Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

у травні 2020 до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, у якій позивач посилається на те, що ухвалою слідчого судді Машівського районного суду Полтавської області від 03.10.2018 р. було накладено арешт на м`ясо птиці патраної (куряча четвертина) заморожене масою 386,396 кг, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування ним в рамках кримінального провадження №42018171190000089. Місцем зберігання вищевказаної продукції було визначено пристосовані для цього холодильні машини у складському приміщенні ДУ «Машівська ВК №9». Вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з закінченням строків давності досудового розслідування визначеного ст.219 КПК України. Позивач вказує на те, що підставою для накладення арешту являлось забезпечення проведення відповідного дослідження цих речових доказів, але на даний час вже сплинув строк придатності арештованої продукції, а тому не може бути предметом жодного експертного дослідження, так як не дасть достовірних результатів. Крім того, експертне дослідження м`яса вже проведено, у зв`язку з цим відпала потреба у зберіганні простроченої продукції, на яку було накладено арешт. Крім цього, позивач зазначив, що холодильні машини, в яких зберігається арештована продукція є майном установи виконання покарань і повинні використовуватися виключно для зберігання продуктів харчування засуджених, натомість установа позбавлена такої можливості використовувати майно за призначенням, а тому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Машівського районного суду від 03.10.2018 на м`ясо птиці патраної (куряча четвертина) заморожене масою 386,396 кг та надати дозвіл на знищення цих речових доказів в установленому законом порядку. Ухвалою суду від 19.05.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.21). Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином та завчасно, представник позивача та третьої особи направили заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому представник позивача позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, судові витрати з відповідача не стягувати (а.с.17-31), відповідач причини неявки не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно (а.с. 25). Виходячи з викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, та дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що ухвалою слідчого судді Машівського районного суду Полтавської області від 03.10.2018 р. було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Машівського ВП Карлівського ВП ГУНП у Полтавській області Білого О.В. про арешт майна та вирішено накласти арешт на м`ясо птиці патраної (куряча четвертина) заморожене масою 386,396 кілограмів, з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування ним. Місцем зберігання м`яса птиці патраної (куряча четвертина) замороженого, масою 386,396 кілограмів та визначено пристосовані для цього холодильні машини у складському приміщенні ДУ «Машівська виправна колонія №9» (а.с.15,16). Ухвалою слідчого судді Машівського районного суду Полтавської області від 05.11.2019 р. кримінальне провадження за клопотанням Державної установи «Машівська виправна колонія (№9») про скасування арешту майна було закрито, у зв`язку з тим, що воно не може бути розглянуте в порядку кримінального судочинства, так як кримінальне провадження в рамках якого звернувся заявник закрито 27.08.2019 р. за постановою старшого слідчого СВ Машівського ВП Карлівського ВП ГУНП у Полтавській області (а.с.17,18). Як зазначено у декларації виробника (посвідчення про якість) на продукцію тваринного походження № 431 від 13.06.2018, термін зберігання м`яса птиці патраної (куряча четвертина) заморожене складає 8 місяців при температурі -18 град. С 95 %, дата виготовлення 18.05.2018, 21.05.2018, 01.06.2018 р. (а.с. 13). Згідно з експертним висновком № 002139 п/18 від 23.08.2018 м`ясо птиці патраної (куряча четвертина) заморожена за фізико-хімічними показниками не відповідає ДСТУ 8253:2015 (а.с. 14). Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,16 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Тобто, у контексті зазначених норм процесуального права здійснення розгляду справ за правилами іншого судочинства означає наявність у законодавстві чітко й однозначно сформульованих підстав і порядку вирішення відповідних правових питань судом іншої юрисдикції, що дає заінтересованій особі обґрунтовані підстави розраховувати на вирішення ним спору по суті. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі -ЦК України). Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, суд вважає, що вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 766/21865/17. Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» майно Державної кримінально-виконавчої служби України перебуває в державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань. Отже, зважаючи на те, що кримінальне провадження №42018171190000089 закрито провадженням, проведення експертного дослідження над арештованим м`ясом птиці патраної (куряча четвертина) проведене, а тому відпала потреба у подальшому утриманні під арештом продукції, у зв`язку з цим позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо надання дозволу на знищення цих речових доказів суд уважає потрібно відмовити з огляду на передчасність такої вимоги. Судові витрати потрібно покласти на позивача на його прохання. На підставі викладеного,

Outcome: partial