Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Великовільшанської сільської ради про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 3,1351 га, кадастровий № 3221480700:04:004:0008, що розташована на території Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO] року. Вказуючи на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька [PERSON], який помер [INFO] року та після смерті якого відкрилась спадщина на майно, яке складається, зокрема із 1/3 частини земельної ділянки, загальною площею 3,1351 га, кадастровий № 3221480700:04:004:0008, що розташована на території Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області. Вищезгадану частину земельної ділянки спадкодавець отримав після смерті свого батька, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 вересня 2008 року. Проте зареєструвати вищезгадане свідоцтво (отримати державний акт) спадкодавець не встиг, оскільки помер [INFO] року, а Державний акт було виготовлено 16 грудня 2008 року, тобто через місяць після смерті спадкодавця. Після смерті [PERSON], з дотриманням вимог ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, позивач звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, після прийняття спадщини, у передбачений до ст. 1298 ЦК України строк, з метою отримання свідоцтва на право на спадщину за законом на земельну ділянку позивач з'явилась до Державної нотаріальної контори де їй, 18.12.2013 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що 1/3 частина вказаної земельної ділянки, була отримана спадкодавцем, також у спадок, на підставі свідоцтва про право на спадщину за Законом від 05.09.2008 року після смерті його батька, проте дане свідоцтво, відповідно і право власності на земельну ділянку не було зареєстроване спадкодавцем за його життя в порядку встановленому статтею 1299 ЦК України, що діяла на момент отримання свідоцтва у 2008 році, а на даний час виключена з Кодексу. Оскільки позивачка не має можливості оформити відповідно до вимог законодавства право на спадкову земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї на ім'я спадкодавця, вона просить суд визнати за нею право власності на дану земельну ділянку в порядку спадкування. Позивач у судове засідання не з'явилась, її представник надав до суду письмову заяву від 24.07.2014 року, в якій просить справу слухати без участі позивачки та його як представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.30). Представник відповідача у судове засідання також не з'явився та надав письмову заяву від 18.07.2014 року, у якій просить справу слухати без його участі. Позов визнає, проти його задоволення не заперечує (а.с. 31). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації смерті у місті Києві [INFO] року (а.с.8). У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 жовтня 1974 року відділом ЗАГС Подільського району м. Київ, свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 04 березня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної державної адміністрації м. Києва та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 06 жовтня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Києві позивачка [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] (а.с.15, 16, 20) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4758, посвідченого 05 вересня 2008 року державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області, [PERSON] є спадкоємцем 1/3 частини майна, що відкрилося після смерті [INFO] року [PERSON] та складається із 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 3,1351 га, що розташована на території Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с.9). Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої 18 грудня 2013 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що 1/3 частина вказаної земельної ділянки, була отримана спадкодавцем, також у спадок, на підставі свідоцтва про право на спадщину за Законом від 05.09.2008 року після смерті його батька, проте дане свідоцтво, відповідно і право власності на земельну ділянку не було зареєстроване спадкодавцем за його життя в порядку встановленому статтею 1299 ЦК України (яка діяла на момент отримання свідоцтва у 2008 році, на даний час - виключена з Кодексу). У зв'язку з вищевикладеним видати свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок не можливо (а.с.6-7). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 444529-15999 від 16 грудня 2008 року 1/3 частина земельної ділянки площею 3,1351 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 вересня 2008 року № 1-4744, № 1-4758, № 1-4751 належить [PERSON] (а.с. 12) Позивач прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, інших спадкоємців ні по заповіту ні по закону немає, але отримати свідоцтво на право на спадщину не має можливості, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як роз'яснено п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від, 30 травня 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При ухваленні відповідного рішення суд прийняв до уваги думку Вищого спеціалізованого суду України, висловлену в листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якою було узагальнено судову практику та надані рекомендації судам. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Оскільки прийнявши спадщину після смерті [PERSON] до складу якої входять майнові права на земельну ділянку, [PERSON] вважається власником спадщини з моменту відкриття, а саме з [INFO] року, реалізувати своє право на оформлення спадщини вона не може в зв'язку з відмовою нотаріальної контори видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спадкову земельну ділянку. Судові витрати позивач просила на відповідача не покладати. На підставі наведеного та

Outcome: approved