Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

У січня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив поділити спільно нажите з відповідачкою майно, виділити йому та відповідачці по ? частці 49/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки за цією ж адресою та виділити відповідачці всі меблі, які знаходяться в будинку. У липні 2011 року [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив поділити спільно нажите з відповідачкою майно, виділити йому та відповідачці по ? частці 49/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки за цією ж адресою, виділити відповідачці меблі, побутову техніку, килим та стягнути з відповідачки на його користь різницю в вартості майна в сумі 4600грн. У травні 2011 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просили стягнути з [PERSON] на її користь 40950 грн у рахунок відшкодування їй ? частки спільно нажитого майна. [PERSON] неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя майно, придбане нею з відповідачем в період шлюбу: автомобіль марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль «FORD TAURUS», реєстраційний номер [NUMBER]; відеокамеру «SONY», виділивши вказане майно відповідачу та стягнути з відповідача на її користь різницю вартості часток в сумі 39500 грн; визнати за нею право особистої власності на 49/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки за цією ж адресою. Рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 19 червня 2013 року позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволено частково: визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя наступне майно - 49/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS], загальною вартістю 46431 грн; земельна ділянка площею 0.1484 га, розташована за адресою: [ADDRESS]; автомобіль марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 38157,80 грн, автомобіль «FORD TAURUS», реєстраційний номер [NUMBER]; відеокамера «SONY» вартістю 19000 грн; ліжко односпальне вартістю 300 грн; ліжко двоспальне вартістю 1500 грн; мікрохвильову піч «SAMSUNG» вартістю 300 грн; письмовий стіл двотумбовий коричневий вартістю 700 грн; відсомагнітофон «LG» вартістю 400 грн; телевізор «Грюндиг» вартістю 800 грн; персональний комп'ютер вартістю 500 грн.; килим настінний вартістю 800 грн.; швацьку машину «Чайка» вартістю 300 грн; в'язальну машину «Нива 5» вартістю 200 грн; шкапу з трьома дверима вартістю 1000 грн. Поділено спільну сумісну власність, визнавши за кожним: право власності на 1/2 частку наступного майна: 49/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,1484 га. розташованої за адресою: [ADDRESS]; автомобіль «FORD TAURUS», реєстраційний номер З1521ЕК. Виділено [PERSON] в натурі: відеокамеру «SONY» вартістю 19000 грн. Виділено [PERSON] в натурі: ліжко односпальне вартістю 300 грн; ліжко двоспальне вартістю 1500 грн; мікрохвильову піч «SAMSUNG» вартістю 300 грн; письмовий стіл двотумбовий коричневий вартістю 700 грн; відсомагнітофон «LG» вартістю 400 грн; телевізор «Грюндиг» вартістю 800 грн.; персональний комп'ютер вартістю 500 грн; килим настінний вартістю 800 грн; швацьку машину «Чайка» вартістю 300 грн; в'язальну машину «Нива 5» вартістю 200 грн; шкапу з трьома дверима вартістю 1000 грн, а всього майна на загальну суму 6800 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості майна в сумі 6100 грн. Виділено [PERSON] в натурі автомобіль марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер [NUMBER]. вартістю 38157,80 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості автомобіля в розмірі 19078,90 грн. Рішенням апеляційного суду Донецької області від 09 вересня 2013 року рішення Кіровського районного суду м. Макіївки від 19 червня 2013 року в частині задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] про розподіл та визнання права власності на автомобіль Марки «ВАЗ 21114», реєстраційний номер [NUMBER], автомобіль «FORD TAURUS», реєстраційний номер [NUMBER], відеокамеру «SONY» скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволені зазначених позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року рішення апеляційного суду Донецької області від 09 вересня 213 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. З рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки від 19 червня 2013 року не погодився [PERSON] приніс апеляційну скаргу в якій просив рішення суду змінити, виключити з переліку майна подружжя автомобіль марки «ВАЗ 21114», автомобіль «FORD TAURUS», відеокамеру «SONY», посилаючись на невідповідальність висновків суду обставинам справи, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що при розподілі майна суд першої інстанції не врахував, що автомобілі «ВАЗ 21114» та «FORD TAURUS», а також відеокамера не є об'єктом спільного майна подружжя та належать іншим особам, рішення суду в цій частині є необґрунтованим та немотивованим. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просили її задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити. Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Позивачем [PERSON] рішення суду оскаржується лише в частині розподілу , автомобіля «FORD TAURUS» реєстраційний номер [NUMBER], автомобіля ВАЗ21114, реєстраційний номер [NUMBER], відеокамери «SONY», тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не ревізується. Згідно ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що з 04 липня 1992 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 25 березня 2011 року було розірвано (том 2 а.с.47). За час перебування у шлюбі сторонами придбано наступне майно - 49/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS], загальною вартістю 46431 грн; земельну ділянку площею 0.1484 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; ліжко односпальне вартістю 300 грн; ліжко двоспальне вартістю 1500 грн; мікрохвильова піч «SAMSUNG» вартістю 300 грн; письмовий стіл двотумбовий коричневий вартістю 700 грн; відеомагнітофон «LG» вартістю 400 грн; телевізор «Грюндиг» вартістю 800 грн; персональний комп'ютер вартістю 500 грн.; килим настінний вартістю 800 грн.; швацька машина «Чайка» вартістю 300 грн; в'язальна машина «Нива 5» вартістю 200 грн; шкапа з трьома дверима вартістю 1000 грн. , автомобіль «FORD TAURUS» реєстраційний номер [NUMBER] , автомобіль ВАЗ21114, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 38157,80 грн., відеокамер «SONY», вартістю 19 000 гривен. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, а саме автомобіля «FORD TAURUS» реєстраційний номер [NUMBER], автомобіля ВАЗ21114, реєстраційний номер [NUMBER], відеокамери «SONY», суд першої інстанції виходив з того, що зазначене спірне майно було придбане за час знаходження сторін у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя та може бути предметом поділу на засадах рівності часток. Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки РЕВ УДАЇ ГУМВС України у Донецькій області автомобіль «FORD TAURUS» реєстраційний номер [NUMBER], 19.11.1998 року на підставі довідки рахунку № ОПГ 270582 від 19.11.1998 року зареєстрований на ім'я [PERSON]( а.с.124, т.1.) Відповідно до ст.22 КпШС України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Такі ж самі положення закону закріплені і у ст.ст. 60, 70 СК України. Заперечуючи проти розподілу зазначено автомобіля [PERSON] пояснював, що автомобіль «FORD TAURUS», реєстраційний номер [NUMBER] був проданий по довіреності [PERSON] 31.03.2007 року, що підтверджено розпискою про отримання грошових коштів у розмірі 900 доларів США ( т.1.162). Договір купівлі-продажу автомобіля між ним та [PERSON] не укладався. [PERSON] в судовому засіданні визнала, що дійсно автомобіль «FORD TAURUS», реєстраційний номер [NUMBER] у 2007 році був проданий [PERSON] по довіреності за 1000 доларів США і зазначені кошти пішли на потреби родини, а саме на погашення кредиту, який був отриманий для придбання автомобіля ВАЗ 21114. Вимогами ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та прийшов помилкового висновку про визнання сумісною власністю подружжя і розподіл автомобіля «FORD TAURUS», реєстраційний номер [NUMBER], доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. Також не можливо погодитись з висновком суду першої інстанції щодо визнання об'єктом спільної сумісної власності та розподілу відеокамери «SONY». Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вимогами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, згідно гарантійного талону від 18.02.2009 року відеокамера «SONY» була придбана [PERSON], що також підтверджено випискою по картковому рахунку [PERSON] ( т.2 а.с.90-91). Доказів, якій б підтверджували факт придбання спірної відеокамери «SONY» [PERSON] у період шлюбу за сумісні кошти, [PERSON] не надано, висновки суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованими, оскільки вони основані на припущеннях і не відповідають доказам, наявним у справі, посилання на пояснення свідків та наявність фотознімків на яких [PERSON] зафіксований під час відеозйомки з відеокамерою в руках не є безспірними належними та допустимими доказами на підтвердження того, що це саме відеокамера «SONY» про яку зазначає у зустрічному позові [PERSON] та що вона була придбана сторонами у період шлюбу, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо визнання об'єктом спільної сумісної власності та розподілу автомобіля «ВАЗ 21114». Згідно зі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зважаючи на вимоги ч.1, ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи, що [PERSON] на підставі кредитного договору № 4467 від 15 травня 2007 року отримав у ВАТ «Державний ощадний банк України» кредит у розмірі 29 950 грн. для придбання автомобіля «ВАЗ 21114», реєстраційний номер [NUMBER]. Матеріали справи не містять відомостей про те, ким саме сплачувались кошти за кредитним зобов'язанням , з чого можливо зробити висновок , що кошти сплачувались зі спільних коштів подружжя, а відтак , автомобіль «ВАЗ 2114» є спільною сумісною власністю подружжя. Проте даний автомобіль 22 жовтня 2010 року був знятий з обліку для реалізації та того ж дня був зареєстрований на підставі довідки-рахунку на ім'я [PERSON] - батька позивача [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також догорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути поданню письмово. Проте в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] давала таку згоду. Доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції вірними. Враховуючи положення ст. 70 СК України, згідно з якою частки майна дружини та чоловіка є рівними, апеляційний суд вважає за необхідно змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці вартості майна. Вже з урахуванням виділеного [PERSON] майна. В іншій оскаржуваній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial