Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У січня 2015 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася [PERSON], в особі представника [PERSON], із позовом до [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області. У позовній заяві, яка була уточнена, зазначено, що 02 січня 2007 року померла тітка позивачки [PERSON] - [PERSON]. З 1991 року по день смерті [PERSON] фактично проживала з [PERSON] в с. Мала Білозерка по вул. Червоноармійська б.8. Зареєстрована була [PERSON] по вул. Західна б.63 у с. Мала Білозерка. 25 червня 2001 року у [PERSON] сільській раді [PERSON] склала на користь [PERSON] заповіт, згідно якого заповідала позивачці належне їй на той час право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЗП №014624 від 17 лютого 1997 року на землях КСП ім. Калініна. 13 лютого 2002 року на підставі вищезазначеного сертифікату про право на земельну частку (пай), [PERSON] одержала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 8.73 га на території [PERSON] сільської ради. Але ні [PERSON], ні [PERSON] не знали, що потрібно було скласти новий заповіт внаслідок одержання Держакту. Після смерті [PERSON] [PERSON] вважала, що фактично прийняла спадщину, бо проживала із спадкодавицею більше 15 років до дня її смерті та на позивачку складено заповіт. [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] за заповітом. [PERSON] на спадщину не претендує. Ще за свого життя [PERSON] передала [PERSON] заповіт та Державний акт на право приватної власності на землю. У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори з питання оформлення спадщини. Однак отримала відмову та розяснення про необхідність звернення до суду для вирішення спору. Позивачка [PERSON], в особі представника [PERSON], просить суд визнати факт постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем [PERSON] у період з 01 січня 1991 року по час відкриття спадщини 02 січня 2007 року. Визнати факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] Визнати за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 8.73 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №014748, виданого 13 лютого 2002 року [PERSON] сільською радою [PERSON], яка померла 02 січня 2007 року. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 лютого 2015 року по даній цивільній справі в якості співвідповідача залучена [PERSON] Позивачка [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, у судові засідання не з`явилася. Представник позивачки [PERSON] позов підтримала та просить суд задовольнити позовні вимоги виходячи з підстав, що викладені у письмовій формі. Крім того уточнила, що позивачка [PERSON] просить суд визнати факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] саме за заповітом, складеним спадкодавцем 25 червня 2001 року. Представник позивачки адвокат [PERSON] позов підтримала та суду пояснила, що позовні вимоги є законним та обґрунтованими. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Василівського району Запорізької області [PERSON] у судові засідання не з`явилася, надала заяви з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] у судому засіданні 19 березня 2015 року суду пояснила, що не заперечує проти позову. Позивачка [PERSON] її рідна сестра, [PERSON] їх тітка. Вона не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог та визнання права власності на земельну ділянку, що належала [PERSON], за [PERSON] У наступне судове засідання [PERSON] не з`явилася, надала заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представники третіх осіб [PERSON] державної нотаріальної контори Запорізької області та Реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, у судові засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] його дружина і йому відомо, що з початку 1991 року і до смерті тітка дружини - [PERSON], проживала разом з ними у будинку №8 по вул. Червоноармійська у с. Мала Білозерка. Вислухавши пояснення представників позивачки, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступних підстав: Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичний осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Судом встановлено, що 25 червня 2001 року у [PERSON] сільській раді Василівського району Запорізької області посвідчено заповіт. [PERSON] на випадок смерті зробила розпорядження, яким належне їй право на земельну ділянку (пай), посвідчене Сертифікатом серія ЗП №014624 від 17 лютого 1997 року на землях КСП ім. Калініна заповіла [PERSON] Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія 11-ЗП №014748, виданого [PERSON] сільською радою 13 лютого 2002 року, [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 8.73 гектарів на території [PERSON] сільської ради Василівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Новий заповіт внаслідок отримання у приватну власність вказаної земельної ділянки [PERSON] не складала. 02 січня 2007 року [PERSON] померла у с. Мала Білозерка Василівського району Запорізької області. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 8.73 гектарів на території [PERSON] сільської ради Василівського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до абз.1 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.2 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Як вбачається з довідки №2375 від 28 листопада 2014 року, виданої [PERSON] сільською радою Василівського району Запорізької області та показань свідка [PERSON], [PERSON] була зареєстрована у [INFO] з 1927 року по день смерті 02 січня 2007 року, але проживала з початку 1991 року по день смерті у с. Мала Білозерка по вул. Червоноармійська б.8. [PERSON] також зареєстрована та проживає у [INFO]. Тому необхідно встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з спадкодавцем [PERSON] у період з 01 січня 1991 року до часу відкриття спадщини 02 січня 2007 року. У іншій частині позову суд відмовляє. Частиною 1 статті 256 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. Встановлення судом факту прийняття спадщини не передбачено ч.1 ст.256 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася після 01 січня 2004 року і чинним Цивільним кодексом України передбачено прийняття спадщини шляхом подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК України). Також спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину (ст.1268 ЦК України). Більше того, [PERSON] не прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], постільки [PERSON] не складала заповіт на земельну ділянки площею 8.73 гектарів, що належала їй на праві приватної власності. Відповідно до ст.1233 та ч.1 ст.1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити права та обовязки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповітом від 25 червня 2001 року, [PERSON] зробила розпорядження стосовно конкретного визначеного, належного їй на той час права на земельну ділянку (пай), посвідченого Сертифікатом, на землях КСП ім. Калініна. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є Сертифікат на право на земельну частку (пай), котрий містить відомості про її вартість та розмір в умовних гектарах, видається районною (міською) державною адміністрацією. Також вказуються зміни, які вносяться до Сертифіката у зв'язку з передачею права на земельну частку (пай). При видачі громадянину Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, цей Сертифікат повертається до відповідної районної державної адміністрації. Предметом зазначеного вище заповіту, посвідченого 25 червня 2001 року у [PERSON] сільській раді, є належне [PERSON] право на земельну частку (пай) на землях КСП ім. Калініна, на підставі Сертифікату. Однак [PERSON] за життя отримала Державний акт на право приватної власності на землю, яким їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 8.73 га. в межах згідно з планом. Тобто, на момент смерті [PERSON] не існує майна, яке вказано в заповіті та було предметом заповіту. Тому суд відмовляє також у задоволенні позовної вимоги про визнання за [PERSON], в порядку спадкування за заповітом права власності на земельну ділянку площею 8.73 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території [PERSON] сільської ради, що належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON]

Outcome: partial