Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер [PERSON], її чоловік, факт родинних відносин зі спадкодавцем підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданим місцевим бюро реєстрації актів цивільного стану м. Києва. На підставі рішення виконкому Залізничного району Ради від 13.08.1973 року № 1450 [PERSON] 06 грудня 1973 року видано ордер [NUMBER] на жиле приміщення на сім'ю, що складається з трьох чоловік, у квартирі [ADDRESS]. Оскільки, [PERSON] є спадкоємцем першої черги, остання звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Також вказала, що спадкоємцем першої черги є її донька, [PERSON], яка не подавала заяви про відмову від належної їй частки спадкового майна. Позивач посилалась на те, що 18 січня 2017 року за № 84 Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою було зареєстрована її заява щодо прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка. Згідно цієї заяви державний нотаріус відкрив спадкову справу за № 35/2017. Зазначено, що 21 квітня 2017 року державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресую: [ADDRESS], на підставі п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме: відсутність правовстановлюючих документів на квартиру. Вказано, що згідно реєстраційного посвідчення виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 17 грудня 1992 року квартира [ADDRESS] за [PERSON] на праві особистої власності на підставі Довідки ЖБК «Аерофлот» № 14 від 17 грудня 1992 року та записано в реєстрову книгу № 58 за реєстровим номером № 592, але позивач зверталася до ЖБК «Аерофлот» з запитом щодо видачі зазначеної вище довідки, однак, дана довідка в архівах ЖБК відсутня, натомість кооператив видав 26.01.2017 довідку про відсутність будь-якої заборгованості по зазначеній квартирі. Позивач пояснила, відповідно до інформаційної довідки, наданої 01 лютого 2017 року Комунальним підприємством Київської міської ради Київським міським бюро технічної інвентаризації на запит Київської державної нотаріальної контори № 9 також повідомлено, що дана квартира зареєстрована на праві власності на ім'я мого померлого чоловіка на підставі Довідки ЖБК «Аерофлот» № 14 від 17.12.1992, однак цієї довідки в них також нема. На підставі вищевикладеного просила задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою судді від 24.05.2017 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді від 25.09.2017 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не з'явилася, представник позивача подала до суду заву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. В матеріалах справи наявний відзив представника відповідача, в якому сторона відповідача просила суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно законодавства та слухати справу у відсутність представника КМР. Третя особа у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 17 грудня 1992 року квартира [ADDRESS] за [PERSON] на праві особистої власності на підставі Довідки ЖБК «Аерофлот» № 14 від 17 грудня 1992 року та записано в реєстрову книгу № 58 за реєстровим номером № 592. 18.01.2017 позивачка звернулася до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON], інші спадкоємці не зверталися із заявою про прийняття спадщини. 21.04.2017 [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON], оскільки, відсутні правовстановлюючі документи на майно. Згідно рішення виконкому Залізничного району Ради від 13.08.1973 № 1450 [PERSON] 06 грудня 1973 року видано ордер [NUMBER] на жиле приміщення на сім'ю, що складається з трьох чоловік, у квартирі [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації 17 грудня 1992 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] па праві особистої власності на підставі Довідки ЖБК «Аерофлот» № 14 від 17 грудня 1992 року та записано в реєстрову книгу № 58 за реєстровим номером № 592. Відповідно до, Інформаційної довідки, наданої 01 лютого 2017 року Комунальним підприємством Київської міської ради Київським міським бюро технічної інвентаризації на запит Київської державної нотаріальної контори № 9 також повідомлено, що дана квартира зареєстрована на праві власності на [PERSON] на підставі Довідки ЖБК «Аерофлот» № 14 від 17.12.1992. Дані обставини підтверджуються матеріалами витребуваної судом спадкової справи №35/17 відносно [PERSON], померлого [INFO]. Суд вважає, що за встановлених обставин, право власності квартиру може бути визнано судом за [PERSON], в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зі змісту ст. 321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON], [INFO], після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на квартиру [ADDRESS]. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки, ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимими доказами, які не спростовані. Відтак, за позивачкою слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved