Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Посилалася на те, що 25.07.2013 року придбала у [PERSON] будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку відповідно до довідки ТОВ «ТД Укрресурс» зареєстрований [PERSON], [INFO]. Зазначала про те, що на підставі акту обстеження будинку від 01.08.2013 року будинок по [ADDRESS] не придатний для житла, а тому вважає, що [PERSON] там не проживає. Відповідач у вказаному будинку ніколи не проживав та не намагався туди вселитися. Внаслідок збереження за відповідачем реєстрації місця проживання в будинку, який йому не належить порушуються її права власника та створюються перешкоди у відчуженні будинку. Вважає, що підстави, визначені ч.3 ст.71 ЖК України, у відповідності до яких у відповідача при тимчасовій відсутності зберігалося б право на користування зазначеним житловим приміщенням - відсутні. На підставі ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК України просила усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Пояснив, що відповідач порушує право власності [PERSON] та втратив право користування спірним житловим приміщенням у зв'язку з тим, що тривалий час там не проживає. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник у судому засіданні позов не визнали. Пояснили, що відповідач постійно проживав у вказаному будинку, іншого житла у нього не має. В даний час його вигнали з будинку та чинять перешкоди у проживанні. Просили відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] 25.07.2013 року на підставі договору купівлі-продажу набула у власність житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.8-9). Як видно з дослідженої у судовому засіданні копії довідки ТОВ «ТД Укрвторресурс» №249 від 22.08.2013 року, у вказаному житловому приміщенні зареєстрований та проживає [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, позивач, звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю обрав способом захисту свого права визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у відповідності до ст.ст.71, 72 ЖК України. За змістом ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках визначених законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що ними врегульовано порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Разом з тим, із досліджених матеріалів справи судом встановлено, що вказаний будинок відноситься до приватного житлового фонду, порядок користування яким визначено положеннями глави шостої Житлового кодексу України, а також нормами Цивільного кодексу України. Згідно ст.12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно на власний розсуд. З позовними вимогами про виселення відповідача з жилого приміщення чи позбавлення права користування ним на підставі ст.405 ЦК України та глави шостої Житлового кодексу України позивач не звертався. Суд також вважає, необґрунтованими доводи позивача про те, що спірне житло є непридатним для проживання у зв'язку з чим відповідач там не проживав (а.с.5), оскільки зазначена обставина спростовується довідкою ТОВ «ТД Укрвторресурс» №249 від 22.08.2013 року, в якій зазначено, що технічний стан будинку задовільний. Крім того, доказів про те, що будинок [ADDRESS] було визнано непридатним для проживання у визначеному законом порядку суду надано не було. Відповідно до вимог ст.ст.213, 215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed