Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]; Зобовязати реєстраційну службу згідно п. 5 ст. 19 ЗУ «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєструвати за нею право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Позов обґрунтовує тим, що з 1991 року вона проживає в [INFO]. У вказаній квартирі разом з нею проживають і зареєстровані з 1991 року по теперішній час: [PERSON], [PERSON]. Вказану квартиру отримала її мати, [PERSON] згідно Ордера № 10, виданий на підставі рішення виконкому Борівської селищної ради від 23.09.1991 року №44. Протоколу № 9 засідання виконавчого комітету. В 2008 році її мати, звернулася до Фастівського міжміського бюро технічної інвентаризації, де їй виготовили технічний паспорт на вказану квартиру на її імя, в 2012 році її мати померла, не встигла довести справу до кінця. В подальшому вона звернулася до Фастівської районної державної адміністрації за консультацією, щодо правової допомоги при здійсненні приватизації квартири, нащо їй було рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на вказану квартиру. Після позивач звернулася до Борівської селищної ради по питанню приватизації квартири, яка відмовила у вирішенні даного питання, так як це не її повноваження. Позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, судом повідомлявся належним чином. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною третьою статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до Ордеру № 10 на жиле приміщення Виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів УРСР виданого [PERSON] на сімю в складі чотирьох чоловік надано право на зайняття трьох кімнат 39, 24 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. Ордер виданий на підставі Рішення виконкому Борівської селищної ради № 44 від 23 вересня 1991 року (а.с. 15). Згідно із Довідками Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 516, 517, 518 від 29 травня 2014 року, виданих [PERSON], [PERSON], [PERSON], останні зареєстровані та проживають в [INFO]. Частиною першою статті 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Проаналізувавши доводи позивача та матеріали справи, суд дійшов висновку, що посилання позивача в обґрунтування позову на положення частини першої статті 344 Цивільного кодексу України є безпідставними. Суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позову [PERSON] про визнання права власності відсутні, а тому відмовляє у його задоволенні в повному обсязі. Відповідно до ст. 328, 344 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed