Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Відповідач вже тривалий час не сплачує аліменти, що підтверджується розрахунком заборгованості. У звязку із викладеним позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року, з 1/3 частини від всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно на 1/3 частину від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття та стягнути неустойку (пеню) у сумі 54603,30 за прострочення сплати аліментів станом на 01 лютого 2018 року. Позивач надала до суду заяву, у якій наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання вдруге не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2012 року було розірвано (а.с. 11). Від указаного шлюбу позивач та відповідач мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO](а.с.7-11). Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] і дочки [PERSON]К, [INFO], на користь матері [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] і [PERSON] повноліття (а.с.7-11). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-КИ №387141 від 18 серпня 2017 року, [PERSON] одружилась із [PERSON] та змінила прізвище з «Герасименко» на «Бура» (а.с. 6). Станом на лютий 2018 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з квітня 2012 року по січень 2018 року становила 44 435, 73 грн. (а.с. 5). Законом України\~«Про державний\~бюджет на\~2018\~рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 року у розмірі 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.\~ Відповідно до ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ст.\~180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов'язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Частиною 1 ст.\~182\~СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із вимогами ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.\~192\~СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із пунктами 17, 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції станом на час вирішення справи судом, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В даній редакції норма ч. 1 ст. 196 СК України набрала чинності з 08 липня 2017 року. Станом на час виникнення правовідносин між сторонами ч. 1 ст. 196 СК України було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Верховним Судом України в постанові від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16 (ураховуючи редакцію ст. 196 СК України станом на час виникнення правовідносин між сторонами) висловлена правова позиція, згідно з якою з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Пунктом 2 ст. 196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В поданому до суду позові позивач просить стягнути з відповідача на її користь розраховану нею пеню у розмірі 54603,30 грн. Вирішуючи заявлену позовну вимогу суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір неустойки до 10 000 грн., оскільки заявлена позивачем сума пені перевищує суму основного боргу. Суд вважає, що присудження з відповідача заявленої позивачем суми пені у розмірі 54603,30 грн. буде мати негативні наслідки для відповідача. Окрім того, позивач заявляє пеню, нараховану за період, що виходить за межи строку позовної давності. Суд не може застосувати строк позовної давності без відповідної заяви відповідача, проте даний факт також прийнятий судом до уваги при визначенні розміру пені. Відповідно до ч. 1 ст.\~11\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77\~-\~80\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~принципів змагальності\~та диспозитивності\~цивільного процесу\~позивач був\~зобов'язаний\~довести в\~судовому засіданні\~ті обставини,\~на які\~він посилався\~як на\~підставу своїх\~вимог,\~а відповідач\~-\~ті обставини,\~на які\~вони посилалися\~як на\~заперечення проти\~позову. Так Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд, дослідивши докази приходить до такого висновку. Судом враховано, що сторони мають рівні права та обовязки щодо дитини. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про доцільність збільшення розміру аліментів та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 10000, 00 грн., задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial