Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності, посилаючись на те, що Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2013 за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 31/100 частин домоволодіння №103 по вул. Осетинській у м. Дніпропетровську за набувальною давністю. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів №480/2 від 27.07.1983 затверджено земельну ділянку, що використовується під домоволодіння та рішенням народного суду від 19.09.1958 було встановлено факт будівництва будинку по вул. Осетинській, 92 громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Актом визначення часток співвласників від 20.05.1974, складеним на підставі запиту Районного відділу комунального господарства АНД району від 25.03.1974 техніком МБТІ було затверджено частки вказаних осіб у домоволодінні №102, згідно якого вказане домоволодіння належало [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] є матірю [PERSON] Остання має право власності на 35/100 частин домоволодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2005. Позивачу належить 34/100 частин зазначеного домоволодіння на підставі договору дарування від 16.11.1993 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.01.2011. Відповідно довідки КП МБТІ від 05.12.2011 за № 15451 інша частина домоволодіння №102 по вул. Осетинській, а саме 31/100 частина була зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] Також було встановлено, що з 1986 року цією частиною домоволодіння користуються позивачі, сплачують належним чином комунальні послуги та податки. У звязку з чим витягом з державного реєстру від 19.03.2014 була встановлена спільна часткова власність за позивачами у розмірі 31/100 частин домоволодіння та виходячи також з рішення АНД районного суду. На зазначеній ділянці було зроблена добудова до будинку, а саме літ. Д-1 (підвал, парна, коридор, санвузол та житлова кімната), загальною площею 68, 2 кв.м. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Після завершення будівництва був виготовлений технічний паспорт на імя позивача [PERSON] На підставі зазначеного позивач просить визнати за нею право власності на самочинно збудоване та переобладнане, згідно технічного паспорту приміщення літ. Д-1, а саме: Д1-1 прибудова, що складається з коридору площею 6,7 кв.м. позначеного 3-3; Д2-1 прибудова, що складається з кухні, площею 9,6 кв.м. позначеного 3-4 та санвузла площею 4,0 кв.м. позначеного 3-5, загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 23,0 кв.м.; гаражу позначеного літ. Р-домоволодіння, що розташоване за адресою вул. Осетинська, 102 у м.Дніпропетровську. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання 23 вересня 2015 року представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився, заяв щодо відкладення справи, або розгляду справи за їх відсутності суду не надали. Доказів поважних причин своєї неявки в судове засідання 23 вересня 2015 року не надали. Оскільки всі сторони по справі надали свої пояснення з приводу заявлених позовних вимог, надали пояснення при дослідженні письмових матеріалів справи, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності не зявившихся учасників процесу. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 16 листопада 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі під №3-6685 належить 27/100 частин домоволодіння №102 по вулиці Осетинській у м. Дніпропетровську. На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 січня 1997 року, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі під №1-281 позивачу [PERSON] належить 7/100 частин вказаного домоволодіння. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.03.2014 [PERSON] належить 34/100 частин домоволодіння №102 по вулиці Осетинській у м.Дніпропетровську. [PERSON] технічного паспорту на житловий будинок №102 по вулиці Осетинській в м. Дніпропетровську, виготовленого станом на 21 травня 2014 року встановлено наявність самовільно збудованих споруд, а саме: прибудова літ. Д1-1 прибудова, що складається з коридору площею 6,7 кв.м.; кухня площею 9,6 кв.м; санвузол - площею 4,0 кв.м.; житлова - площею 17,0 кв.м.; житлова площею 6,0 кв.м., загальною площею 68,2 кв.м., житловою площею 23,0 кв.м.; гараж літ. Р. Відповідно\~\~до чч. 1, 2, 3, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані\~\~або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або\~без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.\~\~У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу\~місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну\~перебудову. [PERSON] з вимогами ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.\~\~ Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.\~\~ Встановлено, що у позивача будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні. [PERSON] з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, за загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Постановою Кабінету Міністрів України «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» №923 від 08 жовтня 2008 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин, пунктами 2,3 встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою згідно з додатком 1. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає письмову заяву згідно з додатком 2 інспекції, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт, або інспекції за місцем розташування закінченого будівництвом об'єкта, якщо проводилися будівельні роботи, на виконання яких не вимагається дозвіл, або будівельні роботи проводилися на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства. Крім того, з 30 квітня 2011 року набрав чинності Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року, який визначає процедуру прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, в тому числі і побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 року (п.2 Порядку). Наданий позивачем [PERSON] про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж обєкта від 17.06.2014 щодо стану будівельних конструкцій прибудов по вулиці Осетинській, буд. 102 в м. Дніпропетровську, суд не може взяти до уваги, оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідних державних органів (відділу архітектури і будівництва, органів пожежного та санітарного нагляду тощо) з питань відповідності самовільних прибудов існуючим будівельним, санітарним та екологічним нормам та правилам. Крім того, згідно з розясненнями Державної архітектурно-будівельної інспекції регіонального розвитку та будівництва України від 31 жовтня 2008 року №22/4-3750, технічний висновок щодо готовності об'єкта самочинного будівництва для подальшої експлуатації не має права готувати жодна організація, оскільки цей вид діяльності не передбачений нормативними документами. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись з позовом до [PERSON] міської ради позивач не надав суду доказів з приводу того, яким чином та які його права свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані відповідачами. Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва обєкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття обєкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. Встановлено, що у позивача будь-які правовстановлюючі документи на нерухоме майно відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судові витрати компенсуванню не підлягають і відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed