Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулася через суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 04 червня 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дитину [PERSON] В?ячеслава, [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через конфлікти на побутовому ґрунті, протилежні погляди на побудову сімейних відносин, через що втрачене почуття любові та поваги, припинені шлюбні відносини, ведення спільного господарства та спільне проживання. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не зявилася, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши, що з 01 травня 2015 року остаточно припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання з відповідачем. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зв?явився, подавши через канцелярію заяву, у якій позов визнав у повному обсязі, вказавши, що дійсно спільне господарство з позивачем припинено та вони проживають окремо з 01 травня 2015 року. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та чоловік\~ зобов'язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім'ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв'язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 04 червня 2011 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №276, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 5). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON] В?ячеслава Павловича, [INFO], що підтверджується свідоцтвм про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 4). Сімейне життя не склалося з причин непорозуміння на побутовому ґрунті, втрату почуття любові та поваги один до одного, що призвело до припинення шлюбних відносин, ведення спільного господарства і окремого проживання з 01 травня 2015 року. З питання розподілу спільного сумісного майна подружжя сторони дійши згоди, про що зазначили в своїх заявах від 04 червня 2015 року, а питання визначення місця проживання дитини з матір?ю обумовлено сторонами у нотаріально посвідченому договорі між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 03 червня 2015 року(а.с.12). Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Судові витрати у відповідності зі вимогами ст. 88 ЦПК України та з урахуванням клопотання позивача належить віднести на рахунок позивача.

Outcome: approved