Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи тим, що 10 червня 2013 року відповідач позичив у позивача 3 000 грн., які зобов'язувався повернути до 10 червня 2015 року, про що написав розписку. Проте, по закінченню строку дії договору відповідач не повернув отримані кошти, в зв'язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 3 000 грн., 3% річних в розмірі 88 грн. 77 коп., інфляційні втрати в розмірі 219 грн. 64 коп. відповідно до розрахунку позивача. Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 10 червня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] 3 000 грн., які зобов'язувався повернути до 10 червня 2015 року (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, по закінченню строку дії договорів відповідач не повернув позивачу отримані кошти. З урахуванням наведеного, враховуючи невиконання відповідачем обов'язку повернення отриманих коштів позивачу, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми основної суми позики в розмірі 3 000 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Тому, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 88 грн. 77 коп., інфляційні втрати в розмірі 219 грн. 64 коп. відповідно до розрахунку позивача (а.с. 6-7), з яким суд погоджується. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 3 308 грн. 40 коп. (3 000 грн. + 88 грн. 77 коп. + 219 грн. 64 коп.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем, компенсується відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved