Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 16.03.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Лазоренко Лідією Євгенівною. Посилається в позові на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], який тривалий час хворів на рак легенів і проживав у власній квартирі [ADDRESS]. Заповіту померлим складено не було, єдиним спадкоємцем є позивач. Після смерті батька у позивача виникли сумніви щодо спадкового майна. 29.03.2017 року він отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 83731499, в якій власником квартири [ADDRESS] значиться [PERSON], який ніби то купив вказану квартиру 16.03.2017 року за вісім днів до смерті. Вважає, що договір купівлі-продажу померлим був укладений на вкрай невигідних умовах під впливом тяжких обставин, оскільки померлий [PERSON] був у важкому стані та на останніх стадіях хвороби, в коштах не мав потреби, оскільки отримував пристойну пенсію. Де знаходяться кошти від продажу квартири невідомо. Вважає, що відповідач скористався важким станом здоров'я [PERSON], а тому є всі підстави вважати, що спірна квартира була відчужена як внаслідок обману, так і помилки, а можливо навіть застосуванням насильства. Зазначив, що визнання даного договору недійсним має важливе значення для відновлення його порушених прав, як спадкоємця померлого. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2017 року відкрито провадження у вказаній справі. 14.11.2017 року представником відповідача до суду подані заперечення на позовну заяву в яких щодо задоволення позовних вимог заперечував, вважаючи їх незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження підстав недійсності договору купівлі-продажу. Крім того, також зазначено про те, що за життя [PERSON] його син - позивач по справі ніякої турботи по відношенню до батька не проявляв, не допомагав йому, не дбав про нього. Останні кілька місяців до смерті, [PERSON] проживав у відповідача у м. Борисполі, оскільки потребував сторонньої допомоги. Там його поставили на облік у онколога. За цей час позивач відвідав батька лише один раз. Незважаючи на тяжке захворювання [PERSON] до дня смерті був у свідомості, він не потребував сильних обезболюючих. Рішення про укладення договору купівлі-продажу квартири він приймав самостійно. 03.09.2018 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву в якій позивач просив визнати договір купівлі-продажу недійсним, як такий, що був вчинений [PERSON] під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник щодо задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на обставини, зазначенні у письмових запереченнях. Третя особа, приватний нотаріус Лазоренко Л.Є. в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що 16 березня 2017 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 30,0 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Лазоренко Л.Є., зареєстрований в реєстрі за № 161. Пунктом 3 Договор встановлено, що за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 267 800, 00 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання договору. [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті відкрилась спадщина. 16.05.2017 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №239/2017. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини. Статтею 233 ЦК не передбачено обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, зокрема договору купівлі-продажу. Таким чином, для визнання правочину недійсним з цих підстав необхідно встановити наявність двох обставин - тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину. Як вбачається зі змісту договору, продаж квартири був вчинений за 267 800, 00 грн. При укладенні договору був наявний Звіт про оцінку майна, здійснений Суб'єктом оціночної діяльності- Пилипенко Г.Ю. від 13 березня 2017 року, згідно з яким ринкова вартість квартири становила 267 720, 00 грн. В пункті 3 Договору купівлі-продажу зазначено, що сторони погодили ціну квартири в даному розмірі, та підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру та отримання грошових коштів від покупця в сумі 267 800, 00 грн. Відповідач в судовому засіданні зазначив про те, що ініціатором укладення договору купівлі-продажу виступав саме померлий дядько [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які являються сестрою померлого [PERSON] та його племінницею відповідно, пояснили, що довідалися про його хворобу влітку 2016 року, почали його відвідувати, а на початку 2017 року [PERSON] попросив забрати його та доглядати за ним, оскільки він фізично не може себе обслуговувати, а його син цим не займається, його не відвідує та не допомагає. На час підписання договору купівлі-продажу квартири померлий [PERSON] все розумів, говорив, хоч і тихо, але цілком зрозуміло, читав газети, дивився телевізор. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Будь-яких доказів впливу на продавця [PERSON] з боку відповідача при укладенні оскаржуваного правочину, суду не надано, і не встановлено таких у судовому засіданні. Та обставина, що померий продавець квартири мав тяжке захворювання, не може свідчити про те, що оскаржуваний договір ним був укладений під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, тим більше, що відповідач цим скористалася. Виходячи з цих обставин, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Outcome: dismissed