Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовомдо [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, моральної шкоди та судових витрат. Позов мотивовано тим, що 01.10.2016 близько 14.30 год в м. Суми на перехресті вулиць Харківська та Героїв Сталінграду, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить відповідачу, та автомобіля [NUMBER], який належить позивачу, під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Згідно Європротоколу від 01.10.2016 винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] Завдані позивачу внаслідок ДТП матеріальні збитки згідно автотоварознавчого дослідження вартості матеріального збитку за № [NUMBER]-7 від 20.10.2016 було відшкодовано страховою компанією власника авто [NUMBER] згідно полісу, та частковим відшкодуванням на місці пригоди [PERSON] 200 доларів США в рахунок часткової матеріальної шкоди автомобіля під керуванням [PERSON] в жовтні 2016 року позивач звернувся до Фізичної особи-підприємця [PERSON] за наданням послуг (робіт) з ремонту транспортного засобу для його відновлення після пошкодження внаслідок ДТП, загальна вартість послуг (робіт) та деталей склала 27105 грн, що значно перевищує страхову виплату Сумської обласної дирекції НАСК «Оранта», яка склала 11851,73 грн (за винятком 510 грн - франшизи передбаченої договором страхування, 5182 грн - суми раніше сплаченої страхувальником [PERSON].) Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка полягає в душевних стражданнях, переживанні почуття несправедливості щодо безпідставних вимог відповідача повернути кошти, сплачені на місці ДТП в рахунок в рахунок часткової матеріальної шкоди автомобіля,відчутті страху та беззахисності від посягань на майно, у тому, що в результаті ДТП [PERSON] були понесені особисті майнові витрати на відновлення транспортного засобу, оскільки кошти, надані відповідачем та третьою особою, не покрили в повній мірі ремонт автомобіля, що призвело до обмеження в задоволенні потреб харчування, матеріального забезпечення та нормального культурного розвитку, протягом 19 днів був позбавлений права користування та розпорядження транспортним засобом, що також значно сповільнило мобілізаційну готовність позивача як військовослужбовця. Викладені обставини вважає підставними для задоволення. З урахуванням викладеного позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь 10141,53 грн матеріальної шкоди, 6775 грн моральної шкоди та 6000 грн на професійну правову допомогу. Ухвалою суду від 06.06.2017 у справі відкрито провадження. Відповідач [PERSON] надіслав заперечення на позовну заяву, за змістом якого вважав позов необґрунтованим. Визнаючи факт вини в настанні ДТП та відшкодуванні на місці в рахунок часткової матеріальної шкоди автомобіля[NUMBER] в розмірі 200 доларів США, за наслідками якої позивачу було відшкодовано матеріальну шкоду за автотоварознавчим дослідженням вартості матеріального збитку за № [NUMBER]-7 від 20.10.2016 в повному обсязі. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі і наполягали на їх задоволенні. Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву. Третя особа до суду не прибула, повідомлена належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. П.9 частини першої розділу X111 перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України /надалі - ЦПК України/ в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України /надалі - ЦК України/ закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 01.10.2016 близько 14.30 год в м. Суми на перехресті вулиць Харківська та Героїв Сталінграду, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить відповідачу, та автомобіля [NUMBER], який належить позивачу, під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Згідно Європротоколу від 01.10.2016 винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] /копія ас 11/. Згідно автотоварознавчого дослідження вартості матеріального збитку за № [NUMBER]-7 від 20.10.2016, завданого власникові автомобіля [NUMBER] внаслідок ДТП, яке сталося за вищевказаних обставин, даного провідним спеціалістом ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» [PERSON], матеріальний збиток, визначений на підставі протоколу огляду автомобіля, завданий власникові КТЗ становить 17543,73 гривень, де 17543,73 грн - сума матеріального збитку з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу; 510 грн - франшиза, передбачена договором страхування, 5182 грн - сума, раніше сплачена страхувальником ([PERSON].) /копії ас 51-52, 105-107/. За копією повідомлення про отримання переказу фізичними особами № 112077781206 від 16.11.2016 ПАТ НАСК Оранта здійснила переказ коштів на рахунок [PERSON] в розмірі 11851,73 грн /ас 15/. Таким чином, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди в даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню. Враховуючи викладене, із встановлених обставин випливають правовідносини щодо відшкодування шкоди і врегульовані нормами ЦК України. Згідно до вимог статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1172, 1187, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди в повному обсязі. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Суд встановив, що матеріальні збитки, завдані механічними пошкодженнями майну позивача - автомобілю марки марки «GEELY СК» державний номер [NUMBER], згідно з автотоварознавчим дослідженням вартості матеріального збитку за № [NUMBER]-7 від 20.10.2016 на підставі Протоколу огляду автомобіля, становлять з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ 17543,73 грн. Встановлені судом обставини, перевірені наявними у справі належними та допустимими доказами, не доводять, що фактичні матеріальні збитки, заподіяні внаслідок ДТП, вищі, ніж встановлено даним дослідженням. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги матеріали автотоварознавчого дослідження вартості матеріального збитку за № [NUMBER]-7 від 20.10.2016автомобіля [NUMBER] і уважає можливим покласти їх в основу написання рішення. Поряд з цим суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON].10.2016 на ім'я [PERSON] видані Накладні № 12 про вартість робіт і запчастин на загальну суму 27105,00 грн, та товарний чек на загальну суму 27105,00 грн, проте даний товарний чек не підписаний компетентною особою, тому суд розцінює як неналежний і не допустимий доказ. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Згідно з 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з пунктом 2 та 4 частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у статті 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги до відповідача щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 10141,53 гривні та моральної шкоди у розмірі 6775, гривень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення позовної вимоги, оскільки позивач не надав доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру саме на суму, заявлену в позові. Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, доводи позивача не знайшли свого підтвердження, тому позов є необґрунтованим і не підставним до задоволення. За правилами статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed