Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у сторін у шлюбі народився син, [PERSON] , [INFO] . Наразі між подружжям вирішується питання щодо розірвання шлюбу. Будь-які відносини між сторонами фактично припинено та відповідач більше трьох років проживає на території Республіки Польща. Дитина проживає та зареєстрована разом з матір`ю. Інших дітей на утриманні відповідач не має. За таких обставин, позивач звернулась до відповідача з вказаним позовом. 26.06.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків. 04.02.2021 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. 05.02.2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи. 20.10.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому він просив: - позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утриманні дитини, задовольнити частково, стягнути з мене на користь Позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 2500,00грн., але не менше як 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з жовтня 2021 року і до досягнення повноліття. - у задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 серпня 2010 року, Виконавчим комітетом Гніванської міської ради, було зареєстровано шлюб між Позивачем - [PERSON] та Відповідачем - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 64. (копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, виданого 05 вересня 2012 року, Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] ). Будь-які відносини між сторонами фактично припинено та відповідач проживає на території Республіки Польща. Вказані обставини підтверджуються актом від 28.02.2020 р. відповідно до якого, [PERSON] з 2017 року до теперішнього часу в даній кімнаті не проживає. Дитина проживає та зареєстрована разом з матір`ю, що підтверджується довідкою № 92 від 27.02.2020 р. Також позивач стверджує, що батько частково приймає участь у вихованні та утриманні сина, не дивлячись на те, що дитина потребує коштів на лікування, одяг тощо, хоча має безпосередню можливість утримувати свою дитину та сплачувати аліменти в більшому розмірі, адже розмір доходу боржника становить в середньому 50 000 грн. на місяць, проте надає він в добровільному порядку в 25 разів менше. Розмір аліментів, що сплачуються відповідачем не дозволяє матері достатньою мірою забезпечувати дитину необхідними речами. Інших дітей на утриманні відповідач не має. Так, положеннями ч. 1 ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, відповідно до ч 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За таких обставин, спосіб стягнення аліментів також визначається виключно позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При цьому, відповідач надав відзив, в якому зазначені в позові обставини, частково спростував. Відповідач зауважує, що твердження позивача про заробіток в 50 тис. грн. на місяць є необгрунтованими та не надано жодного доказу. Також відповідач стверджує, що після розлучення не припиняв утримувати та матеріально забезпечувати свого сина, постійно приймав участь у його утриманні та добровільно сплатив аліменти протягом 2020-2021 р. (по жовтень 2021 року). Проаналiзувавши iнформацiю, що мiститься в доданих доказах - 7 копiй квитанцiй ПриватБанк про переказ особистих коштiв [PERSON] на рахунок [NUMBER] (ПІП отримувача [PERSON] ), то можна зробити висновок про те, що копiї вказаних документiв в розумiннi ст. 77 ЦПК Украiни е неналежними доказами, оскiльки не мiстять пiдтвердження того, що вказанi кошти були направленi саме на утримання спiльної дитини сторiн [PERSON] , а не за iншим призначення (переказ). Жодна з наданих квитанцій не містить «призначення платежу» - «аліменти». Отже з огляду на викладенi обставини, вiдповiдачем не надано жодного належного, допустимого та достовiрного доказу на пiдтвердження своїх заперечень в частинi того, що ним було перераховано грошові кошти на утримання своєї дитини [PERSON] , починаючи з 2020 року та по теперiшнiй час. Також в матеріалах справи наявні 6 копій квитанцій на вiдправлення грошей за допомогою WestemUnion, але дослідити надані документи суд не в змозі, так як вони викладені іноземною мовою та відсутній переклад на українську мову. Також при визначенні розміру аліментів суд обов`язково має врахувати обставину - чи є ще на утриманні інші особи. Відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває батько - [PERSON] , який являється пенсіонером за віком (копія Пенсійного посвідчення № [NUMBER] ). Одночасно з цим, судом зауважує, що відповідачем не було надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження здійснення останнім витрат щодо утримання непрацездатного батька, а відтак суд відхиляє доводи відповідача в даній частині. Одночасно з цим, додатково заслуговують на увагу доводи відповідача про необхідність здійснення витрат щодо його незадовільного стану здоров`я. Згідно Протоколу прийому невролога МЦ «Альтамедика» (копія Протоколу додається), відповідач неодноразово звертався за медичною допомогою до медичних установ (ВОКЛ ім. Пирогова, ВОПНЛ ім. Ющенка) та потребує лікування з приводу наявного захворювання - Остеохондрозу поперекового відділу хребта з корінцевим синдромом. Вертеброгенна люмбоішиалгія, рецидивуючий перебіг. Тобто, в даний час хвороба в стадії загострення і відповідачу призначено медикаментозне лікування (Олфен/Раптен, Тіонекс, Невриплекс) та рекомендовано санаторно-курортне лікування в м. Хмільник. З урахуванням наведеного, суд вбачає, що з наявної медичної документації можна зробити висновок щодо лише рекомендаційного характеру медичних процедур, тобто наведене виключає непрацездатність відповідача і неможливість утримувати дитину. Також відповідачем не надано жодної квитанції щодо купівлі медикаментів, а відтак суд відхиляє доводи відповідача і в цій частині. Крім того, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мати зобов`язання щодо утримання. Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати свою неповнолітню дитину на підставі описаних вище норм права, тому суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 10 000 грн. щомісячно, є завищеним. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів частково та стягувати на користь позивача аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову - з 23.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття - до [INFO] . Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дитини. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в силу Закону України «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Тому, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 420,40 грн. пропорційно до задоволеної частини позову, виходячи із того, що було задоволено 50 % позовних вимог (ч.1,6 ст.141 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial