Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

У травні 2021 року позивач, через свого представника [PERSON] , звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] , який належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С. за реєстраційним №10052. Відповідно до домової книги\~ у вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які з 2010 року не проживають в зазначеному будинку, на теперішній час їх місце проживання позивачу не відоме. За будинок комунальних послуг не сплачують, участі в його утриманні не приймають. Просив визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру серії ДН №125305 від 22.07.2021 року, у судове засідання не з`явилися, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у тому числі через офіційний веб-сайт судової влади України, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою суду від 17.09.2021 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, двічі не з`являлися до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляли, відзив не подали, позивач не заперечував проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.С. за реєстраційним №10052, [PERSON] володіє будинком [ADDRESS] на праві приватної власності, що також підтверджується реєстраційним написом Маріупольського міського бюро технічної інвентаризації від 08.01.1991 року. Як вбачається з інформаційної довідки Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №099-99.02-14849 від 14.06.2021 року,\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується домовою книгою вказаного домоволодіння. Проте в будинку [ADDRESS] не проживають більше 10 років, що також підтверджується актом №258 від 04.07.2019 року, складеними головою КСН «Нікопольський». Заочним рішенням Іллічівського районного суду м.маріуполя Донецької області від 16.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що є сусідами позивача, та підтвердили, що відповідачів по справі не бачили більше 13 років, так у будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] не мешкають, їх особисті речі у будинку відсутні. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже відповідачі є членами родини позивача (колишня дружина та її повнолітня дитина), але більше десяти років у будинку не проживають, їх особисті речі в ньому відсутні, внаслідок чого суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved