Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулася до суду із цим позовом, в якому просила: - визнати протиправним та скасувати наказ Державного підприємства «Науково дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» №63-0 від 12.10.2020 в частині припинення з 12.10.2020 виплат начальнику юридичного відділу ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» [PERSON] надбавки до встановленого посадового окладу; - стягнути з ДП «Науково дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на її користь середній заробіток в розмірі 45 277,98 грн. за затримку розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.10.2020 позивач була звільнена з посади начальника відділу ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вказувала, що у п. 2 наказу про її звільнення вказано про виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації з 72 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Відповідно до довідки №1117/1.01-13 від 26.10.2020, додатком до якої є розрахунковий лист за період з 01.10.2020 - 31.10.2020, підприємство повідомило, що сума нарахованої заробітної плати за період 01.10.2020 по 31.10.2020 становить 7909,06 грн., сума вихідної допомоги - 15 163,42 грн. Позивач зазначила, що у розрахунковому листі вказаний оклад начальника юридичного відділу в розмірі 15336,00 грн. Так як в жовтні 2020 року був 21 робочий, а позивач у жовтні відпрацювала 17 робочих днів, виходячи з посадового окладу, позивачу за фактично відпрацьовані робочі дні підприємство повинно було нарахувати зарплату в розмірі 12 414, 86 грн. (15336,00:21х17). Проте, як зазначалося вище, підприємство повідомило, що сума нарахованої зарплати за період 01.10.2020 по 31.10.2020 (тобто за всі робочі дні жовтня) становить лише 7909,06 грн. Крім того, у вищевказаній довідці зазначено, що сума вихідної допомоги становить 15 163,42 грн. Позивач вказала, що середній місячний заробіток розраховується на підставі п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02. 1995 року, та враховуючи, що у серпні та вересні 2020 року (два календарні місяці, які передували місяцю звільнення) було відповідно 20 і 22 робочі дні (лист Міністерства соціальної політики України №1133/0/206-19 від 29.07.2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік»), то середній місячний заробіток в даному випадку становить 15 336,00 грн. (730,29х(42:2)). А відтак, сума вихідної допомоги в даному випадку повинна становити 15366, 00 грн., а не - 15163,42 грн. На думку позивача, недоплата підприємством грошових коштів при звільнені, в тому числі частина заробітної плати та вихідної допомоги, зумовлена тим, що 12.10.2020 в.о. директора ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водицч» Шинкаренко А. видав наказ №63-о, яким припинив з 12.10.2020 виплати надбавок до встановлених посадових окладів семи працівникам, в тому числі і позивачу (за наявними відомостями позивачу була припинена виплата надбавки в розмірі 5112,00 грн. за інтенсивність праці). На думку позивача, наказ №63-о від 12.10.2020 суперечить ч.3 статті 32, ч. 4 статті 97, статті 103 та п. 3 ч.1 ст. 247 КЗпП України. Позивач вважає, що, так як вона не була повідомлена пізніше ніж за два місяця про зміну розміру оплати, оспорюваний наказ не погоджений з профспілковим комітетом та, окрім того, відповідач в односторонньому порядку прийняв рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, колективним договором, то у суду є всі правові підстави визнати наказ №63-о від 12.10.2020 в частині припинення з 12.10.2020 виплати їй надбавки до встановленого посадового окладу протиправним та скасування його. Позивач зазначає, що в процесі ознайомлення з наказом №63-о ряд працівників підприємства написали свої зауваження, заперечення до наказу, в тому числі і позивач. Однак в.о.директора Шинкаренко А.І. жодних заходів, направлених на скасування незаконного наказу не вжив, тому позивач просить суд витребувати у відповідача оригінал наказу №63-о від 12.10.2020 для огляду в судовому засіданні. Позивач стверджує, що саме наказ №63-о від 12.10.2020 став підставою для порушення відповідачем ст.116 КЗпП України, так як відповідач при звільнені не виплатив їй всіх сум, що належать їй від підприємства. Також позивач 30.10.2020 звернулась до Державної служби України з питань праці зі скаргою-зверненням з проханням вжити невідкладних заходів, направлених на виплату їй підприємством належних їй грошових коштів в повному обсязі у зв`язку зі звільненням, а також провести інспекційний захід на предмет дотримання в.о. директора трудового законодавства в період масового звільнення працівників. Листом Держпраці України №6987/2.1/3.1 від 05.11.2020 погодило проведення Головним Управлінням Держпраці у Київський області проведення позапланового заходу державного нагляду у ДП «Науково-Дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» за її зверненням. Листом №43/1-Л-6310-8561 від 30.12.2020, який був відправлений 19.01.2021 та отриманий позивачем 23.01.2021, Головне Управління Держпраці в Київський області повідомило позивача, що відповідач перешкоджає службовій діяльності Державного інспектора праці, а саме: не надано доступу до виробничих, службових та адміністративних приміщень; не надано для ознайомлення книг, реєстрів та документів, що стало підставою для подачі заяви до поліції, а також матеріали справи передано на розгляд уповноваженою посадовою особою для прийняття рішення щодо застосування до підприємства фінансових санкцій. Також позивач вважає, що суд має стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки - з 27.10.2020 (наступний робочий день після звільнення) по 25.01.2021 (дата подачі позову). За цей період було 62 робочих дні (4-у жовтні, 21 - у листопаді, 22 - у грудні 2020 року та 15 робочих днів у січні 2021 року), середній заробіток в день 730,29 грн. (15336,00 грн.:(42:2)), у двох календарних місяцях серпні та вересні 2020 року, що передувало місяцю звільнення, було відповідно 20 та 22 робочі дні), а отже, до стягнення підлягає 45 277,98 грн. (730,29 грн. х 62 робочі дні). Викладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. Ухвалою судді від 28.01.2021 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.03.2021 було витребувано у відповідача належним чином засвідчений наказ №63-о від 12.10.2020. Ухвалою суду від 30.04.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання 05.07.2021 не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач свого представника в судове засідання 05.07.2021 не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки свого представника та позицію щодо позову суду не повідомив. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на відсутність заперечень від позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.10.2020 позивач була звільнена з посади начальника відділу ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України. У п. 2 наказу про звільнення вказано про виплату вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсації за 72 календарних дні невикористаної щорічної відпустки. Відповідно до довідки №1117/1.01-13 від 26.10.2020, додатком до якої є розрахунковий лист позивача за період з 01.10.2020 по 31.10.2020, відповідачем було зазначено, що сума нарахованої заробітної плати позивачу за період з 01.10.2020 по 31.10.2020 становить 7909,06 грн., сума вихідної допомоги - 15 163,42 грн. У розрахунковому листі вказано: оклад начальника юридичного відділу в розмірі 15 336,00 грн., виплата основної заробітної плати 9 948,50 грн., виплата вихідної допомоги - 15 163,42 грн. На ухвалу суду від 18.03.2021 відповідачем не було надано належним чином засвідчену копію оспорюваного наказу №63-о від 12.10.2020, а також не надано доказів, що такого наказу не існувало. 30.10.2020 позивач звернулась до Державної служби України з питань праці із скаргою-зверненням з проханням вжити невідкладних заходів, направлених на виплату їй підприємством належних їй грошових коштів в повному обсязі у зв`язку із звільненням, а також провести інспекційний захід на предмет дотримання в.о. директора трудового законодавства в період масового звільнення працівників. Листом Держпраці України №6987/2.1/3.1 від 05.11.2020 погодило проведення Головним Управлінням Держпраці у Київський області проведення позапланового заходу державного нагляду у ДП «Науково-Дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» за зверненням позивача. Листом №43/1-Л-6310-8561 від 30.12.2020, який був відправлений 19.01.2021 та отриманий позивачем 23.01.2021, Головне Управління Держпраці в Київський області повідомило позивача, що відповідач перешкоджає службовій діяльності Державного інспектора праці, а саме: не надано доступу до виробничих, службових та адміністративних приміщень; не надано для ознайомлення книг, реєстрів та документів, що стало підставою для подачі заяви до поліції, а також матеріали справи передано на розгляд уповноваженою посадовою особою для прийняття рішення щодо застосування до підприємства фінансових санкцій. З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Верховного Суду. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 3 статті 32 КЗпП України визначено, що про зміну розміру оплати праці працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно з ч. 4 ст. 97 КЗпП України роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, колективним договором. Статтею 103 КЗпП України передбачено, що про зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення працівник повинен бути повідомлений не пізніше як за два місяці до їх запровадження. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 247 КЗпП України питання оплати працівників роботодавець вирішує разом з профспілковим комітетом. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначенні в статті 116 цього кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться у день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні у ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація, повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору при розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Частинами 1, 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З огляду на ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Пунктом 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (в редакції на час звільнення позивача 26.10.2020), передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. У відповідності до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (в редакції на час звільнення позивача 26.10.2020), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків. Так, середньомісячний заробіток розраховується на підставі п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. З огляду на розрахунковий лист позивача за жовтень 2020 року її оклад становить 15 336 грн., позивач у жовтні 2020 року відпрацювала 17 робочих днів, кількість робочих днів у жовтні 2020 року становила 21 день, тому відповідач під час розрахунку з позивачем повинен був виплатити їй: 15 336 грн./21х17=12 414,86 грн. Проте, з розрахункового листа позивача за жовтень 2020 року вбачається, що їй відповідачем було виплачено заробітну плату за жовтень 2020 року за 17 робочих днів 9 948,50 грн., тобто на 2 466,36 грн. менше ніж було потрібно. А отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути цю суму, а також в порядку ст. 117 КЗпП України відшкодування за час затримки виплати цієї суми з дня звільнення по день звернення позивача до суду, як про це просить сама позивач, а саме: 2 466,36 грн.х3 місяці=7 399,06 грн. Тобто, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 9 865,42 грн., з якої відповідач під час виплати повинен відрахувати всі необхідні податки, збори та інші обов`язкові платежі. Стосовно вимог позивача про невідповідність розміру її вихідної допомоги, то нею не було надано доказів того, яким саме був розмір її заробітної плати у серпні та вересні 2020 року, що унеможливлює визначення дійсного розміру вихідної допомоги позивача. Про витребування у відповідача інформації, необхідної для встановлення розміру її середньомісячної плати, позивач не просила, а суд з власної ініціативи не має права витребовувати ці докази. А отже, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача недоплаченої частини вихідної допомоги та відшкодування за затримку її виплати. Стосовно вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу, то відповідач на витребування судом його не надав, тому в порядку ч. 10 ст. 84 ЦПК України суд визнає обставину його існування доведеною. Також відповідач не надав суду докази того, що позивач була повідомлена не пізніше ніж за два місяця про зміну розміру оплати, що цей наказ був погоджений з профспілковим комітетом, що його було не в односторонньому порядку прийнято відповідачем, а тому у суду є всі правові підстави визнати оспорюваний наказ в частині припинення з 12.10.2020 виплати позивачеві надбавки до встановленого посадового окладу протиправним та скасування його. Скасування згаданого наказу є підставою для відповідача здійснити перерахунок вихідної допомоги позивачу. Крім того, в порядку ст. 234 КЗпП України суд визнає поважною причину пропуску позивачем строку на звернення до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування наказу та поновлює його, оскільки вона намагалась вирішити це питання у позасудовому порядку. Так як вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу було задоволено, суд стягує з відповідача на користь неї судовий збір у розмірі 908 грн. Оскільки вимоги позивача про стягнення виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково, то суд стягує з відповідача на користь неї суму судового збору, що прямо пропорційна розміру задоволених вимог, а саме: 199,76 грн. Всього суд стягує з відповідача на користь позивача в порядку ст. 141 ЦПК України 1 107,76 грн. судового збору. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на викладене,

Outcome: partial