Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У травні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах дітей [PERSON] і [PERSON], мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у виді житлового будинку під номером 66 по вулиці Першотравнева села Росава Миронівського району Київської області, земельних ділянок площею 2,69 га та 3,2197 га, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Росавської сільської ради Миронівського району Київської області. Будучи спадкоємцями померлого за законом, вона та діти спадщину прийняли. Отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно не мають змоги, оскільки втрачені правовстановлюючі документи на спадкове майно. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представники Миронівської районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у Миронівському районі Київської області, Росавської сільської ради Миронівського району Київської області у судове засідання не з'явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте подали до суду заяви, у яких просять розгляд справи проводити без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду повідомлена належним чином, проте подала до суду заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності, повідомила, що правовстановлюючих документів на ім'я [PERSON] у неї немає. Представник Миронівського районного відділу Київської обласної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» у судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності осіб, які не з'явилися, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [INFO] в с. Козіївка Обухівського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 04.07.2014 виконавчим комітетом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] (а.с. 11, 16-18); земельної ділянки площею 2.6900 га, розташованої на території Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, ДП 1 пай 20, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 20); земельної ділянки площею 3.2197 га, розташованої на території Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, 42-а, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 19). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] є позивачі [PERSON] (а.с. 7), [PERSON] (а.с.8), [PERSON] (а.с. 9). У ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини було виявлено відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно, у зв'язку з чим позивачі не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину за законом. У матеріалах справи міститься відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно. Вказана обставина підтверджуються листом приватного нотаріуса [PERSON] № 140/02-14 від 13.03.2014 року (а.с. 48) та матеріалами спадкової справи померлого [PERSON] № 88/2013. Згідно довідки №36 від 30.04.2014, виданої виконкомом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, земельна ділянка розміром 0.50 га в [ADDRESS] перебувала у користуванні [PERSON] до дня його смерті [INFO] (а.с.12). На вказаній земельній ділянці знаходиться будинок, який належав спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 29.06.2010 року, зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ (реєстраційна книга 3, реєстраційний номер 891) вказана обставина встановлена в рішенні Миронівського районного суду Київської області від 11.07.2014 року у справі №371/1006/14-ц за позовом [PERSON], малолітніх [PERSON], [PERSON] від імені яких діє законний представник [PERSON] до [PERSON] про усуненні перешкод в оформленні спадщини та зобов'язання вчинити певні дії. Згідно ч. 4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також вказані обставини підтверджуються довідкою №1159, виданою 04.04.2014 КП КОР «Південне БТІ», в якій вказано, що станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Миронівського районного суду Київської області від 29.06.2010 в Білоцерківському МБТІ (реєстраційна книга №3, реєстраційний номер №891) (а.с.11). Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) будинок [ADDRESS] інвентарна справа № 399 (а.с. 16-18), оглянутого в судовому засіданні, вбачається, що вказана садиба складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 68,9 м.кв., житловою площею 49,9 м.кв.; та надвірних будівель - сараю під літерою «Б»; гаража під літерою «В»; погреба під літерою «Г»; убиральні під літерою «Д»; колонки «№4», огорожі «№2» - загальною вартістю 80493 грн. Крім того, як вбачається із доказів, які містяться в матеріалах справи, зокрема: рішення Миронівського районного суду Київської області від 11.07.2014 року у справі №371/1006/14-ц за позовом [PERSON], малолітніх [PERSON], [PERSON], від імені яких діє законний представник [PERSON] до [PERSON] про усуненні перешкод в оформленні спадщини та зобов'язання вчинити певні дії (а.с. 66-67), довідок Головного управління Держземагенства у Київській області №20 та №21 від 29.04.2014 року (а.с. 14, 15), та копій державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЯИ №452403, виданого 31 грудня 2011 року, та серія ЯЛ №422096 виданого 31 грудня 2011 року, [PERSON] належали дві земельні ділянки площею 2,6 га та 3,2197 відповідно. Судом встановлено, що усе вище зазначене майно, набуте спадкодавцем під час перебування у шлюбі з [PERSON] (що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а.с.7), водночас житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 2.6900 га, розташованої на території Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, ДП 1 пай 20, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий №3222986700:02:205:004 набуті спадкодавцем у порядку спадкування. У той же час земельна ділянка площею 3.2197 га, розташованої на території Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, 42-а, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий №3222986700:02:206:0037 набута спадкодавцем на підставі розпорядження Миронівської районної державної адміністрації №298 від 23.06.2010 року в порядку розпаювання земель сільськогосподарського підприємства. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас, згідно пунктів 2, 4, 5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Частину першу статті 57 доповнено пунктом 5 згідно із Законом № 4766-VI від 17.05.2012 Разом з тим, на час набуття спадкодавцем права власності (грудень 2011 року) на земельну ділянку площею 3.2197 га, розташованої на території Росавської сільської ради Миронівського району Київської області, 42-а, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий №3222986700:02:206:0037 редакція ст. 57 СК України не передбачала пункту п'ятого, а отже і не може бути застосована до даних правовідносин. Таким чином, зазначені положення СК України свідчать, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку кадастровий №3222986700:02:206:0037 не може бути задоволена у повному обсязі, оскільки вказана земельна ділянка набута спадкодавцем під час шлюбу та на підставі ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»роз'яснено те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Частиною 1 ст. 1226 Цивільного кодексу України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Оскільки частка у спільній сумісній власності зазначеної земельної ділянки [PERSON] становила 1/2 від її розміру, то його спадкоємці мають право спадкувати саме цю частку, тобто кожен по 1/6 частини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину у строки, визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, про що свідчать матеріали спадкової справи (а.с. 35-48). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на отримання у власність спадкового майна порушено і воно підлягає судовому захисту. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та інтересів сторони у правовідносинах, пов'язаних із реалізацією гарантованого ст. 13 Конституції України права на власність. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 58, 59 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні частково. Позовні вимоги щодо визнання за кожним із позивачів права власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,2197 га, яка розташована за адресою: Київська область Миронівський район на території Росавської сільської ради, 42-а, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий №3222986700:02:206:0037, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial