Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., приватний виконавець Виконавчого округу Запорізької області Хохлов К.К., в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчого напис, вчинений 21.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Личуком Т.В. і зареєстрований в реєстрі за № 4671, про стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того, [PERSON] просить вирішити питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України. Позов мотивує тим, що 22.12.2020 року нею отримано постанову про відкриття виконавчого провадження № 63951202 приватним виконавцем Виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис № 4671, вчинений 21.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківського області Личук Т.В. та вимога відповідача. Приватним нотаріусом Личуком Т.В. виконавчий напис № 4671 вчинений з посилання на те, що стягнення проводиться у безспірному порядку на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 138 800,89 доларів США (еквівалент до гривні становить 3 937 781,24 грн., що виникла, на думку відповідача, за кредитним договором № 0703/0408/71-079 від 29.04.20008 року, укладеного між нею та ПАТ «Сведбанк», та 1 500,00 грн. - за вчинення нотаріальних дій. Також, у виконавчому написі зазначено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником ПАТ «Сведбанк» згідно договору факторингу від 28.12.2021 2року. Однак позивач з вчиненим виконавчим написом та заявленою сумою боргу у розмірі 138 800,89 доларів США (еквівалент до гривні становить 3 937 781,24 грн.) не погоджується. Вважає, що виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню, сума заборгованості є спірною, обґрунтування чому полягає в наступному. Так, стягувачем було значно завищено суми вимог, які були пред`явлені позивачу, зокрема, 29.04.2008 року між нею та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 0703/0408/71-079, за яким надано кредитні кошти у розмірі 70 000 доларів США з цільовим використанням - для придбання житла. Цього ж дня, з метою забезпечення вищевказаного зобов`язання, між позивачем та ПАТ «Сведбанк» був укладений іпотечний договір, за умовами якого в заставу було надано житлове рухоме майно - квартира [ADDRESS] , яка придбана за рахунок кредитних коштів. У зв`язку з неможливістю виконання позивачем умов кредитного договору та простроченням платежів, 19.12.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ухвалене заочне рішення по цивільній справі № 2-3358/2011 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором від 29.04.2008 року № 0703/0408/71-079 в розмірі 729 000,13 грн. (сума основного боргу 727 180,13 грн., пені 45 511,40 грн., та судові витрати 1 820,00 грн. Тим самим, на вимогу ПАТ «Сведбанк» - стягувача, строк кредитування та сума заборгованості змінені і встановлені судовим рішенням, тому самостійному перерахунку відповідачем не підлягають. Згідно п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду (рішення по справі № 444/9519/12) вбачається, що право кредитування нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 28.12.2012 року Банком за договором факторингу передано право грошової вимоги заборгованості у розмірі, визначеному за рішенням суду, а саме у сумі 729 000,13 грн. 19.04.2016 року, державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3358/11 від 20.02.2013 року, за яким проводилось стягнення на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 729 000,13 грн. здійснено реалізацію на електронних торгах нерухомого майна - квартири за ціною 412 824,10 грн. Отже, вбачається, що сума заборгованості зменшилась за рахунок реалізації іпотечного майна, та станом на 19.04.2016 року складає 316 176,03 грн. Тобто, сума заборгованості, яку надав відповідач для вчинення виконавчого напису неаргументована, не відповідає дійсності та самостійно, безпідставно збільшена відповідачем, а також не перевірена приватним нотаріусом при здійсненні виконавчого напису. До того ж, позивач звертає увагу суду на те, що сума заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі безпідставно значно збільшена відповідачем, не застосовані строки позовної давності, оскільки заборгованість виникла у 2011 році та вже є рішення щодо стягнення боргу. На підставі викладеного, вбачається, що сума заборгованості, яка зазначена у виконавчому написі безпідставно значно збільшена відповідачем, не застосовані строки позовної давності, що свідчить про спірність суми боргу, в цілому. Крім того, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на порядку на підставі виконавчих написів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Порядок документів). Із змісту виконавчого напису вбачається, що такий вчинений на підставі пункту 2 Переліку документів. Разом з тим, постанова Кабінету Міністру України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою доповнено вказаний Перелік документів пунктом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», була визнана незаконною та нечинною на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 (залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року № К/800/6492/17, № К/800/6492/17, № К/800/7651/17). Таким чином, позивач вважає, що із врахуванням приписів статті 87 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Окрім того, [PERSON] покликається у позові на те, що захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, в порушення вимог, не було надіслано жодного повідомлення про вчинення виконавчого напису, суми та строків стягнення заборгованості за кредитним договором. Наслідки такого неповідомлення зазначені в узагаленні ВССУ від 07.02.2014 року Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні. А саме а п. 10 вказаного узагальнення вказано, що поза увагою нотаріусів часто залишається, те що стягувачі, звертаючись за вчинення виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судам під час розгляду таких справ має бути враховано суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено що при вчиненні напису сума заборгованості може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності суми немає. Позивач зазначає, що такого повідомлення стягувачем здійснено не було, що свідчить про спірність суми боргу. Нотаріус не повідомив боржника про те, що до нього звернулись з заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти незаконно нарахованих сум і відповідно нотаріус не мав вчиняти виконавчий напис, оскільки ним не була перевірена безспірність вимог кредитора (відповідача). Наслідки такого неповідомлення зазначені в узагальнені ВССУ від 07.02.2014 року Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні. А саме п. 10 вказаного узагальнення вказано, що неповідомлення боржника про вимогу кредитора є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Покликаючись на вищевикладене, на приписи ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», на правову позицію висловлену Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17, та правові висновки, висловлених Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, позивач просила позов задовольнити та визнати оскаржуваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2021 року, задоволено заяву позивача зупинено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2021 року, позовну заяву було залишено без руху. 04.02.2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в підготовчому засіданні. 09.03.2021 року на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача - адвоката Стеценка М.В., що діє на підставі довіреності № ДВК/385 від 06.01.2021 року, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. При цьому, представник у відзиві зазначив, що під час вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса відповідачем було подано всі визначені чинним законодавством документи. Надавати будь-які інші документи відповідач був зобов`язаний виключно у тому разі, якщо це вимагав би сам нотаріус , яким вчиняється виконавчий напис. Тому, вбачається, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису безспірність заборгованості позивача перед відповідачем була доведена у встановленому законодавством Порядком. Покликаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 15.01.2020 року в справі № 305/2082/14-ц, представник відповідача зазначив про те, що навіть наявність під час вчинення виконавчого напису судового спору про стягнення заборгованості не свідчить про спірність кредитної заборгованості та не є підставою для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Покликання позивача, як на підставу обґрунтованості заявленого позову, про визнання нечинною та скасування постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року постанови КМ України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», сторона відповідача вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року не була належним чином виконана та відповідно розділ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким регламентується вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені, не був належним чином скасований. А відтак, сторона відповідача вважає, що на день вчинення виконавчого напису нотаріуса зазначений розділ був чинним, та відповідно кредитори у кредитних відносинах мали право вчиняти виконавчі написи нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально засвідчені. 25.05.2021 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла письмова відповідь на відзив відповідача. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2021 року, закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилася, 14.09.2021 року від [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав. Треті особи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та гр. [PERSON] укладено кредитний договір № 0703/0408/71-079 від 29.04.2008 року Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2011 року, ухваленому у справі № 2-3358/2011, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Сведбанк» в особі Запорізького відділення АТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 0703/0408/71-079 від 29.04.2008 року у загальному розмірі 727 180,13 грн. та судовий збір у розмірі 1 700,00 грн., а всього стягнуто 729 000,13 грн. 28.12.2012 року Банком за договором факторингу передано право грошової вимоги заборгованості у розмірі, визначеному за рішенням суду, а саме у розмірі 729 000,13 грн. Як вбачається із акту № 320/8 державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 19.04.2016 року, при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП № 36805227 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3358/11 від 20.02.2013 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 72 9000,13 грн., здійснено реалізацію на електронних торгах нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , за ціною 412 824,10 грн. 21.10.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис, який був зареєстрований в реєстрі за № 4671, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 0703/0408/71-079 від 29.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] . Згідно представленої позивачем та долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису від 21.12.2020 року № 4671 встановлено, що таким було вирішено стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 0703/0408/71-079 від 29.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Сведбанк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року. Строк платежу по кредитному договору настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.07.2017 року по 01.07.2020 року. Стягуваний розмір заборгованості складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 59 279 доларів США 25 центів; простроченої заборгованості за відсотками та комісією - 78 933 доларів США 79 центів; строкової заборгованості за сумою кредиту - 0 доларів США 00 центів; строкової заборгованості за відсотками та комісією - 587 доларів США5 центів, штрафних санкцій - 0 доларів США 00 центів 1500,00 грн. суми плати, що здійснені стягувачем за вчинення виконавчого напису. Загальна сума заборгованості становить 138 800 доларів США 89 центів (що на день вчинення цього напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,37, становить 3 937 781,24 грн.) та 1 500,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Хохловим К.К. 17.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 63951202. 29.12.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушення процедури вчинення такого та пропуском трирічного строку. Крім того, позивач оспорює суму заборгованості, зазначену у виконавчому написі, та вважає таку неправомірною. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року в справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), яка відступила від висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 17.05.2018 року у справі № 307/1580/17 щодо застосування положень частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних про те, що статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до статті 259 ЦК України збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Відтак Велика Палата Верховного Суду відступивши від цього висновку, вважає, що зазначений строк не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 06.05.2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як встановлено судом з матеріалів справи по виконавчому напису нотаріуса стягується з позивача заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 0703/0408/71-079 від 29.04.2008 року, який укладено між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] . Відомостей на підтвердження того, що позивач [PERSON] була повідомлена про зміну кредитора у зобов`язанні, стороною відповідача суду не представлено. Зі змісту оскаржуваного виконавчого напису незрозумілим є те, чи враховано при його вчиненні факт стягнення з [PERSON] в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» боргу за кредитним договором № 0703/0408/71-079 від 29.04.2008 року на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2011 року в справі № 2-3358/2011, яким позов ПАТ «Сведбанк» в особі Запорізького відділення АТ «Сведбанк» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором було задоволено. Суд вважає хибними покликання сторони відповідача в даній справі на висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 15.01.2020 року в справі № 305/2082/14-ц, зокрема в частині про те, що навіть наявність під час вчинення виконавчого напису судового спору про стягнення заборгованості не свідчить про спірність кредитної заборгованості та не є підставою для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. А також про те, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Оскільки на момент вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису (21.10.2020 року) судовий спір про стягнення кредитної заборгованості був відсутній, оскільки вирішений ще рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2011 року в справі № 2-3358/2011. Крім того, суд не може не врахувати і того факту, що на підставі судового рішення стягнуто кредитну заборгованість в розмірі 724 180,13 грн., що є в рази меншою від розміру заборгованості, яка стягується на підставі оскаржуваного виконавчого напису - 138 800 доларів США 89 центів (на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,37, становить 3 937 781,24 грн.). Крім того, детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому написі, суду не представлено. Відсутні у справі й докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Також, суд вважає суд правдивими і такими, що відповідають обставинам справи та наявним в ній матеріалам, покликання позивача про вчинення виконавчого напису з пропуском трирічного строку давності, оскільки жодних документів на спростування вказаних покликань стороною відповідача не представлено. Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що жодним чином не оспорює права відповідача, як кредитора, на захист своїх порушених прав, в тому числі шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, про яке зазначене у відзиві на позов, однак таке не спростовує факту реалізації такого права відповідачем з пропуском трирічного строку давності, оскільки первісно вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0703/0408/71-079 від 29.04.2008 року було заявлено у 2011 році шляхом подачі відповідного позову до суду, а виконавчий напис про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором № 0703/0408/71-079 від 29.04.2008 року вчинено 21.10.2020 року. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а відтак підлягає задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 908,00 грн. судового збору сплачений нею за подання позовної заяви до суду, та судовий збір у сумі 420,40 гривень, сплачений нею за подання заяви про забезпечення позову. Доказів того, що позивачем були понесені будь-які інші витрати, пов`язані з отриманням правничої допомоги, позивачем суду надано не було. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved