Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

У червні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Ей Пі Медіа Холдинг», в якому просив суд визнати недостовірною та такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену ТОВ «Ей Пі Медіахолдинг», а саме: - у статті « [INFO] » за посиланням [INFO], а саме таку інформацію: заголовок - « [INFO]. » та абзац 2 - «[INFO]»; -у статті « [INFO]» за посиланням [INFO], а саме таку інформацію: заголовок - « [INFO].» та абзац 4 - « [INFO].»; -у статті « [INFO] » за посиланням [INFO], а саме таку інформацію: заголовок - «[INFO].» та абзац 3 - «В 2011 году госчиновник [PERSON] написал заявление в управление обеспечения жильем КМДА о том, что ему негде жить и государство его временно поселило в служебное жилище - 102 квадратных метра стоимостью 3 миллиона гривен, через несколько лет он ее незаконно оформил на себя, родителей и сына.»; -у статті «[INFO]» за посиланням [INFO], саме таку інформацію: заголовок - «[INFO]. » та абзац 6 - «В 2011 году госчиновник [PERSON] написал заявление в управление обеспечения жильем КМДА о том, что ему негде жить и государство его временно поселило в служебное жилище - 102 квадратных метра стоимостью 3 миллиона гривен, через несколько лет он ее незаконно оформил на себя, родителей и сына.»; -у статті «[INFO]» за посиланням [INFO], саме таку інформацію: заголовок - «[INFO]. » та абзац 1 - «[INFO].»; -зобов`язати ТОВ «Ей Пі Медіахолдинг», не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на головній сторінці веб-сайту товариства, доменне ім`я: [INFO], з заголовком «СПРОСТУВАННЯ»; -зобов`язати ТОВ «Ей Пі Медіахолдинг», не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили видалити з веб-сайту товариства, доменне ім`я: [INFO] вищевказану інформацію. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачем було поширено недостовірну інформацію, яка принижує честь та гідність позивача. Вказана негативна інформація щодо позивача, була доведена до великого кола осіб оскільки поширена відповідачем в мережі Інтернет на веб-сайті «Актуальная Правда», доменне ім`я: [INFO], який доступний необмеженому колу осіб, стосується саме позивача, яка на його думку, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені), порушує особисті немайнові права позивача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2018р. відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 05 жовтня 2018р. стороною позивача подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. 05 березня 2019р. стороною позивача подано додаткові пояснення по справі. 20 березня 2019р. стороною позивача подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу. 18 березня 2020р. стороною позивача подано заяву про долучення доказів. Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити, з підстав наведених в ньому, відповідач, про час та місце розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку. Відзив на позов стороною відповідача не подавався, 06 листопада 2020р. в судове засідання з`явився [PERSON]. , який зазначав, що є представником сторони відповідача але документів на підтвердження зазначених обставин суду не надав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у період з грудня 2017р. по лютий 2018р. відповідач на веб-сайті «Актуальная Правда», доменне ім`я: [INFO], було поширено ряд публікацій стосовно позивача [PERSON] . Як встановлено судом, інформація, щодо якої позивач звернувся до суду, розміщена на веб-сайті «Актуальная Правда» - доменне ім`я: [INFO]. Відповідно до наданих позивачем інформації «WHOIS», вбачається, що доменне ім`я [INFO] зареєстровано на організацію AP Media Holding, яка розташована за адресою 04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, буд. 23. При цьому, з інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за адресою [ADDRESS] , на дату відкриття провадження у цій справі було зареєстровано організацію ТОВ «ЕЙ ПІ МЕДІА ХОЛДИНГ», тобто відповідачем. Відповідно до положень п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі інтернет. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2003р. № 447-р «Про адміністрування домену .UA», повноваження адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет здійснює об`єднання підприємств «Український мережевий інформаційний центр». Відповідно до Порядку надання послуг об`єднанням підприємств «Український мережевий інформаційний центр», довідки про власника веб-сайту надаються Департаментом «Центр компетенції», як структурним підрозділом Об`єднання. Позивачем подано до суду довідку №93/2018-Д-ЦК від 21 травня 2018р. департаменту «Центр компетенції», відповідно до якої власником веб-сайту [INFO] є реєстрант доменного імені [INFO] , тобто ТОВ «ЕЙ ПІ МЕДІА ХОЛДИНГ», код ЄДРПОУ 38124255. Судом встановлено, що [INFO] за посиланням: [INFO] було розміщено статтю під назвою « [INFO] », яка містила наступну інформацію: назву - « [INFO]. » в абз. 2 - « [INFO] ». [INFO] за посиланням: [INFO] було розміщено статтю під назвою « [INFO] », яка містить наступну інформацію: назву - «[INFO].» в абз. 4 - « [INFO].». [INFO] за посиланням: [INFO] було розміщено статтю під назвою « [INFO] » (далі - Публікація 3), яка містить наступну інформацію: назву - «[INFO].» в абз. 3 - «В 2011 году госчиновник [PERSON] написал заявление в управление обеспечения жильем КМДА о том, что ему негде жить и государство его временно поселило в служебное жилище - 102 квадратных метра стоимостью 3 миллиона гривен, через несколько лет он ее незаконно оформил на себя, родителей и сына.» і в абз. 4 - «Тем самым он нанес украинским налогоплательщикам ущерб в особо крупных размерах поэтому Актуальная Правда подала запросы в НАБУ, НАЗК, КМДА МВД и ДФС для проведения проверки и привлечения к уголовной ответственности мошенника [PERSON]. ». [INFO] за посиланням: [INFO] було розміщено статтю під назвою « [INFO]», яка містить наступну інформацію: назву - «[INFO] » в абз. 6 - «В 2011 году госчиновник [PERSON] написал заявление в управление обеспечения жильем КМДА о том, что ему негде жить и государство его временно поселило в служебное жилище - 102 квадратных метра стоимостью 3 миллиона гривен, через несколько лет он ее незаконно оформил на себя, родителей и сына.» і в абз. 7 - «Тем самым он нанес украинским налогоплательщикам ущерб в особо крупных размерах поэтому Актуальная Правда подала запросы в НАБУ, НАЗК, КМДА МВД и ДФС для проведения проверки и привлечения к уголовной ответственности мошенника [PERSON] ». [INFO]. за посиланням: [INFO] було розміщено статтю під назвою « [INFO] » (далі - Публікація 5), яка містить наступну інформацію: назву - «[INFO] » в абз. 1 - «[INFO].» Саме вказану інформацію просить спростувати позивач як таку, що не відповідає дійсності, порочить його честь і гідність як державного службовця, ототожнювання якого з корупцією, злочинами та ухилянням від сплати податків підриває довіру громадськості та суспільства до його діяльності на державній службі та дотримання ним етичних засад державного службовця. Також позивач вказував на те, що спірна інформація про корупційні діяння позивача, про ухиляння від сплати податків, незаконну приватизацію квартири, крадіжку квартири та завдання шкоди платникам податків в особливо великих розмірах є негативною та недостовірною і порушує честь і гідність позивача як державного службовця Міністерства закордонних справ України. В той же час, стороною позивача надана довідка Міністерства внутрішніх справ України про те, що [PERSON] станом на 20 лютого 2019р. до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Крім того, відповідно до даних відкритого Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, інформації щодо позивача [PERSON] вказаний реєстр не містить. Також, стороною позивача надано до суду Витяг з розпорядження Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації №703 від 28 жовтня 2010р. та довідку про те, що батьку позивача - [PERSON] з родиною було надано квартиру [ADDRESS] за програмою «Про фінансування будівництва житла за програмою 70х30». В судовому засіданні представник позивача наголошував, що квартира була набута рожиною сторони позивача оплатою, шляхом сплати 70% її вартості, а 30% сплатила - держава за відповідною програмою. Судом не встановлено, що зазначена квартира мала статус службової. Надавалась позивачу роботодавцем та була набута в порядку визначеному Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна». У відповідності зі ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1 зазначено, що фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вирішуючи дані спори суди повинні враховувати наступні відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 6 Постанови від 27 лютого 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо факту поширення інформації, то під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. З врахуванням змісту поширеної інформації суд вважає, що спірна інформація дійсно була доведена великому колу осіб і така інформація стосується позивача і є негативною щодо його характеристики оскільки містить твердження про порушення позивачем норм чинного законодавства, зокрема вчинення злочину. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» (діюча норма ст. 30 Закону України «Про інформацію») оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Судом повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як встановлено судом, інформація про те, що позивач [PERSON] : 1) у статті під назвою: « [INFO] » в мережі «Інтернет» за посиланням: [INFO], а саме: - назву статті « [INFO]. »; - «[INFO]» 2) у статті під назвою: «[INFO].» в мережі «Інтернет» за посиланням: [INFO], а саме: - назву статті «[INFO].» - «[INFO]» 3) у статті під назвою: « [INFO] » в мережі «Інтернет» за посиланням: [INFO], а саме: - назву статті « [INFO] »; - «…В 2011 году госчиновник [PERSON] написал заявление в управление обеспечения жильем КМДА о том, что ему негде жить и государство его временно поселило в служебное жилище - 102 квадратных метра стоимостью 3 миллиона гривен, через несколько лет он ее незаконно оформил на себя, родителей и сына…»; 4) у статті під назвою: «[INFO]» в мережі «Інтернет» за посиланням: [INFO], а саме: - назву статті «[INFO] …»; - «В 2011 году госчиновник [PERSON] написал заявление в управление обеспечения жильем КМДА о том, что ему негде жить и государство его временно поселило в служебное жилище - 102 квадратных метра стоимостью 3 миллиона гривен, через несколько лет он ее незаконно оформил на себя, родителей и сына.»; 5) у статті під назвою: « [INFO]» в мережі «Інтернет» за посиланням [INFO], саме: - назву статті «[INFO]. »; - «…[PERSON] , который вместе с родителями и сыном украли квартиру у государства стоимостью 3 000 000 гривен…», є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження таких висловлювань стороною відповідача суду надано не було. При цьому, вищенаведена інформація, що була розповсюджена відповідачем щодо позивача, є негативною за своїм змістом, оскільки стверджує про вчинення останнім злочинних дій, стосується безпосередньо позивача, не носить оціночний характер, та викладена у формі тверджень. У даному випадку, поширена недостовірна інформація принижує статус позивача в очах суспільства та сім`ї оскільки необґрунтовано ставить під сумнів дотримання позивачем моральних норм. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Так само ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Жодних доказів незаконності володіння чи користування позивачем квартирою, про яку йде мова в статтях, достовірність інформації якої оскаржуються позивачем, відповідачем не надані і в матеріалах справи такі докази відсутні. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає доведеними обставини, на які посилався позивач у частині недостовірності висловленої відповідачем інформації стосовно позивача, й законними підстави вважати її такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Стосовно належності відповідача у даній справі суд зазначає наступне. Належним відповідачем у разі поширення інформації в мережі інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначена інформація. За умовами п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Оскільки недостовірна інформація була поширена відповідачем на сторінці веб-сайту відповідача - доменне ім`я: [INFO], тому слід зобов`язати останнього спростувати її шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на головній сторінці веб-сайту товариства, доменне ім`я: [INFO], з заголовком «СПРОСТУВАННЯ», а також зобов`язання ТОВ «ЕЙ ПІ МЕДІА ХОЛДИНГ» видалити недостовірну інформацію протягом п`яти календарних днів з часу набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, оскільки у діях відповідача наявні ознаки поширення недостовірної інформації. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню сума понесених і документально підтверджених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме суд присуджує стягнення суми судового збору у розмірі - 4228,80 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2018р. між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Салком Інтер» був укладений Договір про надання правової допомоги №3/18. Позивач сплатив адвокатському об`єднання 175 659,75 грн. за надання правничої допомоги у період з 11 квітня 2018р. по 05 березня 2019р. виходячи із погодинної тарифної ставки, що складає еквівалент в гривні 140 Євро. Вказана обставина підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №17 від 04 червня 2018 р., Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №18 від 05 жовтня 2018р., Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 18 березня 2019р., копіями банківських квитанцій про здійснення відповідних платежів та описом наданих адвокатами послуг. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відповідності до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач не подавав до суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Разом з цим, у зв`язку з частковим задоволеннями позовних вимог суд вважає необхідним зменшити розмір відповідних витрат до суми 25000,0 грн.

Outcome: partial