Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Донецької міської ради про визнання права власності, в якому просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що під час евакувачії з міста Донецька у 2014 році він втратив правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.06.2006 року приватним нотаріусом Мироновою Н.П. Отримати дублікат правовстановлюючого документу не можливо. Відсутність правовстановлюючого документу позбавляє його реалізувати свої правомочності власника нерухомого майна. У зв'язку з зазначеним, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом по справі встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.06.2006 року приватним нотаріусом Мироновою Н.П. У зв'язку з активною фазою проведення АТО, позивачем був втрачений оригінал правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS], що підтверджує його право власності на зазначену квартиру. Отримати дублікати правовстановлюючого документу також не можливо. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 78065156 від 13.01.2017 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.06.2006 року приватним нотаріусом Мироновою Н.П. У зв'язку з тим, що позивач не може отримати дублікат правовстановлюючого документу, це позбавляє позивача можливості реалізувати права власника майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі, у звязку з тим, що позивачем було доведено той факт, що йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.06.2006 року приватним нотаріусом Мироновою Н.П., належить квартира [ADDRESS]. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved