Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що він є власником садиби по [ADDRESS], а власником сусідньої садиби є [PERSON] У зв'язку з тим, що відповідач переставив паркан та зірвав утоплення його будинку, просив суд поділити земельну ділянку площею 590 кв.м. відповідно до ідеальних часток у праві власності, стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду. До початку розгляду справи по суті у липні 2013 року позивач подав суду заяву про зменшення позовних вимог та просив поділити земельну ділянку площею 40 кв.м. В іншій частині позовні вимоги залишив без змін. Позивач та його адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін та, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради депутатів трудящих м. Полтави від 20 грудня 1955 року по [ADDRESS] виділено земельну площею 590 кв.м. Згідно акту від 09 грудня 1999 року за вказаною адресою проведено в натурі відвід земельної ділянки площею 550 кв.м. Позивач був власником 12/25 частин садиби по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, довідкою ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 07 березня 2013 року № 4973. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 14 травня 2013 року здійснено поділ в натурі домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], відповідно до фактичного користування між [PERSON] та [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на частину вказаного домоволодіння, яке складається: у житловому будинку літ. «А-1»: тамбуру І площею 2,6 кв.м., передпокою 2-1- площею10,5 кв.м., ванної 2-2 площею 3,5 кв.м., кухні 2-3 площею 6,0 кв.м., кімнати 2-4 площею 3,3 кв.м., кімнати 2-5 площею 15,6 кв.м., кімнати 2-6 площею 8,5 кв.м., кухні 2-7 площею 7,5 кв.м., кладової 2-8 площею 2,2 кв.м., сараю літ. «К», гаражу літ. «К1», вбиральні літ. «М» як на самостійний об'єкт права власності. Визнано за [PERSON] право власності на частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Яке складається: у житловому будинку літ. «А-1»: сіней 1-1- площею 3,0 кв.м., ванної 1-2 площею 3,2 кв.м., кухні 1-3 площею 6,9 кв.м., передпокою 1-4 площею 8,1 кв.м., кімнати 1-5 площею 18,2 кв., кімнати 1-6 площею 8,4 кв.м., скараю літ. «Д», сараю літ. «В», погребу літ. «д», вбиральні літ. «д1», навісу «Е», як на самостійний об'єкт права власності. Огорожу № 1 та трубопровід № 2 залишено у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 40 кв.м. суд приходить до наступних висновків. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 1988 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання порядку користування земельною ділянкою [PERSON] виділено в користування земельну ділянку площею 270 кв.м., яка на схемі варіанту № 1 висновку технічної експертизи від 15 грудня 1987 року зафарбована синім кольором, а [PERSON] у користування виділено земельну ділянку площею 280 кв.м., яка на схемі варіанту № 1 висновку технічної експертизи від 15 грудня 1987 року зафарбована зеленим кольором. Згідно акту судового виконавця Ленінського районного суду м. Полтави від 26 жовтня 1990 року земельна ділянка по [ADDRESS] розділена між співвласниками та виділено в користування [PERSON] 270 кв.м., а [PERSON] - 280 кв.м. Отже, на час розгляду даної цивільної справи [PERSON] був власником садиби по [ADDRESS], а [PERSON] власником садиби по [ADDRESS] та між ними вставлено порядок користування земельною ділянкою площею 550 кв.м. Зважаючи на те, що позивач та його представник не надали суду варіанти розподілу земельної ділянки площею 40 кв.м., тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що він зі стіни прибудови, яка збудована на межі його земельної ділянку, та власником якої є позивача [PERSON], зірвав утеплення, а саме пінопласт, який в послідуючому викинув на сміття. Він розумів, що власником даного утеплення є позивач та він пошкоджує чуже майно. Дані обставини підтверджуються переглянутим в судовому засіданні відеозаписом. Отже, в судовому засіданні доведено, що відповідач зірвав утеплення зі стіни прибудови, власником якої є позивач, та спричинив йому матеріальну шкоду. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 88 від 02 вересня 2013 року вартість ремонтно-будівельних робіт в садибі по [ADDRESS] становить 2744 грн. Враховуючи викладене, в судовому засіданні доведено, що відповідач заподіяв позивачу майнову шкоду, та, зважаючи на те, що позивач просить стягнути з відповідача 1739 грн., а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, тому суд приходить до висновку, що згідно ст. 1166 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1739 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5000 грн. задоволенню не підлягають за безпідставністю. Судові витрати, які поніс позивач по справі, підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial