overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У січні 2021 року ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є споживачем електричної енергії, яку постачає позивач згідно Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 затверджено Правила користування електричною енергією для населення (далі - ПКЕЕН), які відповідно до п.1 регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Вказані Правила є обов`язковими для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідач є споживачем електроенергії на платній основі, як мешканкою будинку [ADDRESS] , яку постачає позивач. Між позивачем та відповідачем як мешканцем даного будинку діють зобов`язальні правовідносини про постачання та користування електричною енергією, згідно якого енергопостачальник бере на себе зобов`язання постачати споживачеві електричну енергію, а споживач зобов`язується оплачувати фактично спожиту електричну енергію у терміни, передбачені договором. Станом на 01.09.2020 заборгованість відповідача за спожиту електроенергію з урахуванням 3% річних та інфляційної складової боргу становить 8 959,48 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, звертаючись до суду з даним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2021 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення. Відповідач, в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та/або відзиву на позов до суду не надала, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані у справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

У січні 2021 року представник заявника [PERSON] - адвокат Волинська В.І. звернулася до районного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за заявою [PERSON] про встановлення факту проживання на території України, оскільки при ухваленні Бородянським районним судом Київської області 22 листопада 2018 року рішення у цій цивільній справі не в повній мірі було вирішено заявлену вимогу, а саме не вказано неповнолітній вік заявника. Просила суд ухвалити додаткове рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] саме в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час. На розгляд заяви [PERSON] та представник заявника [PERSON] - адвокат Волинська В.І.не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання адвокат Волинська В.І.повідомлена належним чином. Заінтересована особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській областів судове засідання свого представника не направила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню. Як убачається із заяви [PERSON] , поданої до Бородянського районного суду Київської області 22 жовтня 2018 року, заявник просив суд встановити юридичний факт, що він - [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Таллін, Естонія, постійно проживав в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року і по теперішній час. Однак рішенням Бородянського районного суду Київської області від 22 листопада 2018 року, яким було задоволено заяву [PERSON] , встановлено факт, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Таллін (ЕРСР), постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час; те що [PERSON] постійно проживав на території України саме у неповнолітньому віці в рішенні зазначено не було. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно з ч. 2 ст. 270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Як убачається з поданої представником заявника [PERSON] - адвокатом Волинською В.І. заяви про ухвалення додаткового рішення суду, станом на 11 січня 2021 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 22 листопада 2018 року у цивільній справі № 360/2370/18 не виконано. Оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що заяву представника заявника [PERSON] - адвоката Волинської В.І. про ухвалення додаткового рішення необхідно задовольнити і ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 360/2370/18, вказавши в резолютивній частині рішення про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Таллін, Естонія, постійно проживав в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У січні 2021 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] , який обґрунтовує тим, що 27.11.2019 року між банком та відповідачем [PERSON] , укладено кредитний договір б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає договір. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту. встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.2.3 умов та Правил надання банківських послуг. Однак відповідач належним чином умов договору не виконував, внаслідок чого станом на 15.11.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 106290,93 гривень, що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту 97125, 41 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 9165,52 грн., нарахованими за прострочений кредит. Просить стягнути заборгованість в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника, заявлені вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

У січні 2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. Позов обґрунтований тим, що 02 березня 2019 року о 17:06 год. в [ADDRESS], сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля «MAN» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] і автомобіля «Subaru» державний реєстраційний номер « [NUMBER] ». Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 12.04.2019 р. по справ № 756/3571/19 водія [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно постанови Оболонського районного суду м. Києва від 12.04.2019 р. по справі № 756/3571/19 відповідач - [PERSON] 02 березня 2019 р. о 17:06 год., керуючи автомобілем «MAN» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві в дворі будинку № 27 по пр.-ту Героїв Сталінграду, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Subaru» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Згідно рахунку-фактури № Ко-К-000000000000047 від 07.03.2019 року СТО «Авто Док» вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Subaru» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » склала 15 453,08 гривні. Факт ДТП 02.03.2019 року був визнаний ПрАТ СК «Вусо» страховим випадком, що підтверджується страховим актом. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ СК «Вусо» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 15 453,08 грн. За заявою потерпілої особи та виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 03861-02 від 10.04.2019 року ПрАТ «СК «Вусо» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 15453,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8874 від 10.04.2019 р. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «Вусо» склав 15453,08 грн. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 15453,08 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 02 березня 2019 року, ПрАТ СК «Вусо» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 15453,08 грн. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «MAN» державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована за Полісом AM 5221798 в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», то

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

У січні 2021 року Фізична особа підприємець [PERSON] (надалі по тексту - позивач, ФОП [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування збитків у порядку регресу. В позовних вимогах просить суд стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу, франшизу у розмірі 500,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 644,50 грн. Ухвалою судді від 01.02.2021 було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з викладених підстав у позовній заяві, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене та вимоги ст.ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані у справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

У січні 2021 р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 18.03.2016 р. перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину, 2017 р.н.. Подружні відносини між ними не склалися, внаслідок несумісності характерів, відсутності між ними взаєморозуміння та поваги один до одного, втрати інтересу до спільного подружнього життя. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть. Подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим. В судове засідання позивачка надала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 березня 2016 р. ВДРАЦС по місту Каховка Каховського МРУЮ у Херсонській області, про що складено відповідний актовий запис за № 30. В підтвердження до матеріалів справи долучено свідоцтво про шлюб (а.с.15). Строни від шлюбу мають неповнолітню дитину, 2017 р.н. (а.с.16). Сторони примиритися не бажають. Враховуючи той факт, що позивач категорично в позовній заяві наполягає на розірванні шлюбу та повідомила про те, що фактичні шлюбні відносини між ними припинені, з огляду на положення ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. За змістом ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У січні 2021 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини всіх його доходів на своє утримання, посилаючись на те, що з нею проживає їхній син [PERSON] , [INFO] , а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Ухвалою від 16.02.2021 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи було визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов не надав, але надав заяву про визнання позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка, до досягнення дитиною 3-х років, якщо дитина проживає з нею. На підставі викладеного, ст. ст. 75, 79, 80, 84 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

У січні 2021 р. представник ПрАТ СП «Партнер» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за спожиті послуги по зберіганню і охороні автомобіля автовласника в розмірі 15600,00 грн., 3% річних у розмірі 469,23 грн., пені у розмірі 27714,75 грн., а також судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. Позивач свої позовні вимоги мотивує наступними обставинами. 24 травня 2006 року між СП «Партнер» та [PERSON] був підписаний договір № 3481 на експлуатацію , обслуговування та зберігання автомобіля. Згідно умов договору позивач бере на себе обов`язки по зберіганню автомобіля автовласника марки Шевроле випуску 2005 р. № кузова [NUMBER] держ № [NUMBER] в автогаражі № [NUMBER] на автостоянці [NUMBER], за адресою м. Київ, вул. Жмеринська, 1-А, а відповідач бере на себе обов`язок своєчасно вносити плату за вказану послугу. Відповідач грубо порушує чинне законодавство, категорично відмовляється сплачувати заборгованість за договором незважаючи на те , що послугами автостоянки користується регулярно і крім цього гаражного боксу завдає підприємству шкоду, у зв`язку з чим останній вимушений звернутися до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості за користування послугами автостоянки. Ухвалою Святошинського районного суду від 29.01.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до Рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 року земельна ділянка відведена позивачу для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування , за адресою : вул. Жмеринська ,1-а (а.с.17). Комунальне підприємство Київтранспарксервіс , в особі виконуючого обов`язки директора Касапчука Валентина Анатолійовича , що діє на підставі розпорядження Київського міського голови від 27.02.2017 № 93, надалі іменоване « Сторона-1» з однієї сторони та Приватне акціонерне товариство ПрАТ СП «Партнер», в особі генерального директора Телецького Валерія Тадеушевича , який діє на підставі статуту , надалі іменоване « Стороною-2» з другої сторони ( в подальшому разом іменуються « Сторони»)

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

У січні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 18 листопада 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Гадяцького районного управління юстиції Полтавської області. Від спільного проживання дітей не мають. Із-за постійних суперечок і конфліктів подружнє проживання надалі позивач вважає недоцільним. Шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Просив суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, подав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, прохала провести судове засідання без її участі, позовні вимоги визнає. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що подальше збереження сім?ї і примирення сторін не можливе, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У січні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказав, що з відповідачкою по справі 23 січня 1999 року уклав шлюб, який був зареєстрований у Поставмуківській сільській раді Чорнухинського району Полтавської області. 06 грудня 2013 року шлюб розірвали. Від спільного проживання мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачка проживає окремо, вихованням дітей не займається, матеріальної допомоги не надає. Просив суд стягувати аліменти з [PERSON] на його користь на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини її заробітку, щомісячно. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав. Надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував в шлюбі з відповідачкою [PERSON] до 06 грудня 2013 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження матір»ю яких записана [PERSON] Діти проживають разом з позивачем. Відповідачка проживає окремо, вихованням дітей не займається, добровільно матеріальну допомогу на утримання своїх дітей не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1,2,3 ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд вважає, що відповідачка повинна сплачувати аліменти на утримання своїх дітей так як вона працездатна і має можливість приймати участь у матеріальному забезпеченні свого сина та доньки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У січні місяці 2014 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом, в якому вказують, що [INFO] помер їх дід - [PERSON]. Після смерті діда залишилась спадщина - земельна частка (пай) площею 4,28 в умовних кадастрових га згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0214344 виданого Чорнухинською РДА від 29 листопада 1996 року. Але оригінал сертифікату був втрачений. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємницями свого діда [PERSON], і за законом мають право на спадкування майна померлого, просили суд визнати право власності на земельну частку (пай), за ними в рівних долях. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача його мати [PERSON] підтримали позовні вимоги, надали суду пояснення аналогічні викладеним в позовних заявах, прохали суд визнати право власності на земельну частку (пай), яка належала їх дідові. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі, проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивачів - [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина - земельна частка (пай) площею 4,28 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0214344 виданого Чорнухинською РДА від 29 листопада 1996 року. Позивач [PERSON] є сином позивача [PERSON]. Батько [PERSON], [PERSON] являється сином спадкодавця, помер [INFO]. Тобто позивачі є внуками померлого [PERSON]. і спадкують його майно за законом, що підтверджується свідоцтвами про їх народження та актовим записом про народження [PERSON], спадкодавця по справі. Оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємницями майна свого діда [PERSON] за законом вони мають право спадкувати майно померлого. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Таким чином є всі достатні правові підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачами.

Outcome: approved