Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із позовом (а.с.3-5) до [PERSON] у якому стверджує, що 05 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №2175-н на суму 414312,00 грн. під 14% річних, строком до 05 грудня 2017 року. У забезпечення виконання зобов'язань по договору, банком та іпотекодавцем [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є однокімнатна квартира [ADDRESS]. Позивач вказує, що банк належним чином виконав свої зобов'язання по кредитному договору, відповідачу були надані кошти у розмірі 414312,00 грн., однак відповідач не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, тому станом на 10.01.2014 року сума заборгованості складає 832901,21 грн. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд: - звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 05 грудня 2007 року, а саме - однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї житлової кімнати площею 32,5 кв.м., загальною площею квартири 60,1 кв.м, яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором про іпотечний кредит №2175-н від 05.12.2007 року на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», розмір якої становить 832901,21 грн.; - визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» та кошти отримані від реалізації предмета іпотеки направити на погашення кредитної заборгованості на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»; - встановити початкову ціну предмета іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна від 10.12.2007 року, що підлягає визнанню незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент такого продажу обраним публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»; - передати в управління АТ «Ощадбанк» предмет іпотеки - однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї житлової кімнати площею 32,5 кв.м., загальною площею квартири 60,1 кв.м, за р.№9980, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 10.12.2007 року на період до його реалізації, надавши право вчиняти будь-які юридичні дії по відношенню до предмета іпотеки, в тому числі: право звернення до уповноважених органів та посадових осіб для отримання будь-яких документів, що стосуються предмета іпотеки, право на отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідок) необхідних для управління. Представник позивача був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не з'явився та надав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у зв'язку з неявкою відповідача за даною цивільною справою, суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. З позовної заяви вбачається, що банк просив суд встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права ПАТ «Державний ощадний банк України» на продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Частиною 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.33 ч.3 вказаного Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 38 ч.5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно з ч.5 ст.38 цього Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Судом встановлено, що 05 грудня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №2175-н на суму 414312,00 грн. під 14% річних, строком до 05 грудня 2017 року (а.с.6-9). З метою забезпечення виконання зобов'язань по договору, банком та іпотекодавцем [PERSON] було укладено іпотечний договір, предметом якого є однокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с.10-14, 19-24). За умовами зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, станом 10.01.2014 року сума заборгованості складає 832901,21 грн. (а.с.15-18), яка складається із: - строкового основного боргу у розмірі 391318,05 грн., - простроченого основного боргу по кредиту - 22993,95 грн., - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2008 по 10.01.2014 року - 290018,35 грн., - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.01.2008 року по 10.01.2014 року - 8066,17 грн., - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2008 року по 10.01.2014 року - 120504,69 грн. Відповідно п.4.3 іпотечного договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, забезпеченого цією іпотекою, - звернути стягнення на предмет іпотеки. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки врегульовується нормами спеціального Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.ст.33, 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менше ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч.2 ст.35 ЗУ «Про іпотеку». Листом від 12.03.2014 року банк попереджав відповідача про наявність простроченої заборгованості і реалізацію права позикодавця, передбаченого Договором іпотеки, вимагаючи протягом 30-ти календарних днів сплатити поточну заборгованість (а.с.24-26). Також банк в попередженні повідомляв відповідача про виселення з житлового приміщення, що є предметом іпотеки, запропонувавши їм на протязі місяця з дати отримання вимоги в добровільному порядку звільнити житлове приміщення Проте такі вимоги банку залишились без задоволення. Згідно ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом частини 3 ст.36 ЗУ «Про іпотеку», застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону (ст.39 зазначеного Закону). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що відповідачем за кредитним договором не виконано належним чином зобов'язання по поверненню кредитних коштів, розмір заборгованості існує, відповідач не з'являвся в судове засідання, не цікавився розглядом справи, не надав доказів щодо погашення заборгованості за кредитним договором, а тому суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved