Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся у суд із указаним позовом, який обґрунтував тим, що він та відповідач є співвласниками житлового будинку на вул. Церковній, 25, у м. Ковелі. Йому належить 72/100 частини вказаного будинку, а відповідачу 28/100. Земельна ділянка, на якій розташований вказаний будинок і право власності на яку стверджується державним актом серії ЯД № 290155, згідно з рішенням суду поділена між співвласниками будинку пропорційно часткам належних у будинку. Відповідач на власний розсуд провів поділ земельної ділянки в натурі, встановивши деревяну огорожу. З таких підстав просив зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою демонтувати самовільно встановлену деревяну огорожу. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі та пояснила, що визначення часток сторін у праві власності на спірну земельну ділянку не давало відповідачу права проводити поділ земельної ділянки в натурі. Встановлення відповідачем деревяної огорожі навколо належної йому частини будинку перешкоджає вільному проїзду до частини будинку, належної позивачу. З позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивач вже звертався, проте перешкоди у користуванні земельною ділянкою були іншими деревяної огорожі на той час не існувало. Після ухвалення рішення апеляційного суду про визначення часток сторін у земельній ділянці, площею 0,0045га, позивач не виготовляв державний акт на право власності на належні йому 72/100 частини земельної ділянки. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що після поділу за рішенням суду земельної ділянки попередній власник частини будинку та землі, що на даний час належать відповідачу, виготовив технічну документацію та державний акт на виділені йому 28/100 частини земельної ділянки. Деревяна огорожа встановлена відповідачем на його земельній ділянці за межами металевих стовпчиків, що були встановлені землевпорядником у ході виготовлення технічної документації. Будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою, належною позивачу, відповідач не створює. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі та матеріали цивільних справ №2/0306/765/11, №0306/2142/2012, суд приходить до наступного висновку. З пояснень представників сторін та наявних у матеріалах справи копій договорів купівлі-продажу, державних актів про право власності на землю встановлено, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку, що розташований у м. Ковелі на вул. Церковній, 25, а також земельної ділянки, призначеної для його обслуговування. Попереднім власником частини будинку та земельної ділянки, належних відповідачу [PERSON], був [PERSON] Відповідач [PERSON] придбав 28/100 частини вказаного будинку 28 жовтня 2007 року (а.с.16), а земельну ділянку 20 липня 2012 року. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 20 жовтня 2011 року визнано, що [PERSON] належить 28/100 частини, а [PERSON] 72/100 частини у праві власності на земельну ділянку, площею 0,0045га, відповідно до державного акту серії ЯД №290155, що розташована у м. Ковелі на вул. Церковній, 25 (а.с. 14-15; цивільна справа №2/0306/765/11 а.с.95-96). [PERSON] 20 травня 2012 року на підставі вказаного рішення апеляційного суду на належну йому частину земельної ділянки, площею 0,0013га, отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №713828 (а.с.77), а 20 липня 2012 року за нотаріально посвідченим договором купівлі продажу відчужив її відповідачу [PERSON] (а.с.12-13). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Так, у цивільній справі №0306/2142/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (усунути перешкоди в користуванні якою просить позивач і у даній справі) 24 липня 2012 року ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, а саме у знятті трьох металевих стовпчиків, встановлених на земельній ділянці, на вул. Церковній, 25, у м. Ковелі, площею 0,0045га, право власності на яку посвідчено державним актом серії ЯД №290155. Суд у рішенні серед іншого встановив, що три металеві стовпчики встановлені землевпорядником у ході виготовлення технічної документації на земельну ділянку і знаходяться на земельній ділянці, належній [PERSON] (цивільна справа №0306/2142/2012 а.с.61). Рішення суду набрало законної сили. З письмових заперечень відповідача, пояснень його представника та наданих позивачем фототаблиць вбачається, що споруджена відповідачем деревяна огорожа знаходиться за межами вказаних металевих стовпчиків на земельній ділянці, належній [PERSON] Такі твердження стороною позивача не спростовані. Таким чином, наведені обставини вказують на те, що відповідач [PERSON] встановив деревяну огорожу на належній йому на праві власності земельній ділянці. За змістом положень ст. 78 Земельного кодексу України, ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право володіти, користуватися і розпоряджатися належною йому земельною ділянкою на свій розсуд, відповідно до її цільового призначення, а також використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч наведеним правовим нормам позивач [PERSON] не надав суду допустимих та належних доказів того, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні належною йому будь-якою земельною ділянкою. Порушень права позивача на землю у справі не встановлено. З таких підстав суд відмовляє у задоволенні позову. Судові витрати підлягають залишенню за позивачем. На підставі ст. ст. 11, 373 ЦК України, ст. ст. 78, 152 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed