Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, у якому, просили заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Оптіміст» вимагати у них особисту конфіденційну інформацію, не повязану з виконанням трудових обовязків, щодо фактичного місця проживання та щодо особистих номерів контактних телефонів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі працюють на підприємстві ТОВ «Оптиміст», нещодавно відповідач почав вимагати від них надати інформацію про фактичне місце їх проживання та номери особистих мобільних телефонів. Вважають такі дії недопустимими та такими що порушують їх права, тому звернулись до суду за захистом своїх прав. [PERSON] як позивач та представник інших позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача заперечував проти заявленого позову та просив відмовити в його задоволенні. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Оптиміст» з 2005 року на посаді начальника служби інкасації, [PERSON] працює на підприємстві з 2006 року на посаді охоронника, а [PERSON] з 2012 року на посаді охоронника, згідно наданих трудових книжок. Роботодавець вимагає у позивачів надати конфіденційну інформацію про їх особи, а саме: особисті данні про фактичне місце проживання та номери телефонів, що на думку позивачів порушує їх права та є втручанням в особисте життя. У звязку з чим звернулись до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ст.ст. 31, 32 Конституції України). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфедиційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфедиційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоровя, а також адресу, дата і місце народження. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України. Лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці. Так, у статті 12\~Загальної декларації прав людини 1948 року\~встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. У\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року\~визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8). Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року\~встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17). За\~Цивільним кодексом України\~зміст права на недоторканність особистого і сімейного життя як одного з видів особистого немайнового права полягає в тому, що фізична особа вільно, на власний розсуд визначає свою поведінку у сфері свого приватного життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб та має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя (статті 270, 271, 301). Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (частина третя статті 269 Цивільного кодексу України). Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що перелік даних про особу, які визнаються як конфіденційна інформація, не є вичерпним. Відповідно до ст. 25 КЗпП України при укладенні трудового договору забороняється вимагати від осіб, які поступають на роботу, відомості про їх партійну і національну приналежність, походження, реєстрацію місця проживання чи перебування та документи, подання яких не передбачено законодавством. Отже, як вбачається з вищевикладеного, інформація про фактичне місце проживання та щодо особистих номерів контактних телефонів є конфедеційною, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптиміст» не має право вимагати її у позивачів. У звязку з чим, позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, тобто з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору за вимогами немайнового характеру 243,6 грн.

Outcome: approved