Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , просив ухвалити рішення виселення [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований та проживає [PERSON] . В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився подав до суду заяву, якою підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у відповідності з ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. ст. 280, 281 ЦПК. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 02 січня 2002 року, копія кого є в матеріалах справи. З матеріалів справи вбачається, що у вказаному будинку проживають [PERSON] - дочка позивача з дітьми та відповідач - колишній чоловік [PERSON] , шлюб між якими розірвано 15 травня 2013 року справа №562/349/13-ц. Судом встановлено, що за період з 21 червня 2018 року по 17 квітня 2019 року [PERSON] тричі притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП, зокрема постанова Здолбунівського районного суду від 21.06.2018 року справа №562/1709/18, постанова від 17.01.2019 року справа №562/4122/18, постанова від 17.04.2019 року справа №562/558/19, що свідчить про систематичне порушення правил співжиття з іншими мешканцями будинку. Згідно зі ст.317, ч.1 ст.319, ст.383 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як визначено ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статті 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цим норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. При цьому, позивач повинен довести, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року. Відповідно до ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, у т.ч. колишніх, без надання іншого жилого приміщення власник жилого будинку (квартири) має відповідно дост.157 ЖК УРСР, але за наявності обставин, передбачених ч.1ст.116 ЖК УРСР, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися без результатними. Як вбачається із матеріалів справи притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не вплинули на його поведінку і виявилися безрезультатними. Згідно із п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені норами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про виселення особи у зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття.

Outcome: approved