Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

у травні 2017 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, посилаючись на те, що 11.03.2011 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір без номера, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 34,80 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Оскільки зобовязання за договором позичальник належним чином не виконує, а тому станом на 23.03.2017 року має заборгованість. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14816,31 грн та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. 11.01.2018 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.58-61), в якому просить у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити у повному обсязі з огляду на те, що позивачем не надано належних доказів ні підтвердження своїх вимог, а надана довідка-розрахунок не може вважатися належним доказом, оскільки не є касовим документом або первинним бухгалтерським документом у відповідності до вимог ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не надано доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки, а також того, що Банк направляв вимогу про повернення заборгованості. 31.01.2018 р. від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.68-72), в якому просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Позивач зазначає, що відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду або підписанням чека, саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта, а не сума стартового кредитного ліміту по карті, тому належним чином зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка, у звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається у відзиві не відповідають дійсності. Зазначено, що банком було змінено процентну ставку, що підтверджується наказами, підвищення якої відбулося за витратами з певної дати. Зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг. Повідомлення про підвищення процентної ставки були направлені відповідачу, але на сьогоднішній день заяви про розірвання кредитного договору від відповідача не надходили. Наданий розрахунок заборгованості і не є первинним документом, а є інформаційним по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу тому позивач надає виписку по рахунку, яка має статус первинного документу, з якого вбачається, що відповідач змінив кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість і знову користувався кредитними коштами, при цьому користувачу були добре відомі і зрозумілі умови договору. У судове засідання сторони не зявилися, представник позивача направив клопотання (а.с.31) про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник вдруге не зявилися без поважних причин, хоча належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи за адресою реєстрації (а.с.179-182). Виходячи з викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що 11.03.2011р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк та [PERSON] укладений кредитний договір без номера, що складається із Заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та [PERSON], за умовами якого банк видав Клієнту картку Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з базовою відсотковою ставкою 3,0 % на місяць, яку з 01.01.2013 року переведено на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з базовою відсотковою ставкою 2,5 % на місяць за тратами здійсненими з 01.09.2014 р. 2,9 %, з 01.04.2015р. 3,6 % (а.с. 7,8). За умовами договору (п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов) після отримання від клієнта всіх документів, банк самостійно встановлює кредитний ліміт, який має право в будь-який час змінити, що є безумовною згодою клієнта про прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту (а.с.20). Суд уважає що факт отримання [PERSON] кредитних коштів у вказаному розмірі позивачем доведено, оскільки отримання указаної суми прослідковується також з виписки по рахунку, з якої убачається, що відповідач неодноразово знімав готівкові кошти та проводив оплату за різні послуги та товари кредитною карткою, виданою за кредитним договором від 11.03.2011р. (а.с.73-85), та позивач свої зобовязання виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти. [PERSON] рекомендацій Верховного Суду України в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин від 11 листопада 2011 року, Банк має довести, що він повідомив боржника належним чином про зміну процентної ставки; неправомірною є зміна процентної ставки навіть у разі належного повідомлення, якщо договором чітко передбачено підписання в таких випадках додаткової угоди; потрібно також враховувати поведінку сторін після прийняття рішення банком щодо зміни процентної ставки, зважаючи на положення цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема: а) якщо боржник сплачує проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205 , ч. 2 ст. 642\~ЦК (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції. Отже, доводи відповідача щодо незаконності одностороннього внесення змін до договору банком є безпідставними, оскільки після підвищення процентної ставки за користування кредитом позичальник продовжував користуватися кредитною карткою та погашати заборгованість по процентам, при цьому відповідач не оскаржував рішення про зміну процентної ставки у встановленому законом порядку, що, на думку суду свідчить про фактичне прийняття відповідачем змінених умов кредитного договору. [PERSON] банку щомісячний платіж становить 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01.04.2014 р. 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). За несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів передбачена сплата пені (списується у день списання процентів), яка складає: 0,24 % від сум загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; 0,24 % від сум загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Та при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобовязань штраф у сумі 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (а.с.8). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 23.03.2017 заборгованість за даним кредитним договором перед банком становить 14816,31 грн, з яких: 5783,75 грн заборгованість за кредитом; 3278,94 грн - заборгованість за процентами; 4571,89 грн нарахована пеня; 1181,73 грн - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 5-6). Відповідно до повідомлення голови Правління ПАТ КБ «Приватбанк» від 07.07.2018 р. №Е.65.0.0.0/3-365676 зазначено, що з 21.05.2018 р. ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва АТ КБ «Приватбанк» (а.с.185). За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. [PERSON] ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В той час, за змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Таким чином, ставлячи питання про одночасне стягнення пені та штрафу, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Оскільки п. 2.1.1.12.6.1. Умов (стягнення пені) та п. 2.1.1.7.6 (стягнення штрафу) визначена відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань, а відтак одночасне їх застосування є неприпустимим. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України викладеній у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015р. Таким чином, оскільки умовами договору передбачено першочергове стягнення неустойки у вигляді штрафу (п. 2.1.1.7.6),а тому суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені (п. 2.1.1.12.6.1.), яка передбачена Договором, є безпідставною. За таких\~обставин,\~враховуючи,\~що відповідач\~не виконав\~свої зобовязання\~щодо погашення\~заборгованості за\~кредитним договором\~в установлені\~договором строки,\~позивач внаслідок\~такого порушення\~позбавлений можливості\~отримати кредитні\~кошти,\~відсотки та\~штрафні санкції,\~на що\~він розраховував\~при укладенні\~договору,\~а тому\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню у\~звязку з\~чим з\~відповідачана користь\~позивача необхідно\~стягнути заборгованість\~за кредитним\~договором без\~номеравід\~11.03.2011\~р.,\~яка виникла\~станом на\~23.03.2017\~р.,\~у розмірі 10244,42 грн, що включає: 5783,75 грн тіло кредиту; 3278,94 грн. - заборгованість за відсотками; судові штрафи 1181,73 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 1106,29 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial