Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

У травні 2010 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], просячи: визнати недійсним договір купівлі - продажу домоволодіння із земельною ділянкою від 04.09.2009 р., укладений між ним і відповідачем. У лютому 2013 р. уточнив позов і просить: визнати недійсним договорів від 04.09.2009 р. купівлі - продажу домоволодіння з земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між ним і відповідачем [PERSON] і витребувати від відповідача [PERSON] із чужого незаконного володіння спірне майно, а саме вказане домоволодіння із земельною ділянкою, повернувши їх у свою власність. Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2008 р. між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу домоволодіння із земельною ділянкою. Згідно п. 1 зазначеного договору він продав, а [PERSON] купив належне йому - позивачу на праві приватної власності домоволодіння, яке в цілому складається з цегляного житлового будинку «А» - 1, загальною площею 252,1 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м., літньої кухні «Б» - цегляної, сараю «В» - цегляного, погребу «Д» - цегляного, огорожі № 1, хвіртки № 2, вимощення І, з земельною ділянкою площею 0,1 га., у межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У п. 4 Договору зазначено, що продаж домоволодіння з земельною ділянкою вчинено за 969588 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 199886,20 доларів США. Однак, ні в момент підписання договору купівлі - продажу, ні до цього, ні після відповідач не здійснив розрахунку із ним за придбане домоволодіння. Крім того, [PERSON] заявив, що він і не мав наміру сплачувати грошові кошти, оскільки на його думку придбане домоволодіння ніколи не належало позивачу. Оскільки, неодноразові вимоги сплатити гроші за продане домоволодіння не призвели до позитивних результатів, а відповідач не приховує факту ухилення від їх сплати, вважає за необхідне звернутися за судовим захистом, та просити суд визнати правочин недійсним з наступних підстав. Оскільки відповідач не мав на меті реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором купівлі - продажу, зокрема - сплатити продавцю за придбане домоволодіння певну грошову суму, договір купівлі - продажу домоволодіння із земельною ділянкою має бути визнаний недійсним. Але спірне домоволодіння 11.07.2011 р. перейшло у власність [PERSON], яка мешкає у Російській Федерації, [ADDRESS]. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Представник позивача та позивач надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про невизнання позову. Відповідач [PERSON] будучи повідомленою належним чином згідно до абз. 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явилася. Судом було вжито заходів відповідно до ст. ст. 33, 76 ч. 7 ЦПК України до її допиту за місцем проживання в Російській Федерації та вручення їй копій процесуальних документів і викликів за дорученням. Але у зв'язку з неможливістю допиту та вручення процесуальних документів і викликів, так як вона не з'явилася до компетентного суду Російської Федерації, то доручення було повернуто Тернівському районному суду м. Кривого Рогу як невиконане. Третя особа, будучи повідомленою належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи - докази: договір від 04.09.2008 р. купівлі - продажу, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, кредитний договір від 04.09.2008 р. № 014/152573/3656/74, іпотечний договір від 04.09.2008 р. № 16300/3656/305653, інформаційну довідку від 17.09.2012 р. з реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтво від 11.07.2011 р. про належність [PERSON] на праві власності спірного домоволодіння та матеріали кримінальної справи № 1-431/10/0408 Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу: постанову від 25.08.2009 р. про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи, постанову від 05.08.2009 р. про відмову в порушення кримінальної справи, постанову від 15.03.2010 р. про виділення матеріалів кримінальної справи, постанову від 10.06.2010 р. про відмову в порушенні кримінальної справи, постанову від 01.04.2010 р. про відмову в порушенні кримінальної справи, постанову від 14.07.2010 р. про закриття провадження у кримінальній справ за амністією (а.с. 5, 40, 41-44, 46-48, 122-123, 156, 216, 217 - 218, 219-220, 221-222, 223-224, 225-231), вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.09.2008 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу домоволодіння із земельною ділянкою. Згідно п. 1 зазначеного договору позивач продав, а [PERSON] купив, належне позивачу на праві приватної власності домоволодіння, яке в цілому складається з цегляного житлового будинку «А» - 1, загальною площею 252,1 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м., літньої кухні «Б» - цегляної, сараю «В» - цегляного, погребу «Д» - цегляного, огорожі № 1, хвіртки № 2, вимощення І, з земельною ділянкою площею 0,1 га., у межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У п. 4 Договору зазначено, що продаж домоволодіння з земельною ділянкою вчинено за 969588 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 199886,20 доларів США, що гроші покупець сплатив продавцю при підписанні та посвідченні цього договору: частково за власні кошти та частково за кошти, що отримані ним в кредит в ВАТ (ПАТ) «Райффазен Банк Аваль» 04.09.2008 р.. Згідно договору іпотеки та кредитного договору, [PERSON] 04.09.2008 р. за № 014/152573/3656/74 уклав з ВАТ (ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір, передавши по договору іпотеки в забезпечення виконання кредитного договору придбане у [PERSON] домоволодіння, тоб - то вказані договори були укладені вже після укладення договору купівлі - продажу, коли [PERSON], не отримавши грошових коштів, підписав оспорюваний договір і коли [PERSON] міг надати цей договір банку як нібито новий власник домоволодіння для оформлення договору кредиту та договору іпотеки, при цьому без реєстрації свого права власності на нерухоме майно у встановленому законодавством порядку. Після отримання кредиту [PERSON] грошові кошти передав [PERSON] замість позивача. Тоб - то, ні в момент підписання договору купівлі - продажу, ні до цього, ні пізніше [PERSON] не здійснив розрахунку зі [PERSON] за придбане домоволодіння. Стаття 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Частина 5 ст. 203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно до ст. 334 ЦК України право власності у покупця (набувача) майна по договору купівлі - продажу нерухомого майна, виникає з моменту державної реєстрації договору. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення та не породжує юридичних наслідків, у тому числі переходу права власності до набувача. Тоб - то під час укладення договорів кредиту та іпотеки від 04.09.2008 р. [PERSON] не був власником спірного домоволодіння. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 575 ЦК України застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою. Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави ( ч. 2 ст. 583 ЦК України). За ст. 5 Закону України «Про іпотеку» лише власник може передати майно в іпотеку. Оскільки договір купівлі - продажу від 04.09.2008 р. визнано недійсним, то майно не вибувало з власності [PERSON], який майно в іпотеку не передавав та згоди на передачу належного йому майна в іпотеку [PERSON] не надавав. Недійсний правочин не створював для [PERSON] правових наслідків, він не був наділений повноваженнями передати домоволодіння в іпотеку. Пункт 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним»: реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Після оцінки та дослідження доказів у справі, надані позивачем, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, докази вважаються судом належними та допустимими, і вони свідчать про наявність підстав для визнання недійсним договору від 04.09.2008 р. купівлі - продажу між позивачем та відповідачем [PERSON], з відповідними наслідками, а також про необхідність витребування із чужого незаконного володіння, а саме у відповідача [PERSON] спірного майна, та повернення його у власність позивача. На підставі викладеного ст. ст. 203, 215, 236, 319, 334, 388, 575, 583, 655 ЦК України,

Outcome: approved