Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON], третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про позбавлення батьківських прав. 21 серпня 2017 року вказану цивільну справу надіслано з Дніпровського районного суду м. Києва до Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю. Позивач мотивує позов тим, що перебувала у громадянському шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу 23 квітня 2010 року у них народився син [PERSON]. Позивач зазначає, що їх стосунки з відповідачем фактично припинені з вересня 2010 року. Дитина проживає з нею. Весь цей час відповідач не цікавиться життям сина, його здоров'ям, інтересами, не приймає участі у його вихованні. Матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Разом з тим, позивач зазначає, що син батька не пам»ятає, ніяких почуттів до нього немає, оскільки всі ці роки жодного разу його не бачив. Оскільки, відповідач не приймає участі у вихованні сина, позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, в матеріалах справи міститься лист начальника служби у справах дітей, зі змісту якого вбачається, що служба просить провести розгляд справи без участі їх представника, позов підтримує, та просить прийняти рішення згідно чинного законодавства України, виходячи з інтересів дитини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони перебували у громадянському шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER] від 14 травня 2010 року. В судовому засіданні встановлено та не оспорувалося стороною відповідача, що питання щодо виховання сина вирішується матір'ю [PERSON]. Встановлено, що відповідач [PERSON] передбачених законом обов'язків щодо виховання та розвитку дитини належним чином не виконує, не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною. Згідно нотаріально посвідченої заяви, від 19 вересня 2016 року, [PERSON], не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, щодо його малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що проживає в [ADDRESS]. Згідно із Висновком Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 9878/41/3/103 від 01 грудня 2016 року, про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок № 9878/41/3/103 від 01 грудня 2016 року Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої дитини знайшов своє підтвердження в суді, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та їх задоволення.

Outcome: approved