Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ БП «Азовмашпром» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати належних при звільненні сум та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1998 року по 02.12.2013 року він працював у ТОВ БП «Азовмашпром». На момент звільнення відповідач мав перед ним заборгованість по заробітній платі внаслідок несвоєчасної її виплати. На теперішній час загальний розмір заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2012 року по грудень 2013 року включно становить 18657,12 грн. У зв'язку із затримкою розрахунку та виплати заробітної плати при звільненні йому на підставі ст. 117 КЗпП України повинно бути нараховано та виплачено середній заробіток за період з 03 грудня 2013 року по день ухвалення судом рішення. Вважає, що незаконними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, що виразилося у хвилюванні з приводу несвоєчасного проведення розрахунку з ним, порушенням звичного образу життя, відсутністю коштів. На підставі викладеного, просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 18657,12 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 03.12.2013 року по день ухвалення судом рішення та моральну шкоду у розмірі 300 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період роботи з листопада 2012 року по грудень 2013 року у розмірі 18657,12 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня пред'явлення звільнення працівником вимоги про розрахунок. Частиною 1 ст. 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», визначено, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи. Судом встановлено, що [PERSON] згідно наказу № 3-к від 29 січня 1998 року був прийнятий до ТОВ «Азовмашпром» на посаду інженера-технолога 1 категорії, що підтверджується записом № 25 у трудовій книжці, виданої на ім'я позивача. (а.с. 7). Наказом № 67 від 02 грудня 2013 року позивача було звільнено з ТОВ «Азовмашпром» на підставі ст. 38 КЗпП України, що також підтверджується записом у трудовій книжці. (а.с. 7). Згідно довідки, виданої 09 грудня 2013 року ТОВ БП «Азовмашпром», у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2012 року по грудень 2013 року в розмірі 18657,12 грн. (а.с. 8). Таким чином позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно з якими не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Відповідно до постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати проводиться компенсація втрати частини грошових доходів за час такої затримки. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин)». Вирішуючи питання про розмір стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд приходить до наступного. Позивач просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2013 року по 22.07.2013 року. Згідно довідки про середню заробітну плату, виданої 15 липня 2014 року ТОВ БП «Азовмашпром», середньоденна заробітна плата позивача складає 81,78 грн., при цьому кількість робочих днів за період з 03.12.2013 року по 22.07.2014 року дорівнює 157 днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні складає 31989,77 грн. (81,78 грн. х 157 днів) та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує наступні обставини. Відповідно ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди, який заявлений позивачем до стягнення, не відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості. Тому суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 200 гривень, який відповідає обставинам справи та засадам виваженості, розумності і справедливості. У зв'язку з тим, що позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 506,47 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 750,07 грн.

Outcome: partial