Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначила, що 16.11.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою, згідно якого [PERSON] отримав у борг грошові кошти у розмірі 13500,00 (тринадцять тисяч п`ятсот) доларів США на розвиток бізнесу, які зобов`язався повернути в строк до 01.09.2016 року, проте в передбачені розпискою строки та на теперішній час позичені грошові кошти повернуті не були. Відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з вищевказаним, позивачка просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 355122,42 грн., оскільки станом на день звернення з вказаним позовом до суду за даними Національного банка України ця сума є еквівалентом 13500,00 доларів США, а також понесені нею судові витрати у розмірі 3551,22 грн. Відповідач надав суду відзив на позов, згідно якого проти обставин, викладених у позові не заперечував. Просив суд надати йому можливість розстрочити виконання боргу, оскільки на теперішній час він має на утриманні дружину та трьох дітей, постійної роботи, рухомого та нерухомого майна, яке б йому належало - немає, працює за кордоном. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Його представник в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у відзиві на позов. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 16.11.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений розпискою від 16.11.2015 року, відповідно до умов якої останній для розвитку бізнесу отримав від позивачки грошові кошти у розмірі 13500,00 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01.09.2016 року. В передбачені розпискою строки, позичені грошові кошти повернуті не були, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. Вказані обставини щодо укладання договору позики, його умов, та невиконання боржником зобов`язань щодо повернення боргу визнаються сторонами у справі. Зі змісту розписки, оригінал якої було оглянуто в ході судового розгляду та долучено до матеріалів справи, вбачається наявність між позивачкою та відповідачем правовідносин, які за своєю правовою природою є договором позики. Таким чином, у позивачки наявне право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а у останнього - обов`язок повернути отримані грошові кошти. Згідно із умовами боргової розписки, відповідач зобов`язався 01.09.2016 року повернути позивачці отримані кошти у розмірі 13500 доларів США, тобто кінцевим терміном повернення позики є 01.09.2016 року. Згідно із ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст. 640, 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка Позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому Позикодавцем визначеної грошової суми. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Даний висновок щодо розписки узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року по справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15, від 18 листопада 2015 року по справі № 6-388цс15 та від 8 червня 2016 року, від 13 грудня 2017 року № 309/3458/14-ц. Лупаненко В.В . в строки, передбачені розпискою, суму позики не повернув. На момент звернення до суду, не заперечуючи існування невиконаного зобов`язання щодо повернення грошових коштів [PERSON] , продовжує ухилятись від виконання взятого на себе обов`язку повернути борг. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні боржник і кредитор. Зі змісту боргової розписки вбачається, що боржник в даному зобов`язанні фізична особа - відповідач, який діяв від власного імені, оскільки грошові кошти він отримав і зобов`язався повернути особисто. Позикодавцем - особою, яка передала грошові кошти та має право вимагати повернення, в даному зобов`язанні є позивачка особисто, оскільки [PERSON] діяла від власного імені та передала відповідачу власні кошти, а відповідач зобов`язався повернути отримані грошові кошти позивачці в строки, зазначені в розписці. Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційно встановленого НБУ курсу гривні щодо іноземних валют станом на 22.06.2018 року (дата звернення позивачки з вказаним позовом до суду), курс гривні по відношенню до долара США становив: за 100 доларів США - 2630,5365 гривень, а тому враховуючи вказане, суд приходить до висновку про правильність розрахунку суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. . Аналізуючи надані суду письмові докази, а також те, що позивачка повністю обґрунтувала свої вимоги та підтвердила їх належними доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із ухваленням суду рішення про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору понесені нею і документально підтверджені в розмірі 3551,22 грн.

Outcome: approved