Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У травні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення коштів. Позовну заяву мотивовано тим, що 11.03.2019 р. між нею та відповідачкою [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір про завдаток, за яким вона передала відповідачці суму 2000 дол. США для забезпечення укладення договору купівлі-продажу належного відповідачці домоволодіння, розташованого на [ADDRESS] . При укладенні договору вони звернулися до нотаріуса про його нотаріальне посвідчення, однак їм було відмовлено у цьому через невідповідність даного договору вимогам закону. Нотаріус повідомив, що для оформлення договору необхідна згода чоловіка, який в той час перебував за межами України. Тобто, нотаріально посвідчений попередній чи основний договір купівлі-продажу за згодою її чоловіка між ними укладений не був, тому вважає, що кошти для забезпечення зобов`язання, яке не виникло, передані безпідставно. 26.04.2019 р. позивачка направила відповідачці претензію про повернення їй сплачених коштів, яка залишена без задоволення та реагування. Вказує, що ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Тобто, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договір завдатку ними укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу будинку, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Враховуючи те, що нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між ними не укладалася, а існує лише письмовий договір про завдаток, який підтверджує лише отримання відповідачем коштів, у зв`язку із чим вказана сума є авансом і підлягає поверненню. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 13.02.2013 р. у справі №6-176цс12, від 25.09.2012 р. у справі №6-82 цс 13 та від 11.04.2018 р. у справі №61-1093 св 17. Таким чином, враховуючи вищевказані правові позиції, а також ті обставини, що основний договір між ними укладено не було, а законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони, якій він переданий у випадку не укладення основного договору і така умова договору про завдаток суперечить вимогам законодавства, тому наявні правові підстави для повернення позивачці забезпечуваного платежу як авансу. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом. Основний нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу між ними не укладався, а зі змісту договору завдатку вбачається, що відповідачка отримала від неї грошові кошти у сумі еквівалентній 2000 доларів США, що становить станом на день передачі коштів за курсом НБУ станом на 11.03.2019 р. 26,2700 за 1 дол. США, а тому вважає, що ця сума підлягає стягненню з відповідача на її користь і просить стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти у сумі сплаченій як аванс 52960 грн. (еквівалент 2000 дол. США). Ухвалою суду від 16.05.2019 р. заяву позивачки [PERSON] про забезпечення позову повернуто. Ухвалою суду від 05.06.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження. 02.08.2019 р. представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Курись О.П. подано відзив, де вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Вказує, що позивачка обгрунтовує позовну вимогу про стягнення грошових коштів у сумі 52 960 грн., зазначаючи, що вказана сума грошових коштів по договору про завдаток, який укладено 11.03.2019 р. між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі для забезпечення укладання договору купівлі-продажу домоволодіння належного відповідачці. Також позивачка покликається, що вказаний договір про завдаток необхідно було посвідчити нотаріально, однак для цього необхідна була письмова згода чоловіка позивачки, якої не було, а відтак вказаний договір в силу положень ст. 65 СК України ст.ст. 215, 635, 657 ЦК України є нікчемним, тобто його недійсність встановлена законом, а отже з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки грошові кошти у сумі 52 960 грн., еквівалент 2000 доларів США, що сплачені як аванс. Вважає, вказані вимоги безпідставними, оскільки у п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (ст.ст.205-210, 640 ЦК України). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із ст.ст.210, 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. В абз. 1 ч.1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною 1 ст.209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Положення ч.3 ст.640 ЦК України, якою передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відтак з урахуванням обгрунтування позовної заяви про те, що договір про завдаток від 11.04.2019 р. підлягав нотаріальному посвідченню, однак не був нотаріально посвідчений, сама позивачка наводить обставини, що вказують на те, що договір завдатку від 11.04.2019 р. є неукладеним. У відповідності до п.1 Договору про завдаток від 11.04.2019 р. зазначається, що сторони дійшли згоди в тому, що для забезпечення укладання договору купівлі-продажу будинковолодіння котре розташоване по [ADDRESS] та земельної ділянки, котра розташована в смт. Клевань Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер 5624655400:02:018:1756, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд передбачена передоплата у розмірі 2000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладання договору становить 52778,40 грн., яка має статус завдатку. Вказаний пункт договору про завдаток від 11.04.2019 р. визначає, що сторони домовились про передоплату, яка має статус завдатку. Однак ні вказаний пункт договору про завдаток від 11.04.2019 р., ні інші пункти даного договору не містять відомостей про те, що сторони договору виконали домовленість, передбачену п.1. Тому покликання позивачки, що зі змісту договору про завдаток від 11.04.2019 р. вбачається, що відповідачка отримала від неї грошові кошти, є надуманими. Частиною 2 ст. 640 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відтак з урахуванням даної обставини договір про завдаток від 11.04.2019 р. є неукладеним. Враховуючи викладене, просить в задоволенні позовної заяви відмовити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Хвесь В.М. позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити, вказуючи, що відповідачка отримала грошові кошти, про що свідчить п.7 та п. 8 договору про завдаток та відзив відповідачки на претензію позивачки. У судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнав. Підтримав відзив на позов, вказуючи, що п.7 та п.8 договору про завдаток містять лише порядок розрахунку, а не отримання відповідачкою коштів; ніякого договору не укладено, тому і не наступає жодних наслідків для сторін. Крім того, того повідомив, що відповідачка здійснювала усі належні заходи щодо укладення у майбутньому договору, зокрема вчинено дії щодо зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих осіб за адресою вказаної нерухомості, зокрема і самої відповідачки, яка на даний час знову вже зареєстрована за цією ж адресою. Пояснює, що відповідачці відомо про розгляд справи та наполягає на її розгляді. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, дійшов таких висновків. Судом установлено, що 11.03.2019 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір про завдаток, згідно з пунктом 1 якого сторони дійшли згоди в тому, що для забезпечення укладання договору купівлі-продажу будинковолодіння котре розташоване по [ADDRESS] та земельної ділянки котра розташована в смт.Клевань Рівненського району Рівненської області, кадастровий номер 5624655400:02:018:1756, цільове призначення, - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд передбачена передоплата у розмірі 2000 доларів США, що за курсом обміну на день укладення цього договору становить 52778,40 грн., яка має статус завдатку. Згідно з пунктом 7 вказаного договору вартість продажу будинковолодіння котре розташоване по [ADDRESS] та земельної ділянки котра розташована в смт.Клевань Рівненського району Рівненської області кадастровий номер 5624655400:02:018:1756 цільове призначення, - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за договором купівлі-продажу складатиме 1 055 568 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США. Відповідно до п.8 вказаного договору до укладення договору купівлі-продажу будинковолодіння, котре розташоване по [ADDRESS] та земельної ділянки котра розташована в смт.Клевань Рівненського району Рівненської області кадастровий номер 5624655400:02:018:1756 цільове призначення, - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] , [INFO] , РНПП [NUMBER] завдаткодавець має доплатити остаточну суму, - 38000 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу. Вказаний договір підписано сторонами, та вказана обставина ними не заперечується. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Отже, основний договір сторонами укладено не було, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору і така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для повернення позивачці забезпечуваного платежу. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13. Доводи представника відповідачки, що договір завдатку сам по собі не підтверджує факту отримання відповідачкою грошових коштів безпідставні, оскільки умовами договору передбачено передоплату у розмірі 2000 доларів США, що за курсом обміну на день укладення договору про завдаток становить 52778,40 грн. та у відповіді на претензію позивачки [PERSON] відповідачка [PERSON] в першому абзаці вказала, що: « Розглядаючи Вашу претензію повідомляю наступне: 11.03.2019 р. між Нами було досягнуто домовленості і щодо укладення включно до 15.05.2019 р. договору купівлі-продажу…»; у третьому абзаці вказаної відповіді вказано: «В ході переговорів Ви з чоловіком (телефонував з-за кордону) переконали Мене зняти оголошення про продажу будинковолодіння з інтернет-сайтів з оголошеннями, взяти завдаток і чекати до 15.05.2019 р. доки Ваш чоловік не приїде в Україну з заробітків, також Я погодилася на Вашу умову щодо розстрочення певної суми платежу на 1 рік (вищевказані дії були нав`язані Мені Вами без будь-якого примусу з моєї сторони, Мною було виконано всі Ваші вимоги).» В абзаці шостому вказаної претензії Відповідачкою вказано: «У разі Вашої відсутності 15.05.2019 р. об 14.00 за вказаною адресою відповідно до п.2 Договору про завдаток Ви втрачаєте право вимагати повернення завдатку в повному обсязі, а Я відповідно маю повне право реалізувати вищевказане майно будь-яким реальним покупця», що свідчить про одержання відповідачкою суми завдатку. Крім цього, на думку суду, підписавши договір про завдаток відповідачка [PERSON] своїм підписом засвідчила прийняття від позивачки завдатку у розмірі 2000 доларів США, що за курсом обміну на день укладення цього договору становило 52778,40 грн. Встановивши, що укладений договір про завдаток нотаріально посвідчений не був, фактично укладений в простій письмовій формі, що свідчить про його нікчемність, а відтак жодних правових наслідків він не породжує, у зв`язку з чим внесені позивачкою кошти не можуть розглядатись як спосіб виконання зобов`язань, тобто як завдаток, та врахувавши те, що недійсний правочин відповідно до частини першої статті 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тому суд прийшов до висновку про те, що отримані відповідачкою кошти за своєю правовою природою є авансом, який підлягає поверненню позивачці. Слід зазначити, що згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За умовами договору від 11.03.2019 р. позивачка передала суму авансу у розмірі 52778,70 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, тобто сторони відповідно до вимог частини другої статті 533 ЦК України у зобов`язанні визначили грошовий еквівалент у іноземній валюті за офіційним курсом на день платежу. З урахуванням викладеного, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки кошти сплачені останньою як аванс за договором у сумі еквівалентній 2000 доларів США, що з урахуванням офіційного курсу гривні щодо долару США, встановленого Національним банком України на 11.03.2019 р. складає 52778,40 грн. Отже, договір купівлі - продажу вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону між позивачкою та відповідачкою не укладався, а був лише намір укласти в майбутньому (нотаріально не посвідчувався та не було проведено державної реєстрації права власності на нерухоме майно) і тому кошти передані (сплачені) позивачкою відповідачці, є авансом, тобто звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, а тому вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved