Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 21.06.2015 р. між ним та [PERSON] укладено договір позики, предметом якого було передання відповідачу у власність коштів у розмірі 50\~000 (пятдесят тисяч) доларів США із зобовязанням повернути вказану суму через один місяць. Цього ж дня між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) доларів США, які остання зобовязалася повернути через один місяць. Також, 30 червня 2015 року позивач надав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 6500 (шість тисяч пятсот) грн., про отримання яких остання власноруч написала розписку та зобовязалася повернути вказані кошти через один місяць. 24 грудня 2015 року [PERSON] знову надав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) доларів США, які відповідач зобовязалася повернути через один місяць. Цього дня, враховуючи те, що грошові кошти за попередніми договорами позики відповідачем не були повернуті, остання написала розписку про те, що вона додатково буде виплачувати позивачу щомісячно 10 % від загальної суми боргу. Однак, відповідач не повернула позивачу грошові кошти за всіма вищевказаними розписками, у звязку із чим утворилася заборгованість, розмір якої складає 50\~000+1500+1400=52\~900 (пятдесят дві тисяч девятсот) дол. США, що згідно із офіційним курсом НБУ (1 дол. США = 26,39 грн.) становить 1\~396\~031 (один мільйон триста девяносто шість тисяч тридцять одна) грн. та 6500 (шість тисяч пятсот) грн., що разом становить 1\~402\~531 (один мільйон чотириста дві тисячі пятсот тридцять одна) грн. Отже, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь вищевказану суму боргу за договорами позики, а також 10 % від суми всієї заборгованості за весь час прострочення, розмір яких складає 2\~244\~049 (два мільйони двісті сорок чотири тисячі сорок девять) грн. 60 коп. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомляла належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних розписки від 21 червня 2015 року [PERSON] отримала у [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 50\~000 (пятдесят тисяч) дол. США, та зобовязалася повернути вказані кошти через один місяць. У матеріалах справи також міститься розписка від 21 червня 2015 року, відповідно до змісту якого відповідач отримала від позивача у позику грошові кошти у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) дол. США та зобовязалася повернути вказані кошти через один місяць. Згідно даних розписки від 24.12.2015 р. [PERSON] знову взяла у позику грошові кошти у розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) дол. США та зобовязалася повернути вказану суму позики через один місяць. Матеріалами справи встановлено, що зобовязання відповідача за вищевказаними розписками від 21.06.2015 р. та від 24.12.2015 р. не виконано. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, вбачається, що між позивачем та відповідачем 21.06.2015 р. та 24.12.2015 р. укладено усні договори позики, підтвердженням яких є розписки, зобовязання за якими відповідачем не виконано, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Зі змісту статті 533 ЦК України вбачається, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі за № 6-79цс14 «Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню й інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України». У п. 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Отже, виходячи із норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та беручи до уваги, що на день постановлення рішення курс гривні до 100 доларів, встановлений Національним Банком України на 20.11.2017 року, становить 2649,9087 грн., тому розмір заборгованості за розписками від 21.06.2015 р. та від 24.12.2015 р., який підлягає стягненню з відповідача за становить: 50\~000 дол. США+1500 дол. США+1400 дол. США = 52\~900 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 20.11.2017 р. 1\~401\~850 (один мільйон чотириста одна тисяча вісімсот пятдесят) грн. Разом з тим, позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 6500 грн. за договором позики від 30.06.2015 р. та 10 % від загальної суми боргу задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. У матеріалах справи міститься копія розписки від 30.06.2015 р., відповідно до змісту якої [PERSON] отримала в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 6500 грн. строком на один місяць по курсу 22 грн. за долар. Однак, на підтвердження вказаного позивачем не надано оригіналу розписки. Одночасно, наданий позивачем оригінал розписки від 30.06.2015 р. не був предметом позову при його предявлені, оскільки позовна заява не містить будь-якого обґрунтування того, що 30.06.2015 р. [PERSON] отримала від позивача у борг грошові кошти у розмірі 6500 грн. під 10 % місячних на термін три місяці. Також, суд критично ставиться до поданої позивачем розписки від 24.12.2015 р. про те, що [PERSON] зобовязалася виплачувати щомісячно 10 % чи платити складні відсотки по всім розпискам, оскільки вказана розписка не містить відомостей про те, за якими саме конкретно (дата, місяць, рік та сума позики) розписками відповідач зобовязалася сплачувати такі відсотки. Крім того, при предявлені даного позову позивачем спочатку додано копію такої розписки зміст якої не зовсім співпадає із змістом її оригіналу. Отже, позовні вимоги про стягнення відсотків за користування позикою на підставі вищенаведеної розписки є безпідставними та задоволенню не підлягають. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача боргу за договором позики у розмірі 1\~401\~850 (один мільйон чотириста одна тисяча вісімсот пятдесят) грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного, та

Outcome: partial