Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, посилаючись на те, що відповідачам на праві власності на підставі договору забудови належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Бадаєва Павла, 34. У 2016 році між позивачем та відповідачами було укладено договір купівлі житлового будинку з надвірними спорудами, згідно якого останні виступали в ролі продавців та зобовязались в строк, не пізніше, ніш до 22.04.2017 року укласти з позивачем [PERSON] договір купівлі продажу житлового будинку. 04.10.2018 року позивач уточнивши позовні вимоги, просила визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, яке складається із житлового будинку з надвірними та господарчими спорудами, розташованого в м. Ізмаїл Одеської області по провулку Бадаєва Павла, № 34, а за [PERSON], [PERSON] припинити та додатково пояснили, що наприкінці 2000 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було досягнуто згоди щодо вселення позивача з метою проживання у житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Бадаєва Павла, 34, а в подальшому, у звязку з переїздом відповідачів до Росії та набуття ними громадянства [PERSON] Федерації, постало питання про придбання у зазначених осіб нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці, що виділена під забудову житла за вищевказаною адресою. Укладена між сторонами угода відбулася 10.12.2005 року. Всі істотні умови договору виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем у повному обсязі в 2016 році, але договір нотаріально посвідчити не вдалося до теперішнього часу. Продавці заперечень стосовно проживання позивачами в будинку не мають, зобовязались на першу вимогу зявитися до нотаріуса для оформлення договору купівлі продажу на вищевказаний будинок. Договір, розписку відповідачами складено особисто без будь-якого тиску на них, чи будь-яких тяжких обставин. Позивач та її представник в останнє судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, уточнені позовні вимогу підтримують у повному обсязі та простять їх задовольнити. Відповідачі та їх представник у судове засідання не зявилися, представник відповідачів надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, уточнені позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно ч. 3 до ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] на праві власності на підставі договору забудови належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Бадаєва Павла, 34. (а.с. 26) У 2000 році між сторонами було досягнуто згоди щодо вселення позивача з метою проживання у житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, провулок Бадаєва Павла, 34, а у подальшому постало питання про придбання у зазначених осіб нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці, що виділена під забудову житла за вищевказаною адресою. Укладена між сторонами угода відбулася 10.12.2005 року. Всі істотні умови договору виконані, договір нотаріально посвідчити не вдалося до теперішнього часу. Продавці заперечень стосовно проживання позивачами в будинку не мають. Відповідно до приписів ст. 344 ЦК України, передбачено, що якщо особа не могла знати про відсутність у неї підстав для володіння майном, і якщо володіння є відкритим, безперервним, протягом строку набувальної давності (нерухомим майном) протягом 10 років, то вона набуває право власності на це майно (за набувальною давністю). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Оскільки, будинок безперервно перебуває у володінні позивача, про що знає відповідач, користуючись протягом сімнадцяти років будинком та прибудинковою територією, позивачем, для створення належних побутових умов для проживання, було проведено капітальний ремонт спірного будинку, щомісячно оплачуються комунальні платежі, тобто позивач фактично володіє вказаним майном. Фактичне володіння є стабільним, тривалим, безперервним і особа вважає себе не просто володільцем, але й власником майна, тобто володіння, відображає фактичний стан речей. За час володіння будинком, видозмінився, покращився, а це означає, що мають місце зобовязальні відносини. Правилами ст. 396 ЦК України зазначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, від власника майна, відповідно до глави 29 ЦК України (захист свого володіння). Фактично володіння майном вважається правомірним незалежно від підстав виникнення, згідно правил ч. 3 ст.397 ЦК України. \~ \~ \~ \~ Ч. 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved