Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

У?червні 2019 року до суду звернулося?приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (надалі за текстом - позивач) з позовом про стягнення з [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.? В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив,?що?08 лютого 2018 року між ним та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу автомобіля Hyundai Accent, держ.номер [NUMBER] . 20.07.2018 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля Hyundai Accent, держ.номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Honda, держ.номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, застрахований позивачем автомобіль було пошкоджено, сума відновлювального ремонту становить 136?056,12 грн. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.10.2018 року у справі №?756/10274/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «Страхове товариство «Страховий капітал», частину збитків в сумі 99?500 грн (ліміт страхування за вирахуванням франшизи в розмірі 500 грн) було відшкодовано вказаною страховою компанією. З метою повного відшкодування збитків позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача залишку сплаченого відшкодування в порядку регресу в розмірі 36?556,12 грн, а також суми судового збору. Ухвалою від 05.08.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, в судовому засіданні подав письмове пояснення, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими, посилаючись на те, що вартість відновлювального ремонту є завищеною, оскільки до переліку запчастин і ремонтних робіт було безпідставно включено елементи автомобіля, які не були пошкоджено під час ДТП. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.02.2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №?283/18-Тз/К/05 від 08.02.2018 року, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб - автомобіль Hyundai Accent, держ.номер [NUMBER] (а.с. 5-15). 20.07.2018 року відповідач, керуючи автомобілем Honda, держ.номер [NUMBER] , в м. Києві, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, держ.номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів та спричинення матеріальних збитків. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.10.2018 року у справі №?758/10274/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 28). Відповідно до висновку № 276/18 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу від 08.08.2018 року, вартість відновлювального ремонту (без урахування ПДВ) автомобіля Hyundai Accent, держ.номер [NUMBER] ,?становить 138?341,34 грн (а.с. 22-26). Згідно зі страховим актом № 006.01009518-1 за договором страхування № 283/18-Тз/К/05 від 08.02.2018 року сума страхового відшкодування, виплачена позивачем [PERSON] становить 136?056,12 грн (з урахуванням несплаченої частини страхової премії) (а.с. 20). Вказана сума перерахована останній, що підтверджується платіжним дорученням № 9/28628 від 27.08.2018 року на суму 136?056,12 грн (а.с. 27). Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» на суму 100?000 грн (шкода майну), франшиза становить 500 грн, що підтверджується полісом АМ № 001988996, діючим на момент ДТП (а.с. 29). Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Положення ч. 1 ст. 1194 ЦК України передбачають, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо завищеного, на його думку, розміру збитків, оскільки ним не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження заперечень. Клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи ним не заявлялося, висновків експертного дослідження, які б спростовували висновок, наданий позивачем, чи інших доказів завищення розміру збитків відповідач також не надав. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved