Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У червні 2014 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Берлінія», з урахуванням останніх змін від 25.03.2015, про визнання незаконними та скасування наказу від 10.02.2012, №3 про звільнення за ч. 1 ст. 41 КЗпП та наказу від 10.03.2012, №7 про зміни до наказу від 10.02.2012, №3, зміну формулювання підстави звільнення - звільнення за власним бажанням і дати звільнення, зобов»язання внести відповідні записи до трудової книжки про звільнення та зміну назви товариства. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що наказом від 01.11.2011, №4 була прийнята на роботу за посадою менеджера з продажу до ТОВ «Імперія Горавського», яке 09.08.2012 змінило назву на - «ТОВ «Берлінія». 10.02.2012, у зв»язку з погіршенням стосунків з керівництвом, подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, яку в неї не прийняли, тому надіслала поштою простим рекомендованим листом за адресою фактичного місця знаходження товариства, але відповідач стверджує, що не отримував, 01.06.2012 повторно надіслала поштою заяву про звільнення за власним бажанням з 18.06.2012 з описом вкладення та повідомленням про вручення, просила надіслати їй наказ про звільнення та інформацію про заробітну плату, але жодної відповіді не отримала. Натомість, відповідач наказом від 10.02.2012, №3 звільнив її з роботи з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з підстави - «підозри у шахрайських діях», що стало приводом звернення за судовим захистом порушених трудових прав. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.12.2013 у задоволенні позову про внесення змін до наказу про звільнення відмовлено, визнано правомірність звільнення за - «підозри у шахрайських діях» та відповідність цієї підстави вимогам ст. 41 КЗпП. Рішенням апеляційного суду Київської області від 20.02.2013 дане рішення суду першої інстанції від 11.12.2012 змінено, виключено з його мотивувальної частини вказівку на відповідність формулювання причини звільнення за ст. 41 КЗпП України вимогам чинного законодавства, в іншій частині - залишено без змін. Разом з тим, подала й до Подільського районного суду м. Києва позов до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причини звільнення (без поновлення на роботі) та зобов'язання внести відповідні записи до трудової книжки.Трудову книжку відповідач відразу після внесення запису про прийняття на роботу повернув їй на руки, у товаристві не зберігав. 12.05.2014, під час розгляду цієї справи, при ознайомленні з судовими документами, виявила наданий представником підроблений заднім числом наказ від 10.03.2012, №7 про зміни до наказу від 10.02.2012, № 3 про звільнення з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з 10.02.2012 за ч. І ст. 41 КзоТ, оформлений на бланку ТОВ «Берлінія», що також свідчить про підробленість цього наказу, оскільки що зміна назви товариства відбулася пізніше дати його видання цього наказу, 09.08.2012, але вчасно цей наказ не оскаржила, оскільки раніше не знала про його існування. 12.05.2014, під час розгляду справи, при ознайомленні з судовими документами, виявила підроблений заднім числом наказ від 10.03.2012, №7 про зміни до наказу від 10.02.2012, № 3 про звільнення з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з 10.02.2012 за ч. І ст. 41 КзоТ, оформлений заднім числом на бланку ТОВ «Берлінія», що підтверджується й тим, що зміна назви товариства відбулася пізніше дати видання цього наказу, 09.08.2012, але вчасно цей наказ не оскаржила, оскільки раніше не знала про його існування. Відповідач звільнив її з посади менеджера з продажу за ч. І ст. 41 КзоТ (з урахуванням змін до наказу) незаконно, жодна з підстав, передбачених цією нормою закону, до неї за займаною посадою не могла бути застосована, ця обставина визнана судами апеляційних інстанцій, але звільнення не приведено у відповідність вимогам чинного законодавства, оскільки наказ від 10.03.2012, №7 про зміни до наказу від 10.02.2012, № 3 про звільнення з 10.02.2012 за ч. І ст. 41 КЗпП нею не був оскаржений. Відповідач копій наказів від 10.02.2012, №3 та 10.03.2012, № 7, на невідповідність яких чинному трудовому законодавству вказано в ухвалах судів апеляційних інстанції, їй не вручав, з власної ініціативи незаконні накази не скасував, звільнення з роботи у відповідність до закону не привів, повторну заяву від 01.06.2012 про звільнення з роботи за власним бажанням з 18.06.2012 проігнорував, строки на оскарження незаконних наказів, виходячи з вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП, не пропущенні. Позивач просила позов задовольнити. У судове засідання позивач не з»явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, ТОВ «Берлінія», в судове засідання повторно не з»явився, судові документи та повістки-повідомлення про виклик у суд, надіслані за адресою місцезнаходження товариства, повернуті з відміткою пошти - «за закінченням встановленого строку зберігання» та «вибуття», додатково викликаний у суд через опублікування оголошення в газеті «Урядовий кур»єр» від 17.04.2015, № 70, тому в розумінні п. 9 ст. 74 ЦПК вважається належно повідомленим про час і місце розгляду справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів відповідно до правил ст. ст. 224-228 ЦПК та ухвалити заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що позивач відповідно до наказу від 01.11.2011, № 4 була прийнята на роботу на посаду менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» на неповний робочий тиждень з 01.11.2011 з окладом згідно штатного розкладу, це товариство змінило назву на - «ТОВ «Берлінія» з 09.08.2012 (а. с. 13). Наказом від 10.02.2012, №3 первісно позивач звільнена з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з 10.02.2012 з підстави - «підозри у шахрайських діях» . Наказом від 10.03.2012, №7 були внесені зміни до наказу від 10.02.2013, №3, відповідно до яких позивач звільнена з посади менеджера з продажу ТОВ «Імперія Горавського» з 10.02.2012 на підставі ч. 1 ст. 41 КЗпП (а. с. 19). Позивач вважає дані накази незаконними, просить скасувати, при вирішенні даного трудового спору суд виходить з наступного. Підстави припинення трудового договору вичерпно регламентовані статтею 36 КЗпП, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Частиною 1 статті 41 КЗпП встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Пленум Верховного Суду України у п. 27 постанови від 06.11.1992, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз»яснив, що на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Позивач була прийнята на роботу та працювала менеджером з продажу ТОВ «Імперія Горавського», за займаною посадою не відноситься до окремим категорій працівників (керівного складу), трудовий договір з якими може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за додатковими підставами у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків. При цьому, суд зобов»язаний дотримуватися вимог щодо диспозитивності та преюдиційності, закріплених цивільно-процесуальним законодавством. Зокрема: у відповідності з 1, 2 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Частиною 3 статті 61 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач первісно за захистом своїх трудових прав звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області до ТОВ «Берлінія» з позовом про внесення змін до наказу про звільнення, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, зобов»язання внести запис до трудової книжки про звільнення за власним бажанням та зміну назви товариства, рішенням якого від 11.12.2012 у задоволенні відмовлено у повному обсязі, оскільки нею не доведено подачу заяви про звільнення за власним бажанням від 10.02.2012 (на момент фактичного звільнення з роботи за ініціативи адміністрації), при цьому суд, встановивши, що згідно наказу від 10.02.2012, № 3 звільнення відбулося з підстави: «підозри в шахрайських діях», дійшов висновку, що формулювання про звільнення згідно статті 41 КЗпП відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 59-62). Рішенням апеляційного суду Київської області від 20.02.2015 дане рішення суду першої інстанції від 11.12.2012 змінено, з його мотивувальної частини виключено вказівку на відповідність формулювання причин звільнення в наказі від 10.02.2012, №3 вимогам ст. 41 КЗпП, як помилкову, тобто, визнано наказ про звільнення позивача з роботи з підстав, не передбачених законом, в іншій частині рішення залишено без змін, виходячи з того, що суд, з урахуванням змісту позовних вимог як: «внести зміни до наказу №3 від 10.02.2012 про звільнення, замінивши словами - «звільнити з 10.02.2012 за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП»,

Outcome: approved