Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувсь до суду із даним позовом. Свої вимоги позивач мотивував тим, що на підставі ордеру він є основним квартиронаймачем житлового приміщення з 1979 року. Користувачами квартири [ADDRESS] були його дружина [PERSON], та діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В даний час в квартирі залишились зареєстрованими він та його син [PERSON] [PERSON] останній ніколи не проживав в даній квартирі, не ніс витрати на його утримання, не сплачував комунальні послуги. У 2007 року за його згодою він був зареєстрований за цією адресою, щоб він доглядав за своєю хворою матірю. Відповідач до теперішнього часу зареєстрований у зазначеній квартирі, перешкоджає позивачу належним чином користуватися житлом. Просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]; зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: квартира [ADDRESS]; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку, вказавши, що саме на органи місцевого самоврядування. Остаточно просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]; зобов'язати виконавчий комітет Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: квартира [ADDRESS]; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. При розгляді справи [PERSON] подав зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що він у 2007 році розлучився з дружиною та повернувся проживати до спірної квартири, щодо його реєстрації та проживання за цією адресою його батьки не заперечували. З того часу він користувався даною квартирою, ніс витрати на її утримання. Вказав, що його батько фактично не проживає в даній квартирі з 1992 року. Спочатку він відбував покарання, а потім знайшов іншу жінку та переїхав проживати до неї. У 2007 році він розлучився з його матірю. До квартири батько так і не повернувся проживати. Ще за життя його мати мала намір виписати його, але через незадовільний стан здоровя батька, цього зроблено не було. Весь цей час він ніс витрати по утриманню даної кватири, платив комунальні послуги, усіляко допомагав матері. Після смерті матері він вирішив туди переселитись з родиною та почав восени 2015 року робити там ремонт. Оскільки коштів не вистачало, тому вирішив певний час здати в квартиру в оренду. Коли батько дізнався про це, він примусив орендарів переписати договір на нього. З того часу відповідач за зустрічним позовом чинить йому перешкоди, хоча в квартирі не проживає більше 20 років. Просив суд визнати [PERSON]. таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. При розгляді справи [PERSON] подала окремий позов як третя особа з самостійними вимогами. Свої вимоги мотивувала тим, що її батько [PERSON] фактично не проживає в даній квартирі більше 15 років. Спочатку він відбував покарання, а потім знайшов іншу жінку та переїхав проживати до неї. В кватирі проживала вона та їх мати [PERSON] Вона доглядала за нею. З того часу батько квартирою не цікавився та не нс витрати на її утримання. Оскільки вона хоч і не зареєстрована в даній квартирі, але має право нею користуватись на підставі ордеру. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]; стягнути з відповідача на його користь судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що відповідач [PERSON] в квартирі практично ніколи не проживав, витрат не ніс, забрав всі свої речі. Сам позивач розлучився з [PERSON] у 2007 році. Та згодом одружився з іншою, з якою проживає в с. Плисецьке. Перешкод в користуванні кватирою не було, лише одного разу в 2011 році звернувся до міліції. Оскільки він є людиною похилого віку, то в квартирі проживають взимку, а на теплий період вони переїжджають до села. У спірній квартирі почав проживати з 2013 року. В даний час в квартирі не проживає, бо лікується, але після одужання переїде до квартири. Вказав також, що він також доглядав за хворою [PERSON] Вказала також, що [PERSON] комунальні послуги не сплачував, а просто фактично їх оплачував за кошти з пенсії [PERSON] Просила задоволити позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову та позову [PERSON] У судовому засіданні [PERSON] зустрічний позов та позов [PERSON] підтримав, проти доводів позову [PERSON] заперечував. Суду пояснив, що він постійно там проживав та цікавився квартирою, ніс витрати на її утриманні. Він та його сестра [PERSON] доглядали за мамою, особливо коли остання хворіла, часто залишався ночувати. Оскільки має сімю, то весь час проживати в квартирі не міг. Після смерті матері вирішив зробити там ремонт та переїхати з сімєю. Через нестачу коштів вирішив здавати квартиру. Але батьком в примусовому порядку переоформив договір на себе та почав забирати кошти. В квартирі [PERSON] як розлучився з мамою та одружився з іншою не проживав, речей там не залишив, не вселявся до спірної квартири. Після смерті матері, батько був в квартирі перший раз в квартирі та з того часу почав вимагати ключі від цієї квартири. Просив задоволити його зустрічний позов та позов [PERSON], у задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. У судовому засіданні [PERSON] та її представник свої позовні вимоги та вимоги за зустрічним позовом підтримали, проти доводів позову [PERSON] заперечували. Суду пояснили, що вона також проживала в цій квартирі, але десь в 2003 році виїхала з квартри. Батько після розлучення переїхав проживати до нової жінки, всі свої речі забрав, вселитись не намагався, витрати по утриманню даного майна не ніс. Були певний час борги по квартирі, які вона погасила. У подальшому витрати несла мати та допомагав їй в цьому відповідач по справі. Коли мати хворіла вона та [PERSON] доглядали її. [PERSON] в квартирі побачила лише на похоронах мати. В квартирі останній не жив, оскільки [PERSON] спочатку там робив ремонт і практично там жив, а потім заселив туди квартирантів. Просили задоволити зустрічний позов та позов [PERSON], у задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. У судовому засіданні представник виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області суду пояснив, що ордер на квартиру був виданий на сімю. На даний час є двоє зареєстрованих осіб. Щодо проживання, наявної заборгованості та її погашення у виконавчому комітеті відсутня дана інформація. Просили вирішити спір відповідно до вимог закону. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, позовні вимоги [PERSON] задоволити частково, а зустрічний позов [PERSON] задоволити з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинсько районної ради народних депутатів Київської області від 13 листопада 1978 року № 557/4 [PERSON] на сім'ю з 6 чоловік ([PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] син, [PERSON] донька, [PERSON] син) було видано 29 березня 1979 року ордер № 014853 на вселення у трикімнатну квартиру [ADDRESS]. За даними довідки за Формою 3, виданої КП «УМГ» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 квітня 2016 року за №383, зареєстровані за адресою: [INFO] [PERSON] (власник) та [PERSON] (син). Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. 09 листопада 2007 року було зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, [PERSON] до моменту залишення квартири був членом сім'ї та мав право користування жилим приміщенням. За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З пояснень сторін встановлено, що починаючи з кінця 2015 року між сторонами склались напружені відносини через користування квартирою №12 по вул. Святошинській, 7. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з актом депутата Вишневої міської ради за №1/04-690 від 25 квітня 2016 року позивач [PERSON] проживає, а відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [INFO]. Даний акт суд оцінює критично, оскільки даний акт складений на вимогу [PERSON], підтверджений сусідами, адреси проживання яких не вказано в акті. Інших обєктивних даних, з яких можливо встановити обставини, що мають значення для справи, в даному акті не вказано. Крім того, допитаний в судовому засіданні депутат ради [PERSON], який склав та підписав даний акт, у якості свідка, суду показав, що акт складений лише зі слів [PERSON], до кватири не заходив, сусідів не опитував. На підтвердження факту не проживання відповідача [PERSON] були допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. Дані покази суд оцінює критично, оскільки про обставини щодо перебування, проживання, несення витрат [PERSON] по квартирі, відсутності його речей в спірній квартирі їм не відомі. Інших істотних обставин дані свідки суду не повідомили. Позивачем [PERSON] не подано належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] постійно, безперервно, протягом тривалого часу не проживав та не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], відсутності його речей, відсутності інтересу до житлової площі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] невтратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки залишив там свої речі, час від часу ночував в помешканні, доглядав за матірю, ніс витрати на утримання даного майна, в тому числі оплачував комунальні послуги, проводив ремонтні роботи, та відповідно до вимог ст. 72 ЖК України є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому не підлягають задоволенню вимоги про зобовязання вчинити дію. При розгляді справи позивач посилався на те, що він проживав в с. Плесецьке, оскільки його хвора мати потребувала стороннього догляду. Разом з тим, [PERSON] померла ще 20 травня 2010 року. Після її смерті [PERSON] не повернувся до квартири. Доказів неможливості повернутись або чинення перешкод в користуванні, інших поважних причин непроживання [PERSON] суду не наведено. За весь час відсутності [PERSON] лише один раз звертався Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України із заявою про не допуск до житлового приміщення. Дана постанова не може підтверджувати чинення перешкод в подальшому. За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З пояснень сторін встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] одружився вдруге та переїхав проживати до нової дружини в с. Плесецьке. У квартирі залишилась постійно проживати [PERSON] 19 вересня 2015 року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія І-БК №351812, виданого відділом реєстрації смерті в м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві. У судовому засіданні представник позивача стверджував, що з 2013 року [PERSON] вселився до спірної квартири разом з новою дружиною, при цьому здійснював догляд за своєю колишнею дружиною. Дані пояснення суд оцінює критично, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано. Дані твердження спростовуються іншими матеріалами справи. Так, встановлено, що [PERSON] постійно проживав в с. Плесецьке разом з новою дружиною, доглядали за хворою [PERSON] її діти. Будь-яких доказів щодо надання згоди на вселення нової дружини [PERSON] не надано. Також не підтверджено матеріалами справи те, що [PERSON] лише на літній період переїжджав в село, а потім знову повертався в м. Вишневе. Не може підтверджувати вселення позивача у 2013 році і подані квитанції по оплату комунальних послуг, оскільки дані квитанції за 2016 рік, тобто за період коли між сторонами виник конфлікт за користування квартирою. Позивач [PERSON] не надав суду доказів несення ними матеріальних витрат на утримання майна за період після 2007 року, тобто після розлучення, несення ним витрат на догляд за хворою [PERSON] Судом встановлено, що з 2001 року [PERSON] не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], не мав перешкод в користуванні і спірним житлом, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавився, витрати по його утриманню не ніс, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив, з заявами про вселення на спірну житлову площу не звертавсь. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад шість місяців, що відповідно до вимог чинного законодавства дає підстави суду визнати [PERSON] такими, що втратила право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. При цьому позов [PERSON] суд задовольняє частково, оскільки підстави, якими вона обґрунтовує позовні вимоги в судовому засіданні не встановлювались, а саме обставини щодо втрати нею чи не втрати нею права користування даною квартирою. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи рекомендації, викладені у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: dismissed