Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду указаним з позовом, зазначаючи, що з відповідачем він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2012 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. З вересня 2014 року донька проживає разом із ним у квартирі [ADDRESS]. Проживання доньки разом із ним зумовлено тим фактом, що відповідач почала проживати окремо, а доньку залишила за його місцем проживання. Він вважає, що проживання дитини спільно з ним є більш доцільним і надасть їй можливість та умови для належного виховання й розвитку, чого на часі бракує у відповідача, оскільки вона не має власного житла й проживає у свого співмешканця. Крім того, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Посилаючись на викладене, позивач просив визначити місце проживання доньки разом із ним і стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що він проживає у 3-кімнатній квартирі, де створені всі умови для проживання та навчання дитини, копія свідоцтва про право власності на житло міститься в матеріалах справи. Для доньки облаштовано окрему кімнату, в якій є письмовий стіл, куточок для занять, багато ігор та іграшок, а також все інше, що необхідно дитині для нормального розвитку. Крім того, він працює у ВАТ «Криворізька будівельна компанія» на посаді монтажника 3-го розряду та має можливість забезпечити доньці належні умови для розвитку та навчання, не вживає алкогольних напоїв, за місцем роботи та проживання характеризуються позитивно. Ураховуючи, що відповідач не надає дитині ніякої матеріальної допомоги, хоча згідно зі ст. 180 СК України зобов'язана надавати, він просив суд стягнути з останньої на його користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала та не заперечувала проти того, щоб дитина проживала разом з позивачем. Вважає, що він має більше можливостей для виховання дитини, яка буде проживати у звичній для неї обстановці. Також не заперечує проти стягнення з неї на користь позивача аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. Представники третіх осіб - служб у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради та виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в інтересах дитини вважають за доцільне визначити місце проживання дитини разом з позивачем, висновок виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі Дніпропетровської області ради міститься в матеріалах справи. Проти стягнення аліментів не заперечують. Заслухавши пояснення сторін і представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2012 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO]. На даний час між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Cудом встановлено, що на час розгляду справи дитині сторін виповнилось три роки. Згідно із листом комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» від 29 березня 2016 року № 555 відповідач перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 2013 року з приводу: розлад адаптації з порушенням емоцій та поведінки у примітивної особистості. З наданих суду позивачем доказів встановлено, що він працює та отримує заробітну плату, розмір якої за останні шість місяців складає 20 660 грн., що підтверджується довідкою про доходи. За місцем роботи позивач характеризується позитивно. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Оцінюючи надані сторонами докази у справі, виходячи з пояснень сторін та з метою захисту інтересів малолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання дитини разом із батьком, оскільки вона на даний час проживає з ним, яким створені необхідні умови для розвитку та виховання дитини. Вік дитини, на думку суду, дозволяє спільне проживання з батьком, тому що в такому віці вона вже не потребує постійного нагляду матері. Крім того, судом встановлено, що мати дитини офіційно не працює, не має власного житла й проживає у свого співмешканця, а також перебуває під наглядом лікаря-психіатра з 2013 року з приводу: розлад адаптації з порушенням емоцій та поведінки у примітивної особистості. Суд вважає, що проживання дитини разом із батьком є більш доцільним і відповідатиме інтересам дитини, чим проживання її з матір'ю. При цьому суд враховує, що при налагоджені свого побуту та матеріального стану, зміні ставлення до виховання дитини, налагодження стосунків з дочкою, відповідач має право ставити питання про повернення їй дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дочки та офіційно не працює, суд вважає за можливе стягнути з неї на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошові сумі в розмірі 1 000 грн. до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 15 червня 2015 року. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved