Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Вказувала, що в 2011 році між нею та відповідачем, який на той час відбував покарання в місцях позбавлення волі, була досягнута згода щодо укладення договору позики, за умовами якого вона надала йому грошові кошти та речі першої необхідності на суму 5444 грн., а відповідач зобов'язався повернути зазначену суму після звільнення та працевлаштування, але свою обіцянку не виконав. Просила стягнути з відповідача суму позики. Відповідач позов не визнав і пояснив, що дійсно, відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі, за перепискою познайомився з позивачкою. Не заперечуючи факту одержання від неї певного майна, наполягає на тому, що то була її добра воля, жодних домовленостей щодо повернення вартості майна між ними не було. Позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позивачка стверджує, що під час перебування відповідача в місцях позбавлення волі періодично направляла йому речові посилки та грошові перекази на загальну суму 5444 грн. Ця обставина визнана відповідачем і за правилами ст. 61 ЦПК України приймається судом як така, що не вимагає доказування. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Нормами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття (ст. 641 ЦК). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК). Укладений сторонами у письмовій формі договір позики не існує. Розписка чи інший письмовий доказ, який свідчив би про виникнення між сторонами цивільно-правових відносин, що витікають із договору позики, відсутні. Звертаючись до суду, позивачка вказала, що розписку з відповідача не брала, оскільки він є троюрідним братом її померлого чоловіка, що відповідачем заперечується. В судовому засіданні позивачка заявила, що за домовленістю з відповідачем той мав після відбуття покарання приїхати до неї для спільного проживання. Таким чином, позивачка всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довела суду будь-яких доказів на підтвердження зобов'язання відповідача щодо повернення суму позики, а стосунки, які склалися між сторонами могли передбачати дарування, пожертву, інші види безоплатної передачі майна.

Outcome: dismissed