Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У червні 2016р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, уточненим та доповненим у подальшому до [PERSON], посилаючись на те, що 28 вересня 2014 року помер [PERSON], з яким вона вела спільне господарство, але шлюб між ними укладений не був. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємців першої черги у померлого немає. Зазначала, що вона є спадкоємицею четвертої черги після смерті [PERSON], оскільки разом з ним вела спільне господарство. Стверджувала, що після смерті [PERSON], вона, як спадкоємець четвертої черги за законом, у встановлений законом строк звернулась до Пятої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено, у звязку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання з померлим однією сімєю. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд встановити факт її проживання однією сімєю з [PERSON] в період з 2008 року по 28 вересня 2014 року та визнати право власності на спадкове майно, а саме на грошові кошти в розмірі 40000,00 грн. 26 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом, уточненим та доповненим у подальшому до [PERSON], посилаючись на те, що з 1982 року вона разом з [PERSON] проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу. На той час померлому було надано кімнату №7 у гуртожитку по вул. Багрицького,5 в м. Одесі. Зазначала, що деякий час вони проживали то в кімнаті померлого за вказаною раніше адресою, то в її кімнаті №2 у гуртожитку по вул. Водопровідна,13-а в м. Одесі. Стверджувала, що з 2008 року по 28 вересня 2014 року вони разом з померлим проживали в кімнаті №2 у гуртожитку по вул. Водопровідна,13-а, в м. Одесі, разом вели спільне господарство, допомагали один одному, внаслідок спільної праці придбали все необхідне для проживання. Крім того, вона як дружина померлого, доглядала за ним, купувала йому ліки, займалася побутовими справами сімї, разом збирали кошті, та складали на відкритий на імя [PERSON] рахунок у банку. Стверджувала, що вказані кошти є їх спільною сумісною власністю, а тому вона має право на ? частину. Позивачка зазначала, що 28 вересня 2014 року [PERSON], помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини грошового вкладу з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються у ПАТ АБ «Південий». Оскільки спадкоємців першої черги у померлого не було, то вона, як спадкоємиця четвертої черги за законом, у встановлений законом строк звернулась до Пятої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у їх видачі, оскільки вона не знаходилася з померлим в зареєстрованому шлюбі, та не дала нотаріусу доказів родинних відносин з померлим та проживання з ним однією сімєю. Посилаючись на вказані обставини, позивачка за зустрічним позовом просила суд відмовити в задоволенні первісного позову, встановити факт її проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з 2004 року по 28 вересня 2014 року, визнати грошові кошти у розмірі 52005,39 грн. спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право особистої власності на грошові кошти в розмірі 26002,70 грн., які знаходяться на рахунку в ПАТ «Південний», та визнати право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на грошові кошти в розмірі 26002,70 грн., які знаходяться на рахунку в ПАТ «Південний». Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку ст.74 ЦПК України, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності (а.с.92). Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом та її представник, діюча за довіреністю від 30 вересня 2015 року в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі (а.с.25). Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України, та главами 26 книги третьої та главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], задовольнити, виходячи з наступного. З пояснень позивачки за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що остання з 1982 року стала проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в кімнаті №7 гуртожитку по вул. Багрицького, 5 в м. Одесі, яку останній отримав, коли працював на заводі «Стальканат». З 2008 року по 28 вересня 2014 рік вони [PERSON] стали проживали разом в її кімнаті №2 у гуртожитку по вул. Водопровідна,13-а в м. Одесі, хоча останній був зареєстрований в кімнаті №8 у гуртожитку по вул. Водопровідна,13-а в м. Одесі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка проживала разом з [PERSON] однією сімєю. Оскільки останній хворів, то вона приходила до них і робила йому уколи та крапельниці. Між [PERSON] та [PERSON] були добрі подружні стосунки (а.с.81). Свідок [PERSON], яка є сусідкою померлого та позивачки за зустрічним позовом в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та [PERSON] знає з 2006 року, з моменту вселення в гуртожитку. Жила з ними по сусідству, вважала їх подружжям. Стверджувала, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, весь час були разом, остання доглядала за [PERSON], оскільки той останні роки хворів, допомагала йому. Вони жили як чоловік та жінка (а.с.82). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] разом з [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, разом вели спільне господарство, вона як цивільна дружина, доглядала за [PERSON], купувала йому ліки, займалася побутовими справами сімї, разом збирали кошті, які є їх спільною сумісною власністю. Вказані кошти вони складали на рахунок у банку, який був оформлений на імя [PERSON] Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З розяснень п.23 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Пунктом 30 вказаної вище Постанови передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідністю взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Згідно ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] має право на ? частину грошового вкладу, в розмірі 26002,70 грн., які знаходяться на рахунку в ПАТ «Південний», відкритого на імя [PERSON] Встановлено, що 28 вересня 2014 року [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.26). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді грошових коштів в розмірі 52005,39 грн., які знаходяться на поточному рахунку у Публічному акціонерному товаристві Акціонерному банку «Південний», відкритому на імя [PERSON],[INFO] з видачею особливого платіжного засобу (платіжної картки) №26255000025918 у гривні від 06.04.2005 року, що підтверджується довідкою ПАТ АБ «Південний» від 12 червня 2015 року (а.с.14 звор.). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не був зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою від 05 січня 2015 року (а.с.47). Відповідно до довідки КП ЖКС «Хмельницький» від 05 січня 2015 р. [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою від 05 січня 2015 року (а.с.47 звор.). Позивачка [PERSON], як спадкоємиця четвертої черги за законом, у встановлений законом строк, а саме 02 грудня 2014 року звернулась до Пятої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.39 звор.). Таким чином, судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], шляхом звернення 02 грудня 2014 року до Пятої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.39 звор.). 04 грудня 2014 року на підставі заяви [PERSON] державним нотаріусом Пятої державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №432/2014 щодо майна [PERSON], померлого 28 вересня 2014 року, що підтверджується листом державного нотаріуса від 04.12.2014 року №2274/02-14 (а.с.44 звор.). Згідно паспорту [PERSON], остання зареєстрована в кімнаті №2 у гуртожитку по вул. Водопровідна,13-а в м. Одесі (а.с.30 звор.). Відповідно до адресної довідки від 19 липня 2016року [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Встановлено, що [PERSON] з 1993 року не перебуває в зареєстрованому в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.80). Матеріалами справи встановлено, що постановою державного нотаріуса позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки остання не знаходилася з померлим в зареєстрованому шлюбі, та не дала доказів родинних відносин з померлим та проживання з ним однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (а.с.27). З матеріалів справи вбачається, що поховання [PERSON] було здійснено позивачкою у справі, що підтверджується наявним в матеріалах справи договором-замовленням (а.с.29). Таким чином, суд вважає встановленим факт, що позивачка з 2008 року проживала однією сімєю\~з\~[PERSON], тобто не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини,\~опікувалася ним,\~матеріально його забезпечувала, та надавала\~йому іншу допомогу,\~оскільки він через свою хворобу потребував допомоги і був у безпорадному стані. Отже, суд вважає, що позивачка\~відноситься\~до\~четвертої черги спадкоємців за законом.\~Інших спадкоємців не встановлено. Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК. Так за змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує\~право на\~спадкування\~у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згiдно ст.1259\~ЦПК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу\~опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві,\~який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згiдно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на\~спадкування\~за\~законом\~мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. З розяснень листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3\~СК\~про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності\~ЦК\~(п. 21\~ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Таким чином, позивачка яка є спадкоємицею четвертої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер 28 вересня 2014 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та визнання за позивачкою права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на вищевказану квартиру. Що стосується позовних вимог [PERSON], то суд вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, оскільки обставини на які посилалася остання в якості доказів обґрунтування позовних вимог, не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Судовий збір по справі складає 1102,40грн., які повністю сплачено позивачкою [PERSON] при зверненні до суду. Витрати по справі за згодою сторін суд покладає на позивача. На підставі ст.ст. 57, 60, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 16, 368, 369, 370, 1258,1264,1268,1269,1296,1297ЦК України, ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 256-259 ЦПК України, суд

Outcome: approved