Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] предявила в суді вказаний позов, уточнивши вимоги ( а.с. 28-30) просить визнати відповідачку та її малолітнього сина такими, що втратили право на користування житлом за адресою м. Бердичів, вул. Гайдара, 64. Ухвалою суду до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON], в інтересах якого діє мати - [PERSON]. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що їй на праві власності належить будинок по вул. Гайдара, 64 в м. Бердичеві. У даному будинку зареєстровані, крім неї та її чоловіка, її колишня невістка - [PERSON] та онук [PERSON]., які у будинку взагалі не проживали. У 2013 році шлюб між її сином та [PERSON] був розірваний. [PERSON] повторно зареєструвала шлюб, проживала у Білорусії, там народила дитину. Зараз проживає у [INFO]. Як на правову підставу позивачка посилається на положення частини першої статті 405 ЦК України, та статтю 156 ЖК України. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідачка жодного дня не проживала у її будинку та добровільно не бажає знятися з реєстрації. А вона через це позбавлена можливості оформити субсидію. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Зі згоди позивача, відповідно до статті 224 ЦПК України, судом ухвалено, - проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі договору довічного утримання позивачка є власником будинку № 64 по вул. Гайдара у м. Бердичеві ( а.с. 9-10). У вказаному будинку зареєстровані: [PERSON] та малолітній син [PERSON] ( а.с. 15) Відповідно до статті 156 Житлового кодексу члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. За частиною другою статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З акта МК ВЖРЕП № 7 вбачається, що [PERSON] та малолітній [PERSON] у будинку № 64 по вул. Гайдара не проживають ( а.с. 5). Свідок [PERSON] дала показання, що вона проживає по сусідству від позивачки. Колишня невістка позивачки [PERSON] у будинку позивачки не проживала взагалі. Свідок [PERSON] показала, що син позивачки та її колишня невістка проживали [INFO], по сусідству з нею. З 2013 року, вона [PERSON] не бачила. Їй відомо, що по вул. Гайдара, 64 [PERSON] не проживала ніколи. Таким чином, з досліджених доказів вбачається, що відповідачі взагалі не проживали у будинку позивачки. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. Оскільки відповідачка добровільно не бажає знятися з реєстрації, а реєстрація її та її сина у будинку позбавляє можливості позивачку оформити субсидію, та іншим чином вільно користуватися своїм майном, - права позивачки, щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом підлягають захисту. Щодо визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, суд додатково зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання малолітньої дитини є місце проживання батьків, або одного з них. А отже, визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом не порушить його прав.

Outcome: approved