Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У суд з позовною заявою звернулася [PERSON] в якій просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності за законом на спадкове нерухоме майно, а саме, житловий будинок А-1, прибудову -а, прибудову - а-1, літню кухню - Б-1, сарай В-1, сарай -Г-1, вбиральню- Д, колодязь - Ж, огорожу- 1, згідно даних технічного паспорта, яке знаходяться в [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що після смерті її чоловіка, [PERSON], [INFO], залишилось спадкове нерухоме майно, яке вона успадкувала за законом, так як постійно проживала разом з спадкодавцем, однак, вона, як спадкоємець, не може отримати свідоцтво про право на вказану спадщину за законом, через відсутність державної реєстрації спадкового нерухомого майна, а тому звертається до суду для захисту свого права. Інші спадкоємці у встановлений строк подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини. В судове засідання сторони не з'явилися, та від останніх надійшли відповідно заяви про розгляд справи у їх відсутності, в тому числі від відповідачів проте, що позов [PERSON] визнають повністю. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено наступне. Свідоцтвом про смерть від 05.07.2012 року, стверджено факт смерті [INFO] [PERSON] в с. Красноволя, Любомльського району, Волинської області. Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу від 01.02.1959 року чоловіком позивачки був спадкодавець - [PERSON]. Відповідно довідки від 03.12.2012 № 567 після смерті - [PERSON], залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку 0,25 га., земельна ділянка для ведення особистого підсобного 0,30 га. В управління та володіння спадковим майном вступила його дружина [PERSON]. Відповідно заяв від 11.12.2012 року №517 та від 12.12.2012 року №519 поданих до Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадкового майна, яке залишилось після смерті їх батька - [PERSON]. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна, котре знаходиться в [ADDRESS], вищевказаному чинному законодавству і рішенням комісії рекомендовано [PERSON] узаконити вказане спадкове нерухоме майно. Згідно з п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленому статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved