overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина- [PERSON]., [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату взаємної поваги та любові, що призвело до припинення шлюбних відносин. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить про їх задоволення, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище, набуте під час шлюбу, «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 26.01.2002 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане Потічківською сільською радою 26.01.2002 року) Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Снятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області 08.02.2003р.). Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, спільних неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату взаємної поваги та любові, що призвело до припинення шлюбних відносин. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить про їх задоволення, заперечивши щодо можливості примирення сторін. Після розрвання шлюбу просить залишити їй прізвище, набуте під час шлюбу, «Буга». Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст. 223 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися до зали судового засідання. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2017 року (свідоцтво про шлюб серії І-ФП № 143621, видане Новоодеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 13.10.2017 року) Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя між сторонами не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Подружжя не бажають проживати разом, шлюбні відносини між ними припинено. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Відповідно зі\~ст.141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

У травні 2018 року позивача звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11червня 2018року відкрито провадження у справі. 21 травня 2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі поточні та карткові рахунки, що відкриті на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ « Приват Банк» в межах ціни позову в розмірі 260 200,00гривень до вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви з наступних підстав. Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Разом з тим, позивачем не надано документального підтвердження про належність будь - яких грошових коштів належних відповідачу та зі змісту заяви такої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу нею придбано нежитлову будівлю по [ADDRESS] . Дана будівля була побудована СГТОВ «Агрокомбінат «Тарасівський» та мало статус їдальні. У 1967 році над їдальнею було здійснено надбудову, яка мала використовуватись як готель. Але дане приміщення використовувалось агрокомбінатом для тимчасового проживання їх працівників. Дане приміщенні ніколи не змінювало призначення та не відносилось до гуртожитків. Батьки відповідачів працювали в товаристві та отримали кімнати для тимчасового проживання, а після припинення трудових відносин, звільняти приміщення відмовились. Вказала, що після придбання нежитлового приміщення вона хоче використовувати дане приміщення для власних потреб. Але потрапити в приміщення вона не змогла, оскільки відповідачі звільняти приміщення, забрати свої речі не бажають, встановили на вході двері з кодовим замком. До приміщення її також не допускають. На її вимоги виселитись також не реагують, натомість повідомили, що наміру виселятись у добровільному порядку не мають. У приміщенні наявні всі комунікації, відповідачі користуються всіма комунальними послугами без її згоди. Будь-яких договірних відносин з відповідачами щодо їх проживання вона також немає. Оскільки відповідачі у добровільному порядку не звільняють приміщення, тому вважає своє право порушеним.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу нею придбано нежитлову будівлю по [ADDRESS] . Дана будівля була побудована СГТОВ «Агрокомбінат «Тарасівський» та мало статус їдальні. У 1967 році над їдальнею було здійснено надбудову, яка мала використовуватись як готель. Але дане приміщення використовувалось агрокомбінатом для тимчасового проживання їх працівників. Дане приміщенні ніколи не змінювало призначення та не відносилось до гуртожитків. Відповідачі працювали в товаристві та отримали кімнату для тимчасового проживання, а після припинення трудових відносин, звільняти приміщення відмовились. Вказала, що після придбання нежитлового приміщення вона бажає використовувати приміщення для власних потреб, провести реконструкцію, ремонт будівлі. Але потрапити в приміщення вона не змогла, оскільки відповідачі звільняти приміщення, забрати свої речі не бажають, встановили на вході додаткові металеві двері, від яких вона не має ключів. До приміщення її також не допускають. На її вимоги виселитись також не реагують, натомість повідомили, що наміру виселятись у добровільному порядку не мають. У приміщенні наявні всі комунікації, відповідачі користуються всіма комунальними послугами без її згоди. Відповідачі у спірному помешканні не зареєстровані, а мають реєстрацію за іншою адресою. Доводи відповідачів щодо можливості приватизації приміщення не можуть бути підставою для проживання, оскільки приміщення не балансі сільської ради не перебувало та відповідачі не звертались з такими заявами. Будівля не є гуртожитком. Будь-яких договірних відносин з відповідачами щодо їх проживання вона також немає. Оскільки відповідачі у добровільному порядку не звільняють приміщення, тому вважає своє право порушеним.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі договору купівлі-продажу нею придбано нежитлову будівлю по [ADDRESS] . Дана будівля була побудована СГТОВ «Агрокомбінат «Тарасівський» та мало статус їдальні. У 1967 році над їдальнею було здійснено надбудову, яка мала використовуватись як готель. Але дане приміщення використовувалось агрокомбінатом для тимчасового проживання їх працівників. Дане приміщенні ніколи не змінювало призначення та не відносилось до гуртожитків. Відповідачі працювали в товаристві та отримали кімнату для тимчасового проживання, а після припинення трудових відносин, звільняти приміщення відмовились. Вказала, що після придбання нежитлового приміщення вона бажає використовувати приміщення для власних потреб, провести реконструкцію, ремонт будівлі. Але потрапити в приміщення вона не змогла, оскільки відповідачі звільняти приміщення, забрати свої речі не бажають, встановили на вході додаткові металеві двері, від яких вона не має ключів. До приміщення її також не допускають. На її вимоги виселитись також не реагують, натомість повідомили, що наміру виселятись у добровільному порядку не мають. У приміщенні наявні всі комунікації, відповідачі користуються всіма комунальними послугами без її згоди. Відповідачі у спірному помешканні не зареєстровані, а мають реєстрацію за іншою адресою. Доводи відповідачів щодо можливості приватизації приміщення не можуть бути підставою для проживання, оскільки приміщення не балансі сільської ради не перебувало та відповідачі не звертались з такими заявами. Будівля не є гуртожитком. Будь-яких договірних відносин з відповідачами щодо їх проживання вона також немає. Оскільки відповідачі у добровільному порядку не звільняють приміщення, тому вважає своє право порушеним.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 280ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 15 травня 1992року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського району в м. Києві, актовий запис № 694. Від шлюбу малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 09 квітня 2004року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 294. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивач надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не з'явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 20.06.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 745( а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. ( а.с.9-10). Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не з'явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомляв. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 17 квітня 2004року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 309. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved