Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики №269348501 від 10.01.2015 року у розмірі 7690,00грн. та судового збору у розмірі 243,60грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.01.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - позивач/позичальник) та [PERSON] (далі - відповідач/позичальник) було укладено договір позики №269348501 на суму 2000,00грн., зі сплатою відсотків за користування позикою 2 % в день від суми позики за кожний день її користування та комісії у розмірі 40,00грн., строком на 10 календарних днів. Позивач вказує на те, що ним належним чином виконані зобов'язання договором позики, перераховано зазначені у договорі позики грошові кошти на банківський рахунок позичальника, зазначений у заявці. Проте, відповідач умови договору позики не виконала, у зазначений в договорі термін повернення позики, а саме, 20.01.2015 року, позику не повернула та не сплатила проценти та комісію, у зв'язку з чим, станом на 25.05.2015 року, має заборгованість у загальному розмірі 7690,00грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені судові витрати. 01.12.2015 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 7640,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, заперечень на позов не надавала та не просила розглядати справу за її відсутності. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10.01.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір позики №269348501 на суму 2000,00грн., зі сплатою відсотків за користування позикою 2 % в день від суми позики за кожний день її користування та комісії у розмірі 40,00грн., строком на 10 календарних днів. (а.с. 5-7,9-10) Виконання позивачем умов договору позики щодо надання грошових коштів у вказаній сумі підтверджується платіжним дорученням №591 від 10.01.2015 року. (а.с.8) Відповідно до п.1.2 договору строк дії договору 10 днів, але в будь якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії цього договору та не припиняє нарахування позикодавцем процентів за користування позикою. Відповідно до п.п.3 п.2.2.2 договору позики у випадку прострочення сплати заборгованості за цим договором в повному обсязі або частково, сплатити нараховані проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення. Згідно з п.п.7.5 правил за несвоєчасне повернення суми позики і сплати процентів за її користування більш ніж на три банківські дні, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю разовий штраф у розмірі дев'яти відсотків від суми позики, при цьому проценти за користування позикою нараховуються в розмірі трьох відсотків в день від суми позики до дня повного погашення заборгованості включно, але у будь-якому випадку не більше ста календарних днів. Однак, відповідач умови договору позики не виконав належним чином, у визначений в договорі термін повернення позики, позику не повернув та не сплатив проценти та комісію за її користування, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за договором. Згідно із розрахунком заборгованості за договором позики, станом на 25.05.2015 року, заборгованість відповідача перед позивачем, у загальному розмірі складає 7690,00грн., з яких: сума позики - 2000,00грн., проценти за користування позикою - 400,00грн., прострочені проценти - 6000,00грн. та штраф - 180,00грн. Відповідно до заяви представника позивача від 01.12.2015 року станом на дату судового засідання відповідач погасила суму заборгованості у розмірі 50,00грн. за договором позики, тобто станом на 03.12.2015 року сума заборгованості складає 7640,00грн. Доказів, щоб спростовували зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, суду не надано. Так, відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України ). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору позики та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» підлягає стягненню заборгованість за договором позики №269348501 від 10.01.2015 року у загальному розмірі в сумі 7640,00грн. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60грн.

Outcome: approved