Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , яким просила, з урахуванням подальшого уточнення, встановити факт її спільного проживання з її бабкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] , а також визнати за собою в порядку спадкування за законом та за заповітом, складеним [PERSON] , право власності на вказану квартиру. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] та відповідач [PERSON] є онучками [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 25.02.2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. (реєстр. № 169), яким заповіла все своє майно позивачу та відповідачу в рівних частках. При цьому позивач з 2010 року і по день смерті [PERSON] проживала разом з нею у належній [PERSON] квартирі [ADDRESS] , хоча зареєстрована була за іншою адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину фактом спільного проживання із спадкодавцем, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через факт її реєстрації за іншою адресою. Відповідач [PERSON] подала нотаріально посвідчено заяву про відмову від будь-яких претензій на спадкове майно. Відтак, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою суду від 26.01.2021 року було відкрите загальне позовне провадження у справі. Сторонам був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. До закінчення підготовчого провадження позивач уточнила позовні вимоги та надала додаткові докази в обґрунтування своїх вимог. Відповідач подала письмову заяву про повне та беззастережне визнання позовних вимог та відсутність будь-яких претензій на спадкове майно. Обидві сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі матеріалів. З урахуванням надходження від відповідача письмової заяви про визнання позову, суд вважав за можливе ухвалити рішення по суті справи в порядку ст. ст. 200, 206 ЦПК України, тобто у підготовчому провадженні. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та відповідні норми матеріального права, суд приходить до такого. Як випливає з матеріалів справи, позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , який у свою чергу, був сином [PERSON] , що підтверджується, відповідно, Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Оріхівського району Запорізької області 15.01.1997 року, та Витягом № 00026930302 від 07.07.2020 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. Відтак, судом встановлено, що позивач є онукою [PERSON] . Крім того, [PERSON] мала іншого сина [PERSON] , донькою якого є відповідач [PERSON] , що сторонами не оспорюється та окремому доказуванню не підлягає в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України. [PERSON] , [INFO] , за життя мала у власності квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області на підставі рішення від 15.01.2003 року № 12. Позивач [PERSON] , будучи зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , фактично проживала разом з [PERSON] та доглядала за нею за вказаною адресою, починаючи з 2010 року і по день смерті [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою 07.07.2020 року головою квартального комітету Авдєєвою В.В., та відповідачем не оспорюється. 25.02.2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений 25.02.2015 року приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В. (реєстр. № 169), яким заповіла все своє майно позивачу та відповідачу в рівних частках. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим (повторно) Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 11.06.2019 року. У зв`язку із смертю [PERSON] відкрилась її спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відтак, оскільки судом встановлено, що позивач проживала разом із спадкодавцем на момент її смерті, що не оспорюється іншою стороною, суд приходить до висновку, що позивач прийняла після [PERSON] спадщину за заповітом у виді Ѕ вказаної квартири. Водночас відповідач, як інший спадкоємець за заповітом, будучи зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , але проживає фактично в с. Успенівка Саратського району Одеської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 64/2020, заведеної після смерті [PERSON] , відповідач із заявою про прийняття спадщини не подала. Більше того, 07.07.2020 року відповідача подала нотаріально посвідчену заяву про те, що на отримання спадщини після [PERSON] не претендує. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не прийняла свою частку спадщини за заповітом [PERSON] , тобто іншу половину квартири [ADDRESS] , а тому ця частка має успадковуватись по закону. Відповідно до\~ст.\~1258\~ЦК України\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Станом на момент смерті [PERSON] спадкоємців першої черги за законом у неї не було, оскільки її сини, [PERSON] та [PERSON] померли раніше 28.11.2014 року та 01.01.2002 року відповідно, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області 10.12.2014 року, а також Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом ЗАГС Вяземського району Хабаровського краю Російської Федерації. Відомості про інших спадкоємців за законом першої черги або про спадкоємців наступних черг в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Оскільки батько позивача [PERSON] , помер пізніше за свого брата [PERSON] , якби він був живий, то частка спадщини [PERSON] , не прийнята відповідачем за заповітом, належала б йому. Отже, суд приходить до висновку, що частку спадщини [PERSON] , яку відповідач не прийняла за заповітом, має бути успадкована позивачем в силу ч. 1 ст. 1266 ЦК України, тобто за правом представлення, як онукою спадкодавця. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем спірного майна за заповітом і за законом по праву представлення, який ніким не оспорюється, спадщину прийняла в порядку ст. 1268 ЦК України, однак в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування не мала можливості через відсутність реєстрації за місцем проживання спадкодавця, що саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права. Вимога позивача про встановлення факту проживання спільно із спадкодавцем [PERSON] в межах позовного провадження не є самостійним способом захисту спадкових прав, а тому суд розглядає її як елемент доказування у справі, що є передумовою для вирішення позовних вимог про право на спадкове майно. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 1223, 1225, 1233, 1266, 1268, 1269, 1275, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved