Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання. На обгрунтування вимоги послався на те, що 19.03.1990 року прийнятий на роботу підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду на шахту «Червоноградська» ДП «Львіввугілля». 01.09.1995 року звільнений по ініціативі працівника. 04.09.1995 року прийнятий на роботу гірничим робітником очисного вибою Vрозряду. 22.08.2008 року переведений за станом здоровя учнем слюсаря ремонтника в мехцех. 18.09.2008 року звільнений по ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію по труд каліцтву). У звязку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоровя, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Вказує, що 31.08.2006 року з ним трапився нещасний випадок, внаслідок якого зазнав тілесних ушкоджень забійну рану надбрівної дуги. Крім того, являється інвалідом III групи по профзахворюванню. Стверджує, що постійно відчуває біль, втратив сон, апетит, постійно відчуває болі та шум в голові. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивач пояснив, що здоровя погіршується, а коштів на лікування не вистачає. Просять позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та її представника, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Судом установлено, що позивач 19.03.1990 року прийнятий на роботу підземним гірничим робітником очисного вибою V розряду на шахту «Червоноградська» ДП «Львіввугілля». 01.09.1995 року звільнений по ініціативі працівника. 04.09.1995 року прийнятий на роботу гірничим робітником очисного вибою Vрозряду. 22.08.2008 року переведений за станом здоровя учнем слюсаря ремонтника в мехцех. 18.09.2008 року звільнений по ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію по труд каліцтву) (а.с. 7-10). 31.08.2006 року з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого останній зазнав тілесних ушкоджень забійну рану надбрівної дуги (а.с. 11-14). У звязку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач була змушена звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 013012 від 09.06.2011 року [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності, з них: 40% за наслідками трудового каліцтва, 20% на бронхіт. Згідно з довідкою МСЕК серії 10 ААА № 815861 від 09.06.2011 року позивачу безтерміново встановлена 3 група інвалідності, причина - трудове каліцтво. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоровя тощо. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоровя при виконанні трудових обовязків, що потягло за собою трудове каліцтво та професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоровя, оскільки останній втратив працездатність, втратив сон, апетит, постійно відчуває болі та шум в голові, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання, що становить 60%, з яких: 40% за наслідками трудового каліцтва, 20% на бронхіт. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 10 000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30 000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial