Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року було стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] в сумі по 3 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. У позовній заяві позивач зазначив, що на даний час його матеріальне становище погіршилося, оскільки наказом від 25.05.2016 року його було звільнено з посади директора ПТ «Ломбард «Алдан» Бертольд і компанія» за власним бажанням, на його утриманні знаходиться батько [PERSON], 1937 року народження, а також він сам хворіє на хворобу - закриту форму туберкульозу, а тому потребує значних коштів на своє лікування. Вказав, що він дуже часто проводить свій час у монастирі, де може перебувати без виїзду до півроку, за що грошові кошти не отримує. Посилаючись на викладені обставини, враховуючи те, що майновий стан позивача погіршився, [PERSON] просив зменшити розмір аліментів про стягнення на користь відповідачки на утримання сина та доньки до 1 000 грн. на кожну дитину та всі куплені подарунки, на які буде товарний чек, враховувати в суму сплати аліментів. 17 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають двох дітей - сина [PERSON] та доньки [PERSON] Вказала, що відповідач ігнорує виконання взятих на себе зобов'язань по утриманню дітей, лише частково сплачує визначені судом аліменти. Позивачка зазначила, що діти, у зв'язку з захворюваннями, потребують постійного лікарського нагляду, вартісного лікування, харчування та відпочинку. Крім того, діти відвідують заняття з плавання за рекомендаціями лікарів, що складає 1 520 грн. щомісяця на дитину, потребують належного матеріального забезпечення, додаткових втрат по оздоровленню, позашкільній освіті та дозвіллю. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просила змінити розмір аліментів, шляхом збільшення, та стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти у розмірі по 10 000 грн. на кожну дитину та аліменти на її утримання у розмірі 3 500 грн. щомісячно по 23.10.2016 року, стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання дітей у розмірі по 2 000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити у повному обсязі, посилаючи на його необґрунтованість. Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, посилаючись на те, що відповідачем не надано доказів погіршення його матеріального стану, в матеріалах справи відсутні фінансові документи на підтвердження його витрат на лікування. Крім того, вказали, що останній є заможнім бізнесменом та має можливість сплачувати аліменти на дітей по 3 500 грн. на кожного. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі та просили задовольнити (а.с. 26-28). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають з наступних підстав. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] в сумі по 3 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. (а.с. 9-10). Згідно вказаного рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року представник [PERSON] визнав позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі по 3 500 грн. (а.с. 9) На підставі зазначеного рішення було видано виконавчий лист № 758/10290/15-ц від 18 лютого 2016 року та відкрито виконавче провадження ВДВС Солом»янського ГТУЮ у м. Києві (а.с. 30-32). Згідно довідки Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 01.06.2016 року заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.06.2016 року становить 25 000 грн. (а.с. 71). В цілях забезпечення виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року, 10 травня 2016 року постановою старшого державного виконавця Солом'янського районного відділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві накладено арешт на майно боржника - [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження ( а.с. 33). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що на даний час його матеріальне становище погіршилося, оскільки наказом від 25.05.2016 року його було звільнено з посади директора ПТ «Ломбард «Алдан» Бертольд і компанія» за власним бажанням, на його утриманні знаходиться батько [PERSON], 1937 року народження, а також він сам хворіє на хворобу - закриту форму туберкульозу, а тому потребує значних коштів на своє лікування. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, а саме витягів про підприємства та товариства, позивач являється засновником ПП «НАРА-АН», якому належить 100% статутного капіталу. В свою чергу ПП «НАРА-АН» є співзасновником повного товариства «ЛОМБАРД «АЛАДІН» ТОВ «ГРОШІ.МОБІ» і компанія, якому належить 50% статутного капіталу (а.с. 34-52). Згідно наказу від 25.05.2016 року позивача було звільнено з посади директора ПТ «Ломбард «Алдан» Бертольд і компанія» за власним бажанням. Таким чином позивач на власний розсуд погіршив свій майновий стан, що не повинно впливати на зменшення розміру аліментів, які він сплачує на аліменти. Приймаючи рішення про звільнення за власним бажанням, позивач повинен був врахувати свої обов'язки по утриманню дітей. З довідки Української православної церкви Київського патріархату Управління Житомирської єпархії вбачається, що [PERSON] дійсно є штатним священнослужителем Житомирської єпархії Української православної церкви Київського патріархату і є насельником Свято-Духівського чоловічого монастиря с. Городське Коростишівського р-ну Житомирської області (а.с. 15). З огляду на вищевикладене, позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів того, що матеріальний стан [PERSON] змінився у такій мірі, яка могла стати підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів на утримання дітей з 3 500 грн. на кожну дитину до 1 000 грн. на кожну дитину на місяць та не надано допустимих доказів того, що він не має матеріальної можливості утримувати власних дітей, що є його прямим обов'язком. Крім того, суд не бере до уваги твердження позивача, які викладені у позовній заяві, що на його утриманні перебуває батько та він сам хворіє на хворобу - закриту форму туберкульозу, а тому потребує значних коштів на своє лікування, оскільки у судове засідання представником позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджувати дані твердження. Статтею 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує, що при визначенні розміру аліментів, суд правомірно виходив з того, що відповідач працює та має дохід, а відтак саме такий розмір аліментів, з урахуванням обставин визначених у ст. 182 СК України, є необхідним та достатнім для забезпечення утримання дітей та їх розвитку, оскільки менший розмір аліментів не зможе в належній мірі забезпечити нормальний розвиток дітей. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про недоведеність вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що діти сторін по справі проживають з позивачем за зустрічним позовом та перебувають на її утриманні. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачка просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача, а саме з 3500 грн. на кожну дитину до 10 000 грн. на кожну дитину. Суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів на користь одного з подружжя не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З часу постановлення зазначеного рішення про стягнення аліментів матеріальний стан відповідача в бік покращення не змінився, інших доходів, аніж тих, що були досліджені в судовому засіданні при винесенні рішення, відповідач не має, що не може бути підставою для збільшення розміру аліментів. Крім того, позивачкою по справі не надано суду будь-яких доказів в розумінні ст. 57-59 ЦПК України покращення матеріального стану платника аліментів або погіршення стану здоров'я одержувача аліментів чи дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів, так як наявність в справі медичних документів різних медичних закладів не свідчить про зміну стану здоров'я дітей, оскільки суду не відомо який був стан здоров'я дітей при ухваленні рішення про стягнення аліментів. Позивач не довела суду того, що стан здоров'я дітей погіршився і що вона потребує коштовного лікування. На сьогоднішній день відповідач сплачує аліменти на дітей у розмірі по 3 500 грн. на кожну дитину на місяць, що не вистачає на потреби дітей, але підстав стверджувати, що змінилися обставини, що мають значення для справи, збільшився дохід відповідача після постановлення рішення про стягнення з нього аліментів, у суду немає, оскільки доказів не надано. А тому позов задоволенню не підлягає в цій частині. Щодо стягнення додаткових витрат слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотні значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Однак, в підтвердження понесення додаткових витрат на утримання дітей позивачем не надано належних доказів, зокрема таких: які конкретно додаткові витрати будуть понесені, розрахунок цих витрат, обґрунтування необхідності цих витрат у майбутньому, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Посилання позивача за зустрічним позовом на наявність заборгованості по сплаті аліментів не може бути прийняті до уваги як обставини, що обґрунтовують позовні вимоги, оскільки позивач не зверталась до суду з позовом про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а тому не відносяться до предмету даного спору. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позови задовленню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed