Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У травні 2018 року позивач Концерн «Міські теплові мережі» (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач в період з жовтня 2015 року по березень 2017 року здійснював постачання теплової енергії в гарячій воді відповідачу в нежитлове приміщення XI підвалу та першого поверху літ. А-4, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та на праві приватної власності належить відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу від 02.09.2010 року №3798. Позивачем було відпущено теплову енергію відповідачу за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року на загальну суму 6510,61 грн. Відповідач на протязі опалювального сезону 2015-2017 рр. не виконав свої обов'язки по сплаті за спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим за відповідачем виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 6510,61 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Тому позивач просив суд, стягнути з відповідача основний борг в сумі 6510,61 грн. та судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 11 червня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, додатково зазначивши, що між Концерном «Міські теплові мережі» та споживачем не укладений договір купівлі-продажу теплової енергії, що є свідченням відсутності наміру позивача надавати продукцію споживачу, а посилання позивача на пропозиції укласти такий договір, не містить доказів. У судове засідання представник позивача не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є власником нежитлового приміщення XI підвалу та першого поверху літ. А-4, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 02.09.2010 року №3798 та відповідно споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води, яку постачає позивач. Про подачу теплоносія до нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] свідчать акти зняття показань приладу обліку теплової енергії. Нарахування відповідачу за відпущену в спірному періоді теплову енергію здійснювалось на підставі «Розрахунку теплового потоку на опалення» № 6762/14 від 31.12.2015 року. Позивачем було відпущено теплову енергію відповідачу за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року на загальну суму 6510,61 грн., що підтверджується рахунками та актами приймання - передачі теплової енергії. Відповідач на протязі опалювального сезону 2015-2017 рр. не виконував свої обов'язки по сплаті за спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим за відповідачем виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 6510,61 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. На адресу відповідача позивачем неодноразово були надіслані претензії та вимоги щодо погашення заборгованості за теплову енергію. Позивач зазначає, що звертався до відповідача з пропозиціями укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, однак, відповідачем не укладено з Концерном «МТМ» договір купівлі- продажу теплової енергії. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Згідно ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання», постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Відповідно до п. 3 ст. 1 Правил користування тепловою енергією, затверджені постановою КМУ від 03.10.2007 за №1198, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування теплової енергії № 1198 від 03.10.2007 р. теплова енергія може споживатись лише підставі договору. Пунктом 14 Правил передбачений обов'язок споживача укласти з Теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання» серед основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з Теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. У відповідності до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджені постановою КМУ від 03.10.2007 за №1198, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Позивач стверджує, що з відповідачем не укладено договір купівлі-продажу теплової енергії, хоча звертався до відповідача з пропозиціями укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Проте, судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували звернення до відповідача з пропозиціями укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, що є свідченням відсутності наміру надавати продукцію потенційному споживачеві, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували звернення до відповідача з пропозиціями укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, що є свідченням відсутності наміру надавати продукцію потенційному споживачеві, а тому, з урахуванням п. 4 Правил користування тепловою енергією, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed