Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 01 червня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, що призвело до припинення подружніх стосунків протягом останніх десяти місяців позивач вважає подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливим, а тому просить його розірвати, визначити місце проживання дитини з нею та стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). У судове засідання позивачка не зявилася, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи в її відсутності. Відповідач у судове засідання по повторному виклику не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 червня 2007 року, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та народження. Протягом останніх десяти місяців до дня звернення до суду сторони припинили подружні стосунки та проживають окремо. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та враховуючи, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу та не бажає примирюватись, суд за таких обставин приходить до висновку, що шлюб сторін розпався, носить формальний характер, і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими, а тому є підстави для його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З огляду на наведене та враховуючи, що після фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами дитина проживає з позивачем, будь-яких заперечень з приводу місця проживання дитини відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матірю підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на наведене позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved