Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якій просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчать матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, надавши до суду нотаріально завірену заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу в його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, дослідивши доводи представника позивача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], перебувала у шлюбі з відповідачем - [PERSON] з 31 серпня 2007 року по 16 вересня 2011 року, що підтверджується заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2011 року (а. с. 13). Фактично шлюбні відносини припинились приблизно з серпня 2008 року. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 03 червня 2008 року, актовий запис №163 ( а. с. 14). Дочка зареєстрована та мешкає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS], зазначений факт підтверджується довідкою про склад сім'ї № 1116 від 19 травня 2015 року (а. с. 15). Починаючи з серпня 2008 року, з моменту фактичного припинення відносин із відповідачем, [PERSON] лише декілька разів бачився з донькою, незважаючи на те, що позивач ніяким чином не перешкоджає зустрічі батька з донькою, відповідач по справі жодним чином не намагався зустрітися з дитиною, не цікавиться станом її здоров'я та не приймає участі у вихованні та догляді своєї малолітньої дитини. У зв'язку з відмовою відповідача в добровільному порядку вирішити питання позбавлення батьківських прав, позивач повідомила [PERSON], що має намір звернутися з позовом до суду про позбавлення його батьківських прав, після чого, врешті-решт, відповідач по справі погодився надати позивачу письмову згоду на позбавлення його батьківських прав. Так, 19 травня 2015 року [PERSON] написав заяву, згідно якої не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], та просить компетентні органи і суд розглядати зазначену справу без його присутності. Даний факт підтверджується письмовою заявою відповідача від 18 травня 2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кучерявим О.І., зареєстровано в реєстрі за № 503 (а. с.). У відповідності із частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності із частиною 2 статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Як свідчать положення частини 4 статті 155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний заклад або інший заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, а також висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, адже нехтування батьківськими обов'язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивачки та їх спільної дитини, а з боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька у вихованні, вищевикладенні обставини свідчать про фактичну можливість, проте вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом.

Outcome: approved