Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 07.03.2020 року, працюючи в якості машиніста установок збагачення та брикетування 3 розряду, звільнена на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Відповідач не виплачував їй заробітну плату своєчасно і в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості по заробітні платі - 12 288,77 грн, компенсації за невикористану відпустку - 3 981,45 грн, одноразова допомога при виході на пенсію - 17 569,32 грн. В день звільнення відповідач не провів із нею остаточного розрахунку, на підставі чого на підставі ст.117 КЗпП України позивач просила стягнути середній заробіток за період з 08.03.2020р. по 31.05.2020р. в сумі 23 789,64 грн. Невиплатою заробітної плати їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на оплату праці, що призвело до необхідності брати гроші у борг у друзів, погіршення самопочуття (піднявся тиск, з`явились безсоння, роздратованість). Просила стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 12 588,77 грн. У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому послався на те, що не визнає позовні вимоги, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні, було нараховано: за грудень 2019 року - 3882,38 грн (за винятком обов`язкових платежів до сплати 3068,30 грн); за січень 2020 року - 4794,94 грн (за винятком обов`язкових утримань до сплати 3308,15 грн за рахунок коштів ФСС 499,61 грн); за лютий 2020 року - 5515,97 грн (за винятком обов`язкових утримань до сплати 4267,02 грн); за березень 2020 року -23405,72 грн (за винятком обов`язкових утримань до сплати 18 783,24 грн). Даний факт підтверджується довідками № № 330, 331, 332, 333 від 10.07.2020 року. 7 березня 2020 року позивачу відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України, п.п.2.26, 2.27 ч.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці України, Мінюсту України, Мінсоцзахисту України від 29.07.93р. № 58, була видана трудова книжка. Отримання оригіналу трудової книжки підтверджується наявним у Книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них особистим підписом позивача. В день звільнення позивач отримала на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинна була звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку, але з невідомих причин до бухгалтерії не звернулась та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований у день її звільнення, не отримала. Не зверталася вона до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст.117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача - отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судового засідання до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст.117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст.116 КЗпП України. Середньоденний заробіток відповідача, розрахований у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100, складає 433,81 грн, що підтверджується довідкою № 329 від 10.07.2020р. Відповідач вважав, що період затримки розрахунку при звільненні слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви, яка знаходиться в суді, по день ухвалення рішення суду. Однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача та його вини. Позивач не надав доказів, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення у позивача моральних страждань. Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили позивачеві моральної шкоди, та могли б бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 12 588,77 грн. На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська» склалася складна економічно-фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019р., про що виданий наказ від 19.12.2019р. № 875. Ситуація додатково погіршується оголошенням карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Враховуючи фактичні обставини справи, відповідачу вкрай важко виконувати в повному обсязі вимоги ст.ст.116, 117 КЗпП України, і вважає ці обставини форс-мажорними. На підставі наведеного, відповідач просив в позові відмовити. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала клопотання, в якому позов підтримала, просила справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача Бушинська Є.В . в судове засідання не з`явилась, надала клопотання, в якому просила справу розглянути за її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 1 січня 1990 року (наказ № 162/к від 28.12.1989р.) по 7 березня 2020 року (наказ № 279к від 07.03.2020р.), працюючи машиністом установок збагачення та брикетування 3 розряду, звільнена за ст.38 КЗпП України (а.с.7-9). Конституцією України гарантується право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначної законом. Згідно ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Відповідно до ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно довідок ДП «ВК «Краснолиманська» [PERSON] нараховано заробітної плати за: листопад 2019 року - 6261,33 грн (за винятком обов`язкових утримань до сплати - 4959,57 грн), перераховано 25.02.2020р. - 200,00 грн, 05.03.2020р. - 118,96 грн, 11.03.2020р. - 133,00 грн, 16.03.2020р. - 125,00 грн, 18.03.2020р. - 118,00 грн, 20.03.2020р. - 200,00 грн, 24.03.2020р. - 200,00 грн, 26.03.2020р. - 200,00 грн, 27.03.2020р. - 200,00 грн, 31.03.2020р. - 200,00 грн, 02.04.2020р. - 200,00 грн, 03.04.2020р. - 200,00 грн, 08.04.2020р. - 200,00 грн, 10.04.2020р. - 205,61 грн, 14.04.2020р. - 200,40 грн, 15.04.2020р. - 200,50 грн, 16.04.2020р. - 300,00 грн, 17.04.2020р. - 300,00 грн, 22.04.2020р. - 300,00 грн, 24.04.2020р. - 300,00 грн, 28.04.2020. - 300,00 грн (довідка № 802 від 06.05.2020р.); грудень 2019 року - 3882,38 грн (за винятком обов`язкових утримань - 3068,30 грн), перераховано 20.05.2020р. - 174,86 грн, 22.05.2020р. - 400,00 грн, 26.05.2020р. - 200,00 грн, 29.05.2020р. - 1000,00 грн, 26.06.2020р. - 200,00 грн, 26.06.2020р. - 202,78 грн (довідка № 330 від 10.06.2020р.); січень 2020 року - 4794,94 грн (за винятком обов`язкових утримань - 3308,15 грн, за рахунок коштів ФСС - 499,61 грн), перераховано 24.03.2020 р. - 499,61 грн (довідка № 331 від 10.07.2020р.); лютий 2020 року - 5517,97 грн. (за винятком обов`язкових утримань -4267,02 грн) (довідка № 332 від 10.07.2020р.); березень 2020 року - 23405,72 грн (за винятком обов`язкових утримань -18783,24 грн) (довідка № 333 від 10.07.2020р.). Всього [PERSON] було нараховано та не виплачено заробітної плати за винятком обов`язкових утримань на загальну суму 28 621,25 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що право позивача на отримання заробітної плати було порушено відповідачем і підлягає захисту судом шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі за період: листопад 2019 року - березень 2020 року в сумі 28 621,25 грн за винятком податків та інших обов`язкових платежів. У відповідності до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду про присудження працівникові виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах заробітної плати за один місяць - березень 2020 року в сумі 18 783,24 грн. Частина 1 ст.47 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач у день звільнення працювала, і ця обставина відповідачем не спростована. Отже, відповідач зобов`язаний був при звільненні позивача виплатити всі сум, що їй належать, у день звільнення, у зв`язку з чим підлягає цивільній відповідальності, що передбачена ст.117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 329 від 10.07.2020р. середньоденний заробіток [PERSON] , яка працювала у ДП «ВК «Краснолиманська», розрахований згідно постанови КМУ № 100 від 08.02.1995р., становить 433,81 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який повинен сплатити відповідач на користь позивача за період з 8 березня 2020 року по 31 травня 2020 року, становить 15 183,35 грн (433,81 грн х 35 робочих днів), де 433,81 грн - середньоденний заробіток позивача на підприємстві, 35 днів - кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати. Суд не може погодитися з позицією відповідача, що складна фінансово-економічна ситуація, що викликала простій на підприємстві, відноситься до форс-мажорних обставин, а тому вина підприємства у невиплаті заробітної плати відсутня, оскільки у відповідності до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати України» в Україні наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видачі сертифіката. Згідно копії наказу ДП «ВК «Краснолиманська» № 875 від 19.12.2019р. на ДП «ВК «Краснолиманська» з 19 грудня 2019 року з 18.00 години до усунення факторів, зазначених в акті від 19.12.2019р., встановлено початок простою. Належних та допустимих доказів того, що простій на підприємстві віднесено до форс-мажорних обставин, суду надано не було. Як передбачено ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призведи до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що невиплатою заробітної плати у строки та розмірі, передбачених законом, позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних порушенням права на оплату праці, необхідності додавання зусиль для організації свого життя в забезпеченні себе та членів своєї сім`ї, яка підлягає покладенню на відповідача. Доказів того, що позивач брала гроші у борг, а також що її стан здоров`я погіршився внаслідок порушення її трудових прав, суду надано не було. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує характер та тривалість порушення прав позивача, наслідки, що настали внаслідок незаконного звільнення, і визначає його в розмірі 500 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3)у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вказаних вимог закону, процент задоволених судом позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі становить 63,82%, з розрахунку 23789,64 грн. - 100%, 15183,35 грн. - х%, х = 15183,35 грн. х 100% : 23789,64 грн; процент задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди становить 3,97%, з розрахунку 12588,77 грн - 100%, 500 грн - х%, х = 500 грн х 100% : 12588,77 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позову судовий збір підлягає покладенню на відповідачів в сумі 569,98 грн - за розгляд позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної (536,60 грн + 33,38 грн). Оскільки позивач відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від слати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення заробітної плати, судовий збір в розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial