Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 63, розташованої по вулиці Артема, 32 в м.Миколаєві, укладеного 21.06.1997 року між відповідачами та її померлим батьком на Південній Товарній біржі. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 21.06.1997 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього на той час сина [PERSON], [INFO], на Південній Товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], про що в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю зроблено запис за № 6798 від 21.06.1997р. та зареєстрований 24.06.1997р. в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 9691. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. 04.02.2014р. [PERSON], який їй доводився рідним батьком, помер. Після його смерті вона не може оформити спадщину через те, що договір не посвідчений нотаріально. Оскільки іншим способом вирішити це питання неможливо, з метою реалізації своїх спадкових прав, вона змушена звернутися до суду. Далі зазначала, що зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність суду не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Південна Товарна біржа- в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи- П'ята Миколаївська державна нотаріальна контора- надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є рідною донькою померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП № 282155. 21.06.1997 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього на той час сина [PERSON], [INFO], на Південній Товарній біржі було укладено договір № 6798 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], про що в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю зроблено запис за № 6798 від 21.06.1997р. 24.06.1997 р. право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації на імя [PERSON] та зроблений відповідний запис за реєстровим № 9691. Судом встановлено, що договір виконаний сторонами в повному обсязі: [PERSON] сплатив продавцям оговорену вартість квартири, вселився в неї, зареєструвався там, а відповідачі отримали оплату, звільнили квартиру від побутового майна та здійснили виселення та зняття з реєстрації з неї. 04.02.2014 року [PERSON] помер, тому іншого захисту своїх прав, ніж звернення до суду, позивач не має. Згідно з вимогами ст. 227 ЦК УРСР (в ред.. ЦК 1963р.), що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3, 4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України (в ред. 2003р.), то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР (в ред.1963р.) Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved