Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 28 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 50000,00 грн. зі строком повернення до 31 грудня 2018 року. Сума позики була передана позивачем, а відповідачем отримана в повному обсязі, однак відповідач кошти у встановлений строк не повернула, у зв`язку з чим [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованостіза договором позики у розмірі 50000,00 грн., суму пені за договором позики у розмірі 8068,49, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн. У судове засідання позивач не з`явився, представником позивача надано заяву з проханням слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи був повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. зі строком повернення до 31 грудня 2018 року. (а.с. 6). Пунктом 2 зазначеного договору визначено, що підписуючи договір сторони підтверджують, що грошові кошти у сумі, що вказана у п. 1.1. договору передані позикодавцем позичальнику та отримані позичальником від позикодавця до моменту підписання цього договору. Отже, підписання сторонами договору позики від 28.12.2018 підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп., що також підтверджуються розпискою (а.с. 14), однак відповідач кошти у встановлений строк не повернув. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно зі змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, у спорі про стягнення боргу за договором позики, розписка за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Доказами, які надано позивачем на підтвердження заявлених вимог, є договір позики грошових коштів та розписка. Суд зауважує, що зміст розписки містить зазначення обставин, на які посилається позивач, та факт надання ним грошових коштів відповідачу. Таким чином, надана позивачем розписка відповідає вимогам ч.2 ст.1047 ЦК України, оскільки посвідчують передання грошової суми позикодавцем позичальнику та підтверджують укладення договору позики і його умов. Згідно з пунктом 4.1. договору позики, у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. В прострочення виконання зобов`язання позичальником, останній зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення і 36% річних за користування чужими коштами. Оскільки судом встановлено, що борг до теперішнього часу не повернуто, то позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу у розмірі 50 000,00 грн., та пеня у розмірі 8068,49 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved