Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Уточнені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі [PERSON] і [PERSON], фактично не проживаючи у житловому будинку за місцем реєстрації, не несуть витрат на утримання будинку, не сплачують кошті за житлово-комунальні послуги, які нараховуються відповідно до числа зареєстрованих осіб, що тягне за собою необхідність для позивача нести додаткові матеріальні витрати та неможливість оформлення субсидії по сплаті житлово-комунальних послуг, бо фактичне місце проживання відповідачів [PERSON] не відомо. Тому позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим будинком № 9 по вул. Молодіжна, у с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, але суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце судового засідання, відповідно до положень ст. 74 ЦПК України, а саме через газету «Запорізька правда» від 16 лютого 2017 року № 7 (23742) також не зявилися у судове засідання. Причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування суду не надали. Представник третьої особи Василівського РВ Управління ДМС України в Запорізькій області також у судове засідання не зявився, але суду надано заяву про розгляд справи без участі представника. Зауважень, заперечень і доповнень до заяви не мають. Суд, згідно ст. ст. 76, 169, 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу та винести заочне рішення за відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Крім того, враховуючи думку учасників процесу, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Аналогічні положення закріплені ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. У разі будь-яких обмежень в здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом вирішуються відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України. Права власника житлового будинку, які визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: вул. Молодіжна, 9 у с. Мала Білозерка, Василівського району Запорізької області, що підтверджено копією договору купівлі-продажу житлового будинку, копією технічного паспорта на будинок та Інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 7, 9-14). . Частиною 2 ст. 64 ЖК України встановлений перелік членів сім`ї власника житла, яким, зокрема є дружина власника, його діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. З наявних у справі матеріалів вбачається, що в даному житловому будинку зареєстровані: позивач [PERSON] і відповідачі - сини співмешканки позивача [PERSON], яка на теперішній час померла: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Факт не проживання відповідачів у належному [PERSON] житловому будинку, відсутність їх речей у будинку підтверджено актами про не проживання, які є у справі та були складені комісійно за участю депутата Малобілозерської сільської ради Василівського району Запорізької області (а.с. 4, 8). В силу ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України відповідачі не є членами сім'ї власника будинку [PERSON] у цій справі, а тому не мають передбаченого ст. 405 ЦК України права користування даним будинком. Доказів поважних причин відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем постійного проживання протягом більше ніж півтора року суду не надано. Також суду не надано доказів укладення між [PERSON] та відповідачами будь-яких договорів щодо користування [PERSON] і [PERSON] вказаним житловим будинком. Таким чином, з огляду на те, що відповідачі не мають права власності на вказане житло, вони не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда), тривалий час не проживають у будинку, тому вони втратили право користування житловим будинком, а їх реєстрація обмежує права власника позивача у цій справі, у тому числі і щодо можливості оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, що вимагає надання відомостей про майновий стан та доходи усіх мешканців житла. Крім того, реєстрація [PERSON] і [PERSON] призводить до необхідності для позивача сплачувати за житлово-комунальні послуги за кількістю зареєстрованих у будинку осіб зайві кошти. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved