Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 2010 року між нею та відповідачем виникли шлюбні відносини без офіційного укладення шлюбу, які продовжувалися до осені 2019 року. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Також зазначила, що вони з сином проживають неподалік відповідача, але він неохоче спілкується з дитиною, не цікавиться його шкільним життям, не приділяє належної турботи та уваги сину та взагалі не допомагає матеріально. Вважає, що дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень вона одна забезпечити не може. Батько дитини працює неофіційно, але здоровий та працездатний, тому зможе сплачувати аліменти. З огляду на викладене, [PERSON] просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 07.09.2020 р. дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити позов. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав. У своїй заяві зазначив, що дитина більше часу проживає з ним, а не з позивачем, яка не цікавиться сином. Фінансову допомогу сину не проти надавати, але для його особистого використання. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що підчас спільного проживання позивача та відповідача, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.06.2020р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Тростянецькому та Чечельницькому районах Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 2). Згідно довідки №371 від 03.06.2020 р. виданої Капустянською сільською радою Тростянецького району Вінницької області, [PERSON] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входить син [PERSON] , [INFO] , з батьком дитини в шлюбі не перебувала, спільного господарства не веде. Дитина знаходиться на повному утриманні матері (а. с. 3). Статтею 4\~ЦПК\~України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов`язків утримувати дитину, судом не встановлено. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Встановленим судом фактичним обставинам, відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Відповідно до ст. ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні\~розміру аліментів\~у відповідності\~до ч.1\~ст.\~182\~СК України\~суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] , аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідач позов не визнав, зазначивши, що син більше часу проживає з ним. Однак, до даних тверджень суд ставиться критично, оскільки [PERSON] на підтвердження цього не надав до суду належних да допустимих доказів, зокрема, що син [PERSON] , [INFO] проживає з ним та перебуває на його утриманні для спростування обставин, викладених [PERSON] в позовній заяві. Також, суд ставиться критично до посилань позивача, що відповідач не спілкується з сином, не цікавиться його життям та не приділяє належної уваги та турботи до дитини, оскільки дані обставини не підтверджені [PERSON] та не встановлені судом. Разом з тим, позивачем надано довідку №371 від 03.06.2020 р. видану Капустянською сільською радою Тростянецького району Вінницької області, яка вказує на те, що син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Протилежне відповідачем не доведено. Щодо заяви відповідача про те, що він не заперечує щодо сплати аліментів на сина, однак лише йому, а не позивачеві, то суд зазначає, що стаття 179 Сімейного кодексу України визначає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що син сторін - [PERSON] [INFO] , на день розгляду справи судом, є малолітнім, а тому мати дитини, з якою він проживає, згідно системного аналізу норм СК України, повинна бути отримувачем аліментів, які стягуються на утримання сина. Разом з тим, дані кошти мають відповідне цільове призначення та повинні використовуватись для утримання дитини. Стаття 186 СК України, з метою забезпечення прав дитини визначає контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів. Відповідно до положень ст. ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідач зобов`язаний\~нарівні з\~позивачем утримувати сина [PERSON] до\~досягнення ним\~повноліття,\~створювати необхідні\~умови для\~його розвитку\~та життя. Таким чином суд дійшов до висновку, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання дитини, щомісячно і до досягнення нею повноліття. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулась до суду з позовною заявою 04.06.2020 р., а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь Держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved