Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], згідно якого просила: -стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів або не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання доньки - [PERSON] [INFO], щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, а саме з 05.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття до [INFO] Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 листопада 2011 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], був зареєстрований шлюб. Від спільного шлюбу народилася донька - [PERSON]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені в червні 2017 року. Позивач зазначила, що в користуванні [PERSON] є автомобіль «Lexus GS», 1999 року випуску, який був придбаний у шлюбі 31 грудня 2016 року і який оформлено на [PERSON] Також, зазначила, що на утриманні у [PERSON] інших дітей від інших шлюбів немає. Між тим, на теперішній час домовленості на утримання дитини до досягнення нею повноліття між позивачем та відповідачем не досягнуто, що й стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно з якою, просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заяву відповідача про визнання позову, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, 11.11.11 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 584. У сторін [INFO] року народилася донька [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.05.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідно до Свідоцтва серії [NUMBER] від 15.08.2017 року, 15.08.2017 року [PERSON], [INFO] змінив ім'я на [PERSON]. Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилалася на те, що на теперішній час домовленості щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття між позивачем та відповідачем не досягнуто. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За заявою того з батьків, з яким проживає дитина, суд виносить рішення про стягнення аліментів з другого з них. Після того, як таке рішення набирає законної сили, у платника виникає зобовязання перед одержувачем по сплаті сум на утримання дитини в розмірі, встановленому рішенням суду. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становитьз 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. З урахуванням визнання позову відповідачем, суд не знаходить підстав для відмови у задоволені позову. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 05.06.2018 року. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів- у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved