Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну виду стягнення аліментів та зменшення їх розміру. В обґрунтування позову вказує, що 03 жовтня 2009 року уклав шлюб з відповідачкою у справі. Під час шлюбу у них народилась дочка [PERSON], а 18 вересня 2014 року шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати разом з матірю. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 25.02.2015 року з позивача стягнуто аліменти на утримання доньки Варвари у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини. Оскільки він ніде не працює, не зміг працевлаштуватися через центр зайнятості, а розмір середнього заробітку у межах Харківської області складає 5893,00 грн., просить суд зменшити розмір аліментів, які він сплачує на користь відповідачки, змінивши вид стягнення з ? частини заробітку( доходу) щомісячно, на тверду грошову суму в розмірі 1000,00 грн. до повноліття дитини щомісячно. Позивач в судове засідання не зявився , надав суду письмову заяву без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка надала суду письмову заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач має дохід, оскільки працює неофіційно. Просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року з позивача на користь відповідачки стягнути аліменти на утримання доньки Варвари у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно ( а.с.11). Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1\~ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень ст. ст.\~183,\~184 СК України. Частина перша\~статті 192 СК України\~передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції ВС України викладеної у постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13 ВС України прийшов до наступних висновків. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи зміст ст.ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.\~183\~та ст.\~184 СК України\~за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі\~ст. 184 СК України\~відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів, які б стверджували погіршення матеріального стану та неможливість сплати позивачем аліментів у визначеному розмірі, суду не надано. Той факт, що позивач офіційно не працює, отримує нерегулярний та мінливий дохід, пов'язаний із тимчасовими заробітками, не може слугувати підставою для зміни розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, оскільки позивач не працював офіційно і на момент присудження аліментів, а визначення аліментів у твердій грошовій сумі зумовлює періодичною зміною середньої заробітної плати по району, з врахуванням якої визначається розмір аліментів. Позивач [PERSON] є працездатною особою, будь-яких обмежень у працевлаштуванні не має, на обліку в центрі зайнятості як безробітний не перебуває, доказів того, що його майновий стан погіршився, у звязку із зміною сімейного стану, що унеможливлює сплату аліментів, у раніше визначеному розмірі, суду не надано. Оцінивши зібрані в сукупності докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі за недоведеністю.

Outcome: dismissed