Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У травні 2012 року позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON] ,мотивуючи свої вимоги тим,що з 26 серпня 2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], якому на підставі ордеру належала квартира [ADDRESS]. Раніше у спірній квартирі проживали колишня дружина [PERSON] - [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], остання стала зловживати спиртними напоями, через що винесла з квартири та продала все майно, сантехніку, батареї опалення , привела квартиру у антисанітарний стан та у 2002 році залишила її і стала мешкати в іншому місці. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 28 листопада 2006 року [PERSON] була визнана такою,що втратила право користування у вказаній квартирі. На той час відповідач [PERSON] була ще неповнолітньою та мешкала з опікуном. З січня 2002 року по грудень 2006 року вони спільно з [PERSON] зробили ремонт спірної квартири, із спільних коштів сплатили заборгованість по оплаті комунальних послуг, після чого з січня 2007 року стали мешкати у спірній квартирі, де вона мешкає і по теперішній час. [INFO] [PERSON] помер. За життя її чоловік звертався до ТОВ «Горняк - 2005» з питання її реєстрації у спірній квартирі, проте йому було відмовлено, у зв'язку з наявністю в суді житлового спору за позовом [PERSON] На теперішній час вона також не має можливості зареєструватися у спірній квартирі, оскільки на це не має згоди відповідача. Вважає, що набула права користування житловою площею та просила визнати за нею право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS], зобов*язати ТОВ «Горняк - 2005» зареєструвати позивача у спірній квартирі. Ухвалою Кіровського районного суду м.Донецька від 24 жовтня 2012 року позовні вимоги в частині зобов*язання ТОВ «Горняк-2005» зареєструвати [PERSON] в квартирі [ADDRESS] залишені без розгляду . Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 24 жовтня 2012 року позов [PERSON] задоволено : визнано за [PERSON] право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Ухвалою Кіровського районного суду м. Донецька від 08 лютого 2013 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 24 жовтня 2012 року залишено без задоволення. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовити з тих підстав, що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини ,що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено вимоги матеріального та процесуального права. У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] та представник ТОВ « Горняк-2005»,що діє за довіреністю Гавріш О.М. підтримали доводи апеляційної скарги. [PERSON] просила апеляційну скаргу відхилити. Заслухавши суддю - доповідача,пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Згідно п.2. ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог . Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. При розгляді справи суд першої інстанції встановив , що [PERSON] на підставі ордеру № 1700, виданого за рішенням Кіровської районної у м. Донецьку ради від 15 травня 1980 року була надана квартира [ADDRESS]. Спірна квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат площею 18,3 м2 та 10,5 м2 , жила площа квартири складає 28,8 м2, загальна - 51 м2. У спірній квартирі відповідно лицевого рахунку [NUMBER] від 23 травня 2011 року були зареєстровані [PERSON] , як наймач квартири та члени його сім*ї [PERSON] як дружина (колишня)-знята з реєстрації 16 січня 2007 року ; [PERSON] донька дружини ; [PERSON].як син -помер та знятий з реєстрації 18 січня 2011 року ; [PERSON] як донька . [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 серпня 2000 року. [PERSON] помер [INFO]. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції посилався на ст.ст.64,65 ЖК України та виходив з того,що за життя [PERSON] звертався до відповідних органів з питання реєстрації позивача у спірній квартирі. Проте вказане питання не було вирішено через наявність у суді спору між сторонами . Позивач була членом сім'ї наймача і на цій підставі вселилась у спірну квартиру,фактично проживала у спірній квартирі,вела спільне з наймачем господарство,проводила ремонтні роботи,сплачувала комунальні послуги. Наймач висловлював згоду на реєстрацію позивача у спірній квартирі, спірна квартира і на теперішній час є основним місцем проживання позивача. Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції,оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи виходячи з наступного . Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Як нормативне обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила ст.ст.64,65 ЖК України,посилаючись на те,що вселилась до спірного приміщення, як член сім'ї наймача, а отже набула право користування вказаним жилим приміщенням. Згідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається,як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 59 ЦПК України ,обставини,які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Апеляційним судом встановлено,що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 серпня 2000 року. Наймачем спірної квартири був [PERSON] Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 28 листопада 2006 року позов [PERSON] про визнання осіб такими,що втратили право користування жилим приміщенням задоволено частково. Визнано [PERSON] такою,що втратила право користування жилим приміщенням квартирою 2 у будинку 3 по вулиці Сухумська у м.Донецьку. У позовних вимогах щодо визнання неповнолітньої [PERSON] відмовлено (а.с.55). [PERSON] помер [INFO]. Згідно ксерокопії паспорту громадянина України позивач [PERSON] з 07 липня 1987 року були зареєстрована у [ADDRESS] та знята з реєстрації з вказаної адреси 13 березня 2012 року (а.с.9). До суду із вказаним позовом звернулася 23 травня 2012 року. Відповідно свідоцтва про право власності на житло №1012 від 22 травня 2012 року ,виданого управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради спірна квартира ,яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] Квартиру приватизовано згідно з Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності зареєстровано КП БТІ 05 листопада 2012 року ,номер запису 904 в книзі 6/78дк-7 (а.с.127-128). Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно з ч. 1 ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Як вбачається з роз'яснень викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Суд першої інстанції, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, вирішуючи спір по суті позовних вимог суд послався на пояснення позивачки, надані у ході судового розгляду та акти,складені у період 2005-2006 року про знаходження спірної квартири в антисанітарному стані та виконання ремонтних робіт (а.с.39-43),які фактично надавалися для розгляду справи про визнання [PERSON] та неповнолітньої на той час [PERSON] такими ,що втратили право користування спірним приміщенням. Крім того не перевірив ствердження позивачки щодо сплати комунальних послуг. Як вбачається з матеріалів справи ,а саме ксерокопії розрахункової книжки оплати за комунальні послуги проводилися за життя [PERSON] за періоди 07.05.2004 року, 28.04.2009 року,29.03.2011 року . Договір про реструктуризацію суми боргу по сплаті комунальних послуг було укладено наймачем [PERSON] 19.04.2004 року (а.с.56).Тобто, вбачається виконання обов*язків саме [PERSON] за життя щодо сплати комунальних послуг. Судом першої інстанції не надано належної оцінки щодо існування реєстрації позивачки до 13 березня 2012 року та зберігання за собою права користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] ,та зняття з реєстрації безпосередньо перед початком звернення позивача до суду із вказаним позовом. Суд не перевіривши належним чином чи було спірне приміщення постійним місцем її проживання, чи вела вона з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, адже як вбачається з матеріалів справи позивачем на підтвердження факту проживання надано лише докази періоду 2005-2006 років. Суд не з'ясував чи була між сторонами письмова згода на вселення позивача, чи обумовлювався певний порядок користування жилим приміщенням.Суд не врахувавши, що позивач має інше житло, де і була зареєстрована відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про те, що позивач вселилась у спірну квартиру як член сім'ї наймача, та відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР набула прав та обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення. Враховуючи викладене , апеляційний суд вважає, що вимоги позивачки є необгрунтованими та правові підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з*ясування судом обставин ,що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Outcome: dismissed