Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

у червні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 10.08.2002 року. Від шлюбу у них є двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки у них діаметрально протилежні погляди на життя, права та обовязки, які виникають із шлюбу. В результаті чого, між ними виникають постійні сварки і непорозуміння, що спровокувало втрату почуття любові. Неодноразові спроби зберегти сімю та налагодити сімейні стосунки результату не принесли. Останні шість місяців вони проживали в окремих помешканнях. На сьогоднішній день він проживає у своїх батьків у с. Лозичне Шепетівського району та не підтримує будь-яких відносин з дружиною, які за звичай притаманні подружжю. Спільне господарство не ведеться. Спору щодо поділу нажитого майна між ними не має. Декілька місяців проживає з іншою жінкою та має намір створити із нею сімю. Вважає, що примирення та збереження шлюбу між ними не можливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених у ньому. Вказав, що в даний час зустрічається з іншою жінкою та має намір створити із нею сімю. А тому, просив строк на примирення не надавати, шлюб укладений між ними розірвати, судові витрати залишити за ним. \~Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, підтвердила, що протягом тривалого часу разом з відповідачем не проживає. Просила суд шлюб між ними розірвати, строк на примирення не надавати, оскільки позивач має іншу сімю. \~Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], одружились 10.08.2002 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 21. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-БВ № 038667, виданим 10.08.2002 року Судилківською сільською радою Шепетівського району Хмельницької області. Від спільного проживання у сторін є двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Згідно довідки №1679 від 12.05.2016 року, виданої виконкомом Судилківської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, діти [PERSON], [PERSON] проживають разом з відповідачем [PERSON] в с.Судилків по вул.В.Котика, 9, Шепетівського району Хмельницької області. Позивач [PERSON] проживає у [INFO], що визнано сторонами у судовому засіданні, а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, девять місяців разом не проживають. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт окремого проживання позивача і відповідача, відсутність спільного побуту суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позивач [PERSON] просив судові витрати, понесені ним та документально підтверджені, покласти на нього, то суд вважає за необхідне залишити їх за останнім. На підставі ч.ч. 3, 4 ст. 56, ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved