Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 жовтня 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», в свою чергу правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, з подальшим внесенням змін та доповнень до нього, згідно умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 18600 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% на рік, з кінцевим терміном повернення 02 жовтня 2017 року. З метою належного виконання зобов'язання [PERSON] умов кредитного договору перед банком, 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено договір іпотеки, згідно умов якого [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку належну ім. на праві власності квартиру [ADDRESS]. Згідно договору сторони оцінили предмет іпотеки в 26661 доларів США, що за курсом на день укладення договору становило еквівалент 134640 грн. [PERSON] неналежним чином умови договору не виконувала, в результаті чого станом на 01.03.2013 року утворилась заборгованість розмірі 22944,33 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 183394,04 грн., яка складається з: 107448,22 гри. сума кредиту; 19199,91 грн. відсотки, 56745,91 грн. пеня. 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, згідно умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, зокрема і за договором від 02 жовтня 2007 року, позичальником згідно якого є [PERSON] Крім того, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно умов якого (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступив фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, зокрема і за договором від 02 жовтня 2007 року, позичальником згідно якого є [PERSON] Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 02.10.2007 № 0315/1007/88-469 позичальником згідно якого є [PERSON]. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру під № 38, загальною площею -54,9 кв. м., житловою площею 28,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: вул. Миру, 43 м. Синельникове, Дніпропетровської області, що належить [PERSON] та [PERSON] на підставі права власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0315/1007/88-469 від 02.10.2007 року, яка станом на 01.03.2013 року складає 183394 (сто вісімдесят три тисячі триста девяносто чотири) гривні 04 копійки, а саме: за кредитом 107448 (сто сім тисяч чотириста сорок вісім) гривень 22 копійки.; по відсоткам 19199 (девятнадцять тисяч сто девяносто девять) гривень 91 копійки.; пеня 56745 (пятдесят шість тисяч сімсот сорок пять) гривень 91 копійки, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна. Виселено без надання іншого житла [PERSON] та [PERSON] зі зняттям з реєстраційного обліку з житлового приміщення, а саме квартири під № 38, що знаходиться в будинку № 43, розташованому по вул. Миру м. Синельникове Дніпропетровської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року рішення місцевого суду змінено, доповнено резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року. В решті рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року скасовано в частині виселення без надання іншого житла [PERSON] та [PERSON], зі зняттям їх з реєстраційного обліку з житлового приміщення, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги про виселення та зняття з реєстраційного обліку з житлового приміщення підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічно обставинам вищевикладеним. Зазначив, що постановлення на житловий облік громадян, які вимагають поліпшення житлових умов або потребують іншого житла- це є правом громадян. Але відповідачі [PERSON] і [PERSON] цих дій не вчинили і на житловому обліку не перебувають. Ця обставина не може перешкоджати вирішенню питання про виселення відповідачів, оскільки проживання відповідачів в квартирі і їх реєстрація в зазначеній квартирі перешкоджають позивачу виконати рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] направила на адресу суду заяву, в якій просила провести судовий розгляд за її відсутності. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити позивачу ТОВ «Кредитні ініціативи» у задоволенні позовних вимог, при цьому представник відповідача зазначила, що оскільки спірна квартира була придбана не за рахунок кредитних коштів і відповідно передана в іпотеку, то підстав для виселення відповідачів із спірної квартири без надання іншого житла не має. Треті особи [PERSON] та Орган опіки та піклування в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені. Суд, вислухав пояснення представників сторін, дослідив докази по справі і суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Існування договірних зобов`язань між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] підтверджується кредитним договором № 0315/1007/88-469 укладеним 02.10.2007 року. Згідно до Розділу 1 Предмету договору, [PERSON] отримала кредит в сумі 18600 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% на рік з кінцевим терміном повернення 02.10.2017 року (а.с.7). З укладеного між [PERSON], [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», копії договору іпотеки від 03 жовтня 2007 року вбачається, що з метою забезпечення належного виконання умов вищевказаного кредитного договору відповідачі [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку належну їм по ? частці кожному на праві власності квартиру [ADDRESS] (а.с.14-16). Як зазначено у п.2 Договору іпотеки, предмет іпотеки належить Іпотекодавцям у розмірі ? частки квартири кожному на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.11.1997 року виконкомом Синельниківської міської ради народних депутатів та зареєстрованого 24.11.1997 року в Комунальному підприємстві «Синельниківське МБТІ» за реєстраційним № 20275582 за реєстром № 928 в реєстрову книгу № 107. 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, згідно умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, зокрема і за договором від 02 жовтня 2007 року, позичальником згідно якого є [PERSON] Також, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно умов якого (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступив фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, зокрема і за договором від 02 жовтня 2007 року, позичальником згідно якого є [PERSON] Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 02.10.2007 № 0315/1007/88-469 позичальником згідно якого є [PERSON]. В звязку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору в судовому порядку рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2014 року було звернуто стягнення в на предмет іпотеки, а саме: квартиру під № 38, загальною площею -54,9 кв. м., житловою площею 28,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: вул. Миру, 43 м. Синельникове, Дніпропетровської області, що належить [PERSON] та [PERSON] на підставі права власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0315/1007/88-469 від 02.10.2007 року, яка станом на 01.03.2013 року складає 183394 (сто вісімдесят три тисячі триста девяносто чотири) гривні 04 копійки, а саме: за кредитом 107448 (сто сім тисяч чотириста сорок вісім) гривень 22 копійки.; по відсоткам 19199 (девятнадцять тисяч сто девяносто девять) гривень 91 копійки.; пеня 56745 (пятдесят шість тисяч сімсот сорок пять) гривень 91 копійки, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року рішення місцевого суду від 06 жовтня 2014 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочено до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року. Судом встановлено що квартира № 38 по вул. Миру у м. Синельникове Дніпропетровської області придбана відповідачами [PERSON] та [PERSON] не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачено підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За правилами ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому відповідно до положень частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду. Під час виселення в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України, у постанові від 21.12.2016 р. у справі № 6-1892цс16: « За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) предмета іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК УРСР).» Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем не вирішено питання і не зазначено- в яке саме житлове приміщення підлягають виселенню відповідачі, відповідно до вимог ст.109 КК України. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За клопотанням позивача судом були витребувані відомості в виконавчому комітеті Синельниківської міської ради щодо переліку жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання у місті Синельникове та перелік вільних житлових приміщень у м. Синельникове, яке може бути зазначено у рішенні суду для виселення відповідачів [PERSON] і [PERSON] Виконавчим комітетом Синельниківської міської ради листом №01-25/2364 від 06.07.2017 року було повідомлено, що станом на 07 липня 2017 року у м. Синельникове відсутні вільні житлові приміщення з фонду житла для тимчасового проживання та вільні житлові приміщення для постійного проживання. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що в іпотеку передано квартиру, яка належить [PERSON], [PERSON] у розмірі ? частки квартири кожному на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 листопада 1997 року, тому суд приходить до висновку, про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла, так як іпотечне майно придбано не за рахунок кредитних коштів, оскільки договір іпотеки був укладений у жовтні 2007 року.

Outcome: dismissed