Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що від шлюбу з відповідачкою має двох дітей [PERSON], [INFO], який мешкає разом з ним, та [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Згідно рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2017 року його звільнено від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], оскільки останній мешкає з ним та перебуває на його утриманні, проте на утримання другої дитини він сплачує аліменти. Син часто хворіє та потребує додаткових затрат на лікування, але відповідачка у добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу, у звязку з чим він просить стягнути з неї на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Слов`янського міськраойнного суду Донецької області від 27 червня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено; стягнуто з [PERSON]В на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.06.2017 року до повноліття дитини. Стягнуто з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. З вищевказаним рішенням не погодилась відповідачка, подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення рішення про стягнення з неї аліментів у твердій грошовий сумі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів проігнорував можливість обговорення в судовому засіданні її позиції щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі через її скрутне становище, чим порушив вимоги ст. 184 СК України. Відповідачка в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала , просила її задовольнити. Позивач у судовому засіданні заперечував про задоволення апеляційної скарги, рішення суду просив залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, позивача, відповідачку, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в частці від доходу відповідачки, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина знаходиться на утриманні батька, а згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можливо з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що вбачається з наданої копії свідоцтва про народження дитини І-НО № 370784 (а.с.10). На теперішній час дитина знаходиться на утриманні батька, що підтверджується актом підтвердження фактичного проживання [PERSON], наданого Билбасівською селищною радою Слов`янського району Донецької області (а.с.15). Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2017 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2017 року, [PERSON] звільнено від сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Згідно ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України (у редакції , що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених на статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст.191 СК України, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до роз'яснень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З оглянутих в судовому засіданні колегією суддів індивідуальних відомостей про застраховану особу, сформованих Пенсійним фондом станом на 12.10.2017 року (а.с.78 ) вбачається, що [PERSON] (відповідачка) починаючи з лютого 2010 року не має заробітку для нарахування пенсії. Згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Проте, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, врахував лише обовязок матері (батька дитини) утримувати дитину [PERSON] до досягнення ним повноліття, не з'ясував у повній мірі фактичні обставини справи, не зясував матеріальне становище відповідачки, наявність доказів отримання нею стабільного та регулярного доходу, що в силу ст. 184 СК України, дає підстави для визначення розміру аліментів саме в твердій грошовій сумі. Суд першої інстанції ухилився від врахування обставин, які повинні були бути враховані судом при визначені розміру аліментів зазначені у ст.182 СК України. Таким чином, оскільки нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів на утримання неповнолітньої дитини є підставою для визначення їх розміру в твердій грошовій сумі, висновок суду про визначення розміру аліментів у частці від його доходу є помилковим. При цьому слід зазначити, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В суді апеляційної інстанції позивачка частково визнала позов та пояснила, що має не регулярний дохід і згодна сплачувати аліменти у розмірі 600 гривен. Згідно ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, надані сторонами як на підтвердження своїх доводів, так і заперечень, взявши до уваги матеріальне становище матері дитини - платника аліментів, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що за таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнутих аліментів та з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача на утримання їх малолітнього сина [PERSON] аліменти у розмірі 600 гривен, починаючи з дня звернення з позовом до суду до досягнення дитиною повноліття, що, на думку колегії суддів, забезпечить більшу стабільність щодо утримання дитини.

Outcome: partial