Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виділ частки майна в натурі, посилаючись на те, що 16 липня 2012 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між ним і [PERSON] був розірваний. 16 грудня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, були задоволені, і визнано за ним, [PERSON], право власності на ? частину земельної ділянки площею 0.1757 га, цільове призначення-для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: с. Петрівське, вул. Красний Пахар, 29-ж, Києво-Святошинського району, Київської області. Визнано за ним, [PERSON], право власності на ? частину жилого будинку, що знаходиться за адресою: с. Петрівське, вул. Красний Пахар, 29-ж, Києво-Святошинського району, Київської області. Враховуючи, що з [PERSON] у нього немає спільної домовленості щодо рівного, справедливого виділення часток в спільній частковій власності, і вони не змогли домовитись та визначитись, яким чином слід правильно розподілити майно, тому для реалізації свого права на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, він вважав за необхідне звернутись до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив виділити в натурі ? частину майна, що перебуває у спільній частковій власності, в жилому будинку, що знаходиться за адресою: с. Петрівське, вул. Красний Пахар, 29-ж, Києво-Святошинського району, Київської області, виділити в натурі ? частку земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, загальною площею 0,1757 га з цільовим призначенням-для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: с. Петрівське, вул. Красний Пахар, 29-ж, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер 3222485801:01:024:0007. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав і просив його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за вас шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 13 листопада 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2012 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов задоволено, і розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 13 листопада 1997 року у Гаврилівській сільській раді Вишгородського району Київської області, актовий запис № 20. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2014 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1757 га, з цільовим призначенням-для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: с. Петрівське, вул. Красний Пахар, 29-ж, Києво-Святошинського району, Київської області. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Петрівське, вул. Красний Пахар, 29-ж, Києво-Святошинського району, Київської області. Автомобіль [PERSON], Тур, державний номер [NUMBER], залишено за відповідачем. У поданому до суду позові позивач [PERSON] просив виділити в натурі ? частину майна, що перебуває у спільній частковій власності в жилому будинку, що знаходиться за адресою: с. Петрівське, вул. Красний Пахар, 29-ж, Києво-Святошинського району, Київської області, виділити в натурі ? частку земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності, загальною площею 0,1757 га з цільовим призначенням-для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: с. Петрівське, вул. Красний Пахар, 29-ж, Києво-Святошинського району, Київської області, кадастровий номер 3222485801:01:024:0007. Судом було задоволено клопотання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] і 16 липня 2015 року ухвалою суду було призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу і земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо визначення дійсної вартості будинковолодіння за адресою: вул. Красний Пахар, 29-ж, с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області, та ? і ? його частин, та чи є можливим розподіл в натурі жилого будинку і земельної ділянки у співвідношенні ? та ? частин за адресою: с. Петрівське, вул. Красний Пахар, 29-ж, Києво-Святошинського району, Київської області, з наданням варіантів розподілу будинку і земельної ділянки в натурі між двома співвласниками для виділення їм в особисту приватну власність, та які при цьому необхідно провести переобладнання, виділивши їх в окремі ізольовані квартири, та зазначити вартість робіт по переобладнанню. Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Затрати по проведенню експертизи покладено на позивача у справі [PERSON]. 05 листопада 2015 року судовим експертом КНДІСЕ [PERSON] було складено повідомлення про неможливість надання висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи, а матеріали справи повернуто до суду, оскільки не виконані умови клопотання експерта, які необхідні були для вирішення поставлених перед експертом питань, та не проведено оплату за проведення експертизи. В судовому засіданні позивач [PERSON] не надав суду доказів, що з поважних причин він не зміг провести оплату за проведення експертизи та виконати умови в клопотанні експерта. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно ж до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не надав суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги про виділ частки майна в натурі, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed