Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

У травні 2019 року позивач звертається з позовом до відповідачів про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, та просить: - визнати недостовірною, такою що не відповідає дійсності, порушує його права, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію інформацію, наведену [PERSON] у зверненні до декана ММІ Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» від 11.12.2018 р.; -зобов`язати [PERSON] спростувати інформацію, викладену у зверненні до декана ММІ Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» від 11.12.2018 р.; -визнати недостовірною, такою що не відповідає дійсності, порушує його права, честь, гідність, ділову репутацію інформацію, проголошену [PERSON] на відео, розміщеному 05.02.2019 р. на youtube-каналі громадської організації «СТУДВОТЧ» StudwatchUkraine; -зобов`язатиГО «СТУДВОТЧ» та [PERSON] викласти відео на youtube-каналі ГО«СТУДВОТЧ» StudwatchUkraine, у якому спростувати поширену недостовірну інформацію; -стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він працював на посаді професора кафедри конструювання верстатів та машин НТУ України «КПІ імені Ігоря Сікорського» до 03.03.2019 р. На відеорозміщеному 05.02.2019 р., на офіційній веб-сторінціУoutube, зокрема на Уoutube-каналі громадської організації «СТУДВОТЧ» StudwatchUkraine, [PERSON] на відео вказує про те, що позивач влаштовує студентам повальні побори та створює умови для хабарництва. Окрім того, у зверненні до декана ММІ Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» від 11.12.2018 р. [PERSON] вказав, що позивач вимагав у студентів під час навчання гроші, ображав та нецензурно висловлювався у бік студентів групи. Оскільки розповсюджена відповідачами вищезазначена інформація про позивача є негативною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 30.05.2019 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.07.2019 р. [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якій він заперечував проти задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. По-перше, його звернення до декана не може розцінюватись як поширення недостовірної інформації, а було реалізацією його права на звернення, яке гарантовано законодавством України. А по-друге, позивачем не доведено факт поширення інформації саме відповідачем, оскільки, як зазначалось позивачем, під час переходу за посиланням, зазначеним позивачем, відображається веб-сторінкка, зміст якої відрізняється від змісту скріншоту, наданого позивачем. 15.07.2019 р. головою ГО «СТУДВОТЧ» Ярильченком О.С. надано відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що позивач обґрунтовує свої вимоги фактами поширення інформації, які мали місце 05.02.2019 р., проте ГО «СТУДВОТЧ». Як юридична особа, була зареєстрована лише 26.02.2019 р. Таким чином, відповідач - ГО «СТУДВОТЧ» не міг поширити будь-яку інформацію і не може бути відповідачем у межах заявлених позовних вимог щодо поширення інформації . яке мало місце до моменту її державної реєстрації, тобто до 26.02.2019 р. У судовому засіданні позивач просив задовольнити його позовні вимоги з підстав викладених у позові. Відповідачі або їхні представники у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце судового засідання належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що 11.12.2018 р. [PERSON] звернувся до декана ММІ [PERSON] зі зверненням, у якому повідомляє про факт корупції зі сторони викладача [PERSON] (а.с. 14). Такий дока, наданий позивачем у копії. Відповідачу [PERSON] визнає, отже суд приймає його до уваги. На підставі даного звернення, була утворена відповідна комісія. За Розпорядженням директора ММі від 13.12.2018 р. № 67/18 була проведена перевірка наслідками якої було складено відповідний акт. Зокрема, комісія встановила факти грубого порушення [PERSON] правил Тимчасового положення про організацію освітнього процесу в «Київському політехнічному інституті ім.Ігоря Сікорського» , а також основних морально-етичних норм викладача (а.с. 31-34). Результати перевірки комісією позивачем роботи кафедри конструювання верстатів та машин ММІ була проведена перевірка, які оскаржені не були. Щодо позовної вимоги про визнання недостовірною, такою що не відповідає дійсності, порушує його права, честь, гідність, ділову репутацію інформацію, проголошену [PERSON] на відео, розміщеному 05.02.2019 р. на youtube-каналі громадської організації «СТУДВОТЧ» StudwatchUkraine слід зазначити наступне. ГО «СТУДВОТЧ» як юридична особа була зареєстрована 26.02.2019 р., про що свідчать відомості із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до якого внесено запис про державну реєстрацію юридичної особи від 26.02.2019 р. № 10721020000042752, а також рішення ГТУ Ю у м. Києві про державну реєстрацію ГО «СТУДВОТЧ» від 26.02.2019 р. № 580 (а.с. 43, 44-47). Оскільки позовні вимоги стосуються саме інформації, проголошеної [PERSON] на відео, розміщеному 05.02.2019 р. на youtube-каналі громадської організації «СТУДВОТЧ» StudwatchUkraine, то ГО «СТУДВОТЧ» не могла поширити будь-яку інформацію до моменту реєстрації, тобто до 26.02.2019 р., а отже у задоволенні даної позовної вимоги необхідно також відмовити. Також варто зазначити, що позивач обгрутновуючи свої позовні вимоги, надає у якості доказу лише фотокопію веб-сторінки (а.с. 12,13) та ним не доведено факт поширення інформації саме зазначеними відповідачами. Відповідно ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується cудовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергуст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно дост. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. У відповідності зст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до ч.1ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. У своїй позовній заяві позивач посилається на ч. 2. ст. 277 ЦК України, яка є виключеною на підставі Закону України № 1170-VII від 27.03.2014р. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно дост.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, які є особистими немайновими благами фізичної особи; гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Відповідно до частини 1-ї статті 30 Закону України «Про інформацію»[1], ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до п. 4 постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації слід визначити баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, відповідно до ст.34 Конституції України. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України про відшкодування моральної шкоди). Відповідно до статті 277 ЦКУ не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України про захист честі, гідності та ділової репутації). Виходячи з наведеного, та беручи до уваги те, що дане звернення [PERSON] до декану ММІ від 11.12.2018 р. не можна розцінювати як поширення недостовірної інформації, а було реалізацією його права на звернення, яке гарантоване законодавством України, та зокрема ЗУ «Про звернення громадян», суд відмовляє у задоволенні даної позовної вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed