Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У червні 2015 року позивачі звернулись до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації, в обґрунтування якого зазначили, що проживають та зареєстровані у [ADDRESS], де крім них зареєстрована [PERSON], яка з 1993 року у будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, майна, що їй належить, а також особистих речей [PERSON] у будинку немає. У теперішній час місцезнаходження відповідачки позивачам невідоме. Факт перебування відповідачки зареєстрованою у зазначеній квартирі порушує права позивачів та завдає їм шкоди. На підставі викладеного просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS], скасувати її реєстрацію у вказаному будинку. У подальшому позивачі свої позовні вимоги в частині скасування реєстрації відповідачки у спірному будинку залишили без розгляду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Представник третьої особи Іллічівського РВ у м. Маріуполі ГУ ДМСУ в Донецькій області у судове засідання не з'явилась. Згідно частини 9 статті 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. У матеріалах справи міститься оголошення про виклик [PERSON] до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у газеті «Урядовий кур'єр» № 111 від 23 червня 2015 року. Отже, судом було вжиті всі можливі та передбачені діючим процесуальним законодавством заходи для забезпечення прав відповідачки на участь у судовому процесі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідачки, на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 13.03.1973 року, [PERSON] на праві власності належить 12/25 частки будинку [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано 13.06.1973 року у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 26282. У відповідності до домової книги на будинок [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 11.05.1991 року. Згідно акту № 9, складеного 30.04.2015 року головою КСН «Лучистий», [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з 1993 року. Даний факт також в акті підтвердили сусіди. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка не проживає за адресою: [ADDRESS] з 1993 року, тобто понад 20 років без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Лучистий». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. Оскільки позовні вимоги позивачів задоволені, а [PERSON] при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн., то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved