Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача та, після остаточного уточнення позовних вимог, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права власності на квартиру [ADDRESS], позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2015р., укладеного між нею та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., реєстровий №2821, вона є одноосібним власником спірної квартири за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.05.2015р. Відповідач [PERSON] з 06.12.2007р. з дозволу колишньої власниці квартири - [PERSON], був зареєстрований в спірній квартирі. Реєстрація відповідача була зумовлена проханням останнього мати можливість вести приватну підприємницьку діяльність в м.Запоріжжя. Тривалий час відповідач в спірній квартирі не проживає, не користується нею, його речей в квартирі немає. 07.07.2015р. між нею та відповідачем було складено акт прийому-передачі технічних побутових приладів та особистих речей відповідача, які останній вивіз з квартири.Також він розірвав договір про надання телекомунікаційних послуг за адресою спірної квартири, не сплачує комунальні платежі та інші кошти на утримання квартири. Між ними відсутня домовленість стосовно його проживання в спірній квартирі, інших будь-яких договірних правовідносин між відповідачем та попередніми власниками, які б давали підстави для обмеження прав позивача, як нового власника, не існує. Заяв від відповідача до державних реєстраційних органів, що він не проживатиме в квартирі з поважних причин чи прохання закріпити за ним житло у спірній квартирі, немає. У сімейних чи шлюбних відносинах з відповідачем вона ніколи не перебувала, спільного господарства не вела, сумісно не проживала. Відповідач, будучи зареєстрований у квартирі, що на даний час належить їй на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти користуватися і розпоряджатись належним майном. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та пояснила, що позивач [PERSON] є одноосібним власником спірної квартири, відповідач [PERSON] не має права користування вказаною квартирою, тривалий час квартирою не користується, його речей в квартирі немає, на даний час в квартирі не зареєстрований, оскільки знятий з реєстрації на підставі рішення суду. Незважаючи на те, що рішення суду, за яким відповідача знято з реєстрації скасовано, він вимоги до позивача про вселення в квартиру, поновлення реєстрації за спірним помешканням не висуває. При цьому зазначає, що скасовуючи рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.10.2015р. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24.12.2015р., за якими відповідача було знято з реєстрації за адресою спірної квартири, суд касаційної інстанції вказав на те, що при вирішенні спору неправильно було визначено характер правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а також вказав на необхідність уточнення позовних вимог. В зв'язку з цим було уточнено позовні вимоги, які представник позивача і просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в спірній квартирі він дійсно був зареєстрований, але з 02.02.2016р. знятий з реєстрації за адресою спірної квартири на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.10.2015р. за цією ж справою, яке в подальшому було скасовано в касаційній інстанції, а справа була повернута на новий розгляд. На даний час він в спірній квартирі не мешкає, житловим приміщенням не користується, ніяких перешкод позивачу у володінні чи користуванні квартирою не чинить, з заявою про поновлення реєстрації за адресою спірної квартири не звертався, і такі вимоги до позивача не висував. Зазначає, що між сторонами фактично триває спір щодо права власності на спірну квартиру. Так, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.09.2016р., в межах іншої цивільної справи, було частково задоволено його позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], зокрема, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, набутою ним та [PERSON] за час спільного проживання однією сім'єю, за ним визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири та витребувано вказану частку на його користь з володіння [PERSON] Вказане судове рішення набрало законної сили з моменту проголошення. При цьому вказує, що зареєструвати своє право власності на частку в спірній квартирі у встановленому законом порядку він не може, оскільки ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2016р. було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 06.09.2016р. до закінчення касаційного провадження. На даний час касаційне провадження не закінчено. Зазначив, що від рішення касаційної інстанції буде залежати, чи має він право користування спірним житловим приміщенням. В разі залишення рішення суду апеляційної інстанції без змін, він зареєструє своє право власності на частку спірної квартири та буде претендувати на користування житловим приміщенням в спірній квартирі. На даний час спір з приводу наявності перешкод у здійсненні права власності позивача на квартиру та користування житловим приміщенням в спірній квартирі між сторонами відсутній. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Суд, вислухавши доводи представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним в задоволені позову [PERSON] відмовити через таке. У ст. 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з положенням ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2009 року, який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09.04.2015 року. [PERSON] була власником спірної квартири[ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 27 серпня 2007 року, укладеним між нею та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., реєстровий номер №2138. Згідно довідки ЦОА МКП «Основаніє» від 22.06.2015р., відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі за адресою:[ADDRESS], з 06.12.2007 року. Згідно договору дарування від 15.04.2015р., [PERSON] подарувала спірну квартиру [PERSON], яка у свою чергу 15.05.2015р. уклала договір купівлі-продажу зазначеної квартири з [PERSON], яка зареєструвала своє право власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. 02.07.2015р. між МКП «Основаніє» та [PERSON] укладено договір, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у [ADDRESS] 03.07.2015р. між ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Правобережного відділення з ОПС ЗМЕМ та [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією в спірній квартирі. Особовий рахунок [NUMBER] зареєстрований на [PERSON] з 03.07.2015р. Відповідно до копій платіжних квитанцій від 14.08.2015р., 13.10.2015р. [PERSON] сплачувала за комунальні послуги, які надавались за адресою спірної квартири: [ADDRESS]. 07.07.2015р. між сторонами у справі було складено акт прийому-передачі технічних побутових приладів та особистих речей відповідача, які останній отримав зі спірної квартири. З листа ПАТ «Укртелеком» від 10.08.2015р. вбачається, що з відповідачем розірвано договір про надання телекомунікаційних послуг за адресою спірної квартири. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя ЄУН №337/3385/15-ц, провадження №2/337/1439/2015 від 27.10.2015р. було задоволено позов [PERSON], зокрема, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою та зобов'язано Хортицький відділ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24.12.2015р., рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у спірній квартирі було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення було залишено без змін. Рішення набрало законної сили 24.12.2015р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2016р., рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.10.2015р. та рішення апеляційного суду Запорізької області від 24.12.2015р. скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-27/6-696 від 25.01.2017р., [PERSON], був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.12.2007р. та знят з реєстрації 02.02.2016р. на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя у справі №337/3385/15-ц, провадження №2/337/1439/2015 від 27.10.2015р. Також судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.09.2016р. було частково задоволено позов [PERSON] по цивільній справі за його позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Буцикіна Л.О., про встановлення факту проживання чоловіки та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання договору дарування недійсним, витребування майна з незаконного чужого володіння, поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна. Так, вказаним судовим рішенням було встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 01.09.2006р. по 25.02.2009р.; визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON]; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, набутою [PERSON] та [PERSON] за час спільного проживання однією сім'єю, визнано за [PERSON] та [PERSON] право приватної власності за кожним по 1/2 частині спірної квартири; витребувано 1/2 частку спірної квартири з володіння [PERSON] на користь [PERSON] Рішення набрало законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2016р., у вищевказаній справі відкрито касаційне провадження та виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 06.09.2016р. зупинено до закінчення касаційного провадження у справі. На даний час касаційне провадження у вказаній справі триває. Згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №74751381, право власності на квартиру [ADDRESS], станом на 03.12.2016р. зареєстровано за [PERSON] Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Стаття 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення або його користування. Проаналізувавши наведені вище норми законодавства України суд прийшов до висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч.2 ст.59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Оскільки відповідно до ст.15 ЦК України та ст.3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, необхідно встановити чи дійсно порушуються права позивача [PERSON], як власника квартири, та з'ясувати у чому саме полягає порушення її законних прав. Звертаючись до суду та уточнюючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач [PERSON], будучи зареєстрований у спірній квартирі, яка належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника, на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, а саме квартирою. При цьому, як встановлено судом та не спростовувалось сторонами на час судового розгляду справи, відповідач [PERSON] в спірній [ADDRESS] не зареєстрований з 02.02.2016р., тривалий час не проживає в ній та спірною квартирою не користується, його речей в квартирі немає, вимог до позивача про надання йому права користування спірною квартирою, вселення в квартиру не пред'являє. При цьому відповідач наполягає, що будь-яких перешкод у здійсненні позивачем права власності, зокрема, права користування, володіння та розпорядження спірною квартирою, він не чинить та зазначає, що між сторонами в межах іншої цивільної справи існує спір щодо права власності на спірну квартиру, тому питання щодо його права користування квартирою, а також реєстрації за адресою спірного житлового приміщення, він буде вирішувати лише після прийняття остаточного судового рішення щодо його права власності на частку квартири та реєстрації його права власності на частку квартири в установленому законом порядку. В судовому засіданні представником позивача не наведено переконливих доводів та не надано належних доказів, які б свідчили про те, щона час розгляду справи, у позивача [PERSON], як власника, наявні обмеження у здійсненні права власності спірною квартирою, або через перешкоди з боку відповідача [PERSON], позивач [PERSON], як власник, позбавлена права вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Оскільки позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження тих обставин на які вона посилається, як на підставу заявлених вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог та необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed