Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У травні 2021 року Акціонерне товариства «Альфа-Банк» (далі - «позивач») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - «відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 99\~644,94 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив наступне. Між АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем 27 травня 2008 року було укладено договір кредиту №24.3.-44/22, відповідно до умов якого Позивач зобов`язувався надати Відповідачу кредит в сумі 58\~000,00 доларів США. Відповідно до умов договору кредиту, Відповідач зобов`язався в прядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач посилається на те, що він свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. В свою чергу відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови договору кредиту в результаті чого за станом на 16.03.2021 року відповідач має заборгованість в 99\~644,94 гривень, з них: 98\~342,50 гривень заборгованість за тілом кредиту, 1302,44 гривень заборгованість за відсотками. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на кредитний договір та на розрахунок заборгованості, який доданий ним до позовної заяви. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за договором кредиту № 24.3-44/22 від 27.05.2008 року в сумі 99\~644,94 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~270,00 гривень. Ухвалою суду від 21.05.2021 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.36). 18.06.2021 року у встановлений судом строк на адресу суду від представника відповідача - адвоката Телющенка П.П. надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення позивачу. У відзиві той зазначив, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.46-47). В судове\~засідання представник\~позивача АТ\~«Альфа-банк»\~не з`явився, про\~дату,\~час та\~місце розгляду\~справи був\~повідомлений належним\~чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а. с.60). В судовому засіданні представник відповідача адвокат Телющенко П.П. позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, які регулюють відносини позики. Договір кредиту за своєю правовою природою є реальним договором, тобто є укладеним з моменту передання грошей. Зазначив, що позивачем не надано жодного доказу того, що ним на виконання вимог договору кредиту було передано відповідачу грошові кошти. Суд, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 травня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено договір кредиту №24.3-44/22 ( а.с.3). Пунктом 1.1. договору кредиту передбачено, що кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості платності та цільового характеру використання в сумі 58\~000,00 ( п`ятдесят вісім тисяч) доларів США 00 центів зі сплатою 14,00% річних та комісій в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів , які містяться в додатку 1 до цього договору, що є невід`ємною складовою частиною цього Договору, надалі за текстом «Тарифи» та порядком повернення кредиту рівними частинами, в сумі 322,22 (триста двадцять два) долара США 22 центи не пізніше 10-го числа, кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було надано кредит, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 26 (двадцять шостого) травня 2023 року в сумі 322,62 долара США, на умовах визначених договором кредиту. Пунктом 2.1. договору кредиту встановлено, що надання кредиту проводиться після укладення договору/ів вказаного/их в п. 1.3. та п.п.3.3.3 цього Договору, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку № [NUMBER] в Білоцерківському відділенні Київської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] в Білоцерківському відділенні Київської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» на підставі письмової заяви Позичальника. Відповідно до умов пункту 2.2. договору кредиту кредит вважається наданим в момент (день) списання суми Кредиту з позичкового рахунку, зазначеного в п. 2.1. цього Договору на підставі письмової заяви Позичальника . Відповідно до ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України (положення якої поширюються на відносини за кредитним договором) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на договір кредиту №24.3-44/22 від 27.05.2008 року ( а. с. 4-9) та розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №24.3-44/22 від 27.05.2008 року (а.с. 10-11). Проте, самі по собі копія кредитного договору та розрахунок, як надані позивачем, не можуть бути підставою для висновку про наявність боргу. Пунктом 2.2. договору кредиту передбачено, що кредит вважається наданим в момент (день) списання суми кредиту з позичкового рахунку, зазначеного в пункті 2.1. цього договору, на підставі письмової заяви позичальника, однак доказів списання суми кредиту з позичкового рахунку та доказів звернення позичальника до позивача з заявою про видачу кредиту позивачем не надано. Також суд критично ставиться до наданого позивачем розрахунку та вважає, що він не підтверджує факту передачі позивачем грошових коштів відповідачу. Даний розрахунок виготовлений нечитабельним розміром шрифту, підписаний працівником позивача і є носієм результатів його особистої роботи, а не документом на підтвердження факту передачі та отримання коштів, тобто не є допустимим доказом в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є буд-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, та від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц дійшов наступних висновків. Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України від 16.07.1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність ». Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Крім того відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік на фінансову звітність в Україні» (в редакції станом на момент укладення договору кредиту) первинні облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Однак таких доказів позивачем до суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів в розмірі та на умовах, встановлених договором (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.20218 року у справі №161/16891/15-ц). З огляду на викладене, суд погоджується з аргументами представника відповідача про недоведеність позивачем позовних вимог, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити повністю. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні основних позовних вимог, не підлягають задоволенню й вимоги про покладення на відповідача судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed