Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

У червні 2015 року позивач Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулося до Шевченківського районного суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 01.07.2014 року в розмірі 1727,44 грн., з яких: 1465,00 грн. заборгованості, 77,42 грн. трьох процентів річних та 184,76 грн. інфляційних втрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не в повній мірі сплачує кошти за надані йому комунальні послуги, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 1465,00 грн. Стягнення трьох відсотків річних та нарахування на борг індексу інфляції позивач мотивує вимогами ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач просить стягнути на його користь понесені ним судові витрати. Представник відповідача надав заперечення на позов, в яких зазначав, що жодних житлово-комунальних послуг безпосередньо від позивача він не отримував. При цьому, протягом спірного періоду оплачував послуги на користь КП «ЖЕК «Татарка», з яким у нього було укладено договір. Також просив суд застосувати позовну давність до вимог за даним позовом. Представник позивача надав суду письмові пояснення, в яких зазначав, що КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» було перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради та здійснює діяльність щодо забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів із виробниками послуг. 01.01.2009 року між КП «Керуюча дирекція» та позивачем було укладено договір про забезпечення комунальних послуг № 5, за яким позивач зобов'язався своєчасно надавати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання для потреб споживачів. До переліку об'єктів, до яких позивач забезпечує надання послуг включено будинок і квартиру відповідача. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09.02.2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.03.2016 року, позов Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до [PERSON] про було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 1465,26 грн., інфляційні в розмірі 184,76 грн., три проценти річних в сумі 77,42 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. на розрахунковий рахунок КП «ЦОС Шевченківського району». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 28 березня 2016 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, суд касаційної інстанції встановив, що заперечуючи проти позову, [PERSON] зазначав, що виконавцем послуг із утримання будинку, споруд та прибудинкової території по [ADDRESS], в якому він мешкає є комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора «Татарка», з яким він й укладав договір про надання комунальних послуг. Крім того, відповідач посилався, що він сплачує за спожиті комунальні послуги КП «ЖЕК «Татарка», а позивач не зазначив, які саме комунальні послуги він надавав відповідачу. Також [PERSON] вказував на те, що КП «ЦОС Шевченківського району» пропустило строк позовної давності звернення до суду. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 212-215, 303, 304, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули, доводів [PERSON] належним чином не перевірили, не з'ясували на підставі якого нормативного акту позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг та з якого часу, враховуючи заперечення відповідача про те, що він уклав договір з КП «ЖЕК «Татарка» і сплачував комунальні послуги цьому підприємству (а.с. 33), не з'ясували які саме житлово-комунальні послуги надавалися позивачем відповідачу, не перевірили за який період у відповідача виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, не звернули уваги, що [PERSON] заявляв клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки позивач до суду звернувся в червні 2015 року, а заборгованість просив стягнути з серпня 2011 року, унаслідок чого не визначилися за які саме житлово-комунальні послуги виникла заборгованість та з дійсним розміром заборгованості по оплаті наданих послуг й обсягом відповідальності відповідача. Апеляційний суд в ухвалі зазначив, що позивач не пропустив строк позовної давності, оскільки відповідач частково сплачував за спожиті комунальні послуги, однак, не перевірив чи сплачував відповідач суми на погашення заборгованості, визнаючи борг чи сплачував чергові поточні платежі, що не є свідченням переривання строку позовної давності. 30.03.2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, яку було судом повернуто на підставі ч. 5 ст. 49 ЦПК України у зв'язку із ненаданням доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи (відповідачу). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд про його задоволення. Вважала, що строк позовної давності позивачем не було пропущено. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Вважав, що позивачем пропущено трирічний строк для звернення до суду із даним позовом. Зазначав, що позивачем не обґрунтовано заявленої до стягнення заборгованості в повному обсязі. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 10). В квартирі також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Згідно із статутом КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» було перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради та здійснює діяльність щодо забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів із виробниками послуг (а.с. 17-20). 20.04.2005 року між АСК «Київенерго» та КП по утриманню житлового господарства Шевченківського району було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді (а.с. 25) та договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 05618/2-10 (а.с. 26) 01.01.2009 року між КП «Керуюча дирекція» та КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради (тепер - КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») було укладено договір про забезпечення комунальних послуг № 5, за яким позивач зобов'язався своєчасно надавати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання для потреб споживачів. Згідно із додатком № 1 до вказаного договору, до переліку об'єктів, до яких позивач забезпечує надання послуг включено будинок і квартиру відповідача (а.с. 94, 95). 01.01.2012 року між КП «Житлово-експлуатаційна контора «Татарка» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 33-36). Із матеріалів справи вбачається, що відповідач сплачує на користь КП «ЖЕК «Татарка» послуги з утримання будинків і прибудинкових територій, а також за холодне водопостачання та водовідведення, що підтверджується копіями рахунків, які містяться в матеріалах справи. 24.03.2010 року між КП по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради (тепер - КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») (повірений) та КП «ЖЕК «Татарка» (довіритель) було укладено договір доручення № 102, за яким довіритель доручав повіреному укласти із власниками, наймачами та орендарями жилих та нежилих приміщень договори на надання комунальних послуг. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідач здійснював оплату на корить КП «ЖЕК «Татарка», згідно з умовами укладеного договору, послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, тоді як за умовами укладених із постачальниками договорів, позивач також здійснював надання послуг з централізованого опалення та газопостачання. Доказів оплати вказаних послуг на рахунок позивача відповідачем суду не надано. В результаті несплати за надані комунальні послуги, у відповідача накопичився борг, який з урахуванням індексу інфляції та 3% річних склав 1727,44 грн. за період з 01.08.2011 року по 01.07.2014 року (а.с. 4-5, 90, 91). Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 з наступними змінами, власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Доказів оплати наданих послуг в повному обсязі стороною відповідача не надано. Щодо застосування позовної давності до вимог позивача за даним позовом, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із матеріалів справи вбачається, що у квітні 2015 року позивач звертався із заявою до суду про видачу судового наказу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги відносно [PERSON] та ухвалою суду від 14.04.2015 року у прийнятті заяви позивача було відмовлено (а.с. 6). Разом з тим, згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14: «частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності». Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Вказане також підтверджується Правовим висновком Верховного Суду України від 29.03.2017 року по справі № 6-1996цс16, в якому зазначено, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Разом із тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.08.2011 року по 01.07.2014 року. Із даним позовом позивач звернувся 25.06.2015 року через канцелярію суду. Враховуючи подання позивачем заяви про видачу судового наказу у квітні 2015 року, суд приходить до висновку про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних за період 01.08.2011 року по червень 2012 року, а тому у задоволенні зазначених вимог слід відмовити. Таким чином, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за період з липня 2012 року (за розрахунком позивача - 01.07.2012 року) в сумі 1216,71 грн., 157,15 грн. інфляційний втрат та 60,58 грн. трьох процентів річних за розрахунком, здійсненим судом. А тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо заперечення відповідача в частині того, що жодних житлово-комунальних послуг безпосередньо від позивача він не отримував, спростовуються встановленими судом обставинами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial