Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в обґрунтування якого послався на те, що 15.12.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір № б/н, який складається із Заяви, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2500,00 (дві тисячі п'ятсот) гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку і зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також здійснювати інші платежі та комісії на умовах визначених цим договором. 09.06.2008 року Комінтернівським районним судом Одеської області видано судовий наказ по справі № 2-н-166/2008р. щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.12.2006 року в розмірі 5953,35 гривень. На підставі того, що [PERSON] порушила умови кредитного договору і не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, у неї станом на 31.03.2014 року існує прострочена заборгованість в розмірі 14 227,49 гривень, яку вона у добровільному порядку не сплачує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача Бибик Д.П., не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а. с. 23/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через газету Урядовий кур'єр від 27 вересня 2014 року № 178 (5307) /а. с. 32/. На підставі викладеного суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом установлено, що 15 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір № б/н, що складається із Заяви, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку /а. с. 10, 11-16/. Згідно п. .3.1 Умов і правил надання банківських послуг Банк відкрив Клієнту Картковий рахунок та видав картку № 4149605337119416, з кредитним лімітом у розмірі 2500 (дві тисячі) гривень. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 6.5. Умов позичальник зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, а також оплачувати комісії на умовах визначених цим Договором. Однак, зазначені вище умови кредитного договору [PERSON] не виконувала, у зв'язку з чим 09.06.2008 року Комінтернівським районним судом Одеської області видано судовий наказ по справі № 2-н-166/2008р. про стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 5953,35 гривень. Судовий наказ вступив в законну силу 14.07.2008 року /а. с. 5/. Пунктом 17 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року роз'яснено, що зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.12.2006 року вбачається, що станом на 31.03.2014 року у [PERSON] існує прострочена заборгованість в загальному розмірі 19 027,15 гривень, із яких: заборгованість за кредитом - 4304,77 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 11149,23 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 3573,15 гривень; пеня за своєчасність виконання зобов'язань за договором - 9863,48 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна складова) - 653,69 гривень /а. с. 6-9/. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачка не надала суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з установленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачкою зобов'язань по кредитному договору № б/н від 15.12.2006 року, а також наявність у [PERSON] простроченої заборгованості, яка станом на 31.03.2014 року складає - 19 027,15 гривень, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на законі й договірних відносинах між сторонами, які прописані в кредитному договорі і є такими, що підлягають задоволенню в розмірі 14 227,49 гривень, тобто без урахування суми заборгованості в розмірі 5953,35 гривень, що була стягнута з відповідачки згідно судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.06.2008 року (справа № 2-н-166/2008р.). Згідно платіжного доручення № IHN98B0OSR від 28.04.2014 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 243,60 гривень /а. с. 22/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved