Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

У червні 2017 року Комунальне підприємство «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпровської міської ради звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], Приватного підприємства «Ковчег», треті особи: Приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу, Павловська Ганна Олегівна, Дніпровська міська рада, про визнання правочинів недійсними. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03 березня 2017 року між ПП «Ковчег» та [PERSON] було укладено два договори купівлі-продажу, згідно умов яких останній придбав у власність 1/2 частину нежитлової будівлі, розташованої біля будинку [ADDRESS], посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, павловською Г.О. за № № 206, 209. В свою чергу ПП «Ковчег» придбав спірне майно у ПП «Світла» 05.11.2002 року, який за зовнішніми ознаками є тимчасовим. Позивач вважає, що зазначені договори містять ознаки недійсності та їх укладення порушує право та законні інтереси позивача та інтереси територіальної громади м Дніпра, оскільки спірні об'єкти ніколи не вводилися в експлуатацію, земельна ділянка під об'єктом міською радою не виділялася. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати недійсними договори купівлі-продажу від 03.03.2017 року, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. за реєстровим №№206, 209. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити. Представник [PERSON] просив позов залишити без задоволення. Представник Дніпровської міської ради просив позов задовольнити. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені. Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 03 березня 2017 року між ПП «Ковчег» та [PERSON] було укладено два договори купівлі-продажу, згідно умов яких [PERSON] придбав у власність 1/2 частину нежитлової будівлі, розташованої біля будинку [ADDRESS], посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Павловською Г.О. за № № 206, 209. Посилання позивача на те, що договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним, оскільки спірний об'єкт, який є предметом договору купівлі-продажу ніколи не вводився в експлуатацію, на нього не надавалися дозволи на будівництво, спростовується наступним. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі; 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Будь-яких доказів того, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам ст. 203, 215 ЦК України, позивач суду не надав. Доказів того, що спірний об»єкт не вводився в експлуатацію та є самочинно збудованою спорудою, суду також надано не було. Крім того, позивач не зазначив, яким чином два договори купівлі-продажу, згідно умов яких [PERSON] придбав у власність 1/2 частину нежитлової будівлі, розташованої біля будинку [ADDRESS], посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, Павловською Г.О. за № № 206, 209 порушують його права та законні інтереси. Зважаючи на викладене вище,

Outcome: dismissed