Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У січні 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору №ZPXRRX02820447 від 25.05.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 4 333,18 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками та комісією, а також інші витрати згідно Умов. В порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10.11.2020 має заборгованість в розмірі 81 371,14 грн, яка складається з наступного: 32 337,87 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 49 033,27 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також стягнути судові витрати у розмірі 2 102 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином (а.с.50), причини неявки суду не повідомив. Разом з позовом подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.5). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, якою відповідно до довідки Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області №19/02-01-32 від 26.01.2021 є: [ADDRESS] (а.с.25). На зазначену адресу відповідача судом направлялися: копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви із додатками та судові повістки, конверти повернулися на адресу суду неврученими із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.30,34,44). Згідно із п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Інші відомості про місце проживання чи перебування відповідачки відсутні. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 25.05.2007 у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», що надалі змінив найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), [PERSON] підписав анкету позичальника № ZPXRRX02820447. Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомився та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були наданій йому у письмовій формі, а також, що підписана ним заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір (а.с.10). Крім того, умовами вказаної анкети визначено, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 4 333,20 грн на строк 12 місяців з 25.05.2007 по 23.05.2008 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 106,16 грн та единоразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 722,2 грн в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 19 по 23 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 491,50 грн для погашення заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 15,17% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (а.с.10/зворот). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 10.11.2020 складає 81 371,14 грн, яка складається з наступного: 32 337,87 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 49 033,27 грн -пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с.8-9). Однак суд не може погодитись з наданим розрахунком заборгованості у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Докази у справі достовірно вказують на те, що [PERSON] не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, а тому АТ КБ «Приватбанк» вправі вимагати від нього сплати неповернутого кредиту, нарахованих процентів і неустойки. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з позичальника заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Сторони встановили строк кредитування до 23.05.2008 року. Натомість, після закінчення строку дії кредитного договору АТ КБ «Приватбанк» продовжило нараховувати [PERSON] проценти за користування кредитними коштами. Згідно розрахунку банку (а.с.8/зворот) розмір заборгованості по процентам на час закінчення строку кредитування становив 3 759,45 грн, тому саме цю суму процентів слід стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання суд вказує наступне. Так, анкета позичальника від 25.05.2007, підписана [PERSON] , не містить відомостей про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафів, пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право на нарахування неустойки (пені), банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.05.2007, посилався Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) як невід`ємну частину спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету позичальника, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки у зазначеному розмірі і порядку нарахування. За вказаних обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), відсутність у анкеті позичальника домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Суд також вказує, що з урахуванням приписів ч. 6 ст.8 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17). Відтак, суд не вбачає правових підстав для стягнення з [PERSON] нарахованої пені у розмірі 49 033,27 у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті позичальника від 25.05.2007, вказавши, що Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, у зв`язку з чим вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в цій частині. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, в сумі 97,12 грн пропорційно задоволених вимог (а.с.4). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial