Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Укрспецторг Групп» в особі Харківської філії, [PERSON], [PERSON], Дзержинського ВДВС ХМУЮ про визнання прилюдних торгів, акту, свідоцтва недійсними, в якому просить суд визнати прилюдні торги з реалізації нерухомого майна житлового будинку літ. «А-1» з будівлями та спорудами, за адресою м. Харків, вул. Очаківська, 62, розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га недійсними; скасувати акт державного виконавця Приймак Ю. А. від 17.06.2013 р., затверджений начальником Дзержинського ВДВС ХМУЮ [PERSON], про реалізацію арештованого нерухомого майна житлового будинку літ. «А-1» з будівлями та спорудами, за адресою м. Харків, вул. Очаківська, 62, загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 33,9 кв. м., розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га; визнати свідоцтво про придбання з прилюдних торгів нерухомого майна житлового будинку літ. «А-1» з будівлями та спорудами, за адресою м. Харків, вул. Очаківська, 62, розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу недійсним. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, на прилюдних торгах з реалізації нерухомого майна, які відбулися 07.06.2013 р. в рамках зведеного виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] суми заборгованості, було продано земельну ділянку за адресою м. Харків, вул. Очаківська, 62, загальною площею 0,1000 га, частина якої, площею 0,600 га ще з 2003 року належить позивачці, [PERSON] На думку позивача, вказані прилюдні торги фактично були спрямовані на незаконне заволодіння її майном, а тому мають бути визнані недійсними, як такі, що суперечать положенням цивільного законодавства. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Укрспецторг Групп» в особі Харківської філії, Дзержинського ВДВС ХМУЮ, [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] про визнання результатів прилюдних торгів частково недійсними, в якому просить суд у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі; визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 17.06.2013р. , підписаний старшим державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ [PERSON] та затверджений начальником Дзержинського ВДВС ХМУЮ [PERSON], в частині зазначення площі реалізованої земельної ділянки 0,1000 га; визнати недійсним свідоцтво, видане приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] реєстр. № 1316 від 21.06.2013 р., в частині зазначення площі земельної ділянки 0,1000 га; встановити, що площа земельної ділянки, кадастровий номер 6310136300:09:014:0008, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Очаківська, 62, становить 0,0400 га; зобовязати приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову, позивач, [PERSON], посилається на те, що позивач за первісним позовом, [PERSON], не є учасником спірних правовідносин та нею не доведено факт порушення її прав при проведенні оскаржуваних прилюдних торгів, у звязку з чим, [PERSON] просить суд у задоволенні первісного позову відмовити. Однак, оскільки при проведенні прилюдних торгів державним виконавцем було допущено неточності в зазначенні площі земельної ділянки, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати результати прилюдних торгів частково недійсними, в частині зазначення площі земельної ділянки, встановити, що площа земельної ділянки становить 0,0400 га. Ухвалою суду від 12.11.2014 року зустрічний позов було прийнято до спільного провадження з первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник позивача за зустрічним позовом підтримав вимоги зустрічного позову, просив зустрічний позов задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити. Представник відповідача, Дзержинського ВДВС ХМУЮ, проти задоволення первісного та зустрічного позову заперечувала, просила суд у їх задоволенні відмовити. Відповідачі, ТОВ «Укрспецторг Групп», [PERSON], третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON], будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не зявилися. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В судовому засіданні з достовірністю встановлено наступне. Відповідачка, [PERSON], володіла на праві власності земельною ділянкою загальною площею 0,1000 га по вул. Очаківській, 62 у м. Харкові, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР № 065813, виданий 28.10.2003 р. Харківським міським управлінням земельних ресурсів, кадастровий номер земельної ділянки 6310136300:09:014:0008. На підставі договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 08.11.2003 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] продала, а [PERSON] купила 0,600 га земельної ділянки, яка розташована по вул. Очаківській, 62 в місті Харкові. 27.10.2008 р. між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого внесли зміни до умов договору в частині площі земельної ділянки, визначивши, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила 0,0600 га земельної ділянки, яка розташована по вул. Очаківській, 62 у місті Харкові та визначили межі земельної ділянки. Рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної ради у м. Харкові від 06.03.2007 р. за заявою [PERSON] з домоволодіння, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Очаківська, 62 було виділено в окреме домоволодіння житловий будинок літ. «К-2» з обслуговуючими його будівлями і спорудами, що знаходяться у користуванні [PERSON], надавши поштову адресу: вул. Очаківська, 62-А. За житловим будинком літ. «А-1» з обслуговуючими його будівлями і спорудами, які знаходяться у користуванні [PERSON] залишено поштову адресу: Очаківська, 62. На підставі договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 08.11.2003 р. [PERSON] було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Очаківська, 62-А, кадастровий номер 6310136300:09:014:0033. 17.06.2013 р. старшим державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ [PERSON] було складено Акт державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна, затверджений начальником Дзержинського ВДВС ХМУЮ [PERSON], з якого вбачається, що при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] суми боргу державним виконавцем на прилюдних торгах, проведених ХФ ТОВ «Укрспецторг Групп», було реалізовано майно [PERSON], що складається з житлового будинку літ. «А-1» з будівлями та спорудами за адресою: м. Харків, вул. Очаківська, буд. 62, загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 33,9 кв. м., розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га за адресою м. Харків, вул. Очаківська, 62 (кадастровий номер земельної ділянки 6310136300:09:014:0008). Переможцем прилюдних торгів було визнано [PERSON], який на підставі Акту державного виконавця від 17.06.2013 р. отримав свідоцтво, видане приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходиться в м. Харкові, вул. Очаківська, 62, що раніше належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданим Харківським міським управлінням земельних ресурсів 24.10.2003 р., кадастровий номер земельної ділянки 6310136300:09:014:0008. З огляду на вищевикладені обставини справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] володіли на праві власності окремими земельними ділянками. [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0600 га, що розташована в м. Харкові по вул. Очаківській 62-а (кадастровий номер 6310136300:09:014:0033). [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0400 га, що розташована в м. Харкові по вул. Очаківській, 62 (кадастровий номер 6310136300:09:014:0008). Як вбачається з Акту державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 17.06.2013 р., державним виконавцем було реалізовано житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою: м. Харків, вул. Очаківська, буд. 62, що розташований на земельній ділянці площею 0,1000 (кадастровий номер земельної ділянки 6310136300:09:014:0008). Таким чином, державним виконавцем було реалізоване майно [PERSON], яке визначене індивідуальними ознаками, однак, державним виконавцем було допущено помилку в зазначенні площі реалізованої земельної ділянки. Разом з тим, суд зазначає, що ще при укладенні договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 08.11.2003 р., сторонами було допущено помилку в площі земельної ділянки, право власності на яку набула [PERSON], а саме, замість 0,0600 га, в договорі було зазначено 0,600 га, на підставі зазначених в договорі даних приватним нотаріусом, яка посвідчувала вказаний договір було здійснено напис на Державному акті про право власності на земельну ділянку, виданому на імя [PERSON], де також допущено помилку в площі земельної ділянки проданої [PERSON] Таким чином, суд доходить висновку, що допущена державним виконавцем помилка в зазначенні площі земельної ділянки в Акті державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 17.06.2013 р. є наслідком раніше допущених помилок в зазначенні площ земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] та не свідчить про наявність у державного виконавця наміру на незаконне заволодіння майном [PERSON], як про це стверджує позивачка за первісним позовом. Надаючи правову оцінку позовним вимогам [PERSON], суд зазначає, що відповідно до правових позицій висловлених Верховним Судом України (постанова № 6-116цс12 від 24.10.2012 р.), особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст.ст. 203, 215 ЦК України). В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано розяснення, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (пункт 5 постанови). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивачка, [PERSON] не будучи стороною правовідносин щодо продажу на прилюдних торгах майна [PERSON], не довела, яке належне їй право було порушене при проведенні прилюдних торгів. У звязку з цим, у задоволенні первісного позову слід відмовити. Надаючи правову оцінку позовним вимогам [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 55, ч. 2 ст. 124 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 13 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» від 04.11.1950р. (ратифіковано Україною 17.07.1997р.), закріплює право кожного на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. За приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В рішенні від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5.04.2005 року (заява № 38722/02). Таким чином, ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Оскільки судом встановлено, що державним виконавцем було допущено помилку в Акті державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 17.06.2013 р. в частині зазначення площі земельної ділянки, а законодавством не визначено порядку виправлення помилок в таких документах, допущена помилка перешкоджає позивачу за зустрічним позовом здійснювати повноваження власника, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача за зустрічним позовом в обраний ним спосіб. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача повинні бути стягнуті судові витрати по справі. У звязку з розглядом справи по суті, підлягає скасуванню ухвала суду від 02.07.2014 року про накладання арешту на житловий будинок літ. «А-1» з будівлями та спорудами за адресою: м. Харків, вул. Очаківська, 62, розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, який належить [PERSON] та заборону проводити будь-яких будівельних, підготовчих робіт на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул Очаківська, 62. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved