Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Уточнившись з позовним вимогами, [PERSON], в інтересах [PERSON], звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що дочка [PERSON] була травмована в 1996 році в школі № 25 на уроці фізкультури, в звязку з чим вона являється інвалідом 1-ої групи дитинства. В даний час в провадженні слідчого СВ Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області перебуває кримінальне провадження № 12013250050000799 про невиконання обовязків щодо охорони життя та здоровя [PERSON] співробітниками ЗОШ № 25 м. Черкаси. Оскільки протягом 15 років її дочці жодного разу не надавалася допомога, то просить стягнути з Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради на користь її дочки [PERSON]: моральну шкоду в розмірі - 400000 грн., матеріальну шкоду в розмірі 500000 грн., вирішити подальше лікування дочки, стягнувши з відповідача на лікування дочки щомісячно по 5000 грн. Виходячи із змісту позовної заяви позивачка моральну шкоду обґрунтовує тим, що її та її дочку тероризують з Управління освіти, погрожують знищити докази по справі, приходять до доньки і завдають їй моральної шкоди, довели її [PERSON] до інсультного стану. Матеріальну шкоду, завдану дочці [PERSON] обґрунтовує тим, що їм потрібно розрахуватися за комунальні послуги, які до даного часу не виконало Управління освіти, яке надавало гарантійні листи та зобовязувалося їх оплатити, а також тим, що вона [PERSON] залишилася без коштів на проживання з донькою, оскільки в даний час ніде не працює, а доглядає дочку, а також з тим, що вона [PERSON] змушена була взяти кредит щоб лікувати дочку в медичних закладах і в майбутньому вона планує повезти дочку за кордон. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, стягнути з відповідача - Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради на користь дочки [PERSON]: моральну шкоду в розмірі - 400000 грн., матеріальну шкоду в розмірі 500000 грн., вирішити подальше лікування дочки, стягнувши з відповідача на лікування дочки щомісячно по 5000 грн. На запитання суду конкретизувати з чого складається матеріальна та моральна шкода, завдана її дочці [PERSON] пояснила, що моральна шкода в розмірі 400000 грн. полягає в тому що її дочку тероризують з Управління освіти, погрожуючи знищити докази по справі, а матеріальна шкода в розмірі 500000 грн. полягає в тому, що відповідач надавав гарантійні листи на оплату комунальних послуг, але цього не зробив, а також в тому, що вона [PERSON] вимушена була брати кредит на лікування дочки. Заявлену матеріальну та моральну шкоду предявляє саме до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, оскільки на даний час відкрито кримінальне провадження по факту невиконання обовязків щодо охорони життя та здоровя дочки - [PERSON], а також з тих підстав, що вчителька [PERSON]С,. на уроці якої стався цей випадок, продала свою квартиру та віддала кошти директору Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради та із тих підстав, що директор Департаменту давав гарантійні листи на оплату комунальних послуг, але цього не зробив. В судовому засіданні представник відповідача - Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, за довіреністю [PERSON], позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вини Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради в травмуванні [PERSON] та інших діях в яких позивачка звинувачує Департамент немає. Заслухавши пояснення [PERSON], яка діє в інтересах дочки [PERSON], представника відповідача [PERSON]О, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). Відповідно до ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичних або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO] являється інвалідом першої групи з дитинства, в звязку з чим потребує стороннього догляду та допомоги. Вказане стверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 10ААА № 255588, виданим 24.11.2010 року. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення як інвалід 1-ої групи та отримує пенсію по інвалідності. Звертаючись з даним позовом до суду [PERSON], яка діє в інтересах дочки [PERSON], вказує, що дочка була травмована на уроці фізкультури в 1996 році. Відповідно до ст. 1172 ЦК України, шкоду, завдану робітником під час виконання своїх трудових обов'язків, відшкодовує юридична чи фізична особа - роботодавець. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальну середню освіту» загальноосвітній навчальний заклад є юридичною особою. Згідно ст. 22 вказаного закону загальноосвітній навчальний заклад забезпечує безпечні та нешкідливі умови навчання. Згідно ст. 29 зазначеного Закону, батьки мають право захищати законні інтереси своїх дітей. Згідно ч. 2 ст. 47 зазначеного Закону, шкода, заподіяна учням, відшкодовується відповідно до законодавства України. Стаття 5 ЦК України встановлює загальні правила дії актів цивільного законодавства в часі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно ст.т. 440, 440-1 ЦК Української РСР, які була чинною на час виникнення спірних правовідносин, моральна шкода та шкода заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. Аналогічні положення щодо загальних підстав відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобовязаннях міститься у ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим чи немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність забезпечений державним примусом обовязок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду. Аналіз положень ст.ст. 440, 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, та ст.ст. 1166, 1167 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загально підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправнаю поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв'язок між протиправою поведінкою особи та завданою шкодою є обовязковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає обєктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи 14.03.2013 року до ЄРДР за № 12013250040000799 внесені відомості за заявою [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 137 КК України про невиконання обовязків щодо охорони життя та здоровя її дочки - [PERSON] співробітниками ЗОШ № 25 м. Черкаси в 1996 році, яка впала на уроці фізкультури та травмувалася. На даний час по даному кримінальному провадженню проводиться досудове розслідування і остаточне рішення не прийняте. Крім того, як вбачається з довідки комісії Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради від 17.08.2009 року, якою за дорученням міського голови від 07.08.2009 року була проведена перевірка, комісія прийшла до висновку що твердження [PERSON] про травмування 22.10.1996 року учениці 1-Г класу загальноосвітньої школи № 25 м. Черкаси - [PERSON] під час уроку фізкультури є необґрунтованими та про відсутність підстав для видачі акту за формою Н-Н. Оскільки вина відповідача - Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради в травмуванні [PERSON] та отриманні нею інвалідності, погрозах в знищенні доказів, невиконанні зобовязань, як на це вказує позивачка, на даний час не встановлена і відсутній причинний зв'язок між шкодою та діями (бездіяльністю) відповідача, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди. Виписки із історії хвороби, надані позивачкою, та постанова про залучення законного представника потерпілого від 08.05.2014 року не доводять вини відповідача та не можуть бути підставою для стягнення з нього шкоди, як матеріальної так і моральної. Крім того, і сам факт завдання шкоди, як матеріальної на суму 500000 грн., так і моральної на суму 400000 грн. не доведений в судовому засіданні належними доказами. За таких підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON], в інтересах [PERSON], до Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Разом з тим, суд звертає увагу позивачки, що вона не позбавлена права заявити цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в рамках кримінального провадження № 12013250040000799, яке на даний розслідується, чи звернутися до суду з аналогічними вимогами, надавши відповідні докази.

Outcome: dismissed