Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

У травні 2019 року позивач, ПАТ АБ «Укргазбанк» (код ЄДРПОУ 23697280, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості станом на 06 травня 2019 року на суму 8737,64 долари США, з яких нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року 902,25 долари США, заборгованість за кредитом 7835,39 долари США. В обґрунтування підстав позову ПАТ АБ «Укргазбанк» посилається на укладення 23 вересня 2007 року кредитного договору №2203/798 за яким відповідач отримав кошти в сумі 19800,00 доларів США під проценти за користування зі ставкою 12,5% на рік з суми залишку заборгованості за кредитом на строк до 22 березня 2019 року, чим відповідач скористався, але з червня 2014 року повернення кредиту і сплату процентів прострочив, добровільно заборгованість не сплачує. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суд Донецької області від 03 червня2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 08 серпня 2019 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області ухвалене заочне рішення про задоволення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» повністю. Ухвалою судді Слов`янсього міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2019 року прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення цього суду від 08 серпня 2019 року. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2019 року скасовано заочне рішення від 08 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом ПАТ АТ «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2019 року вказану цивільну справу, не зважаючи на вимоги ч.2 ст. 32 ЦПК України, передано на розгляд Кіровському районному суду м. Дніпропетровська з вказівкою на вимоги ст. 32 ЦПК України про недопустимість спорів між судами про підсудність. З прийняттям згідно ч.2 ст. 32 ЦПК України справи до провадження, в порядку спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 06 грудня 2019 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач 23 грудня 2020 року подав засобами поштового зв`язку відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, аргументуючи це тим, що відповідно до п.5.5 кредитного договору у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії непереборної сили), що не залежать від волі сторін, як: війни, військові дії, сторони звільняються від виконання своїх зобов`язань на період дії зазначених обставин, а п.5.6 договору передбачає, що доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий відповідними державними органами. Так, відповідач є тимчасово переміщеною особою з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції з [ADDRESS] до [ADDRESS] , тому не прострочив зобов`язань і взагалі не мав їх виконувати вже з 20 лютого 2014 року згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Крім того, відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності до кредитних зобов`язань зі сплати всіх вимог, в тому числі процентів, оскільки позивач звернувся з пропуском встановленого п. 5.8 договору трирічного строку позовної давності. В судове засідання не з`явилися всі учасники справи і про причини своєї неявки відповідач та його представник [PERSON] не повідомили та про розгляд справи у свою відсутність не клопотали, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами згідно ст. 247 ЦПК України проведений судовий розгляд з урахуванням письмового клопотання позивача у позовній заяві про розгляд справи за відсутності його представника, що з`ясуванню обставин у справі не перешкоджає. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 23 березня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ АБ «Укргазбанк», та [PERSON] укладений кредитний договір № 2203/498 за умовами якого, що є обов`язковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику кошти шляхом перерахування коштів на відкритий для цього поточний рахунок № [NUMBER] на строк з 23 березня 2007 року до 22 березня 2019 року зі сплатою за користування коштами процентів в розмірі 12,5% річних за методом нарахування процентів факт/факт за фактичною кількістю днів у місяці та в році 365 або 366 днів (п.1.1, 3.1.1, 3.1.5 договору). Відповідач [PERSON] за цим договором, отримавши на вказаний поточний рахунок 23 березня 2007 року суму кредиту в розмірі 19800,00 доларів США, зобов`язався використати кошти за цільовим призначенням та повернути кошти до 22 березня 2019 року, сплачувати ануїтетними платежами кредит щомісяця в розмірі 137,00 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця, а також сплачувати проценти за користування кредитом 12,5% річних на відкритий рахунок № [NUMBER] щомісяця не пізніше 10 числа кожного місяця (п.3.3.1, 3.3.2). Як встановлено судом та визнано відповідачем у відзиві, останній платіж за кредитним договором він здійснив 24 червня 2014 року, а до цього прострочення зобов`язань не мав та виконував їх належним чином. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження\~переліку населених\~пунктів,\~на території\~яких органи\~державної влади\~тимчасово не\~здійснюють свої\~повноваження,\~та переліку\~населених пунктів,\~що розташовані\~на лінії\~зіткнення» м. Горлівка Донецької області віднесена до такого населеного пункту. У пункті 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» зазначено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких належить також м. Горлівка. За даними Мінсоцполітики від 11 червня 2019 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб [PERSON] з 05 червня 2015 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Центрального району м. Дніпро, фактично проживає по [ADDRESS] (а.с.57), що повністю узгоджується з даними довідки, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради 03 червня 2015 року № 1202002074 про взяття [PERSON] на облік, як особи, переміщеної тимчасово з окупованої території України, а саме з постійного місця проживання по [ADDRESS] до [ADDRESS] (а.с.75). За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Згідно з частиною четвертою статті 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Проте, абзац перший статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлює, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що боржник у вказаний період не звільняється від повернення основного боргу (тіла кредиту) за зобов`язанням. За умовами п.5.5 кредитного договору сторони погодилися, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин (дії непереборної сили), що не залежать від волі сторін, як: війни, військові дії, блокади, ембарго, інші міжнародні санкції, валютні обмеження, інші дії держави, що створюють неможливість виконання сторонами своїх зобов`язань, пожежі, повені, інші стихійні лиха або сезонні природні явища, сторони звільняються від виконання зобов`язань на період дії зазначених обставин. Пунктом 5.6 кредитного договору передбачено, що доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий відповідними державними органами. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту. Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Видача сертифікатів щодо форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) передбачена ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Разом з тим, матеріали справи не містять доказів видачі відповідною торгово-промисловою палатою документу (сертифікату), що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, відтак, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин як то війна, військові дії, що звільняють його як сторону кредитного договору від виконання своїх зобов`зань суд до уваги прийняти не може. При цьому, довідка про взяття на облік відповідача як тимчасово переміщеної особи від 03 червня 2015 року свідчить про статус відповідача, як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, районі проведення антитерористичної операції та населених пунктів на лінії зіткнення, та на якого поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», проте не підтверджує настання форс-мажорних обставин як війна, військові дії та не є таким документом згідно п.5.6 кредитного договору та ч.1 ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином, суд приходить до висновку про допущення відповідачем згідно ч.1 ст. 612 ЦК України прострочення зобов`язаня за кредитним договором. Разом з тим, суд приймає до уваги, що відповідач у відзиві на позовну заяву наполягав на застосуванні наслідків пропуску строків позовної давності та виходить з наступного. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як встановлено судом, кредитним договором обумовлений строк кредитування з 23 березня 2007 року до 22 березня 2019 року. Пунктом 5.8 кредитного договору передбачено, що строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі на вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків понесених банком під час виконання умов цього договору. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності\~стосовно кожного щомісячного\~платежу у межах строку кредитування\~згідно з частиною п`ятою\~статті 261 ЦК України\~починається після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для\~погашення всієї заборгованості за договором\~(зі\~спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних\~платежів\~(після несплати чергового такого платежу). Такі висновки суду зроблені з урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Суд приймає до уваги, що останній ануїтетний щомісячний платіж відповідач здійснив як визнано ним у відзиві на позов 24 червня 2014 року, відповідно з наступного місяця відбулося прострочення за щомісячними платежами як за основним боргом, ануїтетний платіж за яким складав 137,50 долари США на місяць, так і за відсотками, проте позивач звернувся з позовною заявою згідно дати на поштовому штемпелі лише 23 травня 2019 року (а.с.49), тобто з пропуском строку позовної давності щодо періодичних платежів за період з липня 2014 року по квітень 2016 року, у зв`язку з чим вимоги про стягнення основного боргу та відсотків за цей період (в тому числі за заявлений період нарахування відсотків з 01 червня 2014 року по 30 квітня 2015 року на суму 902,25 долари США) задоволенню не підлягають. Проте позовні вимоги про стягнення основного боргу за період з травня 2016 року по травень 2019 року підлягають задоволенню та сума такого боргу складає за 36 місяців вказаного періоду в розмірі 4950,00 долари США (36 міс. х 137,50 долари США = 4950,00 долари США). Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України лише в частині відшкодування справленого судового збору пропорційно розміру задоволених вимог позивача.

Outcome: partial