Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

у червні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 27 650 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22 червня 2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 27 560 грн. за умовою їх повернення до 1 лютого 2011 року у сумі еквівалентній 3500 доларів США. Однак, у встановлений строк [PERSON] борг не повернув, від виконання свого зобов'язання ухиляється. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив про його задоволення з викладених у ньому підстав. Відповідач проти позову заперечував, стверджуючи, що грошові кошти від [PERSON] він отримав, однак вважав, що ці кошти позивач передав йому як плату за будинок. Проте, що він підписує договір позики йому не повідомляли. Вважав дії позивача шахрайськими та повідомив, що звернулася з цього приводу до правоохоронних органів. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено, що 22 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу [PERSON] Згідно даного договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 27 650 грн., що еквівалентно 3500 доларів США по курсу НБУ на день підписання договору, строком до 1 лютого 2011 року (а.с.8). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно частини 2 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку з суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи те, що позивачем було надано відповідачу у позику суму грошових коштів, які останній не повернув, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захисту. Крім того, всупереч вимогам статті 60 ЦПК України ні відповідачем, ні його представником не надано суду жодних належних доказів, які б могли підтвердити їх позицію у судовому засіданні та спростувати доводи позивача. Посилання відповідача щодо шахрайського способу укладення ним договору позики 22 червня 2010 року із позивачем належними доказами не підтверджується, а навпаки свідчить про факт існування та укладення такого договору. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 277 грн.

Outcome: approved