Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

У червні 2013 р. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором в сумі 31 974,90 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 19.10.2007 р. між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк», Банк), яке змінило свою назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № k3XRF604010084 (далі договір) про надання строкового кредиту в сумі 4 275,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 21.05.2013 р. за ним виникла заборгованість у загальній сумі 31 974,90 грн., яку до теперішнього часу не погашено. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, обставини справи визнала частково. Представник відповідача адвокат [PERSON] подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що умови надання споживчого кредиту фізичним особам відповідач не підписував, відповідно не надавав письмову згоду на збільшення строку позовної давності, а, оскільки, строк позовної давності скінчився, просив у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.106-108). У свою чергу представник позивача до суду подав умови надання споживчого кредиту фізичним особам, складені Банком у 2015 році, згідно яким строк позовної давності складає 5 років, на підставі чого вважає, що строк позовної давності Банком не пропущено, оскільки Банк сам має право змінити умови кредитного договору, зокрема, щодо строку позовної давності, крім того, у 2008 році за заявою Банку судом ухвалювався судовий наказ про стягнення сум заборгованості за вказаним кредитом, тобто, строк позовної давності було перервано (а.с.120-129). Заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 19.10.2007 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № k3XRF604010084 про надання строкового кредиту в сумі 4 275,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,42 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 10 місяців, а саме з 19.10.2007 р. по 19.08.2008 р. (а.с. 5-6). За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України. Відповідно до положень 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як визначено ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Виходячи зі змісту статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір укладено сторонами 19.10.2007 р., останній платіж за вказаним кредитним договором було здійснено у листопаді 2007 р., звернення Банку із заявою до суду про видачу судового наказу мало місце у 2008 році, тобто трирічний строк позовної давності скінчився у 2011 році. При цьому, Банк не приймає до уваги пункт 1.7.3.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, доданий до Заяви позичальника, оскільки останні відповідачем не підписувались, та чи саме ці Умови надавались позичальнику при укладенні Договору, чи надавались вказані Умови для ознайомлення позичальнику, суду доказів у підтвердження вказаного надано не було (а.с.7-25). Крім цього, не приймає суд як належний доказ і Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, складений Банком у 2015 році щодо продовження строку позовної давності у пять років (п.5.5 Умов), оскільки, виходячи зі змісту норм ст.ст. 207, 259 ЦК України, сторона не може в односторонньому порядку змінити строк позовної давності, на час укладення кредитного договору вказані Умови у природі не існували, складовою кредитного договору не були, позичальником не підписувались. Отже, оскільки Умови надання споживчого кредиту відповідачем не підписані, і позивач не довів укладення між сторонами договору, який би передбачав збільшення строку позовної давності, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом. У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed