Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS]. У будинку також зареєстрований її син [PERSON], який з 2004 року фактично не мешкає за місцем реєстрації. З цього часу відповідач не несе жодних обов'язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймає участі у поточному ремонті будинку, усі витрати, пов'язані з утриманням житла, несе [PERSON] Факт перебування [PERSON] зареєстрованим у зазначеному будинку змушує позивача нести додаткові витрати з комунальних послуг. У зв'язку із чим просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Представник позивача за договором про надання правової (правничої) допомоги, адвокат [PERSON], у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2-628, [PERSON] належить жилий будинок [ADDRESS]. Право власності на будинок 18.06.1992 року зареєстроване у Маріупольському бюро технічної інвентаризації за № 2333. Згідно актів від 11.12.2014 року, 05.05.2016 року та 02.04.2018 року, складених головою КСН у сел. Сартана м. Маріуполя та посвідченого Виконавчим комітетом Сартанської селищної ради м. Маріуполя Донецької області, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає по теперішній час. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS], з 2014 року, тобто понад чотири роки без поважних причин, що підтверджується актами КСН у сел. Сартана м. Маріуполя. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved