Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 01 червня 2011 року він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 500 доларів США, 06 червня 2013 року відповідач позичив ще додатково 1000 доларів США. Відповідач власноруч написав розписки, відповідно до яких зобов'язався повернути грошові кошти: 15 серпня 2013 року - 500 доларів США та 20 вересня 2013 року - 1000 доларів США. Однак, відповідач почав уникати зустрічі і станом на 08 травня 2014 року грошові кошти не повернув. Просив суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 1500 дол. США, що на дату розрахунку становить 17 470,50 грн., 3% річних - 383,40 грн., облікову ставку НБУ - 872,33 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн., судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При розгляді справи судом встановлено, що 01 червня 2013 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 500 доларів США, що станом на 14 травня 2014 року за офіційним курсом НБУ складає 5823,5 грн. Отримані в борг кошти [PERSON] зобов'язувався повернути до 15 серпня 2013 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою. 06 червня 2013 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 1000 доларів США, що станом на 14 травня 2014 року за офіційним курсом НБУ складає 11647,00 грн. Отримані в борг кошти [PERSON] зобов'язувався повернути до 20 вересня 2013 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою. За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що строк повернення позики настав. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оскільки [PERSON] отримав у борг кошти в розмірі 1500 дол. США, що станом на день ухвалення рішення за офіційним курсом Національного Банку України становить 1336,5434 грн., кошти не повернув, суд вважає за можливе стягнути заборгованість в розмірі 20 048,15 грн. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Перевіривши подані суду розрахунки щодо стягнення трьох відсотків річних та нарахування відсотків за користування коштами, суд вважає, що до стягнення підлягає сума в розмірі 383,4 грн. та 872,33 грн. відповідно. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Ст. 526 КЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України,інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 21 303,88 грн. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки доказів заподіяння моральної шкоди суду позивачем не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією № ПН 2031 від 14 травня 2014 року.

Outcome: partial