Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.12.2014 року на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] з 1/3 до 1/6 частини від заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 25.12.2014 року з нього на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), щомісячно до повноліття сина , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.11.2014 року. З моменту розгляду справи про стягнення аліментів у нього змінились сімейні обставини та матеріальне становище. Так, 1.12.2015 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] Після реєстрації шлюбу на його утриманні знаходиться дружина та син від цього шлюбу - [PERSON], [INFO]. На даний час його заробітної плати не вистачає для забезпечення своєї сімї самим необхідним, тому просить зменшити розмір аліментів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовні заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, подала заперечення, які зводяться до того, що позивач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки від його доходу. Посилання позивача на те, що у нього народився син не являється доказом погіршення його матеріального становища Сімя позивача отримує щомісячну допомогу на новонароджену дитину в розмірі 860 грн. Позивачем не надано доказів, що він щомісяця несе витрати на утримання дитини більше ніж 860 грн. Їх син [PERSON] потребує додаткових коштів на вивчення англійської мови, придбання літератури та інше. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 25.12.2014 року з позивача на користь відповідача стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до повноліття сина, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2014 року. 1.12.2015 року відділом РАЦС по місту Новоград-Волинському Новоград-Волинського МРУЮ у Житомирській області зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON]Б.(а.с.6). 25.02.2017 року у позивача та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.02.2017 року (а.с.7). Дружина позивача [PERSON] отримує одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. (а.с.8). Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У главі 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Під час розгляду справи судом встановлено всі обставини, що мають істотне значення, в тому числі: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацюючої дружини та наявність інших обставини, що мають істотне значення у справі. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і визначає аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, що буде відповідати як інтересам дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і можливостям платника аліментів.

Outcome: partial