Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.09.2018 року цивільну справу за позовом, поданим 05.09.2018 року представником Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту від 19.10.2011 року в сумі 5000 грн., передано для розгляду за територіальною підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог Банк зазначає, що між сторонами існують договірні відносини, умови якого відповідачем не виконуються. Так, 19.10.2011 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач одержав кредит в сумі 5000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідачем умови кредитного договору не були виконані, позивач просить стягнути з нього прострочену заборгованість за кредитом станом на 12.07.2018 року у сумі 16712 грн. 30 коп. Ухвалою суду від 29.10.2018 року провадження у справі відкрито, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 16.11.2018 року. 14.06.2018 року товариство змінило назву з Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК». В судове засідання представник позивача не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, повне підтримання позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, за місцем реєстрації, про що свідчить судова повістки, яка надсилалася рекомендованим листом з повідомленням за місцем його реєстрації. Суд вважає за можливе, згідно ст. 280 ч. 1 ЦПК України ( в редакції 03.10.2017 року) ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та зважаючи на заяву представника позивача. Фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку із відсутністю учасників процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] 19.10.2011 року був укладений кредитний договір № б/н , в якому сторони узгодили всі його умови. Договір складається з анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, банківських тарифів. На виконання умов договору відповідачу було надано кредит в розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 42 % на рік за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст. ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Як встановлено судом, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним. Станом на 12.07.2018 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 801 грн. 83 коп., яка підлягає задоволенню. Банком також правомірно нарахована заборгованість за процентами в розмірі 4290 грн. 74 коп., виходячи з процентної ставки - 3,5 % на місяць (42% річних). Відповідно до виписки по картковому рахунку відповідача, по 17.01.2017 року (включно) систематично отримував кошти з карткового рахунку, користувався кредитним лімітом, тому дана складова заборгованості позивачем нарахована обґрунтовано, тому підлягає задоволенню. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем також нараховані: - заборгованість за пенею в розмірі - 10347грн. 72 коп.; - штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 772 грн. 01 коп.(процентна складова). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно п.2.1.1.12.6.1. та п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг за порушення зобов'язань по поверненню кредитних коштів, нараховується пеня, а також штрафи у розмірах визначених даними Умовами. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 21.10.2015 року по цивільній справі №6-2003цс15 та в силу положень ст.360-7 ЦПК України є обов'язком для судів при застосуванні цих норм права. Оскільки угодою сторін передбачено застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим. За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише штрафи, відповідно до наданого розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України (зі змінами та доповненнями станом на 15.12.2017 року) судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов'язані з сплатою судового збору в розмірі 1762 грн. За такого, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (38%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 671 грн.

Outcome: partial