Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просила провести виділ в натурі належної їй частини житлового будинку [ADDRESS] та визначити порядок користування земельною ділянкою, наданої в користування для обслуговування цього будинку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому також просила провести виділ в натурі належної їй частини житлового будинку [ADDRESS] та визначити порядок користування земельною ділянкою, наданої в користування для обслуговування цього будинку. Відповідно вимог ст. 123 ЦПК України зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним. Позовні вимоги первісного та зустрічного позовів мотивовано тим, що позивачі та відповідачі є співвласниками житлового будинку [ADDRESS]. У зв'язку з існуванням суперечностей відносно володіння та користування цим майном, позивачі бажають поділити будинок в натурі між співвласниками та визначити порядок користування земельною ділянкою. Домовитись в позасудовому порядку сторони не можуть, від укладання нотаріально посвідченого договору відповідачі ухиляються, що змусило позивачів звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом позовні вимоги первісного та зустрічного позовів, з урахуванням заяв про їх уточнення, підтримали повністю, просили виділити в натурі належну їм частину будинку відповідно до запропонованого експертом варіанту та визначити порядок користування земельною ділянкою. Представник відповідача [PERSON] позові вимоги первісного та зустрічного позовів не визнав, не погодився із запропонованими експертом варіантами виділу частини домоволодіння та порядку користування земельною ділянкою, проти задоволення позовів заперечував, оскільки позивачами здійснено самочинне будівництво, просив відмовити у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів. Інші відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись неодноразово, причини неявки суду не відомі, письмових заперечень проти первісного та зустрічного позовів не надходило. Заслухавши учасників процесу, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити з урахуванням наступного. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам у справі. [PERSON] є власником 10/100 частин цього житлового будинку, а [PERSON] є власником 6/100 його частин. Житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка виділялась рішенням Херсонського міськвиконкому від 17.04.1954 року (загальною площею 1018,2 кв.м). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 32/14 від 09.10.2014 року (а.с. 173) та листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області від 28.07.2014 року (а.с. 140) в частині житлового будинку літ. «В», яка перебуває в фактичному володінні [PERSON] та [PERSON], ведеться реконструкція. В порівнянні з наданою технічною документацією БТІ конфігурація реконструйованої будівлі змінена. Також надбудовано другий поверх. Будівельні роботи ведуться без реєстрації в інспекції повідомлення про початок виконання будівельних робіт, що є порушенням п. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно вимог ч.ч. 1 та 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 04.12.2013 року у справі №6-130цс13, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже іс нуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, до зволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектур но-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втра чає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власно сті (ч. 2 ст. 376 ЦК), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згід но із нормами ст.ст. 364, 367 ЦК. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] проводиться реконструкція частини житлового будинку літ. «В», яка перебуває в фактичному їх володінні, без реєстрації відповідного повідомлення про початок виконання будівельних робіт, тобто здійснюється самочинне будівництво. Відтак, вимоги про виділ в натурі належної їм частини будинку без оформлення будівельної документації є передчасними та неправомірними, тому не підлягають задоволенню. Відповідно до частин 2 та 4 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Положення статті 88 ЗК України визначають порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності. Зокрема, частинами 1, 3 та 4 цієї статті визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. У зв'язку з неврегульованістю питання, положення статті 88 ЗК України можуть бути засновані за аналогією закону до відносин щодо порядку користування земельною ділянкою, що перебуває у спільному користуванні кількох осіб, зокрема, в частині щодо виділу в користування частини земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в п. 22 постанови Пленуму «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи те, що позивачами за первісним та зустрічним позовом здійснюється самочинне будівництво, розмір та конфігурація частини будинку були змінені, в результаті чого об'єкт фактично втратив тотожність з тим, на який ними отримано право власності, що потягло за собою зміну розміру часток у праві власності на житловий будинок, позовні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою є також передчасними та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed