Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив з метою приведення паркану до первинного вигляду зобовязати [PERSON] відремонтувати (поновити) самовільно демонтований паркан вздовж належної йому дачної ділянки у с. Ст. Білоус Чернігівського району; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15 000 грн, заподіяну внаслідок самовільного демонтажу паркану. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що згідно лісного квитка №12 від 28.01.1981 року та лісного квитка №47 від 05.05.1981 року на 172 км залізничної дороги маршруту «м. Чернігів м. Овруч» поряд із залізничним мостом через річку Білоус біля села ст.Білоус він має у користуванні в полосі відводу земельну ділянку площею 0,10 га з дачним будинком. [PERSON] вказував, що 28.03.2016 року він приїхав на свою земельну ділянку і виявив демонтаж частини деревяного паркану з металевою огорожею із сітки-рабіци вздовж земельної ділянки. Також було виявлено, що вже розпочато встановлення частини нової огорожі із декількох стовпців з порушенням земельних меж дачної ділянки позивача. Позивач вказував, що демонтаж паркану здійснив [PERSON], який мешкає неподалік від дачної ділянки позивача у власному дачному будинку садового товариства і який зазначеними протиправними діями заподіяв прозивачу матерільну та моральну шкоду. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Позивач вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги показання [PERSON], що він допомагав колишньому сусідові [PERSON] демонтувати частину металевих стовпців поряд з дачною ділянкою останнього для побудови в подальшому дороги загального користування, та підтвердження відповідача щодо демонтажу паркану вздовж дачної ділянки позивача. Також [PERSON] зазначає, що йому заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, знесення паркану змусило позивача хвилюватися, лікуватися та витрачати час на звернення до правоохоронних органів та суду. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що [PERSON] згідно лісного квитка №12 від 28 січня 1981 року та лісного квитка №47 від 05 травня 1981 року має в користування земельні ділянки розміром 0,04 га та 0,06 га на 171 км та 172 км в районі ріки Білоус (а.с.9-10). Наприкінці березня 2016 року [PERSON] виявив демонтаж частини деревяного паркану з металевою огорожею із сітки-рабіци вздовж належної йому земельної ділянки. Факт демонтажу огорожі відповідач не заперечує, але заперечує свою причетність до цього. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів, що паркан був пошкоджений внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] Такий висновок суду не грунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також згідно ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. При цьому в силу положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). З матеріалів перевірок Чернігівського РВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області вбачається, що до поліції 31 березня та 01 квітня 2016 року звертався [PERSON] щодо факту самовільного демонтажу металевої огорожі та [PERSON] 01 квітня і 08 квітня 2016 року - щодо розповсюдження неправдивих чуток. Згідно висновку по зверненню [PERSON] та [PERSON] від 11 квітня 2016 року із заявниками були проведені усні бесіди профілактичного характеру про недопустимість вчинення будь-яких протиправних дій по відношенню один до одного. В ході проведеної перевірки [PERSON] надав пояснення, що демонтаж його огорожі здійснив [PERSON], якому позивач на це ніякої згоди не надавав. Натомість [PERSON] пояснив, що бачив 4-х невідомих чоловіків, які демонтували паркан; позивач запропонував йому демонтувати решту огорожі. Згідно пояснень [PERSON], на які позивач посилається як на доказ пошкодження паркану відповідачем, „в кінці березня 2016 року він допомагав колишньому сусідові [PERSON] демонтувати частину металевих стовпців поряд із дачною ділянкою останнього для побудови в подальшому дороги загального користування з його слів. Також на його запитання [PERSON], хто саме здійснив напередодні демонтаж паркану вказаної ділянки, він повідомив, що йому надали допомогу інші чоловіки, але їх імен та прізвищ не назвав. [PERSON] був допитаний як свідок в судовому засіданні апеляційного суду, який дав показання, що він особисто допомогав [PERSON] демонтувати чотири металевих стовпці на земельній ділянці, належній [PERSON] Крім того, в суді першої інстанції свідок [PERSON] давав показання, що він особисто бачив як [PERSON] разом з іншим чоловіком закопували металевий стовб (шпалу). Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно положень ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Проте в порушення зазначених вимог закону суд першої інстанції не дав належної оцінки вищевказаним показанням свідків, які підтвердили демонтаж огорожі відповідачем. В звязку з викладеним, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, в звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про зобовязання [PERSON] поновити та привести до попереднього стану з урахуванням попереднього місця його розташування демонтований паркан вздовж земельної ділянки виділеної [PERSON] для городництва площею 0,10 га, яка розташована у районі мосту річки Білоус в с.Ст.Білоус Чернігівського району Чернігівської області. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Як вбачається, [PERSON] має статус «дитина війни» (а.с.6), є інвалідом 2 групи (а.с.8), здійснює догляд за дружиною, яка є інвалідом 1 групи (а.с.105, 106). З приводу пошкодження паркану позивач звертався до правоохоронних органів. Апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість доводів [PERSON] щодо заподіяння йому моральної шкоди у звязку з пошкодженням його майна і визначає розмір моральної шкоди 300 грн з урахуванням характеру правопорушення, вимог розумності і справедливості. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, то судові витрати підлягають розподілу з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України. Враховуючи, що позивача звільнено від оплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 578,76 грн (551,20 грн за вимоги про зобовязання відновити паркан та 27,56 грн за часткове задоволення (на 5%) позовних вимог про відшкодування моральної шкоди) за розгляд справи в суді першої інстанції, а також в звязку з частковим задоволенням апеляційної скарги - 636,51 грн.

Outcome: partial