Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вона є власником вищевказаного будинку, в якому зареєстрована її дочка - [PERSON] , відповідачка у даній справі. Фактично же відповідачка не проживає у вказаному будинку, ніякої участі в сплаті комунальних платежів не приймає. Оскільки за вищевказаною адресою відповідачка не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим об`єктивно порушуються права позивачки. Крім того, факт реєстрації відповідачки в належному позивачці будинку створює останній перешкоди у вільному володінні власним майном. Тому, у зв`язку з вказаними обставинами, вона була змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги і просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві, і зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Відзиву на позов не подала. Представник Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьов А.С. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду заяву, в якій просив розглянути дану справу без участі представника департаменту і ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] , який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.03.1996 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шевченко І.Б. і зареєстрованого в реєстрі за № 4-478 (а.с.11). Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстроване за позивачкою в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в реєстровій книзі № 354 за реєстровим № 8, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим 23.05.1996 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с.10). В належному позивачці будинку, окрім неї самої і її онука, з 05.04.1999 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 12.06.2019 року за № 2045/2 (а.с.24). Проте, [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з 2002 року, що підтверджується актами від 24.04.2017 року, 17.01.2018 року та 26.05.2019 року, які складені сусідами по місцю реєстрації відповідачки, зокрема: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] відповідно, підписи яких засвідчені головою квартального комітету № 25 Красногвардійського району м. Дніпропетровська (а.с.17-19). Крім того, вищевказані обставини, щодо не проживання відповідачки за місцем своєї реєстрації з 2002 року, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки - [PERSON] і [PERSON] , які є сусідами по місцю реєстрації відповідачки. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачка дійсно не проживає за місцем своєї реєстрації протягом понад сімнадцять років, а належних доказів зворотного суду не представлено. При цьому, відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на вищевказані положення чинного законодавства, позивачка, як власниця будинку, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права власності і розпоряджання своїм майном. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням того, що відповідачка без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, а її реєстрація чинить власникові перешкоди у користуванні власним майном, суд вважає можливим задовольнити даний позов і визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved