Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача в якості повернення боргу, дострокового повернення позики, відсотків за договором позики суму у розмірі 27\~120,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн., а також витрати на оплату правової допомоги у розмірі 500,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 15 лютого 2017 року він уклав з відповідачем договір позики на суму 22\~600,00 грн., що підтверджується розпискою від 15.02.2017 року, підписаною відповідачем. За умовами цього договору відповідач взяв у позивача в борг 22\~600,00 грн., які зобовязався повертати з 15 березня 2017 року щомісячно по 2\~000,00 грн. до повного розрахунку до 15.02.2018 року. При порушенні щомісячних виплат позичальник сплачує відсотки за користування грошима у розмірі 5 % на залишок суми. Але, відповідач грошові кошти не повертав та почав уникати будь-яких контактів з позивачем. Таким чином, основна сума неповернутого боргу залишилась у розмірі 22\~600,00 грн. Оскільки відповідач не виконує своїх обовязків згідно з умовами договору позики, позивач вимагає дострокового повернення позики у сумі 22\~600,00 грн. з виплатою відсотків від суми боргу у розмірі 5 % щомісячно від суми непогашеної заборгованості, розмір яких за 4 місяці становить 4\~520,00 грн. Таким чином, на теперішній час за договором позики відповідач має повернути позивачу 27\~120,00 грн. У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 лютого 2017 року [PERSON] надав у позику відповідачу - [PERSON] грошові кошти у розмірі 22\~600,00 грн., що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 15 лютого 2017 року (а.с. 3). Згідно вказаної розписки відповідач зобовязався повертати борг щомісячно по 2\~000,00 грн., починаючи з 15 березня 2017 року до повного розрахунку, до 15 лютого 2018 року. Крім того, сторони обумовили, що при порушенні [PERSON] щомісячних виплат щодо повернення позики, останньому будуть нараховуватись відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 5 % від суми залишку заборгованості. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується вищевказаною розпискою відповідача. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач [PERSON] в свою чергу порушив взяті на себе зобовязання, та не сплачує щомісячні платежі в рахунок повернення суми позики, які він зобовязаний був здійснювати з 15 березня 2017 року. Таким чином, на теперішній час сума неповернутої позики становить 22\~600,00 грн. Позивач зазначив, що відповідач уникає будь-яких контактів з позивачем та позику не повертає. У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, позивач вирішив скористатись правом вимоги щодо дострокового повернення позики та 22 червня 2017 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вже зазначалось вище, сторони обумовили, що при порушенні [PERSON] щомісячних виплат щодо повернення позики, останньому будуть нараховуватись відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 5 % від суми залишку заборгованості. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У частині 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений зазначеним Кодексом, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно з цією статтею ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У даному випадку сторони обумовили, що відсотки за користування грошовими коштами будуть нараховуватись у розмірі 5 % від суми залишку заборгованості у разі порушенні відповідачем щомісячних виплат щодо повернення позики. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування позикою за чотири місяці, протягом яких відповідач порушував зобовязання щодо здійснення щомісячних виплат по поверненню позики. Таким чином, розмір процентів, який позивач просить стягнути з відповідача за чотири місяці становить 4\~520,00 грн. (22\~600,00 х 5 % х 4 = 4\~520,00). Згідно\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики та процентів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики у загальному розмірі 27\~120 грн., яка складається з: основної суми боргу 22\~600,00 грн., процентів 4\~520,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2, 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно приписів ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що 20 червня 2017 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно п. 1.1 якого довіритель доручив, а адвокат прийняв на себе доручення щодо складення позовної заяви про стягнення суми боргу, дострокового повернення позики, сплати відсотків на користь [PERSON] з [PERSON] (а.с. 9). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу позивач надав суду квитанцію № 20 від 20 червня 2017 року, з якої вбачається, що адвокат [PERSON] прийняв від [PERSON] 500,00 грн. за складання позовної заяви про стягнення суми боргу з [PERSON] (а.с. 7). Факт виконання робіт повязаних з наданням правової допомоги підтверджується актом приймання-передачі наданих юридичних послуг від 20 червня 2017 року (а.с. 10). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надані належні та допустимі докази понесення ним витрат на правову допомогу, у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 500,00 грн. Підсумовуючи наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи усі докази у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 525, 526, 610, 612 1046 -1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved