Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

У травні 2017 року позивач КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач [PERSON] працював на посаді заступника начальника по виробництву КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва», а з 02.07.2015 р. до 10.01.2017 р. - на посаді головного інженера та ніс матеріальну відповідальність у межах, передбачених чинним законодавством України. За результатами проведеної планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства при здійсненні господарської діяльності КП ШЕУ Печерського району м. Києва в період з 13.08.2015 р. по 21.08.2015 р., що здійснювалась Державною екологічною інспекцією у м. Києві, було виявлено стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які експлуатувалися без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, у зв'язку з чим направлено до позивача претензію про сплату суму 458,51 грн. З урахуванням наведеного, сплати вказаної суми, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив її стягнути в порядку регресу з [PERSON], як матеріально-відповідальної особи за експлуатацію стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. У судовому засіданні представники позивача Білоус Ф.Й., Хрімлі Д.І. підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. Зазначив, що в його обов'язки не входить отримання дозволів на здійснення викидів, у зв'язку з чим позов є безпідставним. Провадження у справі відкрито 9 червня 2017 року (а.с. 31). 5 липня 2017 року представником позивача КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» Білоусом Ф.Й. надано заяву про відкладення розгляду справи та відповідне клопотання від 6 липня 2017 року (а.с. 35-37). 15 вересня 2017 року відповідачем [PERSON] заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (характеристики та посадової інструкції головного інженера КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва»), про огляд оригіналу наказу № 72 від 6.06.2016 року «Про призначення відповідальних осіб за охорону навколишнього природного середовища», які задоволені судом та залучення до участі у справі Державної екологічної інспекції у м. Києві, заступника начальника виробничо-технічного відділу КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» [PERSON] (а.с. 51-56), які в судовому засіданні ним не підтримувались. 5 вересня 2017 року представником позивача КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» надано заяву та клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 35-37). 16 листопада 2017 року представником позивача Білоус Ф.Й. заявлене клопотання про долучення до справи копії документів: акту від 30.08.2016 року, Положення про службу головного інженера, наказу № 72 від 6.06.2016 року (а.с. 60-67), а відповідачем клопотання про огляд оригіналу наказу № 72 від 6.06.2016 року «Про призначення відповідальних осіб за охорону навколишнього природного середовища» (а.с. 68), які судом задоволені та залучення до участі у справі начальника виробничо-технічного відділу КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» [PERSON] як свідка та його допит, у задоволенні якого ухвалою суду від 16 листопада 2017 року відмовлено. 16 листопада 2017 року відповідачем подано до суду письмові заперечення (а.с. 69-74). 17 січня 2018 року та 21 лютого 2018 року відповідач [PERSON] надав заяву та клопотання про призначення у справі експертизи з метою визначення часу виготовлення акту про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом № 72 від 6.06.2016 року, у задоволенні яких ухвалою суду від 21 лютого 2018 року відмовлено, оскільки [PERSON] не погодився нести витрати по оплаті вказаної експертизи. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 11 травня 2004 року працював на посаді заступника начальника по виробництву КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» (а.с. 13), а з 02.07.2015 р. до 10.01.2017 р. - на посаді головного інженера (а.с. 14, 16). Згідно з п. 2.3.3 посадової інструкції головного інженера, затвердженої 20 серпня 2016 року начальником КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва», головний інженер забезпечує контроль за додержанням правил та норм з охорони праці, виробничої санітарії та пожежної безпеки, вимог органів державного нагляду за охороною праці, природоохоронних, санітарних та інших органів (а.с. 53-56). З вказаною інструкцією [PERSON] ознайомився 15 серпня 2016 року. Аналогічні обов'язки головного інженера передбачені Положенням про службу головного інженера, затвердженим начальником КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» 20 серпня 2016 року (а.с. 63-67). Відповідно до наказу № 72 від 6 червня 2016 року відповідача [PERSON] призначено відповідальним за охорону навколишнього природного середовища (а.с. 15). Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] з 02.07.2015 р. до 10.01.2017 р. працював на посаді головного інженера, коло трудових обов'язків щодо забезпечення охорони навколишнього природного середовища в наказі про його переведення не були обумовлені, а з посадовою інструкцією головного інженера був ознайомлений 15 серпня 2016 року (а.с. 53-56), ще до її затвердження начальником КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» та до затвердження Положення про службу головного інженера затверджене начальником КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» 20 серпня 2016 року, тобто через півтора місці з часу його переведення на посаду головного інженера, то слід дійти висновку, що [PERSON], будучи головним інженером КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» був обізнаний про свої посадові обов'язки щодо здійснення контролю за дотриманням вимог природоохоронного законодавства лише 15 серпня 2016 року. Будь-яких даних щодо посадових обов'язків [PERSON] як головного інженера КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» щодо покладення на нього здійснення контролю за дотриманням вимог природоохоронного законодавства у період 2015 року суду не надано. При цьому, суд враховує, що починаючи з 6 червня 2016 року за надання інформації та оформлення необхідних документів з питань охорони навколишнього природного середовища на підприємстві призначено відповідальним заступника виробничо-технічного відділу [PERSON] (а.с. 15). Крім того, судом встановлено, що Державною екологічною інспекцією у м. Києві було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства, при здійсненні господарської діяльності КП ШЕУ Печерського району м. Києва в період з 13.08.2015 р. по 21.08.2015 р., в результаті якої було виявлено стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які експлуатувалися без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря у період з 13 серпня 2012 року по 24 квітня 2016 року. За результатами такої передвіки проведено розрахунок розмірів відшкодування збитків в період з 13.08.2012 року по 24.04.2016 року та виставлена претензія від 10.01.2017 року № 6 на суму 458 грн. 51 коп. (а.с. 18-21). Вказану суму позивач КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва» оплатив 16 січня 2017 року (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, спричинену підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно з ч. 2 ст. 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.92 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» необхідно з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Враховуючи, що актом перевірки виявлено стаціонарні джерела викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, які експлуатувалися без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря у період з 13 серпня 2012 року по 24 квітня 2016 року, про що складено претензію та розрахунок шкоди, завданими такими викидами у вказаний період на суму 458 грн. 51 коп., на [PERSON] покладено відповідні обов'язки за охорону навколишнього природного середовища лише з 15 серпня 2016 року (що стверджується його підписом в посадовій інструкції та Положенням про службу головного інженере, які затверджені у серпні 2016 року), доказів того, на кого було покладено відповідальність охорону навколишнього природного середовища 13 серпня 2012 року до 15 серпня 2016 року суду не надано, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю, оскільки судом встановлено, що у вказаний період [PERSON] не був відповідальним за здійснення контролю за дотриманням вимог природоохоронного законодавства на підприємстві. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу відповідачем не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed