Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в якому просив стягнути на його користь безпідставно списані грошові кошти у сумі 16 900,27 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.02.2015 року задля отримання грошового переказу [PERSON] звернувся до каси відділення ПАТ КБ «Приватбанк», де йому стало відомо, що 17.02.2015 року суму його грошового переказу було зменшено на 504,75 доларів США, що еквівалентно 13\~300,16 грн., шляхом автоматичного списання грошей для погашення простроченої заборгованості за карткою 41**44». Працівники банку не надали обґрунтованих пояснень такого списання грошових коштів та не надали відповідних документів. До теперішнього часу вказана сума грошових коштів так і не була повернута позивачу, чим порушені його права та законні інтереси на майно. В процесі вирішення даної справи позивач, остаточно уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» 17\~396,47 грн., з яких 13\~300,16 грн. сума безпідставно списаних грошових коштів, 158,50 грн. сума трьох відсотків річних з простроченої суми, 3\~937,81 грн. сума інфляційних витрат за весь час прострочення. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов з підстав, висланих у ньому, та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у своїх письмових заперечення, зокрема посилаючись на те, що [PERSON], оформивши в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну карту, підтвердив свою згоду на те, що підписаною заявою приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг, що надає право банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта у разі виникнення заборгованості по іншим договорам клієнта в розмірі, визначених цією угодою (договірне списання). Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 13.02.2015 року на картковий рахунок №5168742021325075, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк» імя [PERSON], надійшов грошовий переказ у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) доларів США (а.с.8). Як вбачається з виписки по картці/рахунку: 5168742021325075 від 19.05.2015 року, 16.02.2015 року з даного карткового рахунку було здійснено операцію «Видача готівки у відділенні» у розмірі 500 (пятсот) доларів США. 17.02.2015 року на цьому ж картковому рахунку відбулася операція «Автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості за карткою 41**44» в сумі 504,75 доларів США. Станом на дату здійснення такої фінансової операції офіційний курс НБУ гривні до іноземної валюти складав 26,35 грн. за 1 дол. США, а тому сума в розмірі 504,75 доларів США дорівнює еквіваленту 13\~300,16 грн. Як зазначає позивач, на його вимогу працівники банку пояснили, що бездоговірне списання відбулося на погашення заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що на день звернення позивача до суду списані грошові кошти у розмірі 504,75 доларів США, що є еквівалентом 13\~300,16 грн., йому не повернуті. Ухвалою суду задовольнялося клопотання позивача про забезпечення доказів, було витребувано у відповідача договір №SAMDN20000005593210 щодо користування кредитною карткою №4149625021008444; анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» щодо карткового рахунку № 4149625021008444. На виконання ухвали суду представником ПАТ КБ «Приватбанк» надано лист, яким повідомлено, що витребувані документи в архівах банку відсутні (а.с.76). Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Із ч.ч. 2, 3 ст.1068 ЦК України вбачається обовязок банку зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документу, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або закону. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. У відповідності до вимог ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. В судовому засіданні встановлено, що грошові кошти в сумі 504,75 доларів США, що є еквівалентом 13\~300,16 грн., були списані з карткового рахунку позивача №5168742021325075 в рахунок погашення простроченої заборгованості за карткою №4149625021008444. Як було пояснено позивачем, але не спростовано відповідачем в ході судового розгляду даної справи, [PERSON] особисто на своє імя не відкривав карткового рахунку №4149625021008444, а також не надавав заяв чи анкет на її відкриття та приєднання ним до Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених ПАТ КБ «ПриватБанк». Судом встановлено, що відповідачем без розпорядження на те позивача було здійснено автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості за карткою 41**44 в сумі 504,75 доларів США, в тому числі без узгодженого заздалегідь договором між ними про право банку здійснення цього, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні при вирішенні даної справи. З огляду на викладене суд доходить висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» безпідставно списав з карткового рахунку №5168742021325075, відкритого на імя [PERSON], грошові кошти в сумі 504,75 доларів США, що є еквівалентом 13\~300,16 грн. З огляду на викладені обставини, позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Між тим, у ч.1 ст.1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом перевірений розрахунок заявлених до стягнення безпідставно списаних грошових коштів в сумі 13\~300,16 грн. з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних витрат за весь час прострочення, та встановлено, що сума трьох відсотків річних з вказаної суми становить 158,50 грн., а сума інфляційних витрат - 3\~937,81 грн. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною другою статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України). Суд критично ставиться до пояснень представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що [PERSON], оформивши 06.02.2006 року кредиту карту №4149625021008444, своїм підписом надав згоду на договірне списання з інших відкритих на його імя карткових рахунків у разі виникненні кредитної заборгованості, оскільки зазначені обставини не підтверджені жодними доказами. Враховуючи викладені обставини у їх сукупності та кожного окремо, суд приходить до висновку, що вимоги позивача, який довів суду свої переконання за допомогою належних та допустимих доказів, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі\~Закону України «Про судовий збір» в редакції закону, що діяла на момент звернення до суду, з відповідача на користь Держави підлягає стягненню сума судового збору 243,6 грн.

Outcome: approved