Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Уточнившись з позовними вимогами, позивач [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 24.01.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу [PERSON], а останній отримав грошові кошти в сумі 20000 дол. США та зобовязався їх повернути в строк до 01.02.2012 року. Доказом отримання відповідачем вказаних коштів є розписка. 06.02.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу [PERSON], а останній отримав грошові кошти в сумі 10000 дол. США та зобовязався їх повернути в строк до 25.02.2012 року. Доказом отримання відповідачем вказаних коштів є розписка. 28.04.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу [PERSON], а останній отримав грошові кошти в сумі 30000 дол. США та зобовязався їх повернути в строк до 01.05.2012 року. Доказом отримання відповідачем вказаних коштів є розписка. 28.04.2012 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу [PERSON], а останній отримав грошові кошти в сумі 90000 дол. США та зобовязався їх повернути в строк до 10.11.2012 року. Доказом отримання відповідачем вказаних коштів є розписка. Всього відповідачем [PERSON] було отримано 150000 дол. США. Вказує, що до даного часу відповідач свої зобовязання не виконав, грошові кошти не повернув. Своїми діями відповідач порушив вимоги ст. 1049 ЦК України відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. А також порушив вимоги ст. 526 ЦК України відповідно до якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказує, що станом на 19.12.2016 року борг відповідача [PERSON] становить 12891591 грн. 49 коп., з яких: основана сума боргу 3\~949 700 грн.; пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 5\~223\~342 грн. 86 коп.; 3% річних - 570 704 грн. 58 коп.; інфляційне збільшення 3\~147\~844 грн. 05 коп. А тому, просить стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 12\~891 591 грн. 49 коп., з яких: основана сума боргу 3\~949 700 грн.; пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 5\~223\~342 грн. 86 коп.; 3% річних - 570 704 грн. 58 коп.; інфляційне збільшення 3\~147\~844 грн. 05 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що 24.01.2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 20000 дол. США, які останній зобовязався повернути в строк до 01.02.2012 року, що стверджується розпискою (а.с. 143 том 1 оригінал). 06.02.2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 10000 дол. США, які останній зобовязався повернути в строк до 25.02.2012 року, що стверджується розпискою (а.с. 141 том 1 оригінал). 28.04.2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 30000 дол. США, які останній зобовязався повернути в строк до 01.05.2012 року, а у випадку неповернення суми боргу виплачувати 5% від залишку суми в місяць, що стверджується розпискою (а.с. 142 том 1 оригінал). 28.04.2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 90000 дол. США, які останній зобовязався повернути в строк до 10.11.2012 року, а у випадку неповернення суми боргу виплачувати пеню в розмірі 0,3% за кожний день прострочки від залишку суми, що стверджується розпискою (а.с. 114 том 1 оригінал). Грошові кошти в сумі 150000 дол. США відповідач [PERSON] отримав, що стверджується відповідними розписками від 24.01.2012 року, від 06.02.2012 року, від 28.04.2012 року, однак свої зобовязання повернути позику у строки, визначені в розписках, не виконав, в звязку з чим станом на день розгляду справи має заборгованість перед Позичальником в загальній сумі 150000 дол. США, що по курсу НБУ станом на 31.07.2017 року складає 3\~887 340 грн. Заперечуючи в судовому засіданні 24.03.2015 року та 21.04.2015 року проти задоволення позову відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили факт укладення та підписання [PERSON] розписок від 24.01.2012 року, від 06.02.2012 року, від 28.04.2012 року та просили призначити судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.04.2015 року судом було призначено в даній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою Придніпровського районного суджу м. Черкаси від 19.08.2015 року у справі була призначена комплексна судово-технічна експертиза документів та судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, в звязку з чим справа була скерована до експертної установи для виконання ухвали. Оплата за проведення експертизи була покладена на відповідача [PERSON] (а.с. 174-175 том 1) Листом від 07.11.2016 року, за підписом завідувача ЧВ КНДІСЕ [PERSON], цивільна справа № 711/9728/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу повернута до Придніпровського районного суду м. Черкаси в звязку з несплатою рахунку та надійшла до суду 17.11.2016 року (а.с. 234 том 1). Таким чином, відповідачем [PERSON], який самоусунувся від оплати вартості експертизи в звязку з чим остання не була проведена, не надано суду належних доказів, як це передбачено ст. 60 ЦПК України, на підтвердження його доводів про те, що ним не укладалися та не підписувалися вищезгадані розписки про отримання в борг у позивача грошових коштів в загальній сумі 150000 дол. США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У справі, що розглядається, боргові документи (розписки від 24.01.2012 року, від 06.02.2012 року, від 28.04.2012 року в оригіналах) знаходилися у позивача [PERSON] та були надані на вимогу суду для проведення експертизи і на даний час знаходяться в матеріалах справи. Оскільки в судовому засіданні обєктивно встановлено, що відповідачем [PERSON] зобовязання перед позивачем [PERSON] не виконані і його борг за Договорами позики від 24.01.2012 року, від 06.02.2012 року, від 28.04.2012 року складає 150000 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на дату винесення рішення суду складає 3887340 грн., суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в цій частині та стягнення з відповідача [PERSON] на його (позивача) користь боргу за вказаними договорами позики в загальній сумі 150000 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на дату винесення рішення суду складає 3887340 грн. Крім того, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] в часині стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 3% річних, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у встановлений строк свого обовязку по поверненню боргу не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобовязання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобовязань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності. Статтею 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з Договору позики від 24.01.2012 року Позичальником [PERSON] було взято в борг у позивача [PERSON] 20000 дол. США, строком до 01.02.2012 року. Оскільки вказаний борг Позичальником не був повернутий, він вважається таким, що прострочений з 01.02.2012 року і до даного часу. Однак враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 25.02.2012 року по 19.12.2016 року, а суд в силу ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та не може за них вийти, тому до розрахунку береться саме цей період прострочки. Таким чином до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачка [PERSON] в силу ст. 625 ЦК України, підлягають 3% річних в сумі 74849 грн. 96 коп., виходячи із наступного розрахунку: 20000 дол. США х 3% : 365 днів х 1757 днів (період прострочки з 25.02.2012 року по 19.12.2016 року) = 2888,22 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на дату винесення рішення суду складає 74849 грн. 96 коп. Як вбачається з Договору позики від 06.02.2012 року Позичальником [PERSON] було взято в борг у позивача [PERSON] 10000 дол. США, строком до 25.02.2012 року. Оскільки вказаний борг Позичальником не був повернутий, він вважається таким, що прострочений з 25.02.2012 року і до даного часу. Однак враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 25.02.2012 року по 19.12.2016 року, а суд в силу ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та не може за них вийти, тому до розрахунку береться саме цей період прострочки. Таким чином до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачка [PERSON] в силу ст. 625 ЦК України, підлягають 3% річних в сумі 37424 грн. 98 коп., виходячи із наступного розрахунку: 10000 дол. США х 3% : 365 днів х 1757 днів (період прострочки з 25.02.2012 року по 19.12.2016 року) = 1444,11 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на дату винесення рішення суду складає 37424 грн. 98 коп. Як вбачається з Договору позики від 28.04.2012 року Позичальником [PERSON] було взято в борг у позивача [PERSON] 30000 дол. США, строком до 01.05.2012 року. Оскільки вказаний борг Позичальником не був повернутий, він вважається таким, що прострочений з 01.05.2012 року і до даного часу. Однак враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача 3% річних лише по 19.12.2016 року, а суд в силу ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та не може за них вийти, тому до розрахунку береться період прострочки з 01.05.2012 року по 19.12.2016 року (1692 дні). Таким чином до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачка [PERSON] в силу ст. 625 ЦК України, підлягають 3% річних в сумі 108121 грн. 17 коп., виходячи із наступного розрахунку: 30000 дол. США х 3% : 365 днів х 1692 дні (період прострочки з 01.05.2012 року по 19.12.2016 року) = 4172,05 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на дату винесення рішення суду складає 108121 грн. 17 коп. Як вбачається з другого Договору позики від 28.04.2012 року Позичальником [PERSON] було взято в борг у позивача [PERSON] 90000 дол. США, строком до 10.11.2012 року. Оскільки вказаний борг Позичальником не був повернутий, він вважається таким, що прострочений з 10.11.2012 року і до даного часу. Однак враховуючи, що позивач просить стягнути з відповідача 3% річних лише по 19.12.2016 року, а суд в силу ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та не може за них вийти, тому до розрахунку береться період прострочки з 10.11.2012 року по 19.12.2016 року (1499 днів). Таким чином до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачка [PERSON] в силу ст. 625 ЦК України, підлягають 3% річних в сумі 287365 грн. 13 коп., виходячи із наступного розрахунку: 90000 дол. США х 3% : 365 днів х 1499 днів (період прострочки з 10.11.2012 року по 19.12.2016 року) = 11088,50 дол. США, що в гривневому еквіваленті станом на дату винесення рішення суду складає 287365 грн. 13 коп. А всього до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачка [PERSON] підлягають 3% річних за Договорами позики від 24.01.2012 року, від 06.02.2012 року, від 28.04.2012 року в загальній сумі 507761 грн. 24 коп. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з останнього інфляційних, в звязку з їх безпідставністю, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). Так, за змістом\~статті 1 Закону України від 03.07.1991 року N 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення»\~індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Такими чином, норми\~частини другої статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Оскільки, в даному випадку, зобовязання відповідача [PERSON] визначені в іноземній валюті, а саме в доларах США, тому інфляційні втрати на існуючу заборгованість не нараховуються, а тому заявлені позивачем [PERSON] вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в загальній сумі 570704 грн. 58 коп., то вони підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК Кодексу передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим, визначаючи розмір пені, яка підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] суд вважає, що ним необґрунтовано заявлено вимоги про стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, оскільки договорами позики не передбачено такого виду відповідальності, а ст. 1048 ЦК України передбачає лише стягнення процентів за користування грошима на рівні облікової ставки НБУ, однак таких вимог позивач не заявляв. Натомість договором позики від 28.04.2012 року (розписка на суму 30000 дол. США) передбачено, що Позичальник [PERSON] зобовязався повернути Позичальнику борг у розмірі 30000 дол. США в строк до 01.05.2012 року, а у випадку неповернення суми боргу, сплачувати Позичальнику пеню у розмірі 5% від залишку суми щомісячно. Тому в даному випадку, що стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] за Договором позики від 28.04.2012 року підлягає пеня в межах річного строку позовної давності в загальній сумі 466480 грн. 80 коп., виходячи із наступного розрахунку: 777468 грн. (сума боргу еквівалентна 30000 дол. США) х 5% (розмір пені в місяць) х 12 місяців (з 19.12.2015 року по 19.12.2016 року) = 466480 грн. 80 коп. З Договору позики від 28.04.2012 року (розписка на суму 90000 дол. США) вбачається, що ним передбачено, що Позичальник [PERSON] зобовязався повернути Позичальнику борг у розмірі 90000 дол. США в строк до 10.11.2012 року, а у випадку неповернення суми боргу, сплатити Позичальнику пеню у розмірі 0,3% за кожний день прострочки від залишку боргу. Тому в даному випадку, що стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] за Договором позики від 28.04.2012 року підлягає пеня в межах річного строку позовної давності в загальній сумі 2553982 грн. 38 коп., виходячи із наступного розрахунку: 2332404 грн. (сума боргу еквівалентна 90000 дол. США) х 0,3% (розмір пені в день) х 365 днів (з 19.12.2015 року по 19.12.2016 року) = 2553982 грн. 38 коп. Таким чином до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] за Договорами позики від 28.04.2012 року підлягає пеня в загальній сумі 3020463 грн. 18 коп. Оскільки вказана сума не виходить за межі, заявлених позивачем вимог в частині пені, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача саме вказаної суми. Разом з тим, суд не застосовує вимоги ст. 551 ЦК України, оскільки відповідач про це не заявляв, до того ж розмір пені не є більшим самого боргу. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 6890 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial