Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У травні 2015 року до суду з вказаним позовом звернувся ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому посилався на те, що заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №КТ00А-95180034 від 13.05.2013р. [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті www.privatbank.ua. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі ст.ст. 633,634 ЦК України. Відповідно до умов договору відповідач отримав від банку у платне користування автомобіль марки Peugeot, модель: 208, рік випуску: 2013, тип Т3: легковий хетчбек-В, №кузова/шасі: VF3CCZMZ0DT049329, реєстраційний номер: АА6918 МТ та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору лізингу, у строк та у розмірі, встановлених у Додатку 2 Графіку лізингових платежів, з переходом права власності на предмет лізингу по закінченню строку виконання договору. Вказаний вище автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію належить на праві власності банку. В порушення Закону України «Про фінансовий лізинг» та умов договору зобовязання належним чином не виконувалось, тому станом на 31.03.2016 року у відповідача перед банком виникла заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу в розмірі 159347,92грн., яка складається з: 86901,85грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 31029,47грн. заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 34380,83грн. заборгованість з пені; 1253,20грн. заборгованість за страховою винагородою. В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки. Таким чином, відповідно до вимог ст.ст.554, 610 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Згідно з п.5 договору поруки, банком направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором. Вимога залишена без задоволення. Просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором фінансового лізингу від 13.05.2013р. в розмірі 159347,92грн.. Рішенням Краматорського міського суду від 07 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково. З [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнуто заборгованість за договором фінансового лізингу на 31.06.2016 року - 124967,09грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 2390,22 грн.. В частині вимог про стягнення боргу з [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості з поручителя та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказував, що суд не врахував ту обставину, що відповідач [PERSON], підписуючи договір поруки не мав сумнівів щодо справедливості або розумності цього договору. У пункті 3 договору поруки вказано, що поручитель ознайомлений з умовами договору основного зобовязання. Тому, відповідно до договору поруки, строк виконання основного зобовязання спливає 13.05.2018 року, тому банк має право звернутись до [PERSON] із позовом в строк до 14 травня 2018 року. Банк звернувся із позовом в 2016 року, тобто в межах строків позовної давності. Про ухвалене рішення дізнався 16.09.2016 року із мережі інтернет, завірену належним чином копію рішення суду не отримав. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується телефонограмою, отриманою представником банку та особисто [PERSON] та [PERSON]. Предстаник банку за дорученням-Захаров М.І. та [PERSON] надали заяви про слухання справи у їх відсутність. Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу з [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що останнє погашення боргу мало місце 10.06.2014 року. В договорі поруки не зазначено строк його дії відповідно до ст..252 ЦК України, а договір фінансового лізингу передбачає погашення періодичними платежами, банк мав право предявити вимоги до поручителя протягом 6 місяців з моменту останнього платежу, тобто з 10.06.2014 року. Договір поруки на момент звернення до суду 17 травня 2016 року є припиненим. Разом з тим такий висновок суперечить нормам матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що 13.05.2013р. [PERSON] підписав з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу №КТ00А-95180034, відповідно до якого предметом лізингу є автомобіль Peugeot, модель: 2008 року випуску: 2013, тип Т3: легковий хетчбек-В, №кузова/шасі: VF3CCZMZ0DT049329, реєстраційний номер: АА6918 МТ, вартістю 1253200грн. Строк лізингу встановлено 60 місяців з моменту закінчення графіку лізингових платежів, тобто 30.05.2018 року. Порядок сплати платежів є щомісячним згідно графіку,період сплати з 10 по 15 число кожного місяця. В забезпечення виконання зобовязань за цим договором [PERSON] підписав з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір поруки, предметом якого є надання поруки поручителем перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем зобовязань за заявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, укладеного між банком та лізингоодержувачем. Пунктом 2 договору передбачено, що поручитель відповідає перед лізингодавцем за виконання зобовязань за договором в тому ж розмірі, що і лізингоодержувач, включаючи сплату лізингу, комісій, винагорода, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Поручитель з умовами договору ознайомлений. У випадку невиконання лізингоодержувачем будь-якого зобовязання, передбаченого п.1 цього договору, лізингодавець направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобовязання. Поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі лізингодавця , на протязі 5 (пяти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього договору (п.5-6 договору). Суд встановив, що сторони визначили як строк дії договору 60 місяців з моменту підписання графіку лізингових платежів,тобто до 30.05.2018 року. Порядок сплати платежів є щомісячним згідно графіку,період сплати з 10 по 15 число кожного місяця. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд установив, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Цей договір набрав чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань за договором (п.13 договору). Пунктом 14 передбачено, що за цим договором порука припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення лізингу за договором. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Строк лізингу встановлено 60 місяців з моменту підписання графіку лізингових платежів,тобто до 30.05.2018 року. Порядок сплати платежів є щомісячним згідно графіку,період сплати з 10 по 15 число кожного місяця. Пунктом 14 передбачено, що за цим договором порука припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення лізингу за договором. Останній платіж в рахунок погашення боргу лізингоодержувачем було зроблено 10.06.2014 року. 9.02.2016 року банком було направлено на адресу [PERSON] та [PERSON] попередження про наявність заборгованості та необхідність її сплати, що підтверджується реєстром рекомендованих відправлень. В квітні 2016 року Банк звернувся з позовом про погашення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу станом на 31.03.2016 року. Таким чином строк поруки з 10.06.2014 року припинився. Між тим, строк виконання основного зобовязання встановлено до 30.05.2018 року, тобто на момент звернення з вказаним позовом зазначений строк не сплив. За таких обставин у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 1 жовтня 20015 року протягом наступних шести місяців. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя, суд виходив з того, що, пред'явивши вимогу до боржника і поручителя про погашення заборгованості за кредитом, кредитор звернувся до суду із зазначеним позовом до поручителя з пропуском цього строку. Суд не прийняв до уваги, що строк договору не закінчився, що договором визначено щомісячне погашення боргу, а тому і строк поруки повинен обраховуватися з дати останнього платежу чи дати вимоги про дострокове виконання зобовязань, але не більше ніж за шість місяців. Таким чином, звернувшись з позовом в квітні 2016 року, позивач не пропустив строк для стягнення заборгованості з поручителя по черговим платежам в межах 6 місяців, тобто з жовтня 2015 року. Отже, установивши, що Банк звернувся до [PERSON] як до поручителя з позовом про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання щомісчного зобов'язання, суд першої інстанції помилково застосував норму частини четвертої статті 559 ЦК України та дійшов не обґрунтованого висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися при продовженні дії договору фінансового лізингу. Заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу станом на 31.03.2016 року становить 159347,92 грн., яка складається з: 86901,85грн. заборгованість по залишку вартості предмету лізингу; 31029,47грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 5782,57 грн.- заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу, 34380,83грн. заборгованість з пені; 1253,20грн. заборгованість за страховою винагородою. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при розрахунку заборгованості заборгованість з пені не застосовуються. В цій частині рішення не оскаржується. Таким чином, заборгованість за фактичний строк користування предметом лізингу за період з 1.10.2015 року по 31.03.2016 року становить 17055,96 грн., яка складається з: 9862,31грн. заборгованості по залишку вартості предмету лізингу; 6153,74 грн. заборгованість за винагородою за користування предметом лізингу; 1039,91грн.- заборгованість за винагородою за проведення моніторингу предмету лізингу. Зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з поручителя солідарно з боржником. За встановлених обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості з поручителя [PERSON] підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з поручителя за шість місяців, які передували зверненню до суду з позовом, в сумі 17055,96 грн. . Оскільки вся сума заборгованості рішенням суду стягнута з боржника [PERSON], то рішення в частині стягнутої суми заборгованості підлягає зміні з врахуванням 17055,96 грн., які повинні бути стягнуті з боржника та поручителя солідарно. З [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором фінансового лізингу не 124967,09 грн., а 107911,13 (сто сім тисяч дев»ятьсот одинадцять грн..)грн...

Outcome: partial