Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась через свого представника [PERSON] до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що [INFO] року померла баба позивача [PERSON]. Як стверджує представник позивача, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило нерухоме - земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0860 га ( земельна ділянка [NUMBER] площею 2,5551 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] площею 1,1735 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] площею 0,3574 га кадастровий номер [NUMBER] розташованих на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області та житловий будинок [ADDRESS] За твердженням представника позивача, на випадок своєї смерті спадкодавець особистого розпорядження у вигляді заповіту не робила. Не було дане майно також і об'єктом спадкового договору. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном був батько позивача - [PERSON], який доводився спадкодавцю рідним сином. Однак, [PERSON] після смерті своєї матері - [PERSON], яка померла [INFO] року, своїх спадкових прав на вищезгадане нерухоме майно не оформив. Крім того, [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило нерухоме - земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,9329 га (земельна ділянка [NUMBER] площею 2,4380 га кадастровий номер [NUMBER] земельна ділянка [NUMBER] площею 1,1373 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] площею 0,3576 га кадастровий номер [NUMBER] ). За твердженням представника позивача, на випадок своєї смерті спадкодавець особистого розпорядження у вигляді заповіту не робила. Не було дане майно також і об'єктом спадкового договору. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який своєчасно та належним чином прийняв спадщину після смерті спадкодавця шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, був батько позивача - [PERSON]. В той же час, батько позивача після смерті своєї дружини своїх спадкових прав на вищезгадане нерухоме майно оформити не встиг та помер [INFO] в селі Увин Радехівського району Львівської області. Як стверджує представник позивача, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило нерухоме - земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,7861 га (земельна ділянка [NUMBER] площею 1,2385 га кадастровий номер [NUMBER] земельна ділянка [NUMBER] площею 0,8378 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] площею 0,7098 га кадастровий номер [NUMBER]. До складу спадкового майна, окрім іншого, входило нерухоме - земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,8255 га (земельна ділянка [NUMBER] площею 0,2507 га кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER]; земельна ділянка [NUMBER] площею 0,2341 га кадастровий номер [NUMBER]; земельна ділянка [NUMBER] площею 0,3408 га кадастровий номер [NUMBER]). За твердженням представника позивача, на випадок своєї смерті спадкодавець особистого розпорядження у вигляді заповіту не робив Не було дане майно також і об'єктом спадкового договору. Позивач як спадкоємець за законом, прийняв спадщину після смерті спадкодавця шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем. За твердженням представника позивача, нотаріус в усній формі відмовляється видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом по причині відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, що відкрилася після смерті батька позивача - [PERSON]. За таких обставин позивач не вбачає іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, не інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Позивач до суду не з'явився, хоча була належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач до суду свого представника не направив, однак, був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Проте, подав заяву про розгляд справи за відсутності своїх представників, позовні вимоги визнає і просить задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 23). Суд вважає, що неявка сторін та їх представників, повідомлених належним чином про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглянути таку заяву по суті за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви та додані до неї докази на предмет відповідності вимогам належності та допустимості, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] (а.с.6). Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XІІ (3425-12) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-IV (2709-15) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, на думку суду, спірні правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], регулювались чинним на той час Цивільним кодексом Української РСР, оскільки спадщина після її смерті відкрилася до [INFO] Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця входило також право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0860 га (земельна ділянка [NUMBER] площею 2,5551 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] площею 1,1735 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] площею 0,3574 га кадастровий номер [NUMBER], розташованих на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області та житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 7). Так, зокрема, судом також встановлено, що право власності спадкодавця на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,0860 га виникло за життя спадкодавця та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 24 грудня 1999 року Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3364 (а. с.7). Судом встановлено, що [PERSON] набув право власності за життя на земельні ділянки загальною площею 4,0860 га в порядку спадкування після смерті [INFO] року в селі Увин Радехівського району Львівської області своєї матері [PERSON] (а.с.8). А саме [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом (а.с. 9), прийняв спадщину своєчасно та належним чином шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, [PERSON] за життя не встиг оформити спадкових прав на нерухоме майно, належне за життя [PERSON]. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.10). Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XІІ (3425-12) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-IV (2709-15) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, на думку суду, спірні правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], регулювались чинним Цивільним кодексом України, оскільки спадщина після її смерті відкрилася після [INFO] Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця входило також право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,9329 га( земельна ділянка [NUMBER] площею 2,4380 га кадастровий номер [NUMBER] земельна ділянка [NUMBER] площею 1,1373 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] площею 0,3576 га кадастровий номер [NUMBER] ). Так, зокрема, судом також встановлено, що право власності спадкодавця на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,9329 га виникло за життя спадкодавця та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 24 грудня 1999 року Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3365 (а. с.11). Судом встановлено, що [PERSON] набув право власності за життя на земельні ділянки загальною площею 3,9329 га в порядку спадкування після смерті [INFO] в селі Увин Радехівського району Львівської області своєї жінки [PERSON]. А саме [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину своєчасно та належним чином шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем (а.с.12). Однак, [PERSON] за життя не встиг оформити спадкових прав на нерухоме майно, належне за життя [PERSON]. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. (а.с.13). Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (435-15) (далі - ЦК), законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XІІ (3425-12) «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року №2709-IV (2709-15) «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, на думку суду, спірні правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], регулюються чинним Цивільним кодексом України, оскільки спадщина після її смерті відкрилася після [INFO] Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця входило також право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,7861 га (земельна ділянка [NUMBER] площею 1,2385 га кадастровий номер [NUMBER] земельна ділянка [NUMBER] площею 0,8378 га кадастровий номер [NUMBER], земельна ділянка [NUMBER] площею 0,7098 га кадастровий номер [NUMBER] та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,8255 га.(земельна ділянка [NUMBER] площею 0,2507 га кадастровий номер [NUMBER], [NUMBER]; земельна ділянка [NUMBER] площею 0,2341 га кадастровий номер [NUMBER]; земельна ділянка [NUMBER] площею 0,3408 га кадастровий номер [NUMBER]). Так, зокрема, судом також встановлено, що право власності спадкодавця на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,7861 га виникло за життя спадкодавця та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 24 грудня 1999 року Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3391 (а. с.15). Окрім того, судом встановлено, що судом також встановлено, що право власності спадкодавця на земельні ділянки обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,8255 га виникло за життя спадкодавця та підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 14 грудня 1999 року Увинською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 50 (а. с.14). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 1 свого листа від 16 травня 2013 року [NUMBER]-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2. ст. 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В силу вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Судом встановлено, що спадкодавець за свого життя не склав заповіту. Таким чином за відсутності заповіту спадкодавця суд приходить до висновку, що спадкування позивачем відбувається за законом. Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В той же час наявність інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину у встановлений законом строк та належним чином, судом не було встановлено. А відтак суд вважає, що Увинська сільська рада Радехівського району Львівської області, як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, є належним відповідачем у даній справі з огляду на характер спірних правовідносин та підстави заявленого позову. Судом встановлено, що відповідач визнав повністю заявлений стороною позивача позов шляхом подання суду заяви у письмовій формі. Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. В силу вимог ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим процесуальним законодавством у ст. ст. 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд. Судом встановлено, що представник відповідача, який підписав заяву про визнання позову не обмежений у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії. Визнання відповідачем позову жодним чином не суперечить закону, а також жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду. Отже суд приходить до висновку, що внаслідок відкриття після смерті спадкодавця спадщини, прийнятої позивачем, відбувся перехід від спадкодавця до позивача, як спадкоємця, права власності на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі. А відтак, суд вважає, що заявлений у даній справі позивачем позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення повністю. Представником позивача при подані позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 640 грн. Однак, із приєднаних до матеріалів справи письмових доказів, зокрема оцінки обєктів нерухомого майна вбачається, що сума сплаченого судовго збору не відповідає вартості майна, яке є предметом спору. Відповідно до ч.2 ст. 82 ЦПК України, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до статті 207 залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. Таким чином, в дохід з держави з Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області слід стягнути 2300 грн. несплаченого судового збору.

Outcome: approved