Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

у червні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовним вимогами, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.05.2019, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 421109 грн 82 коп. та судові витрати. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.10.2017 [PERSON] , перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Кийтранс-2005» та керуючи автомобілем марки «Богдан» державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись у м. Києві по вул. Кільцева дорога перед Жулянським шляхопроводом, при перестроюванні допустив зіткнення з автомобілем «Камаз» державний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до звіту від 31.01.2018 вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача становить 421109 грн 82 коп. На момент скоєння ДТП цивільно правова-відповідальність відповідача була застрахована ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», ліміт відповідальності становить 100000 грн 00 коп. Позивач повідомила страхову компанію про дану подію, проте страхова виплата не була здійснена. Ухвалою суду від 04.06.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 54). 23.07.2018, 10.09.2018, 16.04.2019, 22.08.2019 представник відповідача подав відзив, доповнення до відзиву на позовну заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують право власності позивача на пошкоджений автомобіль. Розмір матеріального збитку, визначений на підставі звіту є завищеним, кошти підлягають стягненню з ФОП [PERSON] , з яким позивач уклала договір оренди автомобіля, та який на момент ДТП керував транспортним засобом. У разі вирішення питання про стягнення коштів, підлягає вирішенню питання про передачу відповідачу запчастин, які не можуть використовуватись за призначенням. Крім того, з винуватця ДТП підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (а.с. 60-61, 68-69, 118-121, 137-138). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, обставини, викладені у відзиві підтримав. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.10.2017 близько 09 год. 05 хв. в м. Києві по вул. Кільцева дорога перед Жулянським шляхопроводом сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля «Богдан» державний номерний знак [NUMBER] належного ТОВ «Кийтранс-2005» під керуванням [PERSON] та автомобіля «Камаз» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок якої були пошкоджені вказані транспортні засоби. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2017 винним у ДТП визнано водія [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 31.01.2018, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Камаз» державний номерний знак [NUMBER] складає 421109 грн.82 коп. (а.с. 8-22). Позивачу на праві власності належить пошкоджений автомобіль «Камаз» державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 102). На момент скоєння ДТП пошкоджений автомобіль перебував у тимчасовому володінні ФОП [PERSON] на підставі договору №01/17 оренди вантажного автомобіля (а.с. 50). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля відповідача була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ №0681000 від 01.07.2017 в ТДВ «СТ «Домінанта». За вказаним полісом ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну встановлений в розмірі 100000 грн 00 коп. 14.08.2018 позивач звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ «СТ «Домінанта» (а.с. 49). На момент розгляду справи у суді виплата страхового відшкодування позивачу не була проведена. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1,2 та 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач, в обгрунтування позовних вимог та розміру завданої шкоди посилається на висновок звіту від 31.01.2018. Відповідач, заперечуючи розмір завданої шкоди та зазначаючи, що суму ремонту завищено, подав рецензію на вказаний звіт. Статтею 13 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено порядок рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Так, рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). За рецензією на звіт про оцінку автомобіля «Камаз» державний номерний знак [NUMBER] , зроблено висновок про те, що звіт кваліфікується за ознакою абз. 4 п. 67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440, як такий, що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених у рецензії недоліків. Зокрема, в рецензії наголошено на тому, що у звіті зазначено необґрунтоване значення ціни нового КТЗ, обсяг (об`єм) та вид ремонтних дій щодо відновлення складників ТКЗ, зібрані дані не є достатніми для надання висновку про вартість об`єкта оцінки. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). За змістом положення ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами статті 89 цього Кодексу, а його відхилення судом повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Оцінивши надані стороною позивача докази, що підтверджують вартість завданого збитку, а саме, звіт від 31.01.2018 про вартість матеріального збитку, суд дійшов висновку про відхилення даних доказів з посиланням на рецензію на даний звіт, з тих підстав, що звіт не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, після виправлення зазначених у рецензії недоліків. Під час судового розгляду представник відповідача заявив клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи, проведення якої просив доручити КНДІСЕ. Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував, посилаючись на затягування судового розгляду та наявний звіт, що підтверджує розмір завданого збитку та цілком відповідає необхідним вимогам. З урахуванням вищезазначених обставин і доказів, висновків про невідповідність наданого позивачем звіту вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, суд не приймає як належний та допустимий доказ такий звіт. Недоліки звіту позивачем усунуті не були, інших доказів щодо визначення вартості завданого збитку, позивачем додано не було, проти задоволення клопотання про призначення відповідної експертизи представник позивача просив відмовити, що позбавляє суд дійти висновку про реальний розмір завданого збитку. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed