Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів 185 425,81 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та моральну шкоду у сумі 50000,00 грн., завдану їй внаслідок дорожньо - транспортоної пригоди (ДТП), що сталася з вини [PERSON], під керуванням автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] /а.с.2-7/. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.12.2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто на користь з [PERSON] на користь [PERSON] 185425,81 грн. у відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а всього 190425,81 грн. В решті позову - відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат /а.с.97-101/. З таким рішенням не погодився [PERSON], подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив якого скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього відмовити /а.с.102-106/. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону. Судом першої інстанції встановлено, що 06.02.2016 року о 21 год. 50 хв. у м. Дніпро по вул. Донецьке шосе сталася ДТП за участю водія [PERSON], який керуючи належним на праві власності [PERSON] автомобілем [NUMBER], завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху та скоїв наїзд на автомобіль «ТОЙОТА», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням власника вказаного транспортного засобу - [PERSON], а також на автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та на автомобіль [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2016 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді одного року позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів /а.с.9/. На день вчинення ДТП, 30.03.2016 року, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова Група «ТАС», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/769260. Забезпеченим транспортним засобом, згідно вказаного полісу, є автомобіль [NUMBER]. Обовязковий ліміт відповідальності страховика відповідно до цього договору за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн., без франшизи /а.с.90/. Відповідно до висновку №3627 експертного дослідження автотоварознавця, вартість матеріального збитку, завданого [PERSON], як власнику автомобіля «ТОЙОТА», державний номерний знак [NUMBER], становить 235\~425,81 грн./а.с.10-14/. Відповідно до умов договору страхування, страхова компанія виплатила [PERSON] страхове відшкодування у сумі 50000 грн. /а.с.32,33/. Отже, різниця між вартістю відновлюваного ремонту автомобіля позивача та сумою страхового відшкодування становить складає 185\~425,81 грн. (235\~425,81 грн. 50\~000грн. =185\~425,81грн.), яку [PERSON] просила стягнути солідарно з відповідачів, а також 50000грн. у відшкодування моральної шкоди. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що завдану [PERSON] шкоду має відшкодовувати [PERSON], оскільки він є власником автомобіля [NUMBER]. Однак, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розяснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Розглядаючи по суті даний спір, суд першої інстанції не зясував, на якій правовій підставі [PERSON] керував автомобілем під час скоєння ДТП, що призвело до неправильного вирішення справи. Апеляційним судом встановлено, що особа, винна у скоєнні ДТП [PERSON], та власник автомобіля [NUMBER] - [PERSON] не перебувають у трудових відносинах. [PERSON] добровільно передав вказаний автомобіль [PERSON] та надав йому реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Вказані обставини відповідачами не заперечуються. Отже, в силу вищевказаних вимог закону та обставин справ, [PERSON], як особа, що на законній підставі керувала транспортним засобом, вина якої у вчиненні ДТП доведена, має нести відповідальність за завдання шкоди, а не власник автомобіля - [PERSON] Таким чином колегія суддів вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 185\~425,81 грн., що дорівнює різниці між вартістю відновлюваного ремонту автомобіля та сумою страхового відшкодування (235\~425,81 50\~000 =185\~425,81). Виходячи із обставин справи, засад розумності та справедливості, в силу ст.ст.23, 1167 ЦК Ураїни, апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, яких [PERSON] зазнала під час дорожньо-транспортної пригоди . Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції на підставі п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд виходить з норм ст.88 ЦПК України. Отже, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати по сплаті судового збору у сумі 1904, 26 грн.

Outcome: partial