Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

у травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто» про визнання договору недійсним та повернення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11 листопада 2015 року між ним та ТОВ «Авто Просто» був укладений договір № 718762 «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару» (автомобіля) у групі, який, на думку позивача, є недійсним, а тому кошти у сумі 17 292 грн. підлягають поверненню, оскільки умови договору порушують права позивача як споживача та є несправедливими. Договір містить ряд несправедливих умов, що зумовлює зміну всіх інших положень договору, відповідач застосував при укладенні договору нечесну підприємницьку практику, що виражається у введенні споживача в оману стосовно основних характеристик продукції. При цьому, договором не визначено відповідальність відповідача за невиконання умов договору, не встановлено ні штрафних санкцій, ні пені за невиконання, неналежне чи неповне виконання обов'язків за договором. Не встановлено відповідальність за прострочення строків надання автомобіля чи повернення коштів у разі розірвання договору. Тобто, вимагаючи від позивача дотримання усіх умов договору, відповідач може без наслідків для себе не виконувати свої договірні зобов'язання. Крім того, в договорі та додатках до нього не викладені чіткі умови та характеристики автомобіля, право на придбання якого позивач може отримати. В договорі не вказані пі підприємство, з яким ТОВ «Авто Просто» укладено договір на постачання автомобіля виробник, імпортер та/або дистриб'ютор. На думку, позивача, відповідач взагалі не мав на меті придбавати автомобілі, виконувати свої зобов'язання за договором та надавати можливість позивачу та іншим учасникам групи отримати автомобіль. Також позивач зазначає, що йому було завдано моральної шкоди. За таких підстав, [PERSON] просить визнати недійсним договір № 718762 «Про надання фінансово послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару» (автомобіля) у групі від 11.11.2015 р., укладений між сторонами у справі; стягнути з ТОВ «Авто просто» на його користь кошти в сумі 12 000 грн.. оплачені в якості періодичного платежу за договором; 5 292 грн., оплачені в якості винагороди за договором та 2000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» укладено договір № 718762, предметом якого є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля (а. с. 9). Згідно додатку № 1 до зазначеної угоди [PERSON] отримав право на придбання автомобіля марки «Заз», модель «сенс», вартістю 147 000,00 грн. (а. с. 15). З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов зазначеного договору позивачем було сплачено 5 292,00 грн. як вступний внесок учасника до системи АвтоТак, а також 12 000,00 грн. Отже, загальна сума сплачених [PERSON] коштів на користь ТОВ «Авто Просто» становить 17 292,00 грн. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Позивач [PERSON] був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Заявляючи вимогу про визнання недійсною угоди позивач посилається на положення ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою. Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції суд не вбачає. З матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2012 року ТОВ «Авто Просто» було зареєстровано як фінансову установу та видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи. Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. 15 січня 2013 року ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 194821 від 15.01.2013 р. З наведеного вбачається, що законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такої діяльності, що виключає можливість визнання договору недійсним з підстав його невідповідності ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 203 ЦК України для визнання оспорюваного правочину недійсним. Крім того, положеннями угоди передбачено, що у випадку розірвання угоди повернення сплачених чистих внесків відбувається в порядку черговості за якими пріоритет надається тому учаснику системи, який перший звернувся до Авто Просто з заявою про розірвання угоди, у розмірі, визначеному в п. 13.4.3. Отже, судом встановлено, що порядок і строк повернення внесків, сплачених учасниками системи, які розірвали угоду, визначений в угоді, тобто повернення коштів позивачу повинно відбутися після повернення коштів іншим учасникам, які розірвали угоди раніше позивача. Враховуючи вимоги ст. 11 ЦК України виникнення зобов'язання безпосередньо пов'язане з виникненням прав та обов'язків конкретних осіб. Права та обов'язки сторін даного спору у виниклих між ними правовідносинах, виникають з умов укладеної між ними угоди, Наведене свідчить про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача ТОВ «Авто-Просто» на користь позивача [PERSON] грошових коштів у сумі 17 292 грн. Підстав для відшкодування моральної шкоди також не вбачається. Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed