Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

У червні 2019 року представник позивача звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 серпня 2007 рокув розмірі 120182,44 гривень. В обгрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 15 серпня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4100,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк відповідно до умов договору виконав свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів, однак відповідачем належним чином умови договору не виконувались, були порушені строки повернення кредиту та сплати відсотків. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 30 квітня 2019 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 233 563,10 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 3647,38 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом - 224 937,15 грн, заборгованості за пенею та комісією - 4978,57 грн. Враховуючи своє право на вимогу повернення не всієї, а лише певної суми заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 120 182,44 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3647,38 грн та заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 15 серпня 2007 року по 30 липня 2018 року в розмірі - 116 535,06 грн. Відповідач позову не визнав, направив на адресу суду письмові пояснення, де зазначив, що кредитна заборгованість була повернута ним, проте підтверджуючих документів із банку про відсутність заборгованості у нього немає. Зазначив, що кредитну картку він отримав у 2007 році, термін дії якої закінчився, дії кредитного договору він не продовжував. Просив витребувати із банку інформацію по банківських операціях, здійснених за допомогою його кредитної картки. Позивач направив на адресу суду довідку про видачу кредитних карт на ім`я [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] було видано такі кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття - 31.07.2015 термін дії - 08/2015 року; № [NUMBER] дата відкриття - 09.03.2011 термін дії - 01/2015 року; № [NUMBER] дата відкриття - 09.06.2011 термін дії - 07/2015 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про відмову у задоволенні позову та застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності. Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач по справі отримав кредит у розмірі 4100,00 гривень шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок. Відповідач своєчасно погашення за кредитним договором не здійснював, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 293 563,10 гривень, з якої позивач просив стягнути 120182,44 гривень, що складається з: 3647,38 гривень - заборгованість за кредитом, 116 535,06 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 15 серпня 2007 року по 30 липня 2018 року. Надаючи правову оцінку викладеним фактам та встановленим обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України). Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив застосувати строк позовної давності, позов не визнав, оскільки борг погасив та зазначив, що більше трьох років не користується карткою термін дії якої закінчився. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно умов кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно; кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки. За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16, постановах Верховного Суду 591/8058/15-ц від 01 березня 2018 року, 743/150/17 від 27 лютого 2019 року. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно довідки, наданої АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] 31 липня 2007 року отримав кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до серпня 2015 року, 09 березня 2011 року отримав кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до січня 2015 року, 09 червня 2011 року отримав кредитну картку № [NUMBER] з терміном дії до липня 2015 року. Відповідач [PERSON] не заперечив факт отримання кредитної картки, користування коштами та підтвердив інформацію щодо строку дії кредитної картки. Користуючись кредитними коштами, [PERSON] періодично сплачував заборгованість за наданим кредитом, останній платіж по кредитному рахунку № [NUMBER] він здійснив 20 листопада 2010 року в сумі 82,00 грн. термінал самообслуговування 102021 операція депозит (а.с. 52). По кредитному рахунку № [NUMBER] останню операцію було проведено 13 червня 2016 року на суму 50 грн., термінал самообслуговування 206826 Рогатин В.40 (а.с 51). Внесення даної суми відповідач заперечив, оскільки зі спливомтерміну дії картки будь-які платежі не вносив і не міг вносити. Оскільки на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. З огляду на термін дії кредитних карток до січня 2015 року, липня 2015 року, серпня 2015 року та факту пред`явлення Банком позову у червні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності з часу закінчення строку дії картки, суд приходить до висновку про пропуск строку позовної давності відповідно до положень статті 256, частин першої та п`ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України. Одночасно суд враховує, що частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Оскільки в матеріалах справи відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України, суд вважає, що такої домовленості між сторонами не досягнуто. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року (№61-560св17). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності. Відмовляючи у задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed