Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить припинити право власності на 1/24 частину квартири [ADDRESS] , що належать відповідачу, та передати відповідачу в якості компенсації вартості 1/24 частки у спільному майні 37817,00 грн., внесених позивачем на депозитний рахунок суду, а також просить визнати за позивачем право власності на 1/24 частину цієї квартиру. Позов обґрунтований наявністю визначених ст. 365 ЦК України обставин, за яких право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача до суду подав заяву з проханням проводити розгляд справи в її відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог та просить не стягувати з відповідача судові витрати, а також надала дублікат квитанції від 02.11.2020 року на суму 37817,00 грн. на підтвердження внесення позивачем коштів на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира. Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомив. До суду направив відзив на позовну заяву з викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову. У подальшому надав до суду заяву про визнання позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/24 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 06.08.2020 року в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку нерухомого майна, що знаходиться у спільній частковій власності, відмовлено. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи та представника позивача. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності, а саме позивачу - 1/3 частка та 15/24 часток квартири, а відповідачу - 1/24 частка, що встановлено рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 21.11.2019 року в справі № 295/15397/19, яке набрало законної сили 08.04.2020 року, та слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.10.2019 року. У висновку експерта від 03.09.2019 року № 772/09-2019 за результатами проведення оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження зазначено, що дійсна ринкова вартість квартири встановлено, що квартира [ADDRESS] становить 907600,00 грн., у тому числі вартість 1/24 частки - 37817,00 грн. Окрім того, визначено, що поділ трикімнатної квартири з виділом 23/24 та 1/24 часток не вбачається можливим. Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.12.2019 року, відповідач є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.09.1998 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду, іншими співвласниками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 311 ЦК України встановлює, що житло фізичної особи є недоторканим. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За правилами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частини першої ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно ч. 2 ст. 365 ЦПК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Дублікатом квитанції № 0.0.1891449664.1 від 02.11.2020 року підтверджується внесення [PERSON] на депозитний рахунок Богунського районного суду міста Житомира грошових коштів у сумі 37817,00 грн. на виконання умов ч. 2 ст. ст. 365 ЦК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року в справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. З огляду на те, що належна відповідачу 1/24 частка квартири [ADDRESS] є незначною і не може бути виділена в натурі, у власності відповідача перебуває 1/3 частка квартири [ADDRESS] , що вказує на те, що припинення права власності на спірну частку житлового приміщення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, і водночас за таких обставин суд приймає визнання позову відповідачем, так як таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому позовні вимоги ґрунтуються на положеннях закону й підлягають задоволенню.

Outcome: approved