Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову зазначала, що відповідач є власником приміщення [ADDRESS]. Восени 2013 року відповідач запропонувала їй придбати вказане нерухоме майно. 20.11.2013 року домовившись з відповідачем про ціну та всі істотні умови договору купівлі-продажу, [PERSON] сплатила, а відповідач отримала повну вартість приміщення в сумі 30 000 доларів США, про що остання надала розписку. Під час укладання правочину [PERSON] зобов'язалась нотаріально посвідчити укладений між договір купівлі-продажу протягом наступних трьох місяців. В день укладення договору відповідач передала усі ключі від приміщення та правовстановлюючі документи на приміщення. Посилаючись на те, що зі спливом трьох місяців відповідач так і не здійснила дій по посвідченню договору укладеному між ними, посилаючись на тяжкий стан здоров'я та відсутність у неї коштів для здійснення відповідних дій щодо майна, [PERSON] просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вказане нежитлове приміщення. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач до судового засідання не з'явилась надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовну заяву повністю визнав і просить її задовольнити. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Звертаючись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - приміщення [ADDRESS] та відповідно визнання за собою права власності на вказане приміщення, [PERSON] зазначала, що між нею та відповідачем [PERSON] було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, вона зі свої сторони сплатила вартість приміщення, на підтвердження чого надала розписку, проте відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Тобто на підтвердження укладення договору купівлі-продажу сторонами було складено розписку, відповідно до якої [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США, що еквівалентно 240 000 грн. від [PERSON] в рахунок спірного продажу нежитлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (покупець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з вимогами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Таким чином, законодавець визначає момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна з дня його нотаріального посвідчення, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що ч. 2 ст. 220 ЦК України не може бути застосована до правовідносин, що виникли між сторонами даного спору. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним договір, який підлягає нотаріальному посвідченню за умови, що одна із сторін ухиляється від такого посвідчення договору. Проте позивачем у позовній заяві та її представником у судовому засіданні в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано жодного належного, допустимого та переконливого доказу на підтвердження ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору. При цьому суд враховує, що відповідач направила суду заяву в якій визнала позовні вимоги у повному обсязі, що взагалі свідчить про відсутність між сторонами спору, який підлягає вирішенню судом в порядку цивільного судочинства. Доводи позивача та її представника про те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на тяжкий стан здоров'я, відсутність коштів для здійснення відповідних дій щодо майна, не є переконливими, оскільки по-перше, вони не підтверджені жодним письмовим доказом, як щодо звернення позивача з вимогою до відповідача про нотаріальне посвідчення так і щодо відмови [PERSON] вчинити певні дії, а по-друге, зазначені факти не можуть свідчити про ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed