Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила винести рішення, яким стягнути з відповідача суму боргу за договором безпроцентної позики, укладеного 01 жовтня 2010 року у розмірі 35000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 01 жовтня 2010 року між нею та відповідачем був укладений договір безпроцентної позики, згідно якого позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 35000 грн. 00 коп. Відповідач зобов'язався повернути грошові кошти до 01 жовтня 2011 року. Після того, як відповідачем не було повернуто борг в строк до 01 жовтня 2011 року, позивач звернулась до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, але останній, борг до теперішнього часу, так і не повернув, у зв'язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, зазначивши про не можливість повернення грошових коштів через тяжкий матеріальний стан. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір безпроцентної позики, згідно якого позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 35000 грн. 00 коп. (а.с.51). Згідно пункту 3.1 договору, позика надавалась терміном 1 (один) рік, а саме до 01 жовтня 2011 року, після закінчення цього строку, позичальник зобов'язувався повернути позику протягом 10 (десяти) днів (а.с.51). Встановлено, що відповідачем не було повернуто борг в строк до 01 жовтня 2011 року, тому, позивач звернулась до відповідача з вимогою про повернення їй грошових коштів (а.с.50), проте, відповідачем, грошові кошти повернуті не були. В силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обов'язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника). Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження договору позики у позикодавця - позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобов'язання не припинено. Оскільки, у визначений строк, грошові кошти відповідачем не були повернуті, суд, відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача суми боргу за договором безпроцентної позики у розмірі 35000 грн. 00 коп. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки позивачем не було заявлено вимог про стягнення з відповідача судових витрат, а суд, відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved