Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У травні 2015 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 13.02.2008 року з відповідача були стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення повноліття, починаючи утримання з 22.11.2007 року. Також рішенням цього ж суду від 17.10.2011 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно на період навчання [PERSON] до 30.06.2013 року, починаючи утримання з 23.08.2013 року. Виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні в Іллічівському ВДВС ММУЮ. Однак відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість за виконавчим листом №2-46 від 03.04.2008 року за період з 22.11.2007 року по 10.08.2011р. в розмірі 15 599,20 грн., та за виконавчим листом № 2-2557 від 28.10.2011 року за період з 23.08.2011 року по 30.06.2013р. в розмірі 14 496,45 грн. Посилаючись на положення ст. 196 Сімейного кодексу України просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 4 559,72 грн. за виконавчим листом №2-46 від 03.04.2008 року та неустойку в розмірі 4 401,35 грн. за виконавчим листом №2-2557 від 28.10.2011р., а всього 8 961,07 грн. Також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, не заперечує проти вирішення справи та постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, вивчивши позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2008 року з [PERSON] на користь позивачки були стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, повноліття дітей, починаючи утримання з 22.11.2007 року. Рішення суду набрало законної сили та на його виконання було видано виконавчий лист. Також рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 жовтня 2011 року з [PERSON] на користь позивачки були стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно на період навчання [PERSON] до 30.06.2013р., починаючи утримання з 23.08.2011 року. Згідно довідки Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ від 18.03.2014 року №11 за період з 01.11.2011 року по 30.06.2013 року по виконавчому листу № 2-2557 від 28.10.2011 року, який виданий Іллічівським районним судом м.Маріуполя, про стягнення з [PERSON]В на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини доходів, утворилася заборгованість загальна сума якої станом на 30.06.2013 року становить 14 496,45 грн. Крім того, листом від 20.03.2015 року Іллічівський ВДВС Маріупольського МУЮ повідомив про наявність заборгованості відповідача перед позивачкою за виконавчим листом №2-3517, виданого 05.01.2012 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області, про стягнення заборгованості по аліментах. Згідно представленого Іллічівським ВДВС розрахунком за період з 22.11.2007 року по 10.08.2011 року сума боргу по аліментах складає 15 599,20 грн. Всього сума заборгованості по всім виконавчим документам згідно даних викладених в листі Іллічівського ВДВС від 20.03.2015 року складає 40 227,67 грн. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст. 196 СК України. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином суд приходить до висновку, що вимога позивачки про стягнення суми неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів заявлена відповідно до вимог закону і відповідає загальноприйнятому способу захисту цивільного права. Відповідно до положень п. 22 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) нестає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Відповідач не спростував вимоги позивачки, не надав суду ніяких доказів відсутності його провини у заборгованості по аліментам. Представлений позивачкою розрахунок неустойки (пені) аліментів не викликає сумнівів та відповідає математичному підрахунку неустойки (пені), виходячи із наданих Іллічівським ВДВС періодів заборгованостей відповідача. Також суд приймає до уваги правову позицію Верховного суду України, який в своїх постановах від 11 вересня 2013 р. у справі № 6-81цс13 та від 10 жовтня 2014 р. у справі №6-149цс14 наголосив, що оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобовязань повинно бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів і визначивши її загальну суму. З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивачки слід задовольнити, оскільки її вимоги щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими , і тому з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки неустойку (пеню) за період з листопада 2007 року по червень 2013 року в загальному розмірі 8 961,07 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Спираючись на зазначені положення та дослідивши, представлені позивачем документи в підтвердження витрат на правову допомогу фахівця в галузі права, зокрема договору про надання правової допомоги, акту про прийняттяпередачу виконаних робіт, квитанцію про сплату наданих послуг від 30.04.2015р., кількість витраченого адвокатом часу для виконання робіт за даними документами в розмірі 1,1 години, вартість сплачених послуг, яка складає 500,00 грн., документи, що підтверджують статус адвоката, суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача про витрати на правову допомогу, а тому вони підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved