Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У травні 2016 року позивачка - [PERSON], в інтересах свого сина [PERSON], [INFO], через свого представника звернувся в суд до відповідача - [PERSON] з вказаним вище позовом. Свої вимоги мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO] Дитина проживає з позивачкою, яка забезпечує сина усім необхідним. Відповідач впродовж тривалого часу життям сина не цікавиться, не приймає участі в його вихованні та утриманні. Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представник на підставі довіреності [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити на підставі наявних доказів. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що бажає приймати участь у вихованні сина, але робитиме це пізніше, просив суд відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив суд прийняти законне рішення в інтересах дитини. Свідок [PERSON] дала свідчення в судовому засіданні в якості свідка, підтвердивши те, що відповідач не допомагає матеріально їх дитині, її життям та здоров'ям не цікавиться та зловживає алкогольними напоями, що стало причиною отримання вказаною вище дитиною травми голови, що призвело до подальшого розірвання шлюбу з ним. Також, звернула увагу суду на наявну заборгованість відповідача по аліментах. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є мати позивачки, наразі проживає з нею в м. Києві та допомагає їй доглядати за дитиною. Підтвердила, що відповідач взагалі не цікавиться своєю дитино та ніяким чином не допомагає позивачці матеріально утримувати дитину, не цікавиться її фізичним та психологічним станом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є другом позивачки приблизно чотири роки, відповідача як батька дитини бачить в перший раз у залі судового засідання. Суд, заслухавши сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10.09.2010р. Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 414. З 10.09.2010р. сторони по справі перебували у шлюбі. 03.12.2012р. шлюб між ними розірвано на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23.11.2012 р. у справі № 0603/6514/12. Даним судовим рішенням встановлено, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв'язку з чим визначено спосіб його участі в утриманні сина шляхом сплати аліментів в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також за даним судовим рішенням визначено місце проживання дитини з позивачем. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З 21.06.2013р. та на даний час син [PERSON] проживає з позивачем у належній останній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад родини та реєстрацію від 18.04.2016р., виданою ТОВ «Київська комунальна компанія». Згідно листа Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на виконанні у даному відділі перебуває виконавчий лист № 2/0603/2331 від 04.12.2012р., виданий Бердичівським міськрайонним судом, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO] З моменту відкриття провадження боржником не було пред'явлено до відділу жодної квитанції про сплату аліментів, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів у сумі 31.689,50 грн. Відповідно до довідки від 06.04.2016р. та характеристики на дитину, виданих дошкільним навчальним закладом №135 Оболонського району міста Києва, хлопчик є вихованцем цього закладу з 01.09.2012р. [PERSON] характеризується позитивно, завжди доглянутий і охайний. Питанням виховання і навчання хлопчика займається його мама, позивач по справі. Вона відвідувала батьківські збори, приймала активну участь в усіх заходах навчально-виховного процесу, зверталась за консультаціями до вихователя і директора закладу щодо розвитку здібностей дитини. Допомогу у вихованні [PERSON] надає його бабуся - [PERSON] Натомість відповідач у дошкільному закладі не з'являвся, вихованням і навчанням сина не цікавився. Згідно психологічної характеристики [PERSON], виданої 07.04.2016р. Вінницькою міською громадською організацією «Інформаційно-профілактичний кризовий жіночий центр» позивач разом з хлопчиком, якому на той час виповнилось 2 роки і 9 місяців, звернулися на консультацію у зв'язку з затримкою у дитини мовленнєвого розвитку, збудливістю, пасивністю дитини у процесі спілкування з однолітками, переривання сну (нічні істерики). Завдяки наполегливій роботі позивача та найближчих родичів досягнуто покращення стану дитини. Водночас зазначається, що хлопчик зростає у неповній сім'ї, його вихованням займається позивач, бабуся та прадід по материнській лінії. Батько участі у вихованні [PERSON] не приймає, жодного разу на консультації не з'являвся. Факт ухилення відповідача від виконання батьківського обов'язку щодо виховання сина та утримання підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]., та позивачка, яка була допитана в якості свідка. Отже, відповідачем вказані обставини не спростовані. В своїх поясненнях він зазначив, що звертався за консультацією до психолога, яка порекомендувала відтермінувати зустрічі з дитиною щонайменше на рік. Проте, відповідач не надавав жодного підтвердження зазначеному. Відповідачем також не надано доказів тому, що йому створюються перешкоди у спілкування з сином. Згідно висновку від 09.09.2016р. про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], прийнятого Комісією з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, рекомендовано позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач самоусунувся від виховання хлопчика, а в наданий комісією двотижневий строк жодного разу не поцікавився життям сина, заборгованість по аліментах не погасив. Заходів щодо виконання своїх батьківських обов'язків та реалізації батьківських прав відповідач не вчиняв і під час розгляду справи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з роз'ясненнями у п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач не проживає спільно з дитиною, не відвідує її, не цікавиться життям та станом здоров'я сина впродовж тривалого часу. При цьому ніхто не чинить йому перешкод у виконанні батьківського обов?язку, натомість його дії свідчать про самоусунення від виховання сина. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved