Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який неоднаразово уточняла, та остаточно просила суд надати їй дозвіл на оформлення всіх пов'язаних із перетинанням державного кордону України документів, для виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON], без згоди її батька - [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Корабельним РВ ММУ УМВС у Миколаївській області 09.11.2007року, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Також позивачка просила дозволити тимчасовий виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу її батька - [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Корабельним РВ ММУ УМВС у Миколаївській області 09.11.2007року, що зареєстрований за адресою: [ADDRESS], до Російської Федерації, строком на 30 (тридцять) календарних днів з дати прийняття рішення по справі та набуття ним законної сили по 31.12.2018р. включно, у супроводі матері - [PERSON], [INFO], або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON]. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20.02.2014 року по 10.09.2015 року. Від даного шлюбу вони мають спільну дочку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка проживає та знаходиться на повному утриманні позивачки. Неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] року, нещодавно отримала психологічну травму з вини відповідача, так як вона стала свідком насилля серед дорослих. Внаслідок цього позивачка вимушена була звернутися за допомогою до фахівця (психолога). У зв'язку із отриманою психологічною травмою позивач вважає, що для дитини буде корисно, для покращення її здоров'я, психологічного стану, відпочинку та розвитку свого кругозору, разом із нею здійснити тимчасовий виїзд до Російської Федерації, де вони можуть відвідати музеї, театри та культурно-історичні пам'ятки. Позивач має всі необхідні умови для здійснення виїзду за кордон, забезпечення належного проживання дитини на час перебування в Російській Федерації. Проте, відповідач безпідставно і без будь-яких грунтовних пояснень ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, крім цього, у своїх письмових поясненнях підтвердила обставини, викладені у позові. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомили. В своїх запереченнях відповідач просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на безпідставність викладених позивачем вимог. Крім цього, відповідач зазначив, що свій батьківський обов'язок виконує у повному обсязі, і з грудня 2015 року та по теперішній час дитина проживає разом з ним. Він її виховує, доглядає, матеріально забезпечує. У червні 2016 року позивач вийшла заміж за громадянина Росії, чекає від нього дитину та має намір оформити всі необхідні документи для легалізації дочки у Російській Федерації. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2014 року. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 10.09.2015 року шлюб між ними було розірвано (а.с.10). Від даного шлюбу вони мають спільну дочку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка проживає та знаходиться на повному утриманні позивача. Позивачка має намір здійснити тимчасовий виїзд до Російської Федерації разом із дочкою, з метою культурного розвитку дитини, розширення її світогляду. Однак відповідач ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон для оздоровлення і відпочинку. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Виходячи із наведеного, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. При цьому відмову відповідача у наданні відповідного дозволу суд знаходить безпідстаною і нічим не вмотивованою.

Outcome: approved