Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

у травні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: -визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. у вчиненні нотаріальної дії, а саме - у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , та складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що оформлена постановою від 23 серпня 2018 року; -зобов?язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. видати позивачу свідоцтво про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , та складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що [INFO] помер [PERSON] , якому на день смерті належала Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем [PERSON] за законом за правом представлення згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України, інші спадкоємці відсутні. Власником іншої Ѕ частини зазначеної квартири був [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем за заповітом після смерті якого є [PERSON] , спадкові права якої оформлено у встановленому законом порядку. Позивач у встановленому законом строк і порядку звернувся до відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою відповідача від 23.08.2018 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та Главу п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки позивачем не надано оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме (спадкове) майно. Позивач вважає відмову приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії незаконною, оскільки оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно вже був наданий нотаріусу спадкоємцем [PERSON] - [PERSON] , та знаходився у нотаріальній справі нотаріуса. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2020 року справу передано до Голосіївського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. (а.с. 17) Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с. 24) Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2020 року зобов?язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. надати Голосіївському районному суду м. Києва завірені належним чином копії матеріалів спадкової справи №4/2017 щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначено про безпідставність вимог позивача, з урахуванням тієї обставини, що відповідачем при зверненні із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, не надано будь-яких документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, що є підставою в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Також, вказує на те, що про перевірці відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно, відповідачем виявлено у реєстрі відсутність даних про належність спадкодавцю [PERSON] на праві власності нерухомого майна - Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є племінником [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] ; даними витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] (після реєстрацій шлюбу прізвище - « [PERSON] », « [PERSON] »); копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.06.2014 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві. 19 травня 2017 року складено актовий запис № 8228 про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що вбачається з інформації, яка міститься у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 25.09.2017 року. На виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 16 вересня 2020 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. надано Голосіївському районному суду м. Києва копії матеріалів спадкової справи № 4/2017 щодо майна [PERSON] . З матеріалів спадкової справи № 4/2017 вбачається, що 25.09.2017 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. із заявою прийняття спадщини після смерті [PERSON] , зазначивши в останній про відсутність будь-яких інших спадкоємців, та надання документів, необхідних для оформлення спадкових прав, у майбутньому. 23 серпня 2018 року [PERSON] подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , та складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. від 23 серпня 2018 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , що складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] , на підставі ст. 49 Закону України «Про нотаріат», оскільки останнім не надано оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, як того вимагають п.п. 4.14, 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). За змістом положень ст. 1 Закону України «Про нотаріат»,вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Згідно ст. 7 Закону нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні, передбачено ст. 50 Закону, відповідно до змісту якої нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Слід зазначити, що предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії або відмовили у їх вчиненні. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову у їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії. Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Розділу ІІ Порядку, а порядок видачі свідоцтв про право на спадщину за законом - у пункті четвертому вказаної Глави. Так, згідно п.п 4.12 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. За змістом п.п. 4.14 та 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Виключенням із вказаного правила є документи, передбачені п. 3 Глави Розділу І Порядку, згідно змісту якого, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Суд зазначає, що матеріали витребуваної спадкової справи № 4/2017 не містять жодного документа, який би засвідчував право власності померлого [INFO] [PERSON] на спадкове майно, яким є Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Суд критично сприймає посилання позивача щодо можливості приватного нотаріуса Коновод Н.Д. здійснити перевірку обставин належності спадкодавцю [PERSON] вказаного вище майна, шляхом огляду матеріалів іншої спадкової справи - спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , спадкоємцем за заповітом майна якого є [PERSON] , оскільки такі дії, на думку суду, суперечать вимогам ст. 8 закону України «Про нотаріат» щодо охорони нотаріальної таємниці, згідно змісту якої довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. Крім того, як зазначав суд раніше, матеріали спадкової справи № 4/2017 не містять копій жодних документів, які б засвідчували право власності померлого [INFO] [PERSON] на спадкове майно, яким є Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Разом з тим, до поданого у травні 2020 року позову, позивачем додано копію свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , виданого 18 жовтня 2008 року Відділом приватизації державного житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, на [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Суд звертає увагу, що вказана копія свідоцтва містить відмітку позивача [PERSON] «Копія вірно. Позивач [PERSON] 27.05.2020 року». З урахуванням вимог ч. 2 ст. 83 та ч. 5 ст. 95 ЦПК України, суд надходить до висновку про те, що копія вказаного документа була наявна в розпорядженні позивача, однак, пояснень причин, у зв?язку із якими такий документ (його копія) не були подані позивачем приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. для оформлення спадкових прав на майно після смерті спадкодавця [PERSON] , а так само обставин його отримання, позивачем суду не надано. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 р. №6-887цс17. Таким чином, суд надходить до висновку про правомірність оскаржуваної постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновод Н.Д. від 23 серпня 2018 року про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Окрім того, суд також надходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про зобов?язання видати позивачу свідоцтво про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , [INFO] , та складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] , оскільки, такі вимоги є похідними від первісної позовної вимоги.

Outcome: dismissed