Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як підставу позову зазначено, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 01.04.2011 року. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Вказує, що після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї, не бажає підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент сімейне життя та ведення спільного господарства припинено, з відповідачем разом не проживають з 24.04.2017 року. Зазначає, що її рішення про припинення шлюбних відносин та проживання з відповідачем однією сім'єю є зваженим та остаточним. Подальше збереження шлюбу між ними неможливе. Відповідач не спілкується з нею та не приймає участі у вихованні дитини. Вона виховує доньку сама, працює педагогом-організатором в Шевченківській загальноосвітній школі № 1, отримує мінімальну заробітну плату, проживає у матері. Таким чином, її матеріальне становище доволі скрутне, так як дитина постійно потребує нормального харчування, одягу, піклування, розвитку, коштів на відвідування дитячого садку та оплати за його відвідування, а сама вона не здатна в повній мірі цього забезпечити. Добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини відповідач відмовляється. Відповідач працює, отримує високу заробітну плату. Окрім того він має у власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та отримує значний дохід від передачі їх в оренду. Відповідач не має інших дітей, аліменти нікому не сплачує, стягнення за виконавчими документами з відповідача не здійснюються. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки не має наміру поновлювати подружні стосунки, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Подавши заяву про збільшення розміру аліментів, просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання доньки аліменти у розмірі 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання сторони не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності на підставі наявних доказів, позивач підтримала уточнений позов, просила задовольнити. Відповідач визнав уточнений позов, не заперечував його задоволення. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01.04.2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 75 (а.с. 6). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що сумісне життя у сторін не склалося. Погіршення сімейного життя призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен із сторін має різні погляди на шлюб та сім'ю, відсутнє взаємне порозуміння, повага, любов. На даний момент сімейне життя та ведення спільного господарства припинено, разом не проживають з 24.04.2017 року. Рішення про припинення шлюбних відносин та спільне проживання однією сім'єю є зваженим та остаточним. Подальше збереження шлюбу неможливе. Спільного майна сторони не мають, в зв'язку з чим відсутні будь-які майнові спори та претензії. Шлюб розривають вперше. Положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина мешкає з матір'ю, перебуває на її утриманні. Позивач працює педагогом-організатором в Шевченківській загальноосвітній школі № 1, отримує заробітну плату, проживає у матері. Самостійно позивач не здатна в повній мірі цього забезпечити. Добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини відповідач відмовляється, проте працює, має значний дохід. Відповідач не має інших дітей, аліменти на користь інших осіб не сплачує, стягнення за виконавчими документами з відповідача не здійснюються. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, стягнень за виконавчими документами на користь третіх осіб, наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися (аліменти на дитину), визначається судом. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved