Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про відшкодування моральної шкоди в сумі 42507 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що в березні 2020 року звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації про наявність на території м. Миколаєва вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповідь на запит на отримання інформації. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року, у справі № 400/1557/20 визнано протиправними дії виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо [PERSON] відповіді на запит від 21.03. 2020 року. Зобов`язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради надати йому повну інформацію, щодо наявності на території міста Миколаєва вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вказує, що протиправними діями виконавчого комітету Миколаївської міської ради йому була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений стан. Розрахунок моральної шкоди позивач здійснював наступним чином: за кожен місяць порушеного права, з квітня 2020 року по грудень 2020 року- 9 місяців, виходячи із мінімальної заробітної плати 4723 грн. (4723х 9=42507 грн). З таких підстав позивач і просив про задоволення позову. Протоколом автоматизованого розподілу справи від 11.01.2021 року даний позов переданий на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою від 09.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до судового засідання не з`явився, просив про розгляд справи у його відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи не з`явився, заперечень ( відзиву ) не надав. Обставини справи, встановлені судом, та висновки суду. 21.03.2020 року [PERSON] звернувся до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати інформацію про наявність на території міста Миколаєва вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місцями ( орієнтирами ) розташування. Даний запит отриманий відповідачем 17.07.2020 року, але відповідід не надав. [PERSON] звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання публічної інформації за запитом від 21.03.2020 року; визнання протиправною бездіяльність щодо недотримання встановленого законом 5-денного строку надання відповіді; зобов`язання надати повну інформацію, щодо наявності на територіїї міста Мтиколаєва вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенняи Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо ненадання публічної інформації за його запитом, зобов`язано виконавчий комітете Миколаївської міської ради надати повну інформацію, щодо наявності на території міста Миколаєва вільних земельних ділянок, що можутьбути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель та споруд. В решті позову відмовлено. Відповідно до ч.4\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.15,16 ЦК України\~,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду зазахистомсвогоособистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 302 ЦК України визначено, що право на інформацію належить до особистих немайнових прав особи. Відповідно до вимог ст.3, 56 Конституції України\~,\~права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органівдержавної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Закону України\~«Про інформацію» визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав свобод і законних інтересів. Відповідно дост. 1 Закону «Про інформацію»,інформація-це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Стаття 2 Закону України «Про інформацію»визначає, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Згідно із ст. 31\~Закону України «Про інформацію»\~,\~у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. Відповідно до ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»\~,розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Статею 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»,\~встановлено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту. Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що особи, на думку яких, їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку визначеному законом. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 23 ЦК України\~,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст.1167 ЦК України\~,\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з пунктом 9\~Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4,\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Ст. 1173 ЦК України\~визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Матеріали справи містять підтвердження, а саме рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року, яким задоволено адміністративний позов частково і визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо ненадання [PERSON] інформації на запит від 21 березня 2020 року; зобов`язано виконавчий комітет міської ради надати йому повну інформацію, що запитувалась згідно із запитом на отримання публічної інформації. Тобто, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідачів, які своїми діями заподіяли моральної шкоди позивачу. Разом з тим, цивільне законодавство ґрунтується на презумпції протиправності поведінки, яка призвела до шкоди, виходячи з принципу генерального делікту: спричинення шкоди особі або майну слід розглядати як протиправне, якщо законом не встановлено інше. Щодо змісту причинного зв`язку, то він полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди. Вина є суб`єктивним елементом. Тут діє презумпція заподіювача шкоди (за аналогією майнової шкоди). Ця презумпція полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування. Тому позивач може це доводити, але не зобов`язаний. Відсутність вини повинен довести відповідач. Стаття 1173 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів . Оскільки вищевказаним рішенням встановлено, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради є розпорядником запитуваної інформації і вказаним рішенням дії відповідачів визнані протиправними, то відповідно до\~ст. 1173ЦК України, [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих ненаданням запитуваної інформації відповідачем. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Оцінка рівня моральної шкоди залежить від всіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, фізичні або психологічні наслідки, та відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його бездіяльності презюмується- обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Статтею 3 Конституції\~встановлено, що людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 56 Конституції\~передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю органів та посадових осіб при виконанні ними своїх повноважень. Неналежне виконання своїх повноважень,що призвело до порушення прав людини свідчить про невиконання її головного обов`язку- утверджувати та забезпечувати її права. Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи. Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд виходить із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що « розумність» та « справедливість» єоціночними поняттями, то, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає достатнім визначити розмір нанесеної моральної шкоди у 2000 грн. Суд вважає, що позивач не довів співмірність нанесеної шкоди, не обгрунтував співмірність виходячи із засад розумності та справедливості,а виходив лише із розміру мінімальної заробітної плати, що не дає підстав для задоволення вимог у повному обсязі. Суд акцентує, що прив`язка моральної шкоди до мінімального розміру заробітної плати передбачена\~ст. 13 ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів , що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та підлягає застосуванню в спеціальних випадках, передбачених цим законом. В даному випадку ця норма не підлягає застосуванню, тому мінімальний розмір заробітної плати не може бути прийнятий для визначення розміру моральної шкоди. Слід вказати, що на разі відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому розмір моральної шкоди має бути визначений з урахуванням конкретних обставин, залежно від характеру та обсягу страждань. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб людини, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.( ВП ВС 15.12.2020 № 752\\17832\\14-ц). Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі Недайборщ проти Російської Федерації зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс,що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника. Моральна шкода наявна та констатується судом. Відшкодування моральної шкоди,завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю органів місцевого самоврядування має на меті як компенсацію збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій , спрямованих на інтереси людини. За такого, позов підлягає частковому задоволенню та моральна шкода стягненню з відповідача у розмірі 2000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення\~ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи- на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За такого, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір 908 грн.

Outcome: partial