Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору та стягнення грошових коштів. Мотивував позивач свої позовні вимоги тим, що 20.05.2013 року мати позивача [PERSON] уклала договір з ФОП [PERSON] на виготовлення та доставку метало пластикових вікон. Згідно договору [PERSON] заплатила аванс в сумі 1730 грн., а решту суми в розмірі 700 грн. повинна була віддати в момент доставки товару. Але відповідач, в порушення умов договору, свої зобов'язання не виконав - металопластикові вікна не доставив і не встановив. [INFO] [PERSON] померла, позивач є спадкоємцем на спадкове майно, що відкрилось після смерті матері. Позивач звертався до відповідача із письмовою заявою про розірвання укладеного договору та повернення грошових коштів в розмірі 1730 грн., але вказана заява повернулась неврученою адресату із - за закінчення терміну зберігання. В зв'язку з цим, позивач, для захисту своїх прав звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати укладений договір між його матір'ю [PERSON] та ФОП [PERSON] та стягнути грошові кошти за вказаним договором, а також моральну шкоду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, доручи свої інтереси в судовому засіданні представляти представникам [PERSON] та [PERSON]. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи тільки з її участю до суду не надходило. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що представник позивача [PERSON] зверталась в 2013 року до Менського РВ УМВС з заявою про те, що між матір'ю її чоловіка та відповідачем [PERSON] було укладено договір на установку метало пластикових вікон. Замовником було заплачено аванс, але вікна так і установлені. В ході проведення перевірки даної заяви, було встановлено, що виконавцем є відповідачка [PERSON], яка пояснила, що вона зареєстрована як приватний підприємець, проте даною діяльністю займався її брат. В зв'язку з цим, не змогла пояснити причини порушення ним умов договору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що до нього, як до дільничного, звертався житель с. Городище [PERSON] та просив розібратись з приводу дій [PERSON], а саме те, що його мати уклала з нею договір на установку метало пластикових вікон. Замовником було заплачено аванс, але вікна установлені так і не були. З даного приводу була проведена перевірка та винесено висновок від 26.08.2013 року. Заслухавши пояснення представників позивача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). При цьому, перехід прав та обов'язків у порядку спадкування є можливим тільки за умови, якщо вони належали спадкодавцю на день смерті і не припинилися у зв'язку зі смертю. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] є сином [PERSON], померлої [INFO] і як слідує з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.11.2015 року, прийняв спадщину після померлої матері (а.с.5,6). Статтею 1230 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях. До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв'язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов'язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. В судовому засіданні не встановлено, що спадкоємець [PERSON] за життя зверталась до суду з позовом про порушення її прав та спричинення їй шкоди, доказів цього не надано в судовому засідання також і позивачем та його представниками. Крім цього, суд визнає неналежним доказом Договір (а.с.4), на який посилається позивач в позовній заяві, оскільки датою укладання Договору вказано 20.05.2012 року, а в п. 2.4 Договору вказано дату заповнення 20.05.2013 року о 13.40 год. Позивачем та його представником не надано в судове засідання будь-яких інших доказів для підтвердження дати укладання Договору між [PERSON] та [PERSON] Статтею 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Цивільно - процесуальним кодексом України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, яким є ступінь вини заподіювана, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини. Позивач не надав жодного доказу та не довів, що існує причинно-наслідковий зв'язок між моральними стражданнями та діями відповідача, не доведено, що саме дії відповідача призвели до заподіяння будь - яких моральних страждань позивачу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору та стягнення грошових коштів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed