Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання останнього таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить житловий будинок № 22, що розташований по вулиці Кутузова у с. Княжичі Броварського району Київської області. Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, однак з 2012 року у будинку фактично не проживає, не приймає участі в утриманні жилого приміщення, не здійснює плату за користування житлом і комунальні послуги, особистих речей останнього у будинку немає. Реєстрація відповідача у будинку створює для позивача перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, тому останній змушений звернутися із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування даним будинком. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вимоги з підстав, викладених у позовній заяві підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, пояснивши наступне. Він народився і виріс за адресою: Київська обл., Броварський р-н., с. Княжичі, вул. Кутузова, буд. 22. На даний час відповідач прописаний за вказаною адресою, але фактично там не проживає, оскільки його мати [PERSON] продала будинок його двоюрідному брату [PERSON] Новий власник вказаного будинку у 2011 році з погрозами примусово виселив відповідача із вказаного будинку та заселив туди квартирантів. Позивач перешкоджає [PERSON] потрапити у помешкання, в якому залишилися речі останнього. Також, відповідач зазначив, що має намір вселитися у будинок. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 22, що розташований по вулиці Кутузова у м. Бровари Київської області, про що свідчить копія Договору купівлі-продажу, укладеного 23 червня 2011 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), та посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області (а.с. 9). Вищевказане також підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав, сформованого 04 липня 2011 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 11). Зі змісту копії довідки № 896, виданої 11 травня 2017 року виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області вбачається, що у будинку № 22, що розташований по вулиці Кутузова у с. Княжичі Броварського району Київської області зареєстрований [PERSON] (а.с. 12). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов, складених 10 березня 2017 року та 11 травня 2017 року депутатом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, у будинку № 22, що розташований по вулиці Кутузова у с. Княжичі Броварського району Київської області, зареєстрований, однак із 2012 року не проживає [PERSON]. Викладені факти також підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7-8). Згідно із відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 23.05.2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]., с. Княжичі, вул. Кутузова (а.с. 30). У судовому засіданні свідок [PERSON], який є племінником позивача, пояснив, що із 2011 року і до 2015 року у спірному будинку проживав дід [PERSON], й свідок його доглядав. На даний час приїжджає до будинку, однак відповідач в ньому вже більше 5-ти років не проживає. Конфліктів між позивачем та відповідачем не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає позивача дуже давно та є йому далекою родичкою. Також, свідок знає дядька позивача та відповідача [PERSON], який постійно проживав у [INFO]. Свідок періодично приходила у вказаний будинок, де здійснювала там прибирання, однак відповідач у будинку не проживав, не звертався із питанням там проживати, оскільки фактично проживав поруч у будинку, який побудував. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що із відповідачем були сусідами. З 2011 року мати відповідача продала житловий будинок № 22 по вулиці Кутузова у с. Княжичі позивачу. З того часу відповідач у вказаному будинку не проживає. Також, [PERSON] пояснив, що не був свідком будь-якого конфлікту між позивачем та відповідачем щодо питання проживання у спірному будинку. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2012 році зустріла знайому, яка орендувала будинок № 22, що розташований по вулиці Кутузова у с. Княжичі Броварського району Київської області. Свідок зазначила, що часто приходила до знайомої погостювати за вказаною адресою, однак відповідача у будинку жодного разу не бачила. За змістом ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Доводи заперечення відповідача є необґрунтованими та недоведеними, оскільки ґрунтуються лише на усних поясненнях, які не підтвердженні жодними доказами. Зокрема, у судовому засіданні відповідач зазначив, що із 2011 року у спірному будинку не проживає. На підтвердження того, що йому починаючи із 2011 року і до цього часу чинили перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому відповідачем не надано жодних доказів, із зустрічними позовними вимогами щодо усунення перешкод у користуванні будинком чи вселення відповідач не звертався. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, враховуючи те, що відповідач у 2011 році\~ добровільно пішов із спірного будинку та не проживав у ньому понад 1 рік, належних та допустимих доказів відсутності відповідача з поважних причин у спірному житлі до суду не надано, суд дійшов висновку про те, що відповідач втратив право користування спірним будинком, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved