Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача суму боргу по договору позики у розмірі 36000 гривень, а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 29.03.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики у формі розписки, написаної відповідачем власноручно, про позику коштів у сумі 22000 грн., які зобов'язувався повернути відповідач за першою вимогою. 25.04.2017 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики у формі розписки, написаної відповідачем власноручно, про позику коштів у сумі 14000 грн., які зобов'язувався повернути відповідач за першою вимогою. У березні 2018 року позивач звернувся до відповідача з проханням повернути борг у розмірі 36000 грн. в строк до 05.04.2018 року. Станом на день звернення позивача до суду, відповідач заборгованість не сплатив, сума боргу відповідача перед позивачем складає 36000 грн., у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв'язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що 29.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики за яким, [PERSON] отримав 22000 гривень, які зобов'язувався повернути за першою вимогою (арк.с.7). 25.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики за яким, [PERSON] отримав 14000 гривень, які зобов'язувався повернути за першою вимогою (арк. с.8). Таким чином, факт одержання грошей відповідачем підтверджується розписками від 29.03.2017 року, 25.04.2017 року, з яких вбачається, що відповідач отримав позики від позивача у сумі 22000 грн. та 14000 грн., в загальній сумі 36000 грн. (арк.с.7,8). 05.03.2018 року [PERSON] звернувся до відповідача з проханням про повернення боргу у розмірі 36000грн, у строк до 05.04.2018 року, проте, грошові кошти не повернуті (арк.с.9,10,11). Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обов'язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника). Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обов'язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника). Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця - позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобов'язання не припинено. Відповідно до правових висновків, викладених у Постанові Верховного Суду України у справі від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 36000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved