Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

У травні 2018 року позивач, звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просив змінити розмір аліментів, присуджених за рішенням суду, та стягувати з\~останньої на\~його користь аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до їх повноліття. В обґрунтування позову зазначив, що сума стягуваних аліментів в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно є недостатньою для їх утримання та забезпечення усім матеріально-необхідним. Крім того зазначає, що в даний момент його матеріальний стан погіршився, оскільки він ніде офіційно не працює, обоє дітей кожного року хворіють на ГРВІ, а сину з 2017 року кардіологом встановлено діагноз: синдромом вегетативної дисфункції, тому потребують постійних додаткових матеріальних затрат на лікування та оздоровлення. Починаючи з 2013 року відповідач припинила в повній мірі сплачувати аліменти на утримання своїх двох неповнолітніх дітей, місця проживання яких після розірвання шлюбу цього ж року, визначено зі мною та які повністю з цього часу перебувають на моєму утриманні. Відповідач має велику аліментну заборгованість, життям дітей не цікавиться та жодним чином матеріально не забезпечує, хоча має таку можливість, що призводить до фінансової нестабільності, утисканні їх прав в забезпеченні усім матеріально-необхідним для нормального і здорового розвитку та існування. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач була повідомлена, зокрема судова повістка направлялась за останнім відомим та вказаним у позовній заяві місцем її проживання та була отримана нею особисто 23.05.2018 року, про причини неявки до суду вона не повідомила, заперечення проти позову не подала, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 22.01.2013 року шлюб між сторонами розірвано, від якого вони мають спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], яких після розірвання шлюбу залишено на вихованні з батьком, позивачем по справі, - [PERSON] (а.с.5,8, 9,15). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України), а у разі якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ст. 199 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дочку, сина визначені ст.ст. 181, 200 СК України, за змістом яких, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.07.2013 року (далі Рішення) та виконавчого листа № 285/2774/13-ц від 16.07.2013 року (далі Виконавчий лист) з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13.06.2013 року до їх повноліття, а саме сина 11.09.2025 року, доньки -22.07.2028 року.(а.с. 10-11, 14) Відповідно до матеріалів справи, а саме копії трудової книжки позивача і довідки центру первинної медико-санітарної допомоги м. Новограда-Волинського від 07.05.2018 року, встановлено, що починаючи з 08.07.2011 року позивач звільнений та офіційно не працює, проте на обліку як безробітній не рахується, обоє дітей починаючи постійно хворіють на ГРВІ не менше двох разів на рік, а сину з 2017 року кардіологом встановлено діагноз: синдром вегетативної дисфункції. (а.с.7, 16-17). Довідкою Новоград-Волинського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 04.05.2018 року підтверджено наявність аліментної заборгованості у відповідача, по сплаті аліментів на утримання своїх двох неповнолітніх дітей, починаючи з червня 2013 року по травень 2018 року, в розмірі 36\~733 грн. 33 коп. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, з часу видачі Виконавчого листа матеріальний стан сторін змінився. У відповідача покращився матеріальний стан, зі змісту позовної заяви та слів самого позивача встановлено, що мати дітей періодично отримує стабільний матеріальний дохід, який дозволить їй сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлений Рішенням суду, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на своєму утриманні вона немає, у встановленому законом порядку не подала будь-які заперечення та не висловила власної думки, щодо розміру аліментів встановлених позивачем, якому, вважаючи на те, що на його утриманні перебуває двоє їх спільних неповнолітніх дітей, на сьогоднішній день він офіційно не працевлаштований і позбавлений стабільного, високого матеріального заробітку, катастрофічно не вистачає для забезпечення дітей усім матеріально необхідним суми у 800 грн., які відповідач не сплачує, що позбавляє його можливості надати належний матеріальний рівень забезпечення сина та доньки. Зазначені обставини є підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи наявність потреби позивача у фінансовій допомозі з боку відповідача, яка є здоровою молодою особою 30 років, працездатного віку, а також те, що в судове засідання вона не прибула та не надала жодних заперечень проти позову; з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (з 01.01.2018 року становить 1 860 грн. для дітей віком від 6 до 18 років), розмір мінімальної заробітної плати (з 01.01.2018 року становить 3\~723 грн.), розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за січень-квітень 2018 року становить 6 684 грн.) суд приходить до висновку, що відповідач спроможна сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, а саме не менше 930 грн. щомісячно на кожну дитину, що відповідатиме як інтересам обох дітей, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, надасть змогу забезпечити першочергові життєві їх потреби. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітніх сина та доньки на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне їх утримання.

Outcome: approved