Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. На обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що з відповідачем вони перебували у шлюбі, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.06.2016р. розірвано. За час спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Також зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча аліменти нікому іншому не сплачує. З огляду на викладене, позивач просила стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. 04.09.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено перше судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.04.1998 р. між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.06.2016р. у справі №147/656/16-ц розірвано (а.с. 7). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.02.2009р. Виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с. 6) Згідно довідки №300 від 15.03.2019р., виданої виконкомом Новоободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, [PERSON] , 1979р.н., яка зареєстрована в [ADDRESS] . Склад сім`ї наступний: дочка - [PERSON] , 2009р.н. [PERSON] , в шлюбі з батьком дитини не перебуває, спільного господарства не вела і не веде, батько участі у вихованні дитини не бере (а.с. 5). Відповідно до довідки №2005 від 02.11.2019р., виданої виконкомом Новоободівської сідбсбкої ради тростянецького району Вінницької області, [PERSON] , 1979р.н., жительці [ADDRESS] про те, що її дитина [PERSON] , 2009р.н., дійсно знаходиться на утриманні матері. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов`язків утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 81 ЦПК України не доведено. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Встановленим судом фактичним обставинам, відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] , аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до положень ст. ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідач зобов`язаний нарівні з позивачем утримувати доньку [PERSON] до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу за їх відсутності, відповідач скористався наданим йому правом визнати позов, відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК, і суду не надано документів про стан здоров`я платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних осіб на утримані, суд не досліджує зазначені обставини справи. Суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. Таким чином суд приходить до висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини, щомісячно і до досягнення нею повноліття. Щодо встановлення мінімального розміру аліментів, про який просить позивач, суд зазначає наступне. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. Однак при присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України, а тому в цій частині позову слід відмовити. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Крім того, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулась до суду з позовною заявою 19.06.2019р., а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Також, у позовній заяві позивачка просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем до позовної заяви на підтвердження сплати нею гонорару адвокату у розмірі 500 грн. за надання професійної правничої допомоги долучено договір про надання правової допомоги від 14.06.2019р., квитанцію №01/14/06 від 14.06.2019р., акт прийому - передачі наданих послуг від 14.06.2019р. Оскільки відповідач повністю визнав позовні вимоги, то з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial