Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У червні 2015р. [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий-10», (далі - ЖБК «Жовтневий-10»), Сьома Одеська державна нотаріальна контора, посилаючись на те, що 08 лютого 1999р. померла її мати [PERSON]. Позивач зазначала, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді кооперативної квартири [ADDRESS], в якій вони разом з матірю проживали. Раніше вказана квартира належала ЖБК «Жовтневий-10», членом якого з 1988р. була [PERSON] У 1988 році [PERSON] повністю сплатила пайові внески за вищевказану квартиру, про що була видана довідка ЖБК «Жовтневий-10», однак правовстановлюючих документів на квартиру не оформила. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є вона [PERSON], яка прийняла спадщину, оскільки в установлений законом строк звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того, на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом з матірю та була зареєстрована в [INFO]. Стверджувала, що державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS], та реєстрації права власності. Позивачка, посилаючись на те, що вона не має можливості оформити спадщину після смерті матері, оскільки законодавством не передбачено оформлення правовстановлюючих документів на квартиру на імя померлої особи, просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на квартиру №61 по вул. по вул. Терешкової, 44 в м.Одесі, загальною площею 58,27 кв.м. Ухвалою суду від 02 липня 2015р. за заявою позивачки до участі у справі в якості співвідповідача була залучена Одеська міська рада (а.с.55). Ухвалою суду від 15 вересня 2015р. за заявою позивачки позовні вимоги до державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори були залишені без розгляду. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с.111). Представник ЖБК «Жовтневий-10» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.60,65,81,89). Представник Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.61,78,79,90). У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про власність», вимоги якого були закріпленні ст.384 ЦК України, розділами 1 та 3 Цивільного кодексу України в редакції 2003р., так як відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, його положення застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, а також регулюються розділом третім главою 84 книги шостої ЦК України. Тому, при ухваленні рішення, суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], які перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с.7,18). 20 березня 1986р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.94). Встановлено, що 22 квітня 1988р. [PERSON] був виданий обмінний ордер на жиле приміщення №2596 на сімю з трьох чоловік на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення жилою площею 46,62 кв.м., а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до довідки голови ЖБК «Жовтневий-10» №73 від 24.05.2015р. основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] була [PERSON], разом з якою проживали її донька та члени її сімї . Квартира [ADDRESS], розташована у будинку ЖБК «Жовтневий-10», пай на вказану квартиру був оформлений на члена кооперативу [PERSON], яка в 1988р. повністю його сплатила (а.с.11,12,36). Таким чином, з 1988р. квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується довідкою ЖБК «Жовтневий-10» від 09.03.1992р. (а.с.36). 08 лютого 1999р. [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ізольованої квартири [ADDRESS], яка складається з трьох житлових кімнат, площею 17,0 кв.м., 10,7 кв.м., 13,0 кв.м., кухні пл.5,3 кв.м., вбиральні пл. 2,8 кв.м., коридорів пл.4,5 кв.м.,1,3 кв.м., вбудованої шафи площею 0,4 кв.м., 0.3 кв.м., комори пл. 1,6 кв.м., балкону пл.1,9 кв.м., загальною площею 58,8 кв.м. у тому числі житлова 40,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом від 14.07.2015р. (а.с.75-77). Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її рідна донька [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті матері, шляхом подачі протягом шестимісячного строку до Сьомої одеської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини(а.с. 92). Інших спадкоємців не має. Таким чином, єдиним спадкоємцем за законом є позивачка, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем у квартирі [ADDRESS], і протягом шестимісячного строку не заявила про відмову від спадщини. Крім того, позивачка в установлений законом строк звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 24.04.2015р. постановою нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру у звязку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу (а.с.15). Відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що у позивачки відсутні документи, перераховані у п.4.15 вказаного Порядку, тому у неї немає можливості їх надати нотаріусу для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Суд вважає, що право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. З цих підстав суд може встановити належність нерухомого спадкового майна спадкодавцю та визнати за спадкоємцем право власності на спадкове майно. Відповідно до п.3 ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, який повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включаються відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та насадження. Таким чином, суд вважає встановленим факт володіння [PERSON], на праві власності по праву викупу квартири членом житлово-будівельного (житлового) кооперативу, квартирою №61 по вул. В. Терешкової, 44 в м. Одесі. Згідно п. 3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, а саме на квартиру [ADDRESS]. Судовий збір по справі складає 3654,00грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. Витрати по справі за згодою сторін суд покладає на позивача.

Outcome: approved