Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У травні 2004 року представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить встановити порядок володіння та користування у квартирі [ADDRESS] наступним чином: [PERSON] виділити у володіння та користування житлову кімнату площею 10,3 кв.м.; [PERSON] та в її особі як законного представника малолітньої [PERSON], [INFO], житлову кімнату площею 18,5 кв.м. і житлову кімнату площею 13,8 кв.м.; інші приміщення залишити в загальному користуванні, а саме: кухню площею 7,6 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., коридор площею 5,7 кв.м., комора площею 1,1 кв.м. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вищезазначена квартира належить йому та відповідачці в рівних частинах на праві власності, але в зв»язку з конфліктними стосунками, що склалися на даний час, позивач просить встановити конкретний порядок користування данною квартирою. Справу просить вирішити на підставі ст.ст. 15, 317, 319, 358 ЦК України, ст.ст. 8, 80, 118, 119 ЦПК України. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Позивач пояснив, що просить виділити йому та відповідачу в користування ті кімнати, в яких фактично вони проживають. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], тричі у судові засідання не з'явилася з невідомих для суду причин, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, клопотання про розгляд справи за своєї відсутності до суду не надходило. Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації явку свого впредставника в судове засідання не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника до суду не надходило. А тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд, оскільки [PERSON] не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19.07.2013 року (а.с.5). Згідно довідки по формі № 3 КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ філія № 807 № 416 від 11.04.2014 року сторони зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] з 06.08.2013 року, крім них в квартирі також зареєстрована та проживає донька відповідки [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до технічного паспорту від 17.07.2013 року квартира [ADDRESS] складається з 3-х ізольованих кімнат жилою площею 42.6 кв.м.: кімната площею 10,3 кв.м. квартири; житлова кімната площею 18,5 кв.м.; кімната площею 13,8 кв.м.; кухня площею 7,6 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м., ванна кімната площею 2,2 кв.м., коридор площею 5,7 кв.м., комора площею 1,1 кв.м.; балкон 1.0 кв.м.; должія 1,8 кв.м. (а.с. 9-10). Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які воолодіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Зі слів позивача стало відомо, що між сторонами наявні напружені та конфліктні стосунки, які призводять до конфліктів. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він допомагає позивачу у проведенні ремонтних робіт в спірній квартирі, а тому неодноразово там бував. Був свідком того, що [PERSON] займає кімнату площею 10,3 кв.м., там і знаходяться його речі. При вирішенні питання про встановлення порядку користування, суд виходить з того порядку користування кімнатами, що склався на даний час, та з позовних вимог позивача, а також з врахуваннями ідеальної долі кожного із співвласників жилої площі квартири [ADDRESS], яка складає 21,3 кв.м. (42,6 кв.м. - жила площа квартири : 2 власники) та вважає за можливе виділити в користування [PERSON] кімнату площею 10,3 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату розміром 18,5 кв.м. з балконом та кімнату площею 13,8 кв.м. з лоджією, оскільки саме такий порядок був запропонований позивачем, хоча і не відповідає їхнім долям. Кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та комору залишити у спільному користуванні. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки донька [PERSON] - [PERSON] є членом її сім'ї, вона має право користування власністю своєї матері. На підставі ст. 358 ЦК України, ст. 156 Житлового Кодексу України та

Outcome: approved