Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року позов задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10657, вчинений 10.07.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на предмет іпотеки - підвальне приміщення, площею забудови 607,9 кв.м. (літ. «А»), загальною площею 499,9 кв.м, вхід до підвальних приміщень площею забудови 4,9 кв.м. (літ. «Я»), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вирішено питання розподілу судових витрат. Не погодившись з рішенням суду, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Постановою Херсонського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 березня 2021 року залишено без змін. 18 листопада 2021 року від адвоката Шевченка А.С., який діє від імені [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у зазначеній справі щодо вирішення питання розподілу судових витрат, понесених [PERSON] під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах питання, що підлягає судовому розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями ч.4 ст.270 ЦПК України визначено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції та під час судового засідання, до закінчення судових дебатів, адвокатам Шевченком А.С. також заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, докази понесення яких буде надано до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 18 листопада 2021 року, тобто в межах 5-ти денного строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України [PERSON] , який діє від імені [PERSON] подав до Херсонського апеляційного суду заяву про ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження обставин надання правової допомоги [PERSON] надано договір про надання правової допомоги від 10 червня 2019 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Шевченком А.С., ордер адвоката на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Шевченком А.С., акт №1 про надання правової допомоги № 1006-2 від 10.06.2021 року згідно вказаного договору про надання правової допомоги від 10 червня 2019 року. Відповідно до вказаного акту №1 про надання правової допомоги № 1006-2 від 10.06.2021 року адвокатом Шевченком А.С. надано [PERSON] наступну правову допомогу: -вивчення апеляційної скарги та формування правової позиції вартістю 2 000 грн; -складання та подання відзиву на апеляційну скаргу вартістю 4 000 грн; -ознайомлення з матеріалами справи вартістю 1000 грн.; -складання та подання клопотання про долучення письмових доказів у справі вартістю 1000 грн.; -участь у судових засіданнях суду апеляційної інстанції вартістю 6000 грн.; -складання заяви про додаткове рішення суду вартістю 1 000 грн. 23 листопада 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання АТ «Альфа Банк» про зменшення розміру судових витрат, які на його думку є неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Перевіривши доводи АТ «Альфа Банк», колегія суддів приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу підтверджений належними і достовірними доказами, відповідає обсягу виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved