Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського (далі по тексту - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працює в Таврійському національному університеті імені В.І. Вернадського з жовтня 2016 року на посаді проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків. 09.06.2017 року щодо позивача було винесено, на його думку, безпідставний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Позивач із наказом не погоджується просить його скасувати з огляду на наступне. Так, позивач вважав, що в його діях був відсутній склад правопорушення, а відповідач порушив порядок накладення адміністративних стягнень. В наказі невірно зазначено посаду позивача проректора з науково-педагогічної діяльності без слів «та міжнародних зв'язків». Також зазначав, що його було притягнуто до відповідальності за відсутність на робочому місці 25 та 26 травня, а також 30 травня 2017 року. Проте, позивач вважав його відсутність - поважною, оскільки він проводив необхідні зустрічі в інтересах університету, а також попереджав про таку відсутність ректора університету службовими записками. Висновок комісії із проведення розслідування щодо встановлення фактів порушень трудової дисципліни позивачем, останній вважав незаконним, оскільки у нього не були відібрані пояснення, не вказано на підставі якого нормативного акту діяла комісія та висновок не містить даних, на підставі яких здійснювався облік часу. Позивач зазначав, що відповідачем порушуються вимоги закону та не забезпечено його робоче місце у зв'язку із чим він вимушений проводити робочі зустрічі не в університеті. Посилаючись на викладене позивач просив суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, визнати незаконним та скасувати наказ Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського від 09 червня 2017 року № 517-к про оголошення [PERSON], проректору з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків, догани. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. Представник позивача також посилалась на неможливість винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності під час перебування позивача на лікарняному. В судовому засіданні представник позивача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в письмових запереченнях проти позову. При цьому зазначав, що процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було проведено із дотриманням вимог закону. За вказане порушення законом передбачено звільнення з роботи, разом із тим, оскільки позивач раніше до відповідальності не притягувався, відповідачем було вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Відсутність позивача на роботі не узгоджувалась із керівництвом, а тому були всі підстави для винесення спірного наказу. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що наказом № 517-к від 09.06.2017 року до [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі без поважних причин) на підставі висновку комісії від 07.06.2017 року (а.с. 121). Відповідно до ч. 1 ст. 147 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно із статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (далі по тексту - Постанова), судам необхідно з'ясувати чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Пунктом 24 Постанови передбачено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Із матеріалів справи вбачається, що згідно із актами про відсутність на роботі працівника від 26.05.2017 року та від 30.05.2017 року, зафіксовано відсутність на роботі проректора з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків [PERSON] 26.05.2017 року з 10:00 год. до 12 год. 30 хв. та 30.05.2017 року з 11 год. 32 хв. до 15 год. 23 хв. (а.с. 132, 133). Згідно із п. 7.4.1. Правил внутрішнього розпорядку Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського, в Університеті встановлюється такий режим роботи для працівників, що працюють за п'ятиденним робочим тижнем: початок роботи - 8:30; перерва на відпочинок і харчування 12:30-13:15; закінчення роботи: з понеділка по четвер - 17:30, п'ятниця - 16:15 год. За положеннями п. 4.1.3. Правил, працівники університету зобов'язані дотримуватись дисципліни праці (вчасно приходити на роботу, дотримуватись встановленої тривалості робочого часу, використовувати робочий час для виконання трудових обов'язків тощо). Згідно із висновком проведення дисциплінарного розслідування щодо встановлених фактів порушень трудової дисципліни [PERSON] проректором з науково-педагогічної діяльності та міжнародних зв'язків від 07.06.2017 року, затвердженим в.о. Ректора [PERSON], встановлено, що [PERSON] без доручень та згоди керівництва університету дозволяє собі систематично бути відсутнім на роботі без поважних причин. Зокрема, відсутність на роботі 30.05.2017 року 3 години 6 хвилин можна кваліфікувати як прогул без поважних причин, правовим наслідком якого є звільнення з роботи відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рекомендовано оголосити [PERSON] догану (а.с. 158-159). 30.05.2017 року об 11:31 год. [PERSON] звернувся до Т.в.о. ректора [PERSON] із заявою, в якій він повідомив про те, що виїхав для зустрічі з керівником департаменту з міжнародних заходів Асоціації українсько-китайського співробітництва (а.с. 28). 30.05.2017 року об 15:32 [PERSON] звернувся до В.о. ректора [PERSON] із службовою запискою про прийняття рішення щодо участі університету в Китайській освітній виставці (а.с. 29). Актом від 30.05.2017 року зафіксована відсутність [PERSON] на роботі без поважних причин з 11 год. 32 хв. до 15 год. 23 хв. (а.с. 133). Згідно із наказом Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського від 09 червня 2017 року № 517-к про оголошення догани [PERSON], останньому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни (відсутність на роботі без поважних причин) (а.с. 121). Разом із тим, позивачем не було надано суду жодного доказу, що його відсутність була обумовленою поважними причинами, узгодженими із керівництвом університету. Натомість із пояснень представника університету вбачається, що ніяких дозволів або доручень щодо проведення певних зустрічей [PERSON] не надавалось. Посилання позивача на те, що його посадовою інструкцією визначено академічну мобільність, а також те, що його відсутність була обумовлена зустрічами в інтересах університету, не можуть бути визнані судом поважними причинами відсутності [PERSON] на роботі, оскільки він не наділений повноваженнями на свій розсуд здійснювати такі дії без узгодження їх із керівництвом університету. Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 вересня 2017 року у справі 6-1412цс17: «Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Невихід на роботу у зв'язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника». З огляду на зазначене, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, видаючи наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за відсутність на роботі без поважних причин, за відсутності погодження керівництва, діяв в межах положень діючого законодавства. Щодо витребування у позивача пояснень з приводу порушення трудової дисципліни, то в матеріалах справи наявні пояснення позивача на акті від 30.05.2017 року з приводу його відсутності. Окрім того, згідно із висновками, висловленими Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2801цс15: Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами». Разом із тим, матеріалами справи повністю підтверджується факт порушення позивачем трудової дисципліни, за що відповідачем до нього застосоване дисциплінарне стягнення. Щодо посилань в судовому засіданні представника позивача з приводу неможливості видання спірного наказу під час тимчасової непрацездатності позивача, то в даному випадку суд виходить з того, що діючим законодавством передбачена заборона лише щодо недопустимості звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а не притягнення до дисциплінарної відповідальності. Посилання позивача про неправильне зазначення його посади в наказі правового значення не мають, оскільки не впливають на характер вчиненого дисциплінарного поступку та процедуру притягнення його до дисциплінарної відповідальності. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний позивачем наказ наказом Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського від 09 червня 2017 року № 517-к про оголошення догани [PERSON], видано правомірно з дотриманням трудових прав позивача, а тому і підстави для його скасування відсутні. З огляду на зазначене, у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу слід відмовити.

Outcome: dismissed