Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 24.10.2017 року було визначено підсудність розгляду за Печерським районним судом м.Києва цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у шлюбі із відповідачем, який з 26.02.2013 року розірвано, і стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. На даний час виникла необхідність у виїзді за кордон позивача із дитиною для відпочинку, але для цього необхідно отримати згоду батька дитини - відповідача [PERSON] Між тим, останній проживає на непідконтрольній Україні території - АР Крим в м. Сімферополі, та не повідомив позивачу про надання дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Така позиція відповідача шкодить її інтересам та інтересам дитини, порушує право дитини на повний та гармонічний розвиток її особливості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. На даний час зв'язатись з відповідачем для отримання згоди немає змоги, так як поштова кореспонденція в Крим відділеннями України не проводиться. За умовами чинного законодавства станом на даний час, виїзд дитини за кордон можливий лише за згодою батька дитини, а неможливість такого виїзду без згоди батька шкодить інтересам дитини, не сприяє її гармонійному розвитку, оздоровленню і підвищенню імунітету. За таких обставин, з метою захисту інтересів дитини позивач була вимушена звернутись до суду із цим позовом. В судове засідання сторони не з'явились, від представника позивача надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, не просив розглядати справу у його відсутність, представника до суду не направив, заперечення проти позову не подавав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомиви. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки судом встановлено, що 26.02.2013 року шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить рішення Рівненського міського суду від 26.02.2013 року (а.с.10). У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка за змістом позовних вимог та долучених до документів проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України». Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Виходячи з наведеної норми для безперешкодного виїзду неповнолітніх дітей позивача за кордон, протягом відповідного терміну, необхідний дозвіл батька. Відповідач дозвіл на виїзд спільних дітей за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє дитини права на достатній рівень відпочинку та оздоровлення, який бажає їм надати матір. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно вимог ч.ч. 2,3,4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved