Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на самовільно збудований двоповерховий житловий будинок літ. «М-2» з підвалом літ. «Мп», загальною площею 147 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєструвати право власності на вищевказаний будинок. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що нею у 2009 році самовільно збудований житловий будинок літ. «М-2» з підвалом літ. «Мп», загальною площею 147,6 кв.м, який розташований у домоволодінні [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1320 кв.м. Вказане домоволодіння належить на праві власності: 27/100 частини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 24.11.2006 року, р. № 3095; 73/100 частини - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 06.07.2001 року, р. № 2183. Згідно технічного висновку про стан житлового будинку літ. «М-2», стан якості виконання будівельних робіт, достатньої міцності і стійкості окремих конструктивних елементів і всієї будівлі є задовільний в цілому. Об'ємно-планувальне рішення житлового будинку літ. «М-2» відповідає вимогам БНіП в частині дотримання вимог протипожежних та санітарних норм, які висуваються до житлових будинків індивідуальної забудови. Конструкція житлового будинку відповідає вимогам по міцності та стійкості несучого остову будівлі, а також окремих конструктивних елементів. Житловий будинок літ. «М-2» з підвалом літ. «Мп» придатний до подальшої експлуатації по своєму призначенню. Внутрішні та зовнішні інженерні сіті житлового будинку знаходяться в робочому стані. Зовнішні інженерні сіті виконані у відповідності до проектної документації, яка мається. Також самочинне будівництво житлового будинку літ. «М-2» відповідає вимогам розділу 3 «Санітарно-гігієнічні вимоги» ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Це підтверджується відповідною документацією та листом ХМСЕС від 24.05.2012 року. В листі Фрунзенського районного відділу м. Харкова ГУ Держтехногенбезпеки у Харківській області від 15.05.2012 року за № 23/570/333 зазначено, що вони не в змозі погодити влаштування житлового будинку літ. «М-2» за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з порушенням вимог п. 1 додатку 3.1.ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень», згідно яких відстань до будівель та споруд на сусідніх ділянках повинна бути не менш ніж 8 метрів. При цьому ГУ Держтехногенбезпеки роз'яснило, що ці питання вирішуються через суд у встановленому порядку. Співвласник домоволодіння [PERSON] не заперечує проти визнання права власності на самовільно збудований житловий будинок гр. [PERSON] У вересні 2012 року [PERSON] звернулась до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області (надалі Інспекція) з заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта. Але Інспекція відмовила в прийнятті вказаної заяви. [PERSON] не може надати Інспекції кадастровий номер земельної ділянки, оскільки співвласник [PERSON] не бажає оформлювати документи на отримання кадастрового номеру на земельну ділянку. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 червня 2014 року позовну заяву в частині зобов'язання відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зареєструвати право власності на самовільно збудований двоповерховий житловий будинок літ. «М-2» з підвалом літ. «Мп», загальною площею 147 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS], залишено без розгляду за заявою представника позивачки. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені у позові. Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представником позивача була надана нотаріально посвідчена заява від 28 березня 2012 року, у якій [PERSON] вказала, що вона, як співвласник житлового будинку [ADDRESS], не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на самовільно збудований житловий будинок літ. «М-2» та підвал літ. «Мп». Представник відповідача Харківської міської ради [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, вказуючи що позивачкою не надано доказів оформлення за нею права власності або користування земельною ділянкою, на якій здійснено самочинне будівництво. Відповідач відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що у позивачки відсутній документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт самочинного будівництва. Також зазначила, що [PERSON] зверталася до ІДАБК у Харківській області з заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта (спірного будинку), проте перелік документів, доданих нею до заяви, був не повним, про що її було повідомлено та роз'яснено право на повторне звернення до Інспекції щодо прийняття об'єкту будівництва до експлуатації після усунення зазначених недоліків. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24.11.2006 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за р. № 3095, [PERSON] на праві власності належить 27/100 частини жилого будинку [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 1320 кв.м. Інші 73/100 частини будинку належать на праві власності [PERSON] На вказаній земельній ділянці [PERSON] без належного дозволу та належно затвердженого проекту побудувала будинок «М-2» з підвалом літ. «Мп», загальною площею 147,6 кв.м. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК). Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проте, в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України). Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.п. 9, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Рішенням Харківської міської ради № 390/11 від 17 серпня 2011 року затверджено Порядок вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом (далі - Порядок), яким передбачено, що оформлення права власності на самочинно побудовані об'єкти нерухомого майна здійснюється з видачею свідоцтва про право власності. Згідно з п. 6.2. Порядку для отримання свідоцтва про право власності на самочинно побудовані об'єкти нерухомого майна забудовник подає до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» наступні матеріали: 1) документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташовано самочинно побудований об'єкт; 2) технічний паспорт об'єкта, виданий КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; 3) копію рішення міської ради про збереження самочинно побудованого об'єкта; 4) документ, що засвідчує введення об'єкта до експлуатації. Згідно Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України №439/2011 від 8 квітня 2011 року, та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат. Рішення інспекції про відмову у видачі сертифікату може бути оскаржено до суду. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] у 2012 році звернулася до ІДАБК у Харківській області із заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта - житлового будинку та підвалу по вул. Немишлянській, 164 у м. Харкові. За результатом розгляду поданих позивачкою документів Інспекція направила [PERSON] повідомлення № 7/20-7342 від 12.10.2012 року, у якому роз'яснила, що подані документи не відповідають «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.11 № 91, а саме: заявником не надано: звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта з висновком про їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації; засвідчені у встановленому законом порядку копії: документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено об'єкт; технічного паспорта, виданого бюро технічної інвентаризації. Крім того, вказано на недоліки заяви про прийняття в експлуатацію об'єкта і декларації про готовність об'єкта, та роз'яснено, що після усунення зазначених недоліків [PERSON] має право повторно звернутися до Інспекції щодо прийняття об'єкта будівництва до експлуатації. У судовому засіданні було встановлено, що повторно із заявою про прийняття в експлуатацію об'єкта позивачка до Інспекції не зверталася, відмову у видачі сертифікату не отримувала. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести шляхом надання належних і допустимих доказів ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. До справ даної категорії такі випадки не відносяться. Доказів того, що [PERSON] у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, а також того, що компетентними органами з питань оформлення права власності на об'єкт самочинного будівництва їй було неправомірно відмовлено у прийнятті нерухомого майна в експлуатацію позивачкою не надано і матеріали справи не містять. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed