Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

У червні 2019 року до суду надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Сьома київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вказує заявник, [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина. Заявник звернулась до державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Шапченко О.А. із заявою про прийняття спадщини, проте, 23.05.2019 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надала доказів проживання разом з померлим на час смерті. Посилаючись на те, що померла з [INFO] по 12.06.2016 проживала разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заявник просить встановити факт останнього місця проживання спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] , разом зі спадкоємцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . При цьому встановлення факту останнього місця проживання спадкодавця та місця відкриття спадщини необхідно для здійснення права щодо володіння, користування та розпорядження майном, а саме автомобілем марки PEUGOT, д.н.з. [NUMBER] , 2008 року, що належало померлій [PERSON] на праві власності. Заявник надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи Головного управління юстиції у місті Києві надав до суду письмові пояснення, в яких просив розглядати справу за його відсутності та розгляд даної справи залишив на розсуд суду. Представник заінтересованої особи Сьомої київської державної нотаріальної контори просив розглядати справу за його відсутності та надав для дослідження в судовому засіданні копію спадкової справи до майна померлої [PERSON] . Суд вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України, визначено перелік справ по встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто у даній частині ст. 315 ЦПК України, ідеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 у порядку ст. 315 ЦПК. До таких умов віднесено: 1) встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; 2) якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Звертаючись до суду, заявник вказує, що до 01.06.2014 її матір проживала за адресою: [ADDRESS] , саме ця адреса вказана як зареєстроване місце проживання померлої [PERSON] Однак, з 1 червня 2014 року у зв`язку із окупацією м. Донецьк, [PERSON] була вимушена виїхати з м. Донецьк до м. Києва та проживати у своєї доньки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Статтею 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених Законом. Даний факт підтверджується довідкою №3002006384 від 26.11.2014 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданій [PERSON] із зазначенням місця проживання за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7). В своїй заяві заявник підтверджує факт проживання разом із матір`ю, однією сім`єю. Також, заявник вказує на те, що її матір тяжко хворіла та перебувала на лікуванні у медичних закладах м. Києва (а.с. 13-14,15,16), а після смерті була похована у м. Києві по вул. Байкова (а.с .11 ). Після смерті матері заявник звернулась до державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Шапченко О.А. із заявою про прийняття спадщини, однак, 23.05.2019 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надала доказів проживання разом з померлим на час смерті (а.с. 5). Стаття 1216 ЦК України вказує, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, як зазначено у ст.1218 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п. 23 Постанов Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами,у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись у суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщин, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Оскільки факт проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини знайшов своє підтвердження, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися заявник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог заяви [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved