Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка(Відповідач), про подовження строку трудового контракту (а.с.1-2). Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 01 вересня 2011 року він був прийнятий на посаду доцента кафедри загальної психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка відповідно до наказу № 08-1445-04 від 06 вересня 2011 року. По закінченню строкового трудового договору 01 червня 2012 року відповідно до наказу № 08-847-04 від 05 червня 2012 року йому було продовжено термін роботи на займаній посаді, а в подальшому 01 липня 2013 року строковий договір знову продовжено на тих же умовах. 04 грудня 2013 року Позивача було рекомендовано кафедрою загальної психології та Вченою радою факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 11 грудня 2013 року до підписання контракту з вказаним університетом. Проте, Відповідачем умисно не виконується рішення Вченої ради факультету психології щодо підписання контракту з Позивачем від 11 грудня 2013 року. Позивач зазначив, що на його звернення до Міністра освіти і науки України [PERSON] позапланова вибіркова виїзна перевірка факультету психології здійснена Державною інспекцією навчальних закладів України встановила, що порушень процедури обрання позивача за конкурсом на заміщення вакантної посади доцента кафедри загальної психології не встановлено. Ухилення з боку відповідача продовжувати з Позивачем трудовий договір є неправомірним, та таким, що порушує його права, не кажучи вже про моральні зобов'язання перед науково-педагогічними працівниками університету та студентами. Так, Позивач вважає, що адміністрація Київського національного університету імені Тараса Шевченка в особі ректора, порушила трудове законодавство, а ухилення від продовження з Позивачем трудового договору є незаконним. Позивач зауважив, що норми трудового договору з його сторони жодним чином не порушені, а позиція Відповідача стосовно не підписання з ним трудового договору зводиться до відсутності волевиявлення з боку Позивача укладати трудовий договір. Проте, вказана обставина не відповідає дійсності, оскільки як в усному так і в письмовому порядку Позивач звертався до Відповідача із заявами про намір працювати на займаній посаді, та виконувати обов'язки на умовах встановлених попереднім трудовим договором. Таким чином, в зв'язку з тим, що Відповідач всупереч діючому законодавству перешкоджає Позивачу продовжувати виконувати взяті на себе педагогічні обов'язки доцента кафедри загальної психології факультету психології КНУ, згідно трудового договору, Позивач просив суд визнати трудовий договір, укладений між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та [PERSON] таким, що подовжений на невизначений строк. Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.19-20), в яких зазначив, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, [PERSON], доцента кафедри психології факультету психології, наказом ректора від 23.06.2014р. № 08-810-04 звільнено з займаної посади з 30.06.2014р. у зв'язку із закінченням терміну роботи на умовах строкового трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України). Повний розрахунок з ним проведено в установленому порядку, проте до трудової книжки запис про звільнення позивачу внесено не було, оскільки, він до свого звільнення витребував її на деякий час, залишивши як гарантію її повернення свій закордонний паспорт. Відповідач зауважив, що досі Позивач не повернув до університету свою трудову книжку та щодо внесення запису про звільнення не звертався. З моменту звільнення [PERSON] ні юридично, ні фактично у трудових відносинах з відповідачем не перебував та до роботи не допускався. Крім того, Відповідач зазначив, що після закінчення трудових відносин з університетом, з метою зарахування на раніше займану посаду доцента, яка є науково-педагогічною, [PERSON] в установленому законодавством порядку до університету не звертався. Таким чином, ректор університету, не уклавши з позивачем контракт, не маючи на те підстав, жодним чином не порушив його права. Разом з тим, стаття 16 ЦК України, яка визначає способу захисту цивільних прав та інтересів, не передбачає такого способу захисту прав та інтересів фізичних осіб як зобов'язання вчинити правочин (продовжити строк трудового договору, підписати договір, укласти контракт), як того вимагає Позивач. Окрім того, Відповідач зазначив, що у вересні 2014 року [PERSON] вже звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про зобов'язання вчинити дії (а саме: підписати контракт). Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.11.2014р., яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18.02.2015р., у задоволенні позову відмовлено. Також, при повторному зверненні [PERSON] з позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про продовження строку трудового договору, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2015р. у справі № 761/38377/14-ц (провадження № 2/761/2159/2015), позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду, проте в подальшому Позивач оскаржив зазначену ухвалу до Апеляційного суду м. Києва, який своєю ухвалою від 18.06.2015р. скасував ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2015р., а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, Позивач вже втретє звертається до Шевченківського районного суду м. Києва фактично з тотожною вимогою. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні, з підстав зазначених у запереченнях. В судовому засіданні надала суду додаткові пояснення по суті позовних вимог (а.с.33-34), в яких зазначила, що відповідно до п.1.18. Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників Київського національного університету імені Тараса Шевченка, претендент, що обраний на посаду науково-педагогічного працівника, зобов'язаний, упродовж наступних двох місяців, подати до секретаріату Вченої ради університету заповнені та підписані ним два примірники контракту для підписання їх в установленому порядку та видання наказу про зарахування (продовження) трудових відносин. Якщо така особа у встановлені строки не подала примірники контракту до секретаріату Вченої ради університету, посада на яку оголошувався конкурс вважається вакантною і може заміщуватись на умовах конкурсу (п.1.19 Положення). Пояснила, що після закінчення трудових відносин з університетом, з метою зарахування на раніше займану посаду доцента, яка є науково-педагогічною, [PERSON] в установленому порядку до університету не звертався, отже, у зв'язку з відсутністю волевиявлення позивача щодо укладення контракту, протягом встановленого строку, ректор університету, не мав можливості видати наказ про прийняття на роботу науково-педагогічного працівника, як обраного за конкурсом. Окрім того, Позивач не оскаржував наказ про звільнення та з вимогами про поновлення на роботі до суду не звертався, та водночас, лист від позивача з копією контракту було отримано відповідачем лише 18.06.2014р., тобто аж через півроку після проведення конкурсу, а відтак, позовні вимоги [PERSON] є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що в грудні 2014 року Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про подовження строку трудового договору (а.с.25), в зв'язку з чим ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва (суддя Піхур О.В.) від 09.07.2015р. вказану справу призначено до слухання в судовому засіданні на 26.08.2015р (а.с.26). В подальшому розгляд зазначеної справи було відкладено на листопад 2015р. Позивач в судовому засіданні 03.09.2015р. не заперечував про наявність на розгляді у Шевченківському районному суді м. Києва аналогічної справи в іншому складі суду - головуючий суддя Піхур О.В., проте просив суд розглянути справу по суті, оскільки в іншому складі суду (суддя Піхур О.В.) розгляд справи по суті не розпочато, оскільки в судовому засіданні 26.08.2015р. Позивач був відсутній в зв'язку з чим розгляд справи було відкладено. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 54 Закону України «Про освіту» встановлено, що педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки. Педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники, у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації та закладах післядипломної освіти - науково-педагогічні працівники. Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України. Педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Згідно Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. № 963, посада «доцент» є науково-педагогічною. Так, в судовому засіданні встановлено, що Позивач - [PERSON] з 01 вересня 2011 року працював на посаді доцента кафедри загальної психології факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка на умовах строкового трудового договору, що підтверджується копією трудової книжки Позивача (а.с.8). При цьому, згідно Наказу Ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 23.06.2014р. № 08-810-04 [PERSON], кандидата психологічних наук, доцента кафедри загальної психології факультету психології, 30.06.2014р. звільнено у зв'язку із закінченням терміну роботи на умовах строкового договору, п.2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу від 23.06.2014р № 08-810-04 (а.с.35) та оригіналом трудової книжки Позивача, який було оглянуто в судовому засіданні 19.08.2015р.(а.с.29-31). Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, вказаний наказ про звільнення позивачем не оскаржувався, з позовом до суду про поновлення на роботі позивач також не звертався, що серед іншого підтверджується і рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2014р. у справі № 761/26500/14-ц за позовом [PERSON] до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, третя особа: ректор Київського національного університету імені Тараса Шевченка [PERSON], про зобов'язання підписати контракт (а.с.22-23), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18.02.2015р. (а.с.24). Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що 04 грудня 2013 року його було рекомендовано кафедрою загальної психології та Вченою радою факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 11 грудня 2013 року до підписання контракту з вказаним університетом. Однак, адміністрація університету в особі ректора безпідставно не підписує з позивачем відповідний контракт, що є грубим порушенням прав позивача. Так, відповідно до витягу з Протоколу № 5 засідання Вченої ради факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 11 грудня 2013 року ухвалено обрати на посаду доцента кафедри загальної психології факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка кандидата психологічних наук [PERSON] згідно з проходженням за конкурсом (а.с. 3). При цьому, згідно з п. 9 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744, рішення Вченої ради вищого навчального закладу (факультету) є підставою для укладення трудового договору з обраною особою і видання наказу ректора про прийняття її на роботу. Відповідно до п.1.18. витягу з Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників Київського національного університету імені Тараса Шевченка, затвердженого ректором Київського національного університету імені Тараса Шевченка [PERSON] 26.10.2010р., схваленого Вченою радою університету згідно протоколом № 10 від 04.10.2010р. (далі - Положення) (а.с.36-37), претендент, що обраний на посаду науково-педагогічного працівника, зобов'язаний упродовж наступних двох місяців, подати до секретаріату Вченої ради університету заповнені та підписані ним два примірник контракту для підписання їх в установленому порядку та видання наказу про зарахування (подовження) трудових відносин. Якщо у строки, визначені п.1.18., особа не подала примірник контракту до секретаріату Вченої ради університету, посада на яку оголошувався конкурс вважається вакантною і може заміщуватись на умовах конкурсу (п.1.19.). У відповідь на звернення Позивача до Міністерства освіти і науки України листом Державної інспекції навчальних закладів України від 11.04.2014р. № 01-26/764 [PERSON] повідомлено, що порушень процедури обрання останнього за конкурсом на заміщення вакантної посади доцента кафедри загальної психології, який був оголошений Університетом 28.10.2013р., не встановлено. Водночас, за письмовою інформацією вченого секретаря Вченої ради факультету психології, станом на 02.04.2014р. трудового договору (контракту) Позивач до адміністрації Університету для його укладання з ректором не подавав, а відтак, факти адміністративного переслідування з боку адміністрації факультету і Університету та «безпідставне» неукладення з Позивачем трудової угоди (контракту), документального підтвердження не знайшли (а.с.4). Як встановлено в судовому засіданні, 17.06.2014р. Позивач направив на ім'я ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка звернення щодо підписання контракту (а.с.6,38-39), до якого [PERSON] додано копію контракту, підписану деканом факультету [PERSON]. (а.с.40-43). Вказане звернення отримане Відповідачем 17.06.2014р., що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.7). Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що Позивач звертався до університету для підписання контракту в строк, визначений Положенням, сторонами суду не надано. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що у встановлений Положенням строк, а саме упродовж наступних двох місяців з моменту обрання на посаду науково-педагогічного працівника, тобто до 12.02.2014р., Позивач не подав заповнені та підписані ним два примірники контракту до секретаріату Вченої ради університету для підписання їх в установленому порядку та видання наказу про продовження трудових відносин. Доказів зворотного Позивачем не надано та в судовому засіданні не здобуто. Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 4 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Разом з тим, актами чинного цивільного законодавства, у тому числі КЗпП України та ЦК України, не передбачено такого способу захисту трудових прав як визнання трудового договору таким, що подовжений на невизначений строк. Крім того, слід зазначити, відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, враховуючи те, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Київського національного університету імені Тараса Шевченка по продовження строку трудового договору, - слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст. 54 Закону України «Про освіту», ст.ст. 22, 23, 36, 232 КЗпП України, ст.ст. 15, 16 ЦК України та

Outcome: dismissed