Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

У червні 2019 року з Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області в порядку ст. 31 ЦПК України на адресу суду надійшла дана цивільна справа. Позовні вимоги мотивовані тим, що у сторін є донька [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо. Дитина проживає з позивачем. Донька з народження є дитиною з особливими потребами, має інвалідність. Відповідач участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. З донькою не спілкується, не цікавиться її життям та здоров`ям, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду, який просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] . Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 9 липня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 25 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19 серпня 2019 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився по невідомих суду причинах, про час та місце розгляду справи його було повідомлено завчасно та належним чином, в зв`язку з чим суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмільницької міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про слухання справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 лютого 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хмільницького міського управління юститції Вінницької області (а.с. 6). [PERSON] є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] (а.с.7). Згідно довідки, виданої головою будинкового комітету від 14.02.2019 року № 07-21/227 батько дитини [PERSON] , [INFO] протягом п`яти років жодного разу до дитини не навідувався, не цікавився її життям, не брав участі в її вихованні (а.с 8). З довідки, виданої КЗ «Загальноосвітня школа І - ІІІ ступенів № 3 м. Хмільника Вінницької області від 14.02.2019 року № 15 учениці 6 - Б класу [PERSON] видно, що її батько [PERSON] за весь період навчання доньки вшколі : не відвідує батьківські збори, не приймає участі в шкільних зборах, не приймає участі у шкільних ремонтах, досягненнями доньки не цікавиться. Участю дитини у навчально - виховному процесі з боку батьків займається виключно мама - [PERSON] (а.с.9). У своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , орган опіки та піклування зазначив, що вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 53-54). Так, відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачкою заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 5, ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому згідно ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВРУ від 27.02.1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Незважаючи на висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, згідно із ст. 166 СК України. У виснову органу опіки та піклування не зазначено дії вживання для проведення бесіди з батьком щодо доцільності його позбавлення батьківських прав тощо. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, викладена у постанові від 10.07.2019 року № справи 361/1484/16-ц. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що переконливих доказів на підтвердження умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, та свідоме ігнорування відповідачем попереджень щодо зміни свого ставлення до виховання дитини, матеріали справи не містять, висновок органу опіки та піклування недостатньо обгрунтований, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed