Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстрований його син [PERSON] - відповідач по справі, який за вказаною вище адресою з 2009 року не проживає. Просив визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. З договору купівлі- продажу від 16.08.1991 року, посвідченого Ізюмською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1569 книга 20/16 вбачається, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до інформації начальника відділу державної реєстрації Дубінської В.В. від 17 травня 2020 року за вих.№1174 [PERSON] зареєстрований за адресою: будинок [ADDRESS] . З акту голови квартального комітету №22 [PERSON] від 05 травня 2020 року вбачається, що відповідач у справі [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] , зареєстрований, однак не проживає за вказаною адресою з 2009 року. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За змістом ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПУ України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням думки відповідача, який визнав позов, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки відповідач не мешкає за адресою: житловий будинок [ADDRESS] з 2009 року, але на теперішній час він залишається зареєстрованим за цією адресою, що унеможливлює розпорядження майном та спонукає позивача на зайві витрати, пов`язані з утриманням майна.

Outcome: approved