Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що квартира [ADDRESS] (21/50 частини домоволодіння) на підставі рішення Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 21.11.1997 року №497 знаходиться на балансі місцевих рад. Починаючи з 23 грудня 1997 року вона проживає та зареєстрована за вказаною адресою. З 26 грудня 1992 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у них є двоє дітей: син [PERSON], 1993 року народження і син [PERSON], 1999 року народження. [PERSON] з 1992 року працював співробітником АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. На підставі протоколу загальних зборів особового складу АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області та листа на ім'я голови Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON] та членам його сім'ї було дозволено проживання у квартирі [ADDRESS]. У зв'язку із незадовільним станом житлового приміщення сім'єю позивачки був зроблений ремонт, а також збудована прибудова літ. А1-1 та прибудова літ. а111-1, що у технічному паспорті від 20 травня 2014 року зазначені як самовільні будівлі. Посилаючись на те, що на протязі 17 років вона добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується даним об'єктом нерухомого майна та земельною ділянкою, доглядає за будинком, зробила ремонт будинку, підтримує його в належному стані, позивачка просила суд визнати за нею за набувальною давністю право власності на квартиру [ADDRESS], а саме: житловий будинок літ. А-1, прибудови літ. А1-1, літ. а-1, літ. а1-1, літ. а11-1, літ. а111-1, загальною площею 116,9 м2., житловою площею 55,0 м.2; ґанок літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, споруди №1-11. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с.64-65). В апеляційній скарзі [PERSON] посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 67-70). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що квартира [ADDRESS] (21/50 частини домоволодіння) на підставі рішення АНД районної у м. Дніпропетровську ради від 21 листопада 1997 року №497 знаходиться на балансі місцевих рад. Починаючи з 23 грудня 1997 року позивачка [PERSON] проживає та зареєстрована за вказаною адресою, разом з нею на даний час проживають її діти: [PERSON], 1999 року народження, та [PERSON], 1993 народження. З 26 грудня 1992 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який з 1992 року працював співробітником АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області. На підставі протоколу загальних зборів особового складу АНД РВ ДМУ УМВС Україні в Дніпропетровській області та листа на ім'я голови Амур-Нижньодніпровської районної Дніпропетровську ради [PERSON] та його сім'ї було дозволено проживання у квартирі [ADDRESS]. За час проживання у вказаній квартирі позивачкою був зроблений ремонт, збудована прибудова літ. А1-1 та прибудова літ. а111-1, що у технічному паспорті від 20 травня 2014 року зазначені як самовільні будівлі. Згідно з висновком дослідження технічного стану будівельних конструкцій житлового будинку [ADDRESS] від 16 липня 2014 року будівля відповідає вимогам категорії К-1 та К-2, має необхідний запас міцності й характеристики, що забезпечують твердість і просторову стійкість та визнані такими, що відповідають будівельним нормам та придатні до експлуатації згідно з функціональним призначенням. Відповідно до технічного паспорту від 20 травня 2014 року домоволодіння [ADDRESS] складається: житловий будинок літ. А-1, прибудови літ. А1-1, літ. а-1, літ. а1-1, літ. а11-1, літ. а111-1, загальною площею 116,9 м2., житловою площею 55,0 м.2; ґанок літ. а, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, споруди №1-11. Житловий будинок в свою чергу складається з двох квартир: квартира № 1 загальною площею 48,9 м2, житловою площею 29,1 м2; квартира № 2 загальною площею 68,0 м2, житловою площею 25,9 м2. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається [PERSON], не можуть бути підставою для визнання права власності за набувальною давністю, оскільки позивачка з початку проживання у спірній квартирі знала, що дане житло належить місцевим радам та відноситься до житлового фонду міста. Крім того, до складу житлового будинку входять об'єкти самочинного будівництва, а визнання права власності на нього у даному випадку законом не передбачено, з урахуванням того, що до компетентних органів з приводу права власності на самочинне будівництво позивачка не зверталась. Однак, із вказаними висновками суду у повній мірі погодитись неможливо, оскільки вони зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Таким чином, представницьким органом, який наділений повноваженнями на представництво інтересів територіальної громади м. Дніпропетровська, є Дніпропетровська міська рада, а не виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради. Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи не пов'язаних із встановленням належності відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги до відповідної місцевої ради не заявлялись, а виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради не може бути відповідачем по даному спору, про що було зазначено у запереченнях на позов (а.с.54-56). За таких обставин рішення суду підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, а висновки суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позову - виключенню із мотивувальної частини рішення суду.

Outcome: partial