Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], по якому просила: -розподілити між [PERSON] ([ADDRESS], РНОКПП: [NUMBER]) та [PERSON] ([ADDRESS], РНОКПП: [NUMBER]) спільне майно подружжя , до якого відноситься автомобіль, марки HYNDAI TUCSON , державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER], відступивши від рівності часток, а саме мені вимділити 2/3 частини автомобіля марки HYNDAI TUCSON, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], відповідачеві 1/3 частку цього автомобіля. -компенсувати відповідачеві вартість 1/3 частки автомобіля, марки HYNDAI TUCSON, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER] в розмірі 20 000,00 гривень. -припинити право власності відповідача [PERSON] на автомобіль марки HYNDAI TUCSON, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER]. -визнати за [PERSON], право власності на автомобіль марки HYNDAI TUCSON, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER]. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем після розірвання шлюбу не домовилися про порядок поділу автомобіля. Позивач зазначила, що в зв'язку з гострою потребою у володінні автомобілем , так як на її вихованні знаходиться двоє неповнолітніх дітей , одна дитина часто хворіє, а тому вважає, що суд може прийняти рішення про залишення автомобіля їй, а відповідачеві компенсувати 1/3 частку вартості автомобіля. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.04.2008 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO]. Перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти в 2012 році сторони купили автомобіль марки HYNDAI TUCSON 2006 року випуску, шасі [NUMBER] за 82 000,00 гривен. Автомобіль був зареєстрований за відповідачем. Вартість автомобіля станом на травень 2018 року з врахуванням амортизаційного зносу становить 60000,00 гривень. З жовтня 2017 року сім'я фактично розпалась і сторони стали проживати окремо. Діти залишились проживати з позивачем. В користуванні позивача залишився автомобіль , так як була потреба возити дітей в дитячий садок, до школи. Крім цього, молодша донька хворіє на астму і в разі потреби в терміновому порядку потрібно дитину везти до лікаря. На даний час у сторін виникла необхідність поділу спільного майна подружжя, а саме: автомобілю марки HYNDAI TUCSON 2006 року випуску, д.н. [NUMBER], шасі [NUMBER]. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, оскільки право власності на автомобіль сторони набули під час перебування у шлюбі, а саме у 2012 році, в той час як шлюб було зареєстровано у 2008 році, суд вважає це майно набутим спільно подружжям, тому відносить до їх спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбі. Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилося в жовтні 2017 року. Згідно з ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За правилом ч. 2, 4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. На підставі вищевикладеного та враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved