overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 22 листопада 2003 року він уклав шлюб з відповідачем. Сторони мають різні погляди на сімейне життя і на життя взагалі, проживають окремо і спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння відсутнє. Тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився. Від позивача надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 22 листопада 2003 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 27 липня 1990 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Палаці урочистих подій м. Донецька, актовий запис № 933. Від шлюбу у сторін народилася неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. За таких обставин, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем, змінити її прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Позивач у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Палаці урочистих подій м. Донецька , актовий запис № 933. Від шлюбу у сторін народилася неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин суд доходить висновку про задоволення позову в частині вимог про зміну прізвища на дошлюбне та вирішує змінити прізвище «[PERSON]» на дошлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2004 року по 2014 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні у позивача. На даний час сторони разом не проживають, матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/2 частки від заробітку відповідача починаючи із дня подачі позову і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов′язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітня дитина знаходиться на утриманні свого батька. У добровільному порядку відповідач відмовляється надавати допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти в частковому відношенні до її заробітку, а саме в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

у червні 2015року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 лютого 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 63 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що 23 червня 2015 року було видано свідоцтво про шлюб (повторно). Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки, як виявилося після шлюбу у позивачки і відповідача принципово різне ставлення до життя і зовсім протилежні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння і довір я,що підтверджується, в тому числі,що відповідач був засуджений і відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Позивачка зазначає, що проживала з відповідачем однією сім'єю до грудня 2012 року. Спільне господарство позивачкою та відповідачем не ведеться. Позивачка переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам та інтересам дитини. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без її участі. Зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач , який відбуває покарання в Черкаській виправній колонії № 62, надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 лютого 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 63 (а.с.4). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин з грудня 2012 року, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та, уточнивши свої вимоги в судовому засіданні, просить вселити її в квартиру [ADDRESS], зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні зазначеним житлом та надати комплект ключів від даної квартири, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником 5/16 частин квартири [ADDRESS], але відповідач створює перешкоди у користуванні цією квартирою, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та надання ключів від даного житла. Суд, заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 5/16 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2014 року встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до Конституції України ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як за рішенням суду. Відповідно до ст. 15. ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання його оспорювання. Відповідно до ст. З ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі вищевикладеного та зважаючи на те, що в судовому засіданні встановлений факт не проживання позивача у квартирі, частина якої належить їй на праві власності, у зв'язку з неправомірною поведінкою відповідача, а також беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, позовні вимоги про вселення та зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні власністю та надання комплекту ключів від квартири обґрунтований та підлягає задоволенню. Не підлягає задоволенню позов в частині відшкодування моральної шкоди як такий, що недоведений в судовому засіданні.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, що відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є спадкоємцем першої черги та набула право спадкування на майно. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, надіслав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність. Інші учасники в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 03.03.14 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, а/з № 3981. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, зокрема, на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги. Позивач звернулась із заявою до нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, але отримала відмову, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. З матеріалів спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] відмовились від належної їм частини спадщини на користь позивача. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, того факту, що спадкоємці не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок , а тому суд вважає за можливе визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

У червні 2015 року, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 30 грудня 2011 року вона втретє уклала шлюб з відповідачем, мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З березня 2012 року вона не підтримує шлюбні відносини з відповідачем, оскільки останній став зраджувати їй з іншими жінками, часто не ночував вдома, вів вільний спосіб життя, в результаті були втрачені почуття любові та поваги. Вважає збереження шлюбу не можливим та наполягає на його розірванні. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився. 09 вересня 2015 року, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 30 грудня 2011 року був укладений шлюб між сторонами, який зареєстровано Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1236, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 7). Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5) та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Як вбачається з матеріалів справи, сімейні відносини між сторонами припинені з березня 2012 року, підставою розпаду сімї стало те, що відповідач зраджував дружині з іншими жінками, часто не ночував вдома, вів вільний спосіб життя. З вказаного часу подружжя спільне господарство не ведуть, проживають окремо, спору про місце проживання дітей не має, позивач вважає збереження шлюбу не можливим, наполягає на його розірванні. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У червні 2015 року, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог вказала, що з 10 червня 2011 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З червня 2014 року вона не підтримує шлюбні відносини з відповідачем, оскільки останній став вживати наркотичні засоби, перестав дбати про сім'ю, не займався її забезпеченням, що призводило до постійних сварок, в результаті були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Вважає збереження шлюбу не можливим та просить його розірвати. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 10 червня 2011 року був укладений шлюб між сторонами, який зареєстровано Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 324, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 4). Від подружнього життя сторони мають одного малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, сімейні відносини між сторонами припинені через вживання відповідачем наркотичних засобів. Під час спільного проживання, відповідач не піклувався про родину, матеріально її не забезпечував, що призводило до постійних сварок, в результаті були втрачені почуття любові та поваги один до одного. На даний час, подружжя спільне господарство не ведуть, проживають окремо, спору про місце проживання дитини не має, позивач вважає збереження шлюбу не можливим. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду із вказаним. Позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні у позивача та продовжує навчання у ВНЗ «Європейський університет». На підставі викладеного вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на користь дитини матеріальну допомогу у зв'язку із продовженням навчання в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 29.07.15 року і до закінчення навчання. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засіданні не з'явився, повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку заочного провадження. Вислухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також сама дочка, син, які продовжують навчання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою сторін у справі. На даний час навчається на денному відділенні приватного ВНЗ «Європейський університет», термін навчання по червень 2018 року. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що дитина продовжує навчання, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу у зв'язку із продовженням навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183, 200 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved