Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що її житловий будинок, який вона успадкувала після смерті матері, у якому проживає й зареєстрована, зареєстрований за іншою особою. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 02 лютого 2010 року мати позивача [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] 9/20 будинку [ADDRESS] . 11/20 будинку за вказаною адресою успадкувала дочка [PERSON] . [PERSON] . Насправді це два окремі будинки, які були побудовані на одній земельній ділянці та розділені між собою огорожею. 08 грудня 1989 року [PERSON] свій будинок, тобто 11/20 будинку [ADDRESS] , продала [PERSON] , матері [PERSON] (третьої особи по справі). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину позивач успадкувала 9/20 частини вищевказаного будинку після смерті своєї матері [PERSON] . У 2014 році позивач та [PERSON] зверталися до Носівської міської ради Чернігівської області із заявами про присвоєння будинкам окремих номерів. Про рішення, прийняте за результатами розгляду заяви, позивача повідомлено не було. У 2020 році [PERSON] повідомила, що має намір продати свій будинок [ADDRESS] й рекомендувала позивачеві привести документи на будинок позивача в належний стан. Із копій документів, наданих позивачеві [PERSON] , позивач дізналася про те, що 21 серпня 2014 року виконком Носівської міської ради приймав рішення про присвоєння її будинку іншої адреси - [ADDRESS] , а будинку [PERSON] було присвоєно номер будинку 31. 12 жовтня 2015 року [PERSON] подарувала свій будинок дочці [PERSON] . За [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснена державна реєстрація будинку [ADDRESS] . У жовтні 2020 року позивач знову звернулася до виконкому Носівської міської ради із заявою щодо впорядкування адресних реквізитів її будинку та отримала рішення від 22 жовтня 2020 року про присвоєння будинку фактичних адресних реквізитів - [ADDRESS] . Із указаним рішенням позивач звернулася до державного реєстратора Носівської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на свій будинок. Однак, отримала відмову державного реєстратора, адже будинок [ADDRESS] зареєстрований за іншою особою. Державний реєстратор повідомила, що підставами для реєстрації будинку може бути тільки судове рішення. Позивач указує, що попередні власники будинку, користуючись будинком № 31 , мали прописку (реєстрацію) за № 33, робочий проект на газопостачання на ім`я [PERSON] у 2002 році також був розроблений на будинок № 33 . 22 листопада 2013 року Носівська міська рада надала позивачеві дозвіл на приватизацію земельної ділянки біля будинку № 33 . Комунальні послуги позивач також сплачує за будинок № 33 . Але реєстрація місця її проживання значиться за [ADDRESS] . З метою приведення у належний стан документів щодо права власності на будинок, реєстрації права власності на будинок позивач звернулася до суду та просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у [ADDRESS] , та не стягувати з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 13 січня 2021 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 лютого 2021 року. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у яких указала, що підтримує свої позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а. с. 38). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що міська рада визнає позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 39). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання направила до суду заяву, у якій указала, що вона не заперечує проти задоволення позовної заяви, розгляд справи просить провести за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 9/20 частки житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02 лютого 2010 року державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області (а. с. 6). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим 16 липня 2013 року державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 9/20 частин житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 7). Судом встановлено, що 11/20 частини житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Носівською нотконторою 25.05.89 року, р. № 884, належала [PERSON] , яка 08 грудня 1989 року продала цю частину будинку [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 08 грудня 1989 року (а. с. 9). Судом установлено, що фактично вищевказані споруди є не частинами одного будинку, а двома різними будинками, які були побудовані на одній земельній ділянці, що підтверджується копією технічного паспорта на садибний житловий будинок, виготовлений КП «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської районної ради 06 червня 2013 року (а. с. 15-16). Судом установлено, що 01 серпня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зверталися до Носівської міської ради із заявами про впорядкування адресних реквізитів житлових будинків. За наслідками розгляду заяв Носівською міською радою було прийнято рішення від 21 серпня 2014 року № 129 про впорядкування адресних реквізитів житлових будинків по вулицях міста, яким житловому будинку по [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] - [ADDRESS] (а. с. 11). Згідно з копією договору дарування житлового будинку, посвідченого 12 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А., [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 13-14). Саме за [PERSON] на даний час зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 24-25). Рішенням виконавчого комітету Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області від 22 жовтня 2020 року № 287 про впорядкування адресних реквізитів житловому будинку, зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , присвоєно фактичні адресні реквізити: [ADDRESS] , що підтверджується витягом із відповідного рішення Носівської міської ради (а. с. 22). Судом установлено, що адресні реквізити спірного житлового будинку в різній документації різняться. Так, згідно з копією рішення Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області від 22 листопада 2013 року [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] площею 0,10 га (а. с. 26, 27). Робочий проект на газифікацію, розроблений на замовлення попереднього власника будинку [PERSON] , виготовлений на житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 20). Із копії будинкової книги видно, що попередні власники житлового будинку мали прописку (реєстрацію) за адресою: [ADDRESS] . А місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а. с. 28). У судовому засіданні встановлено, що 23 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Носівської міської ради Чернігівської області із заявою про державну реєстрацію її права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Однак, державний реєстратор прав на нерухоме майно Носівської міської ради Чернігівської області відмовила в державній реєстрації за позивачем права власності на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з тим, що право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за іншою особою, що підтверджується повідомленням державного реєстратора прав на нерухоме майно Носівської міської ради № 55385353 від 27 листопада 2020 року (а. с. 23). Як установлено, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] на замовлення позивача 14 грудня 2020 року виготовлений технічний паспорт (а. с. 17-19). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] станом на 16 грудня 2020 року становить 82000 грн. (а. с. 21). Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 4). Ураховуючи, що на час подачі відповідачем заяви про визнання позову розгляд справи по суті не розпочався, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved