Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альтаір», в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в останній редакції просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 882,09 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 8273,46 грн. за період з 02.04.2015 року по 07.10.2015 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач з 01.01.2011 року по 01.04.2015 року працювала в ОСББ «Альтаір» на посаді бухгалтера. При звільненні їй не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку, тобто в день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, у зв'язку з чим у неї виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх збільшення в редакції від 07.10.2015 року, підтримала повністю, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. В останнє судове засідання вона не з'явилась, направила суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували, надали суду свої письмові заперечення. Додатково пояснили суду, що повний розрахунок з позивачем проведено на початку вересня 2015 року. Враховуючи те, що з позивачем проведено повний розрахунок, а також те, що після звільнення позивач стала на облік до центру зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю, відповідачі вважають, що позов не підлягає задоволенню. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи та дослідивши долучені матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з урахування наступного. Судом встановлено, що позивач з 01.01.2011 року по 01.04.2015 року працювала в ОСББ «Альтаір» на посаді бухгалтера (накази №1 від 04.01.2011 року та № 3 від 31.03.2015 року). На час звільнення позивача з нею не було проведено повного розрахунку та не виплачено всіх сум, що належать від підприємства. Зазначена обставина визнається відповідачем. Згідно поштового повідомлення від 03.11.2015 року з позивачем проведено повний розрахунок 02.09.2015 року. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, при звільненні [PERSON] відповідач не провів остаточного розрахунку з нею у день звільнення та допустив затримку розрахунку з 02.04.2015 року по 02.09.2015 року. Отже у позивача виникло право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, при цьому в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про його вину в затримці розрахунку. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення компенсації за невикористану відпустку не підлягають задоволенню, оскільки з нею було проведено повний розрахунок. Суд не приймає до уваги доводи представників відповідача відносно того, що після звільнення позивач стала на облік до центру зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю, а відтак позов не підлягає задоволенню. Оскільки перебування звільненої особи на обліку в центрі зайнятості і отримання нею допомоги по безробіттю, не звільняє роботодавця від відповідальності за не проведення повного розрахунку при звільненні працівника. Визначаючи розмір середнього заробітку, суд керувався положеннями п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, та виходив з наступного. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає: 1100 грн. (березень 2015 року) + 1100 (лютий 2015 року) / 59 робочих днів (31 робочий день в лютому 2015 року + 28 робочих дні у березні 2015 року) = 47,45 грн. Кількість днів прострочення розрахунку з 02.04.2015 року по 02.09.2015 року складає 154 (29 у квітні + 31 у травні + 31 у червні + 31 у липні + 31 у серпні + 02 у вересні). Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 7307,3 грн. (154*47,45). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 7307,3 грн. Крім того, враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову у даній категорії справ, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial