Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина, зробив відповідну запис у актовому записі. В обґрунтування пзовних вимог позивач зазначила, що [INFO] , вона народила сина [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , з яким вони проживали разом до 2014року. Син [PERSON] перебуває у неї на утриманні. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням сина не займається, не цікавиться його життям. Представник позивача [PERSON] через канцелярію суду подала заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , через канцелярію суду подав заяву, посвідчену в.о.старости Одноробівського старостинського округу Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, в якій просить справу про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав розглядати у його відсутність, з позовними вимогами [PERSON] повністю згоден і просить їх задовольнити. Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника органу опіки та піклування у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] /а.с.5/. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, дитина [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 22.06.2018року по теперішній час /а.с.9/. Відповідно до копії договору №32д-2018 від 06.09.2018року, дитина [PERSON] відвідує Харківський приватний навчально-виховний комплекс «Старт-школа» Харківської області /а.с.10-13/. З характеристики Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Старт-школа» Харківської області, вбачається, що за час відвідування дитиною [PERSON] дитячого садка, батько дитини, [PERSON] , жодного разу у закладі не бачили. Участі у вихованні та розвитку дитини батько ніякої не приймає. Вихованням дитини займається лише мати [PERSON] /а.с.7-8/. Як вбачається з копії сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, у [PERSON] , ознак наркологічних захворювань не виявлено /а.с.14/. З копії медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів вбачається, що у [PERSON] психіатричні протипоказання до виконання обов`язків провізора відсутні /а.с.15/. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування у своєму висновку від 29.08.2019року за №561 вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачем надано докази у спосіб та в порядку передбаченому законом, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини. Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] обґрунтовані, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного медичного догляду, не спілкується з дитиною та не виявляє до неї інтересу, свідомо нехтуючи своїми обов`язками, цей факт доведений належними та допустимими доказами у справі, що відповідно до ч. 4 ст. 155, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, є підставою для покладення на нього відповідальності, встановленої законом у вигляді позбавлення батьківських прав. Разом з тим, вимоги про внесення відповідного запису про позбавлення батьківських прав до актового запису про народження дитини є передчасними, оскільки рішення суду про позбавлення батьківських прав є підставою для внесення відповідних відомостей до актового запису (поставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану). Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно з п. 1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. Пунктом 2.14 Правил визначено, що підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є, зокрема, рішення суду про усиновлення (удочеріння), про позбавлення або поновлення батьківських прав, про розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поновлення шлюбу після його розірвання у випадку, передбаченому статтею 118 Сімейного кодексу України, анулювання актових записів цивільного стану, у яких зазначено про необхідність проставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану, визнання розірвання шлюбу фіктивним. В п. 2.16.5 Правил зазначено, що відомості про усиновлення, скасування усиновлення, визнання усиновлення недійсним, позбавлення та поновлення батьківських прав вносяться до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану в день надходження копії відповідного рішення суду до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день її пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою. Враховуючи, що рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав є підставою для внесення відповідної відмітки у актовому записів, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Що стосується вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 180 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини, як убачається з матеріалів справи, між сторонами у справі немає, тому у позивача є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, згідно ч. 2ст. 182 Сімейного кодексу України(частина друга статті 182 Сімейного кодексу України із змінами згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року)мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі наведеного, враховуючи зміни щодо розміру аліментів на дитину згідно Закону України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, а також, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає розмір аліментів, які просить стягнути позивач обґрунтованим, в зв`язку з чим задовольняє позов в цій частині та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.05.2019 року, і до досягнення сином повноліття, відповідно до положень статті 183 СК України. Відповідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст.141 ЦПК України. Виходячи з викладеного,

Outcome: partial