overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 26 січня 2007 року між сторонами Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, актовий запис № 37. Від шлюбу у сторін є дитина - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між сторонами не склалось через постійні конфлікти, суперечки, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сторони не ведуть спільне господарство, збереження сім'ї не можливе, збереження шлюбу суперечить її інтересам. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, проте зазначив, що не згоден з підставами, зазначеними позивачем в позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, шлюбні відносини припинились з 2016 року, збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе та суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Підсудність справи Печерському районному суду м. Києва визначена ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.06.2017 року. Позов [PERSON]мотивує тим, що 01 жовтня 2005 року між сторонами у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції в АРК укладено шлюб, актовий запис 523, що підтверджується виданим повторно Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві Свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу у сторін є дитина [PERSON] [INFO]. Подружнє життя між сторонами не склалось через постійну довготривалу відсутність відповідача дома, що призвело до постійних сварок, нерозуміння один одного, нехтування відповідачем сімейними цінностями, відсутность почуття любові та взаємоповаги між сторонами, з'явилась взаємна неприязнь один до одного. Протягом останніх півтора роки разом не проживають та спільного господарства не ведуть, збереження сім'ї неможливе, збереження шлюбу суперечить її інтересам. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки судом встановлено, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, сторони разом не проживають та збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе і суперечить інтересам позивача та інтересам її неповнолітньої дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 21 червня 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки. З грудня 2015 року вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що сім»ю зберегти неможливо, тому звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву в якій просить розглянути справу без її часті, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила витрати по сплаті судового збору покласти на неї. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі зазначив, що позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 червня 2014 року у відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 173, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], від 21 червня 2014 року (а.с 11). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 28 листопада 2014 року . (а.с.10). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання відновити собі дошлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітньої, а тому позов в цій частині можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Між тим, позовна вимога в частині залишення проживати разом з позивачем малолітнього сина [PERSON], задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надану суду жодного доказу на підтвердження того, що між сторонами існує спір щодо місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 23.07.2004 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох дітей, неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя не склалося, в сім»ї почали виникати непорозуміння, що призвело до погіршення сімейних стосунків і втрати почуттів один до одного. Сім»я носить формальний характер, оскільки вже чотири роки вони не проживають, спроби примирення виявилися марними, тому вважає, що см»я повністю розпалася і її збереження є неможливим. Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити та відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Від примирення сторони відмовилися. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.07.2004 року у виконавчому комітеті Пилипівської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 2 від 23.07.2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим повторно 15.06.2017 року. (а.с 17). Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей, неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про їх народження Серія [NUMBER], від 13.09.2003 року та Серія [NUMBER], від 11.01.2007 року. (а.с 6,7). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання відновити собі дошлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 29.10.2005 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що одруження з відповідачем виявилося невдалим, фактичні шлюбні відносини між ними припиненні з травня 2017 року, сім»я повністю розпалася. Позивач вважає збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечитиме інтересам сім»ї, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити та залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Від примирення сторони відмовилися. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.10.2005 року у відділ реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 599, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], від 29.10.2005 року. (а.с 4). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER], від 21.11.2005 року. (а.с 5). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 30.07.2011 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що через постійні суперечки та конфлікти їх спільне життя стало неможливим. У зв'язку з цим їх шлюбні стосунки стали нестерпними, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просила суд залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позов визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.07.2011 року у виконавчому комітеті Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 93, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим повторно 12.12.2014 року. (а.с 6). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER], від 11.11.2015 року. (а.с 5). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS]. 24 квітня 2014 року вона прописала в будинку свого сина [PERSON], однак він ні дня за вказаною не проживав, а проживав за адресою: [ADDRESS], де і зараз мешкає. Вона неодноразово просила сина знятися з реєстрації в належному їй будинку, але він казав, що в нього немає часу ходити по інстанціях. Внаслідок реєстрації відповідача в будинку вона не може оформити субсидію, і змушена сплачувати високу вартість комунальних послуг. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягала й просила його задовольнити. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки він за сімейними обставинами та по роботі не може прибути до суду.\~Позов визнав і просив його задовольнити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено у адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що позов визнаний відповідачем (заява від 29.06.2017 року), це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог\~відповідно до ст.174 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем мають дочку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тому позивач просила суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з дати подання позовної заяви та до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України). Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ щомісячно від дня пред'явлення позову до суду, а саме : 06.06.2017 року до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі на кожну дитину по 1000 грн. щомісячно. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалася на те, щосторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з червня 2006 року по березень 2013 року. Від вказаних відносин мають дітей - [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач не надає дітям матеріальної допомоги, тому вона змушена звернутися до суду та прохає стягнути аліменти на утримання дітей. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання дітей в меншому розмірі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. (а .с 3, 4). Батьком дітей вказаний відповідач. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, починаючи з моменту звернення позивача до суду та до повноліття дітей, оскільки відповідач зобов'язаний їх матеріально утримувати. Відповідач є працездатною особою, тому може надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У червні 2017 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності. У зазначеному домоволодінні зареєстрована спільна дочка позивачів - [PERSON], [INFO], яка є відповідачкою по справі. На теперішній час відповідачка проживає на території Російської Федерації та оформлює там громадянство. Відповідачка тривалий час в квартирі не проживає, її особистих речей в квартирі не має. Просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Позивачі у судове засідання не зявились, направили заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала нотаріально засвідчену заяву про визнання позовних вимог та проведення розгляду справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторонам по справі на підставі свідоцтва на право власності належить квартира [ADDRESS], зареєстрованого 03 січня 2001 року в Державному комунальному підприємстві «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним № 37437. З довідки № 248 виданої головою КСН «Нікопольський», за підписом двох сусідів, 12 червня 2017 року вбачається, що за вказаною адресою зареєстрована відповідачка [PERSON], однак з 26 березня 2016 року по теперішній час не проживає. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню та [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідачка не мешкає за місцем реєстрації більше одного року. Позивачка позов визнала, підтвердивши, що мешкає у Російській Федерації.

Outcome: approved