Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до Менського районного суду Чернігівської області з позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Мотивувала свої позовні вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок № 19 з надвірними будівлями, що розташований по вул. Чапаєва (Абрикосова) в м. Мена, Чернігівської області, що підтверджується договором купівлі продажу та право власності на який зареєстроване Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 13 липня 1989 року № 2394. В даному господарстві зареєстровані відповідачі, а саме колишня невістка позивача [PERSON] та її донька [PERSON], які з червня 2016 року в даному господарстві не проживають. Позивач не може в повній мірі використовувати права власника, оскільки відповідачі залишаються зареєстрованими за даною адресою. Тому позивач для захисту своїх прав звернулася до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Крім цього, позивач доповнила, що зареєструвала відповідачів в своєму будинку, коли вони проживали однією сімєю з її сином, на даний час сімя розпалась, шлюб між ними розірвано, син позивача проживає з іншої жінкою, тому на даний час, на думку позивача, відсутні будь які підстави для реєстрації відповідачів в домоволодінні, що належить позивачеві. Відповідач [PERSON] та законний представник малолітнього позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та показала суду наступне. 25 квітня 2015 року вона зареєструвала шлюб з сином позивача, потім вселилась та зареєструвалась разом з дитиною [PERSON] в належному позивачеві будинку № 19 по вул. Абрикосова в м. Мена Чернігівської області. У вересні 2015 року в них народився син [PERSON], який з 19 травня 2016 року має статус інваліда, часто хворіє. За час спільного проживання з [PERSON] було придбано меблі, побутову техніку, а також велику кількість предметів хатнього вжитку, яке належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Незважаючи на це, у липні 2016 року, син позивача [PERSON] став чинити перешкоди у користуванні нерухомим майном, зібрав речі відповідача та її доньки [PERSON] та виставив їх на вулицю, а на вхідних дверях установив інші замки. Зусилля позивачки та її дітей вселитись в будинок є безрезультатними, позивачка та її син позбавили їх можливості користуватись житлом. Такі дії позивача та її сина, відповідачка розцінює як грубе порушення її прав у користуванні житловим приміщенням. В судовому засіданні за клопотанням сторін були допитані свідки. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що проживав з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Вони часто сварились, внаслідок чого шлюб розпався. Відповідачка зібрала свої речі і в липні 2016 року пішла з дому проживати до своїх батьків на вул. Корольова. Пізніше свідок забрав у неї ключі від будинку, оскільки хвилювався за те, що вона в час коли нікого не буде вдома щось зробить з будинком. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є невісткою позивача. Вона проживає в м. Києві, але часто приїжджає до своїх родичів в м. Мена на вул. Абрикосова, 19. Коли вони гостювали там в черговий раз, а саме в липні 2016 року, свідок стала очевидцем того, що син позивача - [PERSON] та відповідачка [PERSON] посварились, остання зібралась і пішла з дому, а наступного дня прийшла забирати речі, на що позивачка їй сказала, щоб віддала ключі від будинку, а потім забере свої речі. Свідок підтвердила, що речі відповідачці перевозив її чоловік. Причини їх сварки свідкові невідомі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона є сестрою відповідача [PERSON] Їй відомо, що її сестра проживала в шлюбі не дуже щасливо, вони часто сварились. Свідок часто приїжджала до них додому на Абрикосову, 19, щоби помирити. В черговий раз коли сестра свідка прийшла додому до батьків, а це було в липні 2016 року, наступного дня вони проходили мимо їх гаража, де побачили [PERSON], який відїжджав автомобілем, а біля гаража лежала купа речей її сестри та дитячих, повязаних в оклунки. Відповідач намагалась зупинити свого чоловіка, проте останній не відреагував на це. Свідок неодноразово говорила своїй сестрі, щоби вона йшла проживати в [INFO], оскільки вона там зареєстрована і там зареєстровані її діти, але остання їй пояснювала, що ходила туди неодноразово, проте хвіртка домогосподарства замкнена, їй ніхто не відчинив. Представники третіх осіб сектору громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Менського РВ УМВС України в Чернігівській області та Менської міської ради Чернігівської області в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про розгляд справи тільки з їх участю до суду не надходило. За таких обставин, справу можливо розглянути без участі представників третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], її представника [PERSON], відповідача [PERSON] та законного представника малолітнього відповідача [PERSON] [PERSON], враховуючи покази свідків та дослідивши всі зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з положеннями ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 405 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні достеменно встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Абрикосова (Чапаєва), 19 в м. Мена Чернігівської області, що підтверджується наявним в матеріалах справи Договором купівлі продажу (а.с.6-7). За вказаною адресою, крім позивача власника будинку, зареєстровані: її чоловік [PERSON], син [PERSON], невістка [PERSON], дочка невістки [PERSON] і внук власника [PERSON], що підтверджується довідкою № 1161/04-17, виданою Менською міською радою 27 квітня 2017 року (а.с.9) При цьому, як встановлено судом, всі вищевказані особи зареєстровані в домоволодінні, що належить позивачу, відповідно до вимог чинного законодавства, чого в судовому засіданні не заперечувала сама власниця будинку. Також, судом встановлено, що син позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] з квітня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 10 лютого 2017 року розірвано (а.с.10). Від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який з жовтня 2015 року хворіє і з 19 травня 2016 року має статус інваліда. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 21 СУ України шлюбом є сімейний зв'язок жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто право на житло це одне із найважливіших соціально економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Стаття 8 п. 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод визначає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна особа має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини». Невідємне право кожної людини закріплено і в інших міжнародно правових документах про права людини, в тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить належних доказів для задоволення позовних вимог, оскільки ні позивачем, ні її представником не доведено в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] та малолітня відповідач [PERSON] без поважних причин не проживають в домоволодінні по вул. Абрикосова, 19 в м. Мена Чернігівської області. Натомість, судом встановлено, що з боку позивача та її сина чиняться перешкоди відповідачці та її дітям в користуванні житлом, [PERSON] не полишали житла добровільно, її речі колишній чоловік вивіз з будинку та залишив на вулиці, а колишня свекруха відібрала ключі від будинку шляхом шантажу, що в судовому засіданні підтвердили свідки, як з боку позивача, так і збоку відповідача. Посилання позивача на те, що її син проживає з іншою жінкою, не є підставою для визнання відповідача та її доньки такими, що втратили право на користування житлом. Відповідно до ст. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed