Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що [INFO]. померла його мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Він, у встановлений законом строк, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У нотаріальній конторі йому повідомили, що із заявою про прийняття спадщини звернулася також і [PERSON], якій [PERSON] залишила все своє майно за заповітом від 09.07.2010р., який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Вважає, що цей заповіт є недійсним, оскільки [PERSON] на час складання заповіту виповнилося 80 років, вона хворіла на захворювання головного мозку і не сприймала реальності, не впізнавала людей і з 2009 року знаходилася на амбулаторному лікуванні, перебувала на обліку у невропатолога. Вважає, що на день складання заповіту у матері спостерігався процес психічного розладу. Заповіт на користь відповідача був складений нею з порушенням її волевиявлення. Посилаючись на ч.3 ст. 203, ч.1,2 ст. 215, ст.225, ст.1257 ЦК України позивач просить визнати недійсним заповіт, який був складений його матір'ю [PERSON] 09.07.2010р. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав. Суду додатково пояснив, що проживав з матір'ю в одній квартирі. Факт складання заповіту мати та його сестра [PERSON] від нього приховали. Оскільки мати була у похилому віці, хворіла на захворювання головного мозку, тому він вважає, що на час складання заповіту мати не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. Нотаріус [PERSON] під час посвідчення заповіту не встановив дієздатність матері. Складання заповіту на користь сестри вважає відбулося внаслідок того, що сестра налаштовувала матір проти нього. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечує. Суду пояснила, що волевиявлення матері на складання заповіту було вільним. Мати сама попросила відвезти її до нотаріуса. Нотаріус задавав матері питання, роз'яснював їй норми закону і наслідки складання заповіту. Мати була нормальною людиною, у неї не було ніяких психічних розладів, до останнього дня свого життя була при ясній пам'яті та розуміла все, що відбувалося навколо неї. Складати заповіт на її користь вона матір не примушувала, це була її воля. Просить у задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Письмово пояснив, що [PERSON], розуміючи значення своїх дій, з'явилася до нього особисто для складання та підписання заповіту. В результаті проведеної розмови та роз'яснення наслідків вчинення нотаріальної дії, сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності заповідача не виникло. [PERSON] усвідомлювала значення цієї нотаріальної дії, її наслідки та зміст роз'яснень нотаріуса. При посвідченні заповіту він керувався чинним законодавством України. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Для дійсності вчинених відповідно до ст.203 ЦК України правочинів необхідно, зокрема, щоб зміст правочину не суперечив цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За нормами ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст.1233,1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатність і це право здійснюється нею особисто. Згідно зі ст. 1257 ЦК України, заповіт складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. З заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися [PERSON] і [PERSON], діти померлої, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.49-80). Свідоцтва про право на спадщину нікому не видавалося. 09.07.2010 року [PERSON] склала заповіт за яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що їй буде належати та на що вона матиме право, заповідала [PERSON] (а.с.96). За клопотанням позивача судом призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено експертам КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради. Відповідно до акта первинної посмертної судово-психіатричної експертизи №614 від 29.10.2014р., експертною комісією зроблені наступні висновки: [PERSON], [INFO], в момент складання та підписання заповіту, за своїм психічним станом у вказаний час - 09.07.2010р. виявляла ознаки органічного ураження головного мозку внаслідок церебрального атеросклерозу, дисциркуляторної енцефалопатії, артеріальної гіпертензії. Проте визначити ступінь зниження когнітивних функцій, на момент, який цікавить суд, не виявляється можливим у зв'язку з відсутністю опису психічного стану в медичній документації. Отже проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про неспроможність [PERSON] в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. За час свого життя [PERSON] недієздатною особою не визнавалася. Позивачу було роз'яснено його право на подачу інших доказів у справі, зокрема виклику свідків, надання іншої медичної документації на підтвердження своїх позовних вимог, а також проведення повторної або додаткової експертизи. Однак позивач ніяких клопотань суду не заявив. Оцінюючи всі наявні у справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ці докази не свідчать про те, що померла [PERSON] в момент складання та підписання заповіту 09.07.2010 року не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, а тому підстав для визнання заповіту недійсним у суду не має. Таким чином, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed