Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до [PERSON] про відшкодування шкоди направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 94563 грн 89 коп. та судовий збір по справі у розмірі 1921 грн 00 коп. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 13.09.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №030603/4600/0000083 предметом якого є страхування транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , після чого 13.10.2017 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованного автомобіля під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Renault» д.р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , якого визнано винним внаслідок порушення ПДР України та ним завдано матеріальний збиток у розмірі 196763 грн 89 коп., також у відповідності до умов договору страхування ПРАТ «СК «Уніка» на підставі страхового акту здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 194563 грн 89 коп. та 13365 грн 00 коп. в погашення несплаченої частини страхового платежу, таким чином виплативши страхове відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06.08.2019 справу прийнято та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 60). Розпорядженням керівника апарату від 06.04.2020 у зв`язку із закінченням терміну повноваженням судді Марко Я.Р. по справі призначено повторний автоматизований розподіл вищезазначеної цивільної справи, яку передано у провадження судді 07.04.2020. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва вказану цивільну справу прийнято до свого провадження, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву та додатки до неї не отримав. Конверт повернувся на адресу суду (а.с. 64). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим для нього ст. 191 ЦПК України, та не надав відзиву на позовну заяву у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження від 08.04.2020 строк. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, 14.09.2017 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №030603/4600/0000083, предметом якого є страхування транспортного засобу «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 11-15). 13.10.2017 приблизно о 14 год. 06 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault» д.р.н. [NUMBER] по пр. Палладіна, 46-А в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та вчинив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] . Зіткнення вказаних транспортних засобів призвело до їх пошкодження. Постановою Святогшинського районного суду м. Києва від 09.11.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн 00 коп. (а.с. 44). Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до звіту про оцінку вартості матерілаьного збитку завданого власнику №01-08/11 від 08.11.2017, складеного на замовлення ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження КТЗ складає 197491 грн 79 коп. (а.с. 17-40). Згідно страхового акту №00239607 від 12.12.2017 у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» визнав ДТП страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 194563 грн 89 коп. (а.с. 7). Також, відповідно до наказу №00239607 від 12.12.2017 ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» прийняв рішення про оплату страхового відшкодування в розмірі 194563 грн 89 коп. (а.с. 6), що підтверджується платіжними дорученнями №053294 від 15.12.2017 сума 181198 грн 89 коп. та №00239607 від 15.12.2017 сума 13365 грн 00 коп. (а.с. 41, 42). Цивільно-правова відповідальність щодо транспортного засобу «Renault» д.р.н. [NUMBER] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в АТ «СК «АХА Страхування», згідно з полісом АК / 3288401 (ліміт за шкоду майну 100000 грн 00 коп. франшиза 0 грн 00 коп.), що підтверджується відомостями з Централізованої бази даних МТСБУ та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 45). Факт переказу суми страхового відшкодування в межах страхового ліміту винуватої особи в розмірі 100000 грн 00 коп. доданими до матеріалів справи письмовими доказами не підтверджено, але оскільки сторонами даний факт не оспорюється, суд приймає його до уваги. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 94563 грн 89 коп. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. За приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 27 постанови № 4 від 01.03.2013, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України в справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018, згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК), а також ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia(«суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Таким чином, до ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» перейшло право вимоги до відповідача відповідача на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на положення ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також, у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 Цивільного кодексу України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Згідно із ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку У відповідності до ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст. 1194 ЦК України: особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 03.10.2018 року по справі № 686/17155/15-ц, який підтримав правовий висновок, викладений у постанові ВСУ у справі № 6-691цс15 та зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхова виплата). На підставі цього висновку Верховний суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. Отже, оскільки страховик за полісом виплатив страхове відшкодування, він виконав своє зобов`язання перед потерпілим в повному обсязі, а різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Mitsubishi» д.н.з. [NUMBER] , та сумою виплати, зобов`язаний відшкодувати саме відповідач. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2102 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved