Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: П`ята Київська державна нотаріальна контора (далі - третя особа) з даним позовом, у якому просила визнати договір про поділ спадщини [PERSON] , укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним; визнати свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] 23.02.2016 року недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.1994 р. у відділі реєстрації актів громадського стану Радянського району міста Києва укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина у П`ятій Київській державній нотаріальній конторі. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина, [PERSON] та дочка, [PERSON] . 23 лютого 2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про поділ спадщини [PERSON] . Так, згідно договору про поділ спадщини, у спадщину до позивача переходить земельна ділянка, площею 0.2500 га (кадастровий №3221884801:17:029:0003), розташована за адресою: [ADDRESS] . А у спадщину до відповідача, переходять квартира за адресою: [ADDRESS] ; та грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями на день виплати вкладу, що знаходяться в ПАТ «Державний Ощадний банк України» та в Публічному ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». На підставі договору про поділ спадщини, державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В. було видане відповідачу свідоцтво про право на спадщину, за законом, серія та номер: 5-101, від 23.02.2016 р. Позивач вважає, що перед підписанням договору про поділ спадщини відповідач навмисно ввела її в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Так, при укладенні договору про поділ спадщини, сторони домовились, що квартира за адресою: [ADDRESS] , переходить у власність відповідача, проте позивач має право в ній проживати. Позивач має проблеми зі здоров`ям, їй було діагностовано атеросклеротичний кардіосклероз, вона часто втрачає свідомість, у неї знижується пам`ять, проте, відповідач не беручи це до уваги, має на меті виселити позивача з спірної квартири, що суперечить їхній домовленості перед підписанням сторонами договору про поділ спадщини, що свідчить про те, що відповідач навмисно ввела позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Тому є підстави для визнання договору про поділ спадщини, укладеного між позивачем та відповідачем 23 лютого 2016p., і відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом, видане відповідачу 23.02.2016p., державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В. недійсними у судовому порядку. У відзиві на позовну заяву від 15.11.2018 року, відповідач зазначає, що її батько, [PERSON] , склав на її заповіт серії [NUMBER] , засвідчений державним нотаріусом київської нотаріальної контори Белах Л.А., про що зроблено запис у реєстрі за № 3-60, згідно умов якого заповідає відповідачу квартиру [ADDRESS] . На момент смерті спадкодавця щодо позивачки могло бути застосоване положення ст. 1241 ЦК України щодо обов`язкової частки у спадкуванні, оскільки вона була непрацездатною вдовою, сторони попередньо порадившись, прийняли рішення про укладення договору про розподіл спадщини. Укладаючи договір про поділ спадщини від 23.02.2016 року, позивач та відповідач не мали інших домовленостей крім тих, про які йдеться у договорі. Позивачка успадкувала не лише земельну ділянку, на яку міститься посилання у Договорі, але і фактично розміщені на ній житловий будинок, придатний для проживання, господарська споруда, гараж та колодязь. Перелічені об`єкти нерухомості не були перераховані у Договорі, оскільки на момент його укладення не були належним чином зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що не позбавляло права позивачки здійснити цю реєстрацію. Між сторонами справи відсутні будь-які конфлікти щодо проживання у квартирі. Відповідачка зазначає, що лише просила неодноразово родичів позивачки забезпечувати її належний догляд, оскільки вона не є родичкою відповідача у розмінні положень ст. 3 Сімейного кодексу України, а тому перепокладення на неї своїх обов`язків з боку сина та онука позивача є незаконним. У відповіді на відзив від 28.11.2018 року, позивачкою вказано, що не дивлячись на домовленості сторін з приводу проживання позивачки у спірній квартирі, відповідачка висловила вимогу про виселення позивачки з квартири. Не погоджується з твердженнями відповідачки щодо можливості проживання в успадкованому будинку в с. Любимівка, оскільки житловий будинок, розташований на земельній ділянці має незручне розташування, має проблеми з його обслуговуванням, є занедбаним і потребує капітального ремонту. У запереченнях на відповідь на відзив від 28.12.2018 року, позивачка наголошує, що викликає сумнів можливість допиту у якості свідка онука позивача, [PERSON] , оскільки він є особою, що прямо матеріально зацікавлена. До того ж саме ця особа не бажає здійснювати догляд за своєю бабусею, що стало приводом для суперечок саме між нами. Представником позивача не надано жодних доказів існування інших, крім викладених у Договорі домовленостей між сторонами, тому заперечує факт навмисного чи ненавмисного введення в оману позивача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила про його необґрунтованість та безпідставність, просила у його задоволенні відмовити. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що коли прийшов час підписувати договір про поділ спадщини, його попросили відвезти бабусю до нотаріуса. Позивач питала де їй тепер жити, [PERSON] дозволила жити у неї в квартирі. Через 1-2 роки приїхала відповідач і сказала, що прийшов час виселятись позивачці. Комунальні послуги за квартиру оплачував син позивачки. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що заповіт після батька був, заяву до нотаріуса було подано. Всі інші дії проходили за домовленістю з позивачкою, вона сказала, що чужого їй не потрібно,тато казав, що з [PERSON] домовленостей в них ніяких не було і проблем з майном не буде. [PERSON] просила земельну ділянку та будинок. Спілкуючись з позивачкою особисто, спору щодо майна ніякого не має. Висувались претензії позивачу щодо проживання в цій квартирі, а саме щодо онука про нагляд за їх бабусею. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що померлий казав, що якщо з ним щось станеться, то щоб [PERSON] на другий день тут не було. Померлий казав, що квартира [PERSON] . Позивачка неодноразово казала, що квартири [PERSON] і вона буде звідти переїзджати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Рибак М.А. від 11.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.11.2018 року, на підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-1238 від 23.10.2018 року, вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. від 24.10.2018 року призначено підготовче засідання по цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 14.01.2019 року, до матеріалів справи долучено відзив, відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду від 28.05.2019 року, до матеріалів справи долучено копію спадкової справи. Ухвалою суду від 24.10.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіальної юстиції у м. Києві здійснено актовий запис № 12693, та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 17.08.2015 року (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з: квартири [ADDRESS] ; земельної ділянки, площею 0.2500 га (кадастровий №3221884801:17:029:0003), розташованої в [ADDRESS] ; грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями на день виплати вкладу, що знаходяться в ПАТ «Державний Ощадний банк України» та в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положення ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями померлого [PERSON] є його донька [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 11.08.1964) та дружина [PERSON] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). За життя померлого, 17.01.2008 року державним нотаріусом третьої Київської державної нотаріальної контори Бєлах Л.А. було посвідчено заповіт, згідно якого [PERSON] на випадок своє смерті заповів квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 145). Відповідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 13.10.2015 року [PERSON] та 18.11.2015 року [PERSON] звернулись до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини (а.с.140-141). 27.11.2015 року [PERSON] звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про відкликання попередніх заяв та з заявою про прийняття спадщини за законом (а.с.142-143). Згідно з ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. 23.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини. Відповідно до умов якого у спадщину до [PERSON] переходить: земельна ділянка площею 0,2500 га (кадастровий номер 3221884801:17:029:0003), розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно у спадщину до [PERSON] переходить квартира [ADDRESS] ; грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями на день виплати вкладу, що знаходяться в ПАТ «Державний Ощадний банк України» та в Публічному акціонерному товаристві «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.175-175). Після посвідчення договору кожний зі спадкоємців - учасник договору може звернутися до нотаріуса і одержати свідоцтва про право на спадщину на конкретні виділені йому об`єкти спадщини згідно посвідченого договору про поділ спадкового майна. Якщо свідоцтва про право на спадщину були видані спадкоємцям, і кожний з них одержав належне йому майно або, наприклад, право власності на нерухомість вже зареєстровано відповідним чином, то поділ відносно такого майна може бути проведений тільки шляхом відчуження. На підставі вказаного договору 23.02.2016 року державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В. було видано [PERSON] свідоцтво про справо на спадщину, яке складається з квартири [ADDRESS] ; та свідоцтво про справо на спадщину, яке складається з: грошових вкладів з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходиться у АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.190-209). Також, 23.02.2016 року державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В. було видано [PERSON] свідоцтво про справо на спадщину, яке складається з земельної ділянки 0,2500 га кадастровий номер 3221884701:17:029:0003, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.203). Звертаючись з даним позовом, позивачка, підставою визнання договору про поділ спадщини недійсним, вказувала ст. 230 ЦК України, а саме введення сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Відповідно до змісту ст. 230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Так, позивачка вказувала, що при укладенні договору про поділ спадщини, сторони домовились, що квартира за адресою: [ADDRESS] , переходить у власність відповідача, проте позивач має право в ній проживати. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суттєвими умовами договору про поділ спадщини повинні бути: - визначення предмета договору з посиланням на правовстановлювальні документи відносно того спадкового майна, яке належало спадкодавцю; визначення оцінки кожної речі; зазначення ідеальних часток кожного зі спадкоємців у спадщині; визначення конкретних речей, які перейдуть кожному спадкоємцю у вигляді окремого об`єкта. При цьому допускається застосування грошової компенсації, якщо вартість поділених речей різна. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України. Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором. Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів існування між сторонами правочину домовленості чи обговорення умови проживання позивачки в успадкованій відповідачкою квартирі, як істотної умови укладення договору про поділ спадщини. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони погодили істотні умови договору про поділ спадщини, визначивши під час укладення договору: предмет договору, оцінку кожної речі, частку кожного спадкоємця. Крім того судом встановлено, що на даний час позивачка проживає у спірній квартирі. Відомості про виселення позивачки чи вимогу про виселення, в матеріалах справи відсутні, та у судовому засіданні такі не встановлені. Посилання позивача на те, що умовою укладання договору про поділ спадщини була умова проживання її в спірній квартирі, не приймаються судом до уваги, оскільки це не було доведено стороною позивача, спростовується матеріалами справи та показами свідків, та не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Окрім того, на момент вчинення правочину не існувало обставин, що перешкоджали для його вчинення, всі істотні умови були зазначені в договорі, були зрозумілі та усвідомлені сторонами, що підтверджується їх підписами на договорі та посвідченням нотаріуса, тому в суду відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним. Отже, враховуючи відсутність підстав для визнання правочину недійсним, відсутня об`єктивна можливість застосувати наслідки такої недійсності, а саме визнання свідоцтва про право на спадщину видане [PERSON] недійсним. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed