Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У червні 2016 року Національна академія внутрішніх справ (далі [PERSON]) звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] на її користь вартість витрат, повязаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, у розмірі 22483 грн. 61 коп. В обґрунтування позову зазначала, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (далі КНУВС) від 22 липня 2006 року №\~71\~дск, правонаступником якого згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №\~1709-р є [PERSON], відповідача [PERSON] з 01 вересня 2006 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КНУВС. 28 листопада 2007 року між КНУВС, як комплектуючим органом ГУ\~МВС України в Київській області, і [PERSON] було укладено Договір №\~Ко-272 про підготовку фахівця у КНУВС (далі Договір), за умовами якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету та зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем його розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі. У період навчання з 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року [PERSON] відповідно до умов Договору перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом КНУВС від 18 червня 2010 року №\~465 відповідачу [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю Правоохоронна діяльність і видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти згідно із умовами Договору [PERSON] для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ направлено до ГУ\~МВС України в Київській області. Таким чином, навчальним закладом умови Договору було виконано в повному обсязі. Наказом ГУ\~МВС України в Київській області від 18 жовтня 2011 року №\~1261\~о/с [PERSON] на підставі поданого ним рапорту звільнено зі служби в органах внутрішніх справ за власним бажанням ще до спливу встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, що свідчить про порушення відповідачем умов Договору. Відповідно до умов п. 2.3.6 Договору у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за власним бажанням відповідач [PERSON] зобовязаний відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. За змістом п. 4.1 Договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг та вартістю спожитих енергоносіїв. Згідно із розрахунком загальна суми фактичних витрат, повязаних з утриманням [PERSON] у навчальному закладі за період навчання з 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року, становить 22483 грн. 61 коп. Із даною сумою витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, та необхідністю їх відшкодування у разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі відповідача було ознайомлено. На даний час кошти на відшкодування цих витрат від [PERSON] на рахунок [PERSON] не надходили. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, подав до суду заяву, у якій зазначав, що з органів внутрішніх справ за власним бажанням його звільнено 18 жовтня 2011 року, з цієї дати й почався перебіг трирічного строку позовної давності, який закінчився ще 18 жовтня 2014 року. Просив суд на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позову [PERSON] відмовити у звязку з пропуском позивачем позовної давності. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1.3 [PERSON] вона підпорядкована Міністерству внутрішніх справ України, є державним вищим начальним закладом четвертого рівня акредитації та правонаступником КНУВС. Наказом ректора КНУВС від 22 липня 2006 року №\~71\~дск [PERSON] з 01 вересня 2006 року згідно із рішенням приймальної комісії було зараховано на перший курс факультету підготовки кадрів громадської безпеки. 28 листопада 2007 року між КНУВС і [PERSON] був укладений Договір №\~Ко-272 про підготовку фахівця у даному навчальному закладі. Предметом цього договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр, спеціаліст за напрямом Правоохоронна діяльність. За умовами п. п. 2.1.1, 2.1.3, 2.1.7 цього Договору КНУВС зобовязувався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно із навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів; забезпечити [PERSON] харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України; після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати йому документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу згідно із рішенням державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами. Наказом КНУВС від 18 червня 2010 року №\~465 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю Правоохоронна діяльність та видано йому диплом спеціаліста. Наведене свідчить про повне виконання КНУВС своїх зобовязань за вказаним вище Договором, укладеним 29 листопада 2007 року із відповідачем [PERSON] За змістом п. 2.3.5 зазначеного Договору [PERSON] зобовязувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку його призначено, та відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років. Відповідно до п. 2.3.6 цього Договору у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого Договором трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору, зокрема за власним бажанням, [PERSON] зобовязувався відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком. Із послужного списку лейтенанта міліції [PERSON] вбачається, що наказом ГУ\~МВС України в Київській області від 21 червня 2010 року №\~431\~о/с для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ його було призначено на посаду дільничного інспектора міліції Броварського міського відділу (з обслуговування м.\~Бровари та Броварського району) ГУ\~МВС України в Київській області. 18 жовтня 2011 року наказом ГУ\~МВС України в Київській області №\~1261\~о/с відповідача [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ на підставі п. 64 підпункту ж Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за власним бажанням. Відповідно до п. 4.1 Договору відшкодування витрат на підготовку фахівця здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг та вартості спожитих енергоносіїв. За змістом п. 4.4 Договору у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року №\~313 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі Порядок) та визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах, у разі звільнення із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням. У п. 2 цього Порядку встановлено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Згідно із п. 4 Порядку розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі. Відповідно до п. 6 Порядку у разі відмови від добровільного відшкодування особою витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. З довідок про відшкодування витрат на підготовку фахівця у КНУВС видно, що розмір фактичних витрат на утримання рядового міліції [PERSON] у навчальному закладі за період його навчання з 01 вересня 2006 року по 18 червня 2010 року становить 22483 грн. 61 коп., з яких: 9849 грн. 28 коп. грошове забезпечення, 2937 грн. 61 коп. продовольче забезпечення, 1453 грн. 40 коп. речове забезпечення та 8243 грн. 43 коп. оплата вартості послуг і спожитих енергоносіїв. Із розміром фактичних витрат та необхідністю їх відшкодування у разі звільнення зі служби в органах внутрішніх справ до встановлено Договором трирічного терміну перебування на службі відповідача [PERSON] було ознайомлено ще 15 червня 2010 року. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦПК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Враховуючи той факт, що після закінчення навчання у КНУВС 18 червня 2010 року [PERSON] у порушення умов п. 2.3.5 Договору №\~Ко-272 від 28 листопада 2007 року три роки в органах внутрішніх справ не відпрацював та був звільнений зі служби за власним бажанням 18 жовтня 2011 року, суд вважає, що згідно із п. 2.3.6 цього Договору відповідач зобовязаний був відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі, однак цього добровільно він не зробив, чим порушено права позивача [PERSON]. Виходячи з наведеного, вимоги [PERSON] як правонаступника КНУВС про стягнення із [PERSON] фактичних витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі, ґрунтуються на умовах Договору та вимогах законодавства. У ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У ч. 1 ст. 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Верховний Суд України у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі №\~6-152цс14 висловив правову позицію і вказав на те, що при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Судом встановлено, що з органів внутрішніх справ [PERSON] за власним бажанням звільнено 18 жовтня 2011 року, до суду з даним позовом про стягнення з відповідача витрат, повязаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, [PERSON] звернулася 17 червня 2016 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, перебіг якого закінчився ще 18 жовтня 2014 року. Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Про подачу відповідачем заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, суд повідомляв позивача та пропонував йому надати свої пояснення з цього приводу. Будь-яких пояснень щодо поважності причин пропуску позовної давності Академією суду не надано. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності враховуючи, що поважних причин пропуску [PERSON] строку для звернення до суду з даним позовом до [PERSON] позивачем не наведено, а також заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає у звязку з пропуском позивачем позовної давності. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed