Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житлом з підстави, зазначеної у ч. 2 ст. 405 ЦК України. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власником житлового будинку, який розташований у м. Ізяслав по вул. Островського, 24-а, Хмельницької області. Вказане домоволодіння позивач отримала у приватну власність по договору дарування від свого сина. Також вказує, що з відповідачем у період з 20.11.1984 року по 15.04.2003 року перебувала у шлюбі. На даний час [PERSON] створив іншу сім»ю, та на протязі більше року не проживає у вказаному будинку. Тобто за місцем реєстрації відповідач понад рік не проживає, вказаним жилим приміщенням не користується, не сплачує комунальні послуги. За вказаних обставин позивачка не може у повній мірі використовувати свою власність, а тому і звернулася до суду з вказаним позовом. З огляду на викладене, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування вищевказаним жилим приміщенням. Позивачка [PERSON] в попередніх судових засіданнях позов підтримала та пояснила, що відповідач в спірному житловому будинку не проживає понад рік, особистих речей у будинку його не має, комунальні послуги за утримання будинку не здійснює. На даний час нею здійснюються ремонтні роботи у будинку за особисті кошти, тому реєстрація відповідача для неї створює певні незручності щодо подальшого використання своєї власності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, та пояснив, що він більш ніж рік у даному домоволодінні не проживає, оскільки створив іншу сім»ю. Крім того зазначив, що не проживає у будинку щоб не травмувати колишню дружину. Також вказав, що даний будинок ними був прибудований до будинку по вул.Островського, 24 м.Ізяслав, який частково належить йому. В звязку з цим він періодично навідувався до будинку що по вул.Островського, 24 м.Ізяслав, та надвірних будівель біля нього, оскільки там знаходяться його інструменти. Не заперечує щодо того, що ним не здійснюються будь-які заходи щодо утримання будинку по вул.Островського, 24-а, м.Ізяслав. В майбутньому має намір розділи з позивачкою суміжну земельну ділянку між будинками. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 156 ЖК України, члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки, а також членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Як встановлено судом, [PERSON] відповідно до договору дарування від 26.09.2014 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.09.2014 року, належить будинок № 24-а по вул. Островського, в м.Ізяслав, Хмельницької області. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу Серія І-БВ № 407522 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.11.1984 році, та дружина змінила прізвище по чоловікові на «Башняк». В подальшому даний шлюб на підставі рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15.04.2003 року був розірваний. Згідно довідки про склад сім»ї виданої виконавчим комітетом Ізяславської міської ради від 14.04.2015 року для [PERSON], остання зареєстрована в [INFO], та склад сім»ї її складається з [PERSON] колишній чоловік, [PERSON] син. Тобто, відповідач зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, як член сім»ї власника. Відповідно до оглянутих інвентарних справ: № 816 на домоволодіння № 24 по вул.Островського; та № 3518 на домоволодіння № 24-а по вул.Островського м.Ізяслав судом встановлено наступне. Будинковолодіння, що за адресою м.Ізяслав вул.Островського, 24-а, Хмельницької області належало для відповідача [PERSON] (свідоцтво про право власності на житловий будинок від 02.02.1998 року). 14 червня 2013 року [PERSON] на підставі договору дарування, подарував вказаний будинок для сина [PERSON], який в подальшому подарував його для матері [PERSON], про що свідчить договір про дарування від 26.09.2014 року. Будинковолодіння, що за адресою м.Ізяслав вул.Островського, 24, Хмельницької області, а саме ? частина його на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 17.03.1998 року належить відповідачу [PERSON] Слід також зазначити, що для сторін на праві власності також належить квартира, що [ADDRESS] (свідоцтво на право власності на житло від 25.10.1996 року). За таких обставин, позивачка [PERSON] на даний час є власником домоволодіння, що в м. Ізяслав по вул. Островського, 24-а, Хмельницької області, а відповідач більше року не проживає у даному будинку, що також стверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], які є їхніми сусідами, та підтвердили, що відповідач за вказаною адресою тривалий час не проживає. Жодних перешкод у здійсненні [PERSON] права на користування житлом позивачка та члени її сім»ї не здійснювали, що і ним особисто і не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім»ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім»ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім»ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів її сім»ї. Вказаний висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 5 листопада 2014 року по справі №6-158цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відповідач, не проживаючи у спірному житловому будинку без поважних причин більше одного року, втратив право користуватися зазначеним жилим приміщенням, а таму позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved