Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

У червні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне Управління Національного банку України в Одеській області про визнання кредитного договору, договору іпотеки недійсними, припинення обтяження нерухомого майна іпотекою та зняття заборони відчуження нерухомого майна, посилаючись на те, що 22.07.2007р. між ним та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») був укладений кредитний договір №1501/0707/71-147, відповідно до умов п. 1.1 якого банком надано позивачу грошові кошти у вигляді кредиту в іноземній валюті в розмірі 51000,00 доларів США на строк по 20.07.2021р. включно, за умови сплати процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних на весь строк фактичного користування кредитом (п.1.3.) Цільовим використанням кредиту є купівля позивачем однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п.1.4.). Згідно п.3.1 кредитного договору погашення позивачем кредиту та сплата процентів за попередній місяць користування кредитом здійснюється щомісячно в формі фіксованих (ануїтетних) платежів у сумі 644,00 долари США у термін до 10 числа кожного місяця. В забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором між сторонами 20.07.2007р. було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 1501/0707/71-147-Z-1, згідно якого позивачем передано в іпотеку банку вищезазначену однокімнатну квартиру належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2007р. У зв'язку із посвідченням договору іпотеки приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] накладено заборону №346 на відчуження квартири [ADDRESS]. Примірники кредитного договору та нотаріально посвідченого договору іпотеки позивач, як сторона правочинів отримав від кредитодавця (іпотекодержателя) у день укладення даних договорів, без будь-яких додатків до них. У процесі виконання зобов'язань кредитор за спірним кредитним договором неодноразово змінювався. Заміна кредитора у зобов'язанні спочатку відбулась у 2008р., у зв'язку з правонаступництвом АТБ «ТАС-Комерцбанк» у ВАТ «Сведбанк», а потім у 2009р. у ПАТ «Сведбанк». Будь-яких змін до зазначених вище договорів у зв'язку з цим не вносилось. З 25.05.2012р. відбулась заміна кредитора у зобов'язанні внаслідок відступлення ПАТ «Сведбанк» своїх прав кредитора за даним договором новому кредитору, яким стало ПАТ «Дельта Банк». Позивач, зазначав, що спірний кредитний договір укладений з порушенням правил, що є обов'язковими для сторін при його укладенні і виконанні, відповідно до вимог актів цивільного законодавства України і є повністю недійсним, з наступних підстав. Всупереч вимогам чинного законодавства у кредитному договорі відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, інформація щодо сукупної вартості наданого позивачу кредиту визначена не в повній мірі: визначені не всі розміри фінансових зобов'язань позичальника, що виникають на користь третіх осіб і які безпосередньо впливають на розмір усією сукупної вартості кредиту за кредитним договором. Стверджував, що у спірному кредитному договорі банк зазначив лише фактичну процентну ставку по кредиту на рівні 12,5% річних, та всупереч вимогам ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.3 глави 3 Постанови НБУ №168 в кредитному договорі сукупну вартість кредиту в процентному значенні і в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді реальної процентної ставки та у вигляді абсолютного значення подорожчання кредиту не визначив. В порушення п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.2 глави 3 Постанови НБУ №168 кредитний договір не містить графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Позивач зазначав, що усі вказані порушення, що містяться у кредитному договорі №1501/0707/71-147, призводять до порушення його прав на отримання достовірної інформації про дійсну суму його переплат. Так, 25.05.2012р. [PERSON] маючи намір сплатити ануїтетний платіж за кредитною угодою в рахунок погашення простроченого боргу за квітень місяць 2012р. та пені, що виникла у зв'язку із простроченням на 15 діб такого платежу не зміг цього зробити за обставини того, що АТ «Сведбанк» з того дня припинив прийом платежів від позичальників, посилаючись на підставу відступлення банком прав вимоги за кредитними зобов'язаннями його позичальників новому кредитору, яким став АТ «Дельта Банк». Лише після письмових звернень позивача із заявами від 05.06.2012р. до АТ «Сведбанк» та від 08.06.2012р. до АТ «Дельта Банк» на його адресу 14.06.2012р., поштовим зв'язком, надійшов спільний лист вказаних банків, яким його було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитом. Позивач вказував, що у своїй заяві до АТ «Дельта Банк» від 08.06.2012р. серед іншого ставилися питання про надання новим кредитором графіку ануїтетних платежів за кредитним договором у розмірі сум по тілу кредиту та по процентам як вже сплачених, так й майбутніх платежів на весь строк дії кредитної угоди. Таке саме питання ставилося позивачем і у його заяві до АТ «Дельта Банк» від 15.06.2012р. Листом відповіддю від 06.07.2012р. за вих. №05-864223/1 на зазначені вище заяви позивача відповідачем було надано лише зроблений ним розрахунок простроченої заборгованості за кредитом станом на 06.07.2012р., без надання графіку платежів за кредитом, про що вимагалося в заявах позивача. У самому розрахунку відповідачем станом на вказану дату було визначено суму простроченої заборгованості позивача зі сплати процентів за кредитом, яка перевищувала дійсну таку заборгованість по процентах на 353,36 доларів США. Лише після направлення в адресу відповідача обґрунтованої скарги від 10.08.2012р. на такий розрахунок із доданням до скарги усіх наявних платіжних документів зі сплати боргу за кредитом, листом від 15.08.2012р. відповідач визнав таке неправомірне завищення простроченої заборгованості по процентам. Питання про надання графіку платежів за кредитом відповіддю на скаргу відповідач в черговий раз залишив без уваги. Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд винести рішення, яким визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р., сторонами якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON]; визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки №1501/0707/71-147-Z-1 від 20.07.2007р. за реєстровим №13027, сторонами якого є АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON]; припинити обтяження іпотекою та будь-якою іншою наступною іпотекою належного на праві власності [PERSON] нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], яке зареєстроване на підставі договору іпотеки №1501/0707/71-147-Z-1 від 20.07.2007р., укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON]; зняти заборону відчуження належної на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS], яка накладена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №346 при посвідченні договору іпотеки №1501/0707/71-147-Z-1 від 20.07.2007р., укладеному між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] за реєстровим №13028. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з'явився, належним чином про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений (а.с.72,77,79,85,86,88). Представник Головного Управління Національного банку України в Одеській у судове засідання не з'явився, належним чином про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений (а.с. 78,87). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 16 розділу 4 книги першої, главами 48, 49 розділу 1 книги п'ятої, главами 53, 71 книги п'ятої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 20.07.2007р. між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» був укладений кредитний договір №1501/0707/71-147, відповідно до умов якого банком надано позивачу грошові кошти у вигляді кредиту в іноземній валюті в розмірі 51000,00 доларів США на строк по 20.07.2021р. включно, зі сплатою 12,5% річних на весь строк фактичного користування кредитом. Цільовим використанням кредиту є купівля позивачем однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.13-16). Згідно п.3.1 кредитного договору погашення позивачем кредиту та сплата процентів за попередній місяць користування кредитом здійснюється щомісячно в формі фіксованих (ануїтетних) платежів у сумі 644,00 долари США у термін до 10 числа кожного місяця. При цьому відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був ознайомлений з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», про що зазначено в п. 10.1 даного договору, та про що свідчить підпис позивача на договорі (а.с.16). В забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором між сторонами 20.07.2007р. було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки №1501/0707/71-147-Z-1, згідно якого позивачем передано в іпотеку банку квартиру [ADDRESS], належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2007р. (а.с.17-18). У зв'язку із посвідченням договору іпотеки приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] накладено заборону №346 на відчуження квартири [ADDRESS]. Банк виконав всі свої зобов'язання по кредитному договору відповідно до вимог чинного законодавства. Встановлено, що при укладені Кредитного договору позивач не оскаржував його умови і погоджувалася з ними, шляхом його підписання та частковим виконанням його умов, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.32-63). З матеріалів справи вбачається, що у 2008р., у зв'язку з правонаступництвом АТБ «ТАС-Комерцбанк» у ВАТ «Сведбанк», а потім у 2009р. у ПАТ «Сведбанк» відбулася зміна кредитора у зобов'язанні, в тому числі за кредитним договором №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р. Листом від 05.06.2012р. позивача було повідомлено про те, що первісним кредитором (ПАТ «Сведбанк») на користь нового кредитора (ПАТ «Дельта банк») було здійснено відступлення своїх прав вимоги за кредитним(и) договором(ами), договором(ами) іпотеки, договором(ами) застави та/або договором(ами) поруки, вказаними у Додатку А до цього повідомлення (а.с.21). Заміна кредитора у зобов'язаннях шляхом відступлення права вимоги за вказаним вище договором була реалізована на підставі статей 512-516 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 10.5 Кредитного договору укладеного між позивачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк» визначено, що банк має право повністю або частково перевести свої права та зобов'язання по цьому договору, а також по угодам, пов'язаним із забезпеченням повернення кредиту третім особам без згоди позичальника. Тобто, новим кредитором у зобов'язанні, на підставі норм чинного законодавства став ПАТ «Дельта банк», який є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1 ст.638 ЦК недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст.1054 ЦК вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час. Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та позивачем, вбачається що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. Отже, Кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення і позивачем не оскаржувався. Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності. Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані положення закону при укладенні Договору були дотримані і не порушені. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що позивач із умовами Кредитного договору №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р., та з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» був ознайомлений, і при підписанні договору сторони підтвердили, що текст Договору відображає дійсність їх намірів, про що зазначено в п. 10.1 даного договору, та про що свідчить підпис позивача на договорі (а.с. 16). Таким чином, твердження позивача про те, що він не був ознайомлений з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», не відповідає дійсності. Крім того, посилання позивача на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки відповідач ввів його в оману стосовно умов надання кредиту, негативних наслідків, оскільки надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало його до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку він б не погодивсь (частини 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»), не відповідає вимогам закону. За положеннями ч.1, п.1,2 ч.2, п.1 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність забороняється. Забороняються як такі, що вводять в оману стосовно основних характеристик продукції таких як очікувані результати споживання; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; пропонувати для реалізації продукцію за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. В силу ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, вказаний Закон встановив недійсність правочинів, здійснених із використаннями нечесної підприємницької діяльності, зокрема, з підстав зазначених вище, які в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України повинні існувати в момент вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи, крім Кредитного договору позивачем було підписано договір іпотеки (а.с.19-20). Оскільки текст укладеного з відповідачем кредитного договору містять повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, договір повністю відповідає положенням ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то за таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави вважати укладений сторонами Кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності. Крім того, посилання позивача на несправедливість умов договору, на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, та на те, що він не був ознайомлений з загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов'язаних з отриманням кредиту в АКБ «ТАС-Комерцбанк», як на підставу визнання договору недійсним, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суд вважає, що волевиявлення позивача підчас укладання кредитного договору та договору іпотеки було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Тому доводи позивача, щодо невідповідності умов кредитного договору №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р. вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду є безпідставними і не можуть слугувати підставою для визнання зазначеного кредитного договору недійсним в цілому. Крім того, не погоджуючись з умовами кредитного договору №1501/0707/71-147 від 20.07.2007р., позивач тривалий час виплачував кредит та звернувся до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав лише у червні 2014р., а до цього часу, протягом майже семи років, не ставив питання у передбаченому законодавством порядку про визнання кредитного договору недійсним. За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки позивачем не було доведено обґрунтованість своїх позовних вимог.

Outcome: dismissed