Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

У травні 2021 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що на кладовищі «Засумське», що розташоване в [ADDRESS] , похована її бабуся [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що 09 липня 2021 року вона звернулась до відповідача з заявою про отримання дозволу для подальшого оформлення у майбутньому договору-замовлення та отримання дозволу на підпоховання на місці поховання бабусі [PERSON] . У відповідь на заяву вона отримала лист з роз`ясненням, що оскільки позивач не зберегла оригінал свідоцтва про смерть бабусі, а свідоцтво про підпоховання користувачу місця поховання надається тільки при наявності оригіналу свідоцтва про смерть, їй рекомендовано звернутись до суду та довести право на це поховання. Вважає відмову неправомірною, тому що оригінал свідоцтва про смерть та свідоцтво про смерть, видане повторно, є рівнозначними документами, що мають однакову юридичну силу, а тому посилання відповідача на той факт, що відсутність оригіналу свідоцтва про смерть не дає підстав для проведення підпоховання померлого в родинну могилу є незаконними. Також зазначає, що вона весь час дбає про місце поховання [PERSON] , тому вважає себе повноправним користувачем місця поховання, облаштувала місце поховання бабусі, встановила намогильну споруду (пам`ятник), проте відповідач КП «Спеціалізований комбінат» не визнає її користувачем місць поховання бабусі. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] користувачем місця поховання бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , місце поховання якої знаходиться на Засумському кладовищі у місті Сумах, по вулиці Степана Бандери; зобов`язати Комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат» видати [PERSON] , як користувачу місця поховання Свідоцтво про поховання [PERSON] , яка померла [INFO] та була похована на Засумському кладовищі у місті Сумах по вул. Степана Бандери. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 27 жовтня 2021 року. У справі оголошено перерву до 11.11.2021 у зв`язку з закінченням процесуального часу, відведеного для розгляду вказаної справи. У відзиві на позовну заяву КП «Спецкомбінат» просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Засумське кладовище функціонує з 1880 року та відноситься до категорії частково закритих, територія цього кладовища не розділена на сектори, ряди та місця поховання. Поховання померлих на кладовищі здійснюється тільки при наявності вільних місць у родинних огорожах, а також проводиться підпоховання померлих відповідно до вимог діючого законодавства України. У позивача відсутні оригінал свідоцтва про смерть на померлого родича [PERSON] (померла [INFO] ), Повторне отримання свідоцтва про смерть, облаштування місця поховання, встановлення надмогильної плити та догляд за могилою не надає позивачці статусу користувача місця позовання. В розумінні ст.2 Закону України «Про поховання і похоронну справу» вона може бути користувачем місця поховання, якщо вона на відведеному місці поховання проводила це поховання та/або має відповідне свідоцтво про смерть і свідоцтво про це поховання. В судовому засіданні представник позивач позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача КП «Спецкомбінат» Азімов Р.К. заперечував проти задоволення позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] , виданого 11 серпня 1948 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , актовий запис № 433 (а.с.10). Згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого Міськ. РАЦС м.Суми 14.11.1949 року [PERSON] народилась [INFO] , батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Згідно з довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану від 31.05.2005 №550-03-79 шлюб громадян [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 18 липня 1975 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1034, 06 червня 1991 року зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, актовий запис № 364, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , яке видане 30 жовтня 1929 року, її батьками є [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). Наведені вище докази підтверджують, що [PERSON] є бабусею позивачки. Згідно зі свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Ковпаківським районним у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 19 березня 2018 року, мати позивача [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого Зарічним районним у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 29 листопада 2017 року, батько позивача [PERSON] помер [INFO] (а.с.12). Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим повторно 20 березня 2021 року Ковпаківським районним у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, бабуся позивача [PERSON] померла [INFO] у віці 44 років (а.с.8). Бабуся позивача похована на кладовищі «Засумське», що розташоване по вул. Степана Бандери в м. Суми (а.с.5, 15-16,). У листі від 13.07.2021 року № 01-11/98-П КП «Спеціалізований комбінат» повідомило позивача про те, що оскільки вона не зберегла оригінал свідоцтва про смерть бабусі [PERSON] , а свідоцтво про поховання користувачу місця поховання надається тільки при наявності оригіналу свідоцтва про смерть, тому їй необхідно довести свої право на це поховання, звернувшись до суду (а.с. 7). Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Матеріалами справи підтверджується, що позивач має оригінал свідоцтва про смерть бабусі [PERSON] . Безпіжставними є доводи відповідача про те, що повторно видане свідоцтво не є його оригіналом, оскільки повторно видане у встановленому порядку свідоцтва про державну реєстрацію акта цивільного стану в розумінні статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» має таку ж юридичну силу, як і свідоцтво, видане вперше. Суд вважає також необгрунтованими доводи відповідача про те, що позивачка не може бути визнана користувачем місця поховання відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», оскільки не здійснювала поховання та не має свідоцтва про поховання. Вказаний нормативний акт набрав чинності 27.07.2010, разом з цим, бабуся позивачки померла у 1947 році. Представник відповідача у судовому засіданні повідомив, що не має інформації, хто саме здійснював поховання [PERSON] , повідомив, що не водоліє інформацією, чи була передбачена у 1947 році видача свідоцтв про поховання та чи видавалось взагалі таке свідоцтво особам, які здійснили поховання чи родичам померлої. Разом з тим, таке свідоцтво на підставі норм, які діють на час розгляду справи, видається саме спеціалізованим комунальним підприємством, тобто відповідачем. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно вимагає від особи, яка є родичем померлої та фактично здійснює догляд за місцем поховання документа, видача якого не була передбачена законодавством на час смерті особи. Судом встановлено, що позивачка є онукою померлої [PERSON] , фактично здійснює догляд за місцем її поховання та має свідоцтво про смерть вказаної особи, а відтак, вона є користувачем місця поховання [PERSON] . Тому вимога про визнання [PERSON] користувачем місця поховання її бабусі є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не вбачає підстав для зобов`язання Комунального підприємства «Спеціалізований комбінат» видати [PERSON] , як користувачу місця поховання Свідоцтва про поховання [PERSON] . Відповідно до ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. Позивач не довела належними і допустимими доказами, що в 1947 році законодавством була передбачена видача такого свідоцтва. [PERSON] не могла бути виконавцем волевиявлення померлої бабусі та не могла здійснити її поховання, оскільки на момент її смерті (1947 р.) позивач ще не народилась (1949 р.н.). Враховуючи, що законодавством, яке діє на час розгляду справи, визначено конкретний перелік осіб, яким може бути видане свідоцтво про поховання, а позивачка об?єктивно не могла здійснювати поховання своєї бабусі, підстави для видачі їй свідоцтва про поховання відсутні. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, тому необхідно визнати позивача [PERSON] користувачем місця поховання бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , місце поховання якої знаходиться на Засумському кладовищі у місті Сумах, по вулиці Степана Бандери. У іншій частині вимог відмовити у зв?язку з необґрунтованістю.

Outcome: partial