Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 14.08.2017 року підсудність з розгляду вказаної цивільної справи визначено за Шевченківським районним судом м.Києва. 07.09.2017 року в провадження судді Осаулова А.А. після проведення автоматичного розподілу було передано зазначену цивільну справу, де позивач [PERSON] звернулась з позовом до Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», третя особа: відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, в якому просила скасувати арешт, накладений на її майно постановою 2-3489/11 від 06.04.2012 року Центральним відділом державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в 2017 року під час спроби зняття з обліку належного позивачці автомобіля їй стало відомо про перебування його в арешті за постановою Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим. Матеріали виконавчого провадження через окупацію Криму їй для ознайомлення доступні не були, але при зверненні до Міністерства юстиції України за роз»ясненням з»ясувалось, що відносно позивачки в провадженні вказаного відділу ДВС перебувало 3 виконавчі провадження про стягнення коштів на користь ПАТ «КБ «Надра», які на даний час є завершеними. Між тим, в порушення вимог ст..50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно позивача скасовано державним виконавцем при закритті провадження не було. Відтак, її права підлягають захисту в судовому порядку шляхом скасування вказаного арешту через суд. В судовому засіданні представник позивача заяву підтримав та просив її задовольнити з викладених у ній підстав. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача та третьої особи в судове засідання не з»явились, хоча про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Оскільки, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, тому відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши надані до справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що реєстратором Кримською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України АР Крим 10.04.2012 року за №12378375 до державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено обтяження щодо заборони відчуження усього рухомого майна позивача у справі [PERSON] на підставі постанови Центрального відділу державної виконавчої служби м.Сімферополя АР Крим про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим листом 2-3489/11 від 06.04.2012 року (а.с.24). За частиною 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 04.11.2010 року встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У відповідності до листа Міністерства юстиції України від 16.03.2017 року за №ПІ-Ш-918/204 на запит позивачки вказано, що за базами даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у Центральному відділі державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим значаться зареєстрованими 3 виконавчих провадження №35010130, №36303240, №38726643 з примусового виконання виконавчих листів Київського районного суду м.Сімферополя від 27.01.2012 року за №2-3489/2011 про стягнення з позивача на користь ВАТ КБ «Надра» коштів в сумі - 2885 грн., 192792,28 грн. та 1185 грн. відповідно. Стан виконавчих проваджень «Завершено» на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України від 04.11.2010 року та на підставі п.5 ч.1 ст.47 Вказаного Закону. За умовами п.п.2,5 ч.1 ст..47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України від 04.11.2010 року, що діяв станом на час винесення вказаних постанов, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними та якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника). Згідно п. 9 ч.1 ст.49 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Як доведено в судовому засіданні стороною позивача, то накладений під час вчинення виконавчих дій арешт на рухоме майно позивачки при закінченні виконавчого провадження (поверненні виконавчого листа) державним виконавцем скасовано не було. Відтак, порушене право позивачки підлягає судовому захисту з врахуванням вказаним вимог, діючого на час закінчення провадження законодавства. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За умовами ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт,належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки, виконавчі провадження відносно позивачки, що були відкриті за заявою стягувача ПАТ КБ «Надра» Центральним відділом державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим, за №35010130, №36303240, №38726643 з примусового виконання виконавчих листів Київського районного суду м.Сімферополя від 27.01.2012 року за №2-3489/2011 перебувають в стані «Завершено» на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України від 04.11.2010 року та на підставі п.5 ч.1 ст.47 вказаного Закону, то настають наслідки завершення виконавчого провадження зі скасуванням арешту з майна позивачки, оскільки існування арешту на її майно унеможливлює реалізацію нею свого права вільного розпорядження належним їй майном. Між тим, розглядаючи позовні вимоги за ч.1 ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог, оскільки як вбачається з державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.24), то предметом обтяження є лише транспортний засіб із номером державної реєстрації [NUMBER], а доказів обтяження іншого майна у рамках вищевказаних виконавчих проваджень суду надано не було. Відтак, підстав для скасування арешту на все майно позивачки за постановою №2-3489/11 від 06.04.2012 року Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції АР Крим суд не вбачає, що є наслідком часткового задовлення позовних вимог шляхом скасувати (зняти) арешту лише з належного [PERSON] транспортного засобу «реєстраційний номер [NUMBER]», реєстраційний номер майна: [NUMBER].

Outcome: partial