Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданого уточнення, просила: шлюб з відповідачем, зареєстрований 25 грудня 2015 року у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 2138 - розірвати; змінити її шлюбне прізвище « [PERSON] » на дівоче « [PERSON] »; визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] ; а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що в шлюбі у них з відповідачем народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Проте, фактичні сімейні відносини між ними на теперішній час припинені. Причиною розпаду сім`ї є психологічна несумісність між ними, яка негативно вплинула на подружні стосунки і призвела до непорозумінь та втрати моральної рівноваги в сім`ї. До теперішнього часу поліпшення у їх стосунках не відбулося, так як кожен з них продовжує жити окремим життям. Позивачка вважає, що сім`я розпалася остаточно і відновлена бути не може. При цьому, вказала, що дитина проживає разом із нею, у зв`язку з чим просила суд визначити місце проживання дитини разом з нею в рішенні суду. В судовому засіданні позивачка і її представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. Вказали, що позивачка не підтримує з чоловіком сімейних відносин з квітня 2019 року. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивачки в повному обсязі і не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання їхнього спільного сина [PERSON] з матір`ю. Вказав, що не підтримує з дружиною сімейних відносин з квітня 2019 року. Представник третьої особи Медведєва В.О. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, в інтересах дитини, разом з матір`ю і в цій частині просила позов задовольнити. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні було встановлено, що 25 грудня 2015 року [PERSON] і [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) уклали шлюб у Красногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що було складено відповідний актовий запис № 2138. В шлюбі у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, з квітня 2019 року фактичні сімейні відносини між сторонами припинені, а шлюб носить формальний характер. З урахуванням вказаних позивачкою обставин, судом встановлено, що збереження шлюбу між сторонами буде суперечити її (дружини) інтересам, що має істотне значення. В силу ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Тому, суд вважає заявлені позивачкою позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, суд вважає необхідним задовольнити даний позов і розірвати шлюб між сторонами. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Тому, на виконання вимог ч. 2 ст. 115 СК України, суд вважає необхідним надіслати копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили на адресу Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Що ж стосується позовних вимог позивачки про зміну її шлюбного прізвища « [PERSON] » на дівоче « [PERSON] », то вони задоволенню не підлягають, оскільки з доказів, долучених до матеріалів справи, судом встановлено, що дошлюбним прізвищем позивачки було « [PERSON] ». В той же час, доказів того, що [PERSON] і [PERSON] є однією і тією ж самою особою суду не представлено. Тому, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в частині зміни її прізвища на « [PERSON] ». При цьому, судом встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] постало питання про місце проживання їхньої спільної малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Відповідно же до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між батьками дитини виникли вкрай неприязні стосунки, в результаті чого вони не дійшли згоди щодо місця проживання їхньої малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, інтереси дітей захищаються передусім і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 16.07.2019 року за № 635, долученого до матеріалів даної справи, діючи в інтересах дитини,

Outcome: partial