Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Каховської районної державної адміністрації Херсонської області, [PERSON], Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська зоря» про спростуваня неправдивої інформації, мотивуючи вимоги тим, що інформація, розповсюджена [INFO] у випуску [NUMBER] газети «Каховська зоря» у статті за підписом депутата Каховської районної ради [PERSON] під назвою «Она чужая для нашого села» - так говорять жители Федоровки о новом главе сельсовета [PERSON]» зі слів голови Каховської РДА [PERSON], є недостовірною, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки справляє враження на громадськість с. Федорівка, переконуючи її в тому, що позивач вступив у змову із головою сільради задля власного фінансового збагачення за рахунок громади. Просив зобов'язати Каховську районну державну адміністрацію та депутата Каховської районної ради [PERSON] спростувати неправдиву інформацію шляхом надрукування її у тому ж засобі масової інформації та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 21.09.2016 року за клопотанням представника позивача процесуальний статус Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська зоря» змінено з відповідача на третю особу. Ухвалою суду від 29.09.2016 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості третьої особи залучено голову Каховської районної державної адміністрації Херсонської області [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги уточнили, пояснили, що неправдива інформація, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, міститься в таких висловлюваннях: «Я считаю, что в вашем селе есть сговор между главой сельсовета и фермером [PERSON]. Буквально пару месяцав назад они вдвоем подходили ко мне за советом, как отремонтировать дорогу, которая идет к его хозяйству, за счет бюджета села. Мол, фермер заплатил сельхозналог в бюджет села, теперь за эти деньги сельсовет должен отремонтировать дорогу, которую фермер разбил своими же грузовиками». Просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що інформація, викладена у статті, ґрунтується на фактах, повідомлених головою Каховської районної державної адміністрації Херсонської області [PERSON] У задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача Каховської РДА Херсонської області [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що розмова між головою Каховської РДА [PERSON], головою Розолюксембурзьської сільради [PERSON] та депутатом Каховської районної ради [PERSON] щодо ремонту дороги загального користування за кошти бюджету села дійсно мала місце, а інформація, поширена щодо позивача у статті, є оціночним судженням. У задоволенні позову просила відмовити. Третья особа [PERSON] вважав позов таким, що не підлягає задоволенню та пояснив, що у березні-квітні 2016 року депутат районної ради [PERSON] та голова Розолюксембурзьської сільради [PERSON] під час наради, що стосувалася ремонту дороги між селами Федорівка та Заозерне, пропонували, зокрема, протиправні схеми фінансування ремонту вказаної дороги за рахунок коштів сільської ради, тому він заборонив проводити такі роботи та попередив їх про відповідальність. Представник третьої особи Комунального підприємства «Редакція газети «Каховська зоря» у судове засідання не з'явився, надав заяву про розляд справи за його відсутності. При вирішенні справи поклався на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Разом із цим, ст. 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Системний аналіз положень ст.277 ЦК України дає підстави вважати, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь яких інших дій, (порушення норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка, дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Судом встановлено, що [INFO] у випуску [NUMBER] газети «Каховська зоря» у статті під назвою «Она чужая для нашого села» - так говорять жители Федоровки о новом главе сельсовета [PERSON]», автором якої є депутат Каховської районної ради [PERSON], з посиланням на голову Каховської РДА [PERSON] оприлюднено інформацію: «Я считаю, что в вашем селе есть сговор между главой сельсовета и фермером [PERSON]. Буквально пару месяцав назад они вдвоем подходили ко мне за советом, как отремонтировать дорогу, которая идет к его хозяйству, за счет бюджета села. Мол, фермер заплатил сельхозналог в бюджет села, теперь за эти деньги сельсовет должен отремонтировать дорогу, разбил своими же грузовиками» у контексті того, що позивач [PERSON] та сільський голова Розолюксембурзьської сільської ради Каховського району Херсонської області пропонували виконати ремонт дороги за межами с.Федорівка за рахунок бюджету села. Наведена вище інформація містить відомості про події та явища, які існували, зокрема, щодо висловленої у березні-квітні 2016 року під час наради, яка проводилася головою Каховської РДА [PERSON] та стосувалася ремонту дороги між селами Федорівка та Заозерне, позивачем та головою Розолюксембурзьської сільради [PERSON] пропозиції про ремонт вказаної дороги за рахунок коштів сільської ради, що суперечить вимогам чинного законодавства. Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні третя особа [PERSON], свідки [PERSON], начальник філії Каховської дорожньо-експлуатаціїйної дільниці та [PERSON], головний інженер цієї дільниці, які приймали участь у зазначеній нараді. Свідок [PERSON], голова Розолюксембурзьської сільради, у судовому засіданні пояснила, що ні вона, ні [PERSON] пропозицій щодо ремонту дороги за рахунок сільського бюджету не висловлювали, проте її показання суд до уваги не приймає як такі, що спростовуються показаннями третьої особи [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON] Абзацами 5, 6 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 вказаної постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. У пункті 21 постанови розяснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорту чи в будь якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставляти» себе на публічне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнавати гострої та сильної критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З огляду на норми матеріального права та встановленні обставини справи, щодо поширення відповідачами інформації, суд вважає, що поширена відповідачами інформація стосується позивача [PERSON], який є депутатом Каховської районної ради Херсонської області, тобто є публічною особою. Будучи публічною особою, [PERSON] повинен був усвідомлювати, що його вчинки та дії потенційно можуть зазнавати гострої та сильної громадської критики і не може розраховувати на захист від цієї критики в судовому порядку, а відповідачі вправі висловлювати критику, субєктивно оцінювати дії та вчинки позивача, як публічної особи. Отже, суд вважає, що висловлення відповідачів щодо «змови» позивача з сільським головою у контексті вільної полеміки на шпальтах газети «Каховська зоря» у статті під назвою «Она чужая для нашого села» - так говорять жители Федоровки о новом главе сельсовета [PERSON]», яка висвітлює проблеми діяльності сільського голови [PERSON], не містить фактичних даних щодо «змови» позивача з [PERSON], а є оціночним судженням відносно подій та явищ, які існують в селі, тому числі і щодо діяльності фермера [PERSON], як депутата Каховської районної ради та публічної особи. Правдивість вказаного висловлювання, відповідно до положень ст.10 Європейської Конвенції з прав людини, доведенню не підлягає, інакше це може призвести до обмеження дотримання кожним своїх поглядів, що лежить в основі права будь-якої людини, та що власне й захищається зазначеною статтею 10 Конвенції. За змістом ця інформація є не що інше, як прояв гострої критики з приводу діяльності позивача та відповідає ст. 10 Конвенції, яка застосовується не лише до інформації й ідей, що схвально сприймаються або вважаються нешкідливими або незначними, але й такої інформації чи ідей, які дратують, шокують чи збентежують. Такими є вимоги плюралізму, терпимості та широти поглядів, що характерно для демократичного суспільства. У спірній статті відповідачі висловили власний погляд, тобто особисту позицію і оцінку події та ситуації, що конче важливо для демократичного суспільства. На думку суду, було б неприйнятним, якби суспільним та політичним діячам забороняли їх висловлювати. У справі «[PERSON] проти України» Суд нагадує, що межі припустимої критики за певних обставин є ширшими, коли мова йде про публічну особу. У рішенні «[PERSON] проти Австрії» Суд вважає, що оскаржені заяви в даній справі, мають розглядатися як оціночне судження, а не ствердження факту. Суд нагадує, що наявність фактів може бути продемонстрована, у той час як достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу довести правдивість оціночного судження виконати неможливо, і така вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (наприклад, рішення у справі «[PERSON] проти Австрії» ). Оскільки судом не встановлено, що відповідачі у вищезгаданій статті розповсюдили недостовірну інформацію щодо позивача, який не скористався передбаченим ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» правом на відповідь у тому самому засобі масової інформації, зміст статті є оціночними судженнями відповідачів, а сам факт сприйняття позивачем субєктивних суджень, як таких, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію не дає підстав для спростування такої інформації у судовому порядку, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed