Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

У червні 2017 року до суду звернулася [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 12.11.2016 року її прийнято на роботу до фізичної особи-підприємця - [PERSON] на посаду пекаря-кондитера і в цей же день приступила до роботи. 22.04.2017 року подала відповідачу заяву про звільнення з роботи у звязку з погіршенням стану здоровя, але в день звільнення їй не виплачено розрахункових. 25.04.2017 року позивач звернулась з проханням до відповідача, щоб він віддав медичну книжку та виплатив заробітну плату за останній місяць роботи і компенсацію за невикористану відпустку, але останній повідомив, що розрахункових виплат позивачу не передбачено. Після цього позивач ще декілька разів разом з іншими звільненими працівниками приходили до відповідача, щоб забрати хоча б одяг та медичну книжку, але останній заборонив пропускати на територію підприємства. 05.05.2017 року відповідачем надіслана поштою медична книжка позивача. У звязку із викладеним, просить: стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за квітень 2017 року в сумі 3200 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3200 грн., а також середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. сплачені відповідно до договору про надання правової допомоги № 18/17 укладеного між позивачем та ТОВ «Юридична компанія «Юніті» 15.05.2017 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. У судове засідання 14.03.2018 року не зявився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не подавала заяви про звільнення, однак не вийшла на роботу, тому вимоги про розрахунок не було. Також у позовній заяві не надано розрахунку компенсації за невикористану відпустку, а витрати на правову допомогу є безпідставними та необґрунтованими. У судове засідання 14.03.2018 року не зявився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу №07/17-К від 06 лютого 2017 року [PERSON] прийнята на постійну роботу до ФОП [PERSON] з 06.02.2017 року на посаду пекаря-кондитера з випробувальним терміном з окладом згідно штатного розкладу. ( а.с. 42-43) Наказом №23/17-К від 05.05.2017 року [PERSON] звільнена з займаної посади пекаря-кондитера з 05 травня 2017 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП. (а.с. 47) Згідно відомості про нарахування за квітень 2017 року за підписом директора [PERSON], [PERSON] з 01 квітня 2017 по 23 квітня 2017року нараховано 2\~357, 88 грн., кількість календарних днів перебування у трудових відносинах складає 23 дні. Сума отриманого авансу в квітні складає 2\~689, 27 грн. (а.с. 44) У наказі №23/17-К «за невикористану відпустку» від 05 травня 2017 року зазначено про нарахування [PERSON] компенсації за невикористану відпустку з 06 лютого 2017 року по 23 квітня 2017 року (5 календарних днів) у розмірі 527, 82 грн. Із вищевказаного наказу видно, що з 06.02.2017 року по 28.02.2017 року позивачу нараховано 2560 грн., за березень 2017 року 3200 грн., з 01.04.2017 року по 23.04.2017 року 2357, 88 грн. Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу форми ОК-5 [PERSON] нараховано за звітний місяць 2 2560 грн., звітний місяць 3 3200 грн. (а.с. 6) За даними Таблиць відомостей про нарахування заробітної плати (доходу) застрахованої особи, - звітний місяць 4, рік 2017, сума нарахованої зарплати 2357,88грн., внесок 518,73грн. (а.с. 48) До матеріалів справи додані копії документів із підписами позивачки за отримання грошей: 1000грн. 07.04; 689, 27 грн. у квітні 2017 року; 1000 грн. за першу половину квітня. (а.с. 50-52) Такі обставини позивачем не оспорювались у судовому засіданні. Таким чином, заборгованості по зарплаті у лютому, березні і в квітні 2017 року не встановлено. Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень 2017 року необґрунтовані, спростовані наданими доказами і задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про проведення розрахунку та стягнення середнього заробітку за статтею 117 КЗпП, суд робить такі висновки. Наказом №23/17-К «за невикористану відпустку» від 05 травня 2017 року позивачу [PERSON] нараховано компенсацію за невикористану відпустку з 06 лютого 2017 року по 23 квітня 2017 року (5 календарних днів) у розмірі 527, 82 грн. У судовому засіданні учасники справи не заперечували, що вищевказана компенсація позивачу не виплачена. При цьому, позивач не оспорювала даного розрахунку, тому суд вважає такий розрахунок правильним. Підстав для нарахування компенсації за невикористану відпустку у розмірі, про який просить позивачка - в сумі місячної зарплати 3200грн. немає, оскільки позивачка не мала права на відпустку тривалістю один місяць, не набула права на повну відпустку, враховуючи термін її роботи на даному підприємстві, і крім того, відсутні підстави для автоматичного визначення такої компенсації у розмірі мінімальної заробітної плати за місяць. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивачці при звільненні була нарахована компенсація за невикористану відпустку, але не була виплачена у звязку з тим, що вона не з'явилась за отриманням даної суми. Згідно із ст.116 КЗпП - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Суд враховує, що відповідач, нарахувавши вказану компенсацію при звільненні позивачки, яка не працювала у день звільнення, не повідомив її письмово про нараховану суму, тобто не виконав вимоги ст.116 КЗпП. У звязку із зазначеним, є підстави для застосування статті 117 КЗпП, - за вказаний період невиконання відповідачем вимог ст.116 КЗпП щодо повідомлення про нараховані суми. Суд враховує, що відповідач, отримавши позову заяву ( з вимогою про проведення розрахунку), подав письмові заперечення та 04.10.2017 року повідомив про наявність наказу про звільнення та розрахункові, направивши до суду відповідні накази та розрахунки, натомість, позивачка ( в особі її представника [PERSON]М.), дізнавшись про нараховану їй компенсацію за невикористану відпустку (принаймні з поданих відповідачем суду документів та заперечень), не зявилась на підприємство за отриманням даної суми, незважаючи на неодноразові пропозиції представника відповідача, з приводу чого неодноразово оголошувались перерви у судовому засіданні, - в чому суд вбачає недобросовісність самої позивачки і зловживання правом на своєчасне отримання розрахунку, з метою збільшення строку застосування санкції, передбаченої у статті 117 КЗпП. Суд також враховує, що причиною тривалого розгляду справи і неодноразових перерв у судовому засіданні були саме неявки позивачки та/або її представника, здебільшого не підтверджені поважними причинами. Враховуючи наведені вище обставини затримки розрахунку, враховуючи дії як відповідача, так і позивачки, застосовуючи положення статті 117 КЗпП, враховуючи часткове задоволення позову (вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 527, 82 грн.; у вимогах про стягнення інших сум, зокрема розрахунку по заробітній платі, суд відмовляє), - то, згідно ст.117 КЗпП, суд визначає розмір відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку в сумі 6 400 грн., тобто в сумі, рівній двом мінімальним місячним зарплатам. Суд вважає, що така компенсація буде адекватною порушенню, допущеному відповідачем, і співмірною розміру затриманого розрахунку. Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу, то суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими. Позивачем надано договір про надання правової допомоги від 15.05.2017р. з Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніті» в особі директора [PERSON], перелік послуг: складення позовної заяви, переговори щодо мирного врегулювання спору, подання позову до суду та представництво інтересів позивача у суді; вартість одної години послуги 1000 грн. Згідно акту прийому передачі наданих послуг від 31.05.2017р. за складення позовної заяви про зміну формулювання причин звільнення та стягнення компенсації за вимушений прогул отримано 2000 грн. Дана сума позивачем оплачена згідно квитанції. (а.с. 7-10) Суд дані витрати вважає не зовсім обґрунтованими, оскільки предявлені позовні вимоги не стосуються вимог про зміну формулювання причин звільнення. Враховуючи часткове задоволення позову і вимоги закону щодо відшкодування судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам, враховуючи характер заявлених позовних вимог, розмір задоволених позовних вимог майнового характеру, суд визначає, що відшкодуванню підлягають судові витрати в розмірі 1/4 частини понесених витрат 500грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial