Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. Зазначала, що 12 квітня 2014 року вона надала [PERSON] на реалізацію автозапчастини на загальну суму 36 500 грн., про що [PERSON] написав власноруч розписку, в якій зобов′язався повернути грошові кошти в розмірі 36500 грн. до 12 квітня 2015 року. У вказаний строк [PERSON] сплатив їй лише грошові кошти в сумі 18500 грн. Посилаючись на те, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання в повному обсязі не виконав, просила на підставі ст. ст. 655, 691 ЦК України стягнути з [PERSON] на її користь 17500 грн. боргу по розписці, 1970 грн. 64 грн. інфляційних втрат, 84 грн. 86 коп. в рахунок трьох процентів річних та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Пояснив, що позивач та відповідач є колишнім подружжям. Обоє здійснювали підприємницьку дільність. Після припинення сімейних стосунків позивачка не бажала займатись підприємницькою діяльністю, передала залишки свого товару відповідачу, а він зобо'язався віддати їй кошти за цей товар, таким чином відповідач придбав автозапчастини у позивача, однак у встановлений строк свої зобов'язання щодо оплати товару не виконав. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, пояснивши, що відповідач взяв у позивача товари під реалізацію, частину товару він реалізував, а отже повернув позивачу 12500 грн., решту товару він не реалізував, відповідно гроші [PERSON] не повернув. Саме така домовленість була між позивачкою та відповідачем, про що свідчать і тексти розписок. По мірі реалізації товару відповідач буде повертати позивачці кошти, однак готовий повернути позивачці і товар. Також представник відповідача вважає, що між сторонами по справі існуюють правовідносини комісії. Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, вивчивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 12 квітня 2014 року [PERSON] надала [PERSON] на реалізацію автозапчастини на загальну суму 36500 грн., про що [PERSON] написав власноруч розписку, в якій зобов′язався повернути грошові кошти в розмірі 36500 грн. до 12 квітня 2015 року. У вказаний строк [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 18500 грн. За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, на підставі договорів та інших правочинів. Стаття 6 та стаття 627 ЦК України закріплюють принцип свободи договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу, [PERSON] посилається на те, що між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу запчастин і [PERSON] прострочив виконання грошового зобов'язання. Разом із тим відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Оцінюючи в сукупності надані докази, а саме: розписку [PERSON], відповідно до якої він взяв у [PERSON] під реалізацію запчастини на суму 36500 грн., а також розписку [PERSON], відповідно до якої вона передала [PERSON] запчастина під реалізацію на суму 36500 грн. по цінам грудня 2013 року, сума перегляду та індексації не підлягає, та розписку [PERSON] про те, що він віддає [PERSON] 5 тис. грн. за запчастини, взяті в неї на реалізацію (а.с. 6), суд приходить до висновку про відсутність між сторонами по справі правовідносин купівлі-продажу, оскільки з наданих позивачем доказів не вбачається, що волевиявлення відповідача під час складання його розписки було спрямовано на набуття права власності на запчастини. Доводи представника позивача про те, що у другому абзаці розписки відповідач вказав про те, що цю суму він зобов'язується виплатити до 12 квітня 2014 року, а відтак між сторонами виникло грошове зобов'язання, яке прострочене відповідачем, суд оцінює критично з огляду на співставлення цього абзацу з текстами розписок позивача і відповідача, за змістом яких запчастини передавались саме на реалізацію, а також невизначеність самого грошового зобов'язання. Суд також не може погодитись і з доводами представника відповідача про те, що між сторонами виникли правовідносини комісії, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 1012 ЦК України істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобовязується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну, а надані розписки не містять детального переліку майна, а також ціни кожної запчастини. Ураховуючи наведене, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed