Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

у січні 2021 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати кредитний договір №2203494605 від 26.06.2008, укладений між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Дніпровського районного відділення Київської регіональної дирекції (філії АППБ «Аваль») (правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль») та договорів іпотеки №3848 від 26.06.2008, додаткової угоди №1 до іпотечного договору від 26.08.2008 укладеної між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] від 08.04.2009 недійсними, та покласти на відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що листопаді 2019 р. позивач звернувся до суду із позовною заявою про усунення у здійсненні позивачем права власності майном за адресою: [ADDRESS] через визнання недійсним кредитного договору, що тягне за собою визнання недійсним також іпотечного договору, оскільки позивач вважає, що кредитний договір на момент укладення був з порушенням норм чинного законодавства, а саме метою отримання кредиту було зазначено споживчі цілі, що не відповідало умовам та порядку надання споживчого кредиту, також при ознайомленні із відзивом банку та доказами доданими до нього, позивач виявив, що у договорах іпотеки №3848 від 26.06.2008 та додаткової угоди №1 до іпотечного договору від 26.06.2008 укладених між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] від 08.04.2009 підпис який не належить позивачу, внаслідок чого договір потрібно визнати недійсним, оскільки він укладений з невідомою особою, яка не має повноважень на його укладення, а отже під час його укладення було відсутнє майно та волевиявлення на укладення даного правочину. Ухвалою суду від 22.01.2021 позовну заяву залишено без руху (а.с. 18). Ухвалою суду від 02.03.2021 відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 36). 29.03.2021 ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 58). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про слухання спарви повідомлені належним чином, 09.04.2021 подав до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 99, 100). Треті особи у судове засідання в судове засідання не з`явились, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с. 40, 66, 97). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26.06.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договорі №2203494605 згідно якого позичальнику надається кредит у розмірі 100000 доларів США 00 центів, цільове використання: споживчі цілі, який забезпечується договором іпотекою нерухомості - житловий будинок загальною площею 41,30кв.м та земельна ділянка загальною площею 51,00 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 71-770. 26.06.2020 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено іпотечний договір відповідно до якого іпотекодавець передає іпотеко держателю в іпотеку нерухоме майно садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 78-80). Крім цього між сторонами укладено 08.04.2009 додаткову угоду до іпотечного договору від 26.06.2008 згідно якої п. 2.1 викладено в наступній редакції: іпотека відповідно до цього договору забезпечує повне виконання грошових зобов`язань [PERSON] , що випливають та/або виникнуть у майбутньому з кредитного договору №2203494605 від 26.06.2008 та додаткової угоди №1 до кредитного договору (а.с. 81). 02.09.2009 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір про зміни та доповнення №2 до договору іпотеки №3848 від 26.06.2008 (а.с. 82). Позивачем в якості підстав для задоволення свої позовних вимог на підтвердження своєї позиції подав до суду висновок спеціаліста від 28.12.2020 №38 щодо неможливості проведення почеркознавчої експертизи (а.с. 23-30). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин. Як вбачається із поданих документів встановлено, що кредитний договір та іпотечний договір укладені у червні 2008 року, а позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами у січні 2021 року, тобто через 13 років з моменту укладення зазначених правочинів. Крім цього рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.10.2015 у справі №759/19929/14-ц, на яке посилаються сторони, що набрало законної сили 01.12.2015 про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлено факт укладення іпотечного та кредитного договорів. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.01.2016 по справі №444/9519/12. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо). Таким чином, застосуванню підлягає строк позовної давності (три роки) який у даній справі сплив, а тому до вказаних позовних вимог слід застосувати строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed