним наказ № 243-к від 2012.2016 року про звільнення [PERSON] з посади старшого продавця четвертого розряду продтоварів за п. 2 статі 41 КЗпП України незаконним, поновити її на посаді старшого продавця четвертого розряду означеного магазину стягнути заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 600 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.. Суду пояснила, що позивача з роботи звільнено безпідставно в період тимчасової непрацездатності. Не заперечує про те, що оригінал листка непрацездатності не надала роботодавцю, не надає його і зараз, направила заяву ТОВ «Волиньтабак» датовану 23.12.2016 року про перебування її на лікарняному, котру направила поштою лише 25.12.2016 року. Зазначає, що дійсно роботодавець не знав про дату початку її хвороби та дати, коли ж мала позивач стати до роботи. Звернень до правоохоронних органів з приводу вчинення психологічного тиску в доказів вчинення такого тиску адміністрацією немає, членом профспілки позивач не являлась. Представник відповідача заявлених вимог [PERSON] не визнав та суду пояснив, що позивач працювала у ТОВ «Волиньтабак» на посаді продавця товарів третього розряду згідно наказу № 236-к від 14.12.2015 рок, а з 13.09.2016 року згідно наказу № 174-к на посаді старшого продавця продтоварів четвертого розряду цього ж магазину. Відповідно 14.12.2015 року з нею був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Однак у період з 13.09.2016 по 07.11.2016 року умисно, з корисливих спонукань допустила привласнення (нестачу товарів) і грошей на загальну сум 92 651,52 грн., внаслідок чого завдала збиток підприємству, що підтверджується актом інвентаризації товарно-матеріальних та грошових цінностей від 07.11.2016 року, доповідною запискою ревізора та власноручними поясненнями самої [PERSON] За заявою ТОВ «Волиньтабак» 25.11.2016 року Хмельницьким відділом поліції Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області розпочато досудове розслідування стосовно [PERSON] за ознаками вчинення нею злочину, передбаченого ч.1 счт. 191 КК України. Її твердження щодо невиплати заробітку за жовтень-листопад 2016 року не відповідають дійсності, оскільки виплату заробітної плати проведено у повному обсязі. [PERSON] членом профспілки не являлась, оскільки, оскільки такої у ТОВ «Волиньтабак» не має. Наявність факту перебування позивача на лікарняному з 20.12.2016 року товариству стало відомо лише з отриманого листа [PERSON] лише 27.12.2016 року, проте самого листка непрацездатності позивач товариству не представила, а надання його суду не може підтверджувати її тимчасову непрацездатність, тому суду самостійно слід змінити дату її звільнення. Заслухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно установлено, що відповідно до наказу за № 236-к від 11.12.2015 року позивача [PERSON] було прийнято за трудовим договором продавцем продтоварів третього розряду магазину проспект Миру, 66 дільниці роздрібної торгівлі регіонального структурного підрозділу м. Хмельницький з повною матеріальною відповідальністю. Означені обставини підтверджуються копією наказу та копією трудової книжки. 14 грудня 2015 року ТОВ «Волиньтабак» та позивачем [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 13.09.2016 року наказом № 174-к [PERSON] присвоєно четвертий розряд продавця продтоварів та цим наказом її переведено старшим продавцем. За наказом за № 243-к від 20 грудня 2016 року [PERSON] звільнено з посади старшого продавця продтоварів четвертого розряду магазину за пунктом 2 статті 41 КЗпП України за винні дії при обслуговуванні грошових і товарних цінностей, що дають підстави для втрати довіри. Таке рішення роботодавцем було прийнято на підставі рапорту ревізора [PERSON] від 08.11.2016 року та акту результатів інвентаризації товарно-матеріальних та грошових цінностей станом 08.00 годину 07.11.2016 року у зв»язку із виявленою нестачею товарів та грошей в сумі 92 551,94 грн. Вказаний акт інвентаризації підписаний особисто позивачем. [PERSON] з результатами інвентаризації, як матеріально відповідальна особа, була ознайомлена та результатів інвентаризації не оскаржувала, що підтверджується її власноручними підписами у акті інвентаризації, по суті погодилась із ними. Цих обставин її представник не заперечує. Відповідно до акту перевірки наявності товарно-матеріальних цінностей в магазині по проспекту Мирру, 66 у м. Хмельницький дільниці роздрібної торгівлі регіонального структурного підрозділу встановлено нестачу товарі та грошей на загальну суму 92 651,52 грн. Позивач мотивує таке звільнення незаконним, оскільки вважає, що нестачу товарно-матеріальних цінностей вона визнала під тиском, який чинили на неї працівники товариства. Однак, суд оцінює такі твердження [PERSON]о. та її представника критично та до уваги не бере, виходячи з того, що акт інвентаризації проводився в присутності самої [PERSON] Вона підписала його особисто, зауважень до нього не вносила та не оспорювала його. Доказів з приводу здійснення адміністрацією тиску на позивача щодо надання нею власноручних пояснень та написання розписки про зобов»язання повернення коштів позивач та її представник не надали, а суд таких відповідно не здобув, чого в судовому засіданні не заперечувала представник позивача. Суд знаходить їх неправдивими та намаганням уникнути відповідальності. Крім того, посилання представника позивача на те, що [PERSON] не отримувала під звіт товарно-матеріальні цінності в такому розмірі спростовуються товарно-грошовими звітами за відповідний період, а також супровідними відомостями до сумки з готівкою підписаними самою [PERSON] Проте, виходячи з наданого представником позивача листка непрацездатності серії АДЗ № 241557 з 20 грудня 2016 року [PERSON] знаходилась на амбулаторному лікуванні та до роботи мала стати 09.01.2017 року, однак до роботи не приступила, бо вважала себе звільненою. Не бажала та не бажає надати відповідачеві листок непрацездатності (в оригіналі) для проведення виплат по соціальному страхуванню. Таке звільнення [PERSON] суд вважає неправильним, оскільки позивача звільнено в період її непрацездатності, виходячи з наступних положень. Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) це стан здоровя (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоровя. Отже, факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обовязків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання. Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобовязаний поновити працівника на попередній роботі. При цьому, суд не вправі при таких обставинах змінити самостійно дату звільнення позивача, тому твердження представника відповідача про те, що суд може змінити дату звільнення є неприйнятними. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240 1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Така правова позиція викладена у постанові судової палати в цивільних справах Верховного Суду України 6-100/цс16 та є обов»язковою для судів загальної юрисдикції. Тому виданий наказ про звільнення [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» 20.12.2016 року за № 243-4 є незаконним та підлягає скасуванню, а [PERSON] поновленню на посаді старшого продавця четвертого розряду у магазині, що по проспекту Миру ,66 дільниці роздрібної торгівлі регіонального структурного підрозділу м. Хмельницький ТОВ «Волиньтабак» . Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У зв»язку із цим слід стягнути заробіток за час вимушеного прогулу з товариства на користь [PERSON] в сумі 2 600 грн. в межах заявлених позовних вимог. Суд вважає, що [PERSON] була всупереч закону звільнена з роботи, порушення при цьому її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що призводили до докладання додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд враховує ті моральні переживання та страждання, яких позивач зазнала при незаконному звільненні, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, і моральна шкода має бути відшкодована в сумі 500 грн., такий розмір є необхідним та достатнім на думку суду для покриття завданої шкоди. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в сумі 2 560,0 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial