Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у лютому 2016 року в м. Києві за участю автомобілів [NUMBER], та «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Міцубісі», що належить позивачу. За постановою суду особою, винною у вчиненні ДТП, було визнано відповідача [PERSON], власником автомобіля «Даф» є [PERSON], цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Даф» застрахована за [PERSON] в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 52960,00 грн. Страховою компанією ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодовано суму страхової виплати на користь позивача у розмірі 24369,68 грн. За таких обставин, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь завдану майнову шкоду у сумі 26548,48 грн., що включає в себе: вартість відновлювального ремонту - 25254,08 грн., комісію банку - 794,40 грн., франшизу - 500 грн., та вирішити питання про розподіл судових витрат. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від [PERSON] та [PERSON] надійшли заперечення, в яких останні просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2015 року між ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та [PERSON] було укладено Договір №АЕ/4804091 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у формі полісу), за яким була застрахована відповідальність власника транспортного засобу «Даф», д.н.з. [NUMBER]. Згідно з вказаним полісом розмір франшизи становить 500 грн. Строк дії договору до 21 липня 2016 року включно. 18 лютого 2016 року о 09 годині 20 хвилин водій [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Даф», д.н.з. [NUMBER], з причепом «Трейлор», д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по вул. Малиновського здійснив розворот на регульованому пішохідному переході, не врахував габарити транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER], що призвело до технічних пошкоджень транспортного засобу. Водій [PERSON] порушив п.п. 10.6, 10.7 Правил дорожнього руху. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 18 лютого 2016 року за участю вищенаведених автомобілів, є відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. За приписами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Матеріалами справи підтверджено, що автомобіль «Міцубісі», який належить позивачу, був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якої винний відповідач [PERSON] Згідно з звітом про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу №5005/4 від 25 березня 2016 року, виконаному на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER], визначена з витратним підходом, становить 51206,16 грн., розмір матеріального збитку, завданого позивачу, складає 27705,92 грн. з урахуванням ПДВ. (а.с. 10-23) Страхова компанія ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувала на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 24369,68 грн. Однак, вказана сума страхового відшкодування не відповідає фактичному розміру, завданої позивачу шкоди. Так, за вартість деталей та робіт по відновленню транспортного засобу позивач сплатив грошові кошти у сумі 52960,00 грн., що підтверджується рахунками-фактур СПД [PERSON] від 24 лютого 2016 року №№16024, 16024-2, платіжним дорученням №34882 від 29 квітня 2016 року та актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №16024 від 27 квітня 2016 року. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 25254,08 грн. Позивачем заявлені вимоги про стягнення вартості відновлювального ремонту, не покритого страховою виплатою, з [PERSON], як власника транспортного засобу «Даф», д.н.з. [NUMBER], з [PERSON], як страхувальника даного транспортного засобу, та з [PERSON], як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Судом встановлено, що [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, у трудових відносинах з власником транспортного засобу «Даф», д.н.з. [NUMBER], не перебував. Такі дані підтверджені листом Державної фіскальної служби України №21749/5/99-99-08-02-02-16 від 15 грудня 2016 року. Враховуючи наведене, відповідальність за завдання позивачу матеріальної шкоди повинна нести особа, винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тобто відповідач [PERSON] Щодо стягнення з відповідачів франшизи у розмірі 500 грн. судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальником за яким є [PERSON], встановлена франшиза у розмірі 500 гривень. Судом встановлено, що особою, відповідальною за завдані збитки, є відповідач [PERSON], відтак, франшиза у розмірі 500 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Також позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь витрати, понесені ним у зв'язку із сплатою комісії банку у розмірі 794,40 грн. Однак такі витрати позивача не є матеріальними збитками, завданими йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому відшкодуванню не підлягають. Оцінюючи докази, зібрані під час розгляду справи, у їхній сукупності та взаємозв'язку, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та вирішує стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти у сумі 25254,08 грн. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та розмір франшизи у сумі 500 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав наведених вище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення на користь позивача судові витрати: з [PERSON] у сумі 534,66 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial