Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У травні 2019 року позивач ТОВ «Рада7» звернулося до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 березня 2017 р. по 31 березня 2018 р. у розмірі 9 455 грн. 27 коп., інфляційних втрат у розмірі 1 365 грн. 27 коп., 3% річних у розмірі 379 грн. 78 коп., що разом складає 11 200 грн. 32 коп. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що відповідач користується та отримує в повному обсязі житлово-комунальні послуги, однак не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг. Ухвалою суду від 5 червня 2019 року р. у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 54). 10 липня 2019 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 58-61), в якому відповідач зазначає, що позовна зава подана та підписана представником позивача на підставі довіреності від 3.01.2019 року, підписаної від імені позивача в.о. генерального директора товариства [PERSON] , хоча відповідно до офіційних даних товариства таке право має лише керівник ТОВ «Рада 7» - [PERSON] . Відповідач не погоджується із сумою боргу та нарахованими штрафними санкціями, зокрема збільшення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та зазначила, що позивачем не надано доказів наявності договірних відносин між сторонами, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. 17 липня 2019 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (а.с. 63-64), відповідно до якої довіреність на здійснення представництва [PERSON] видана уповноваженою на дату видачі довіреності особою. Підвищення тарифу відбувалось на підставі розпорядження КМДА № 591 від 19 червня 2015 року, яким затверджено тариф на комунальні послуги для житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, у розмірі 5,57 грн. / кв.м., а на підставі розпорядження КМДА від 3 червня 2017 року затверджено тариф у розмірі 7,13 грн. / кв.м. За клопотанням відповідача, зазначеним у відзиві, та клопотанням представника позивача, зазначеним у відповіді на відзив, ухвалою суду від 31 липня 2019 року вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та справу призначено до розгляду на 30 вересня 2019 року (а.с. 68). Ухвалою суду від 10 грудня 2019 року позов ТОВ «Рада 7» до [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для надання документів у підтвердження повноважень представника позивача на подання позову - доказів того, що в.о. генерального директора товариства [PERSON] був уповноважений на підписання довіреності від 3 січня 2019 року (а.с. 82). Представником позивача усунуті недоліки позовної зави та надані відповідні документи у підтвердження повноважень представника позивача на подання позову - доказів того, що в.о. генерального директора товариства [PERSON] був уповноважений законом чи установчими документами на підписання довіреності від 3 січня 2019 року (а.с. 85-112). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Оцінюючи заперечення відповідача в частині відсутності договірних відносин між сторонами, суд виходить з такого. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Водночас, ст. 4 вказаного Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочину (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. 642, 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору ст. 6, 627 ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору ЦК України визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов`язок відповідає зустрічному обов`язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 9 березня 2011 року (а.с. 20-23). Вказаний будинок знаходиться на обслуговуванні у позивача ТОВ «Рада 7» (а.с. 28-31). 12 березня 2014 року між сторонами ТОВ «Рада 7» та [PERSON] укладено договір № 234/07/УЖ про надання житлово-комунальних послуг, відповідно до п. 1.3 якого розмір плати з утримання будинку та прибудинкової території встановлений в сумі 376,82 грн. 12 березня 2014 року між сторонами ТОВ «Рада 7» та [PERSON] укладено договір № 235/07/К про надання послуг, відповідно до п. 1.2 якого розмір плати із забезпечення пропускного режиму встановлений в сумі 125 грн. Вказані договори є різними за своєю правовою природою: один щодо надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території, інший - щодо надання послуг із забезпечення пропускного режиму. Оригінали вказаних договорів оглянуті судом в судовому засіданні та засвідчена їх відповідність оригіналу. З вказаних договорів вбачається, що вони підписані відповідачем, у зв`язку з чим доводи відповідача, що нею не підписувались вказані договори є безпідставними. При цьому, суд бере до уваги відсутність клопотань представника відповідача про призначення почеркознавчих експертиз з метою визнання недійсними цих договорів. Отже, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладених договорів від 12 березня 2014 року № 234/07/УЖ та 12 березня 2014 року № 235/07/К. Судом встановлено, що відповідач не відмовлялася від надання позивачем житлово-комунальних послуг, отримувала їх. Крім того, власник квартири у багатоповерховому будинку не може не отримувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як і виконавець послуг не може припинити їх надання одному із власників квартир, так як послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, як то прибирання прибудинкової території, сходових кліток, вивезення відходів, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо, мають загальний характер, тобто споживаються одночасно всіма мешканцями багатоквартирного будинку, і припинення їх надання окремому споживачу є неможливим. Чинне законодавство України передбачає різні форми договору (у тому числі усну). Споживач зобов`язаний сплачувати кошти за надані послуги, оскільки відповідно до ст. 11 ЦК України зобов`язання виникають не лише з підстав, передбачених законодавством (зокрема угод), а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Аналізуючи законодавство, що регулює відносини, які виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, слід дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних відносин, за якими відповідач користувалася житлово-комунальними послугами, які надавав їй позивач, та позивач має право на справляння за них відповідної плати по затверджених тарифах. Крім того, згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 9 березня 2011 року. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») Щодо належного утримання та забезпечення належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку, то такий обов`язок у відповідності до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» покладено на співвласників багатоквартирного будинку. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно; розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводилося відповідачу за період з 1 березня 2017 р. по 31 березня 2018 р. за тарифами, затвердженими розпорядженням КМДА № 591 від 19 червня 2015 року, згідно з яким тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку [ADDRESS] затверджено в розмірі 5,57 грн. за кв.м площі за місяць, та тарифами, затвердженими розпорядженням від 03.04.2017 р. № 386 такий тариф встановлено в розмірі 7,13 грн. за кв.м площі за місяць (з ПДВ) (а.с. 32-33). При цьому, вказані розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є чинними, у судовому порядку не чинними не визнавалися та є обов`язковим для виконання всіма органами місцевого самоврядування, установами, підприємствами, організаціями, розташованими на території міста, у тому числі і для споживачів таких послуг. Згідно з наданим позивачем розрахунком боргу відповідач у період з 1 березня 2017 р. по 31 березня 2018 р. не сплачує за надані позивачем житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим з урахуванням встановлених тарифів та відповідно до площі квартири відповідача заборгованість відповідача перед позивачем становить 9 455 грн. 27 коп. (а.с. 9). Тому, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 9 455 грн. 27 коп. заборгованості за житлово-комунальні послуги - плати з утримання будинків та прибудинкової території та із забезпечення пропускного режиму. Відповідно до ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, які за розрахунком позивача складають відповідно 1 365 грн. 27 коп. та 379 грн. 78 коп. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорений. Тому, суд бере його к належний доказ. Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 11 200 грн. 32 коп. (заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 березня 2017 р. по 31 березня 2018 р. у розмірі 9 455 грн. 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 365 грн. 27 коп., 3% річних у розмірі 379 грн. 78 коп.). У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Outcome: approved