Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] у зв'язку із відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що вона, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВА № 008405, а також свідоцтва про право власності серії ВВА № 008404, що видані 19 листопада 2003 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за № 2-4977 й № 2-4974, є власником житлового будинку [ADDRESS] номер якого у 2005 році змінено на [NUMBER] загальною площею 122,6 кв.м., жилою площею 64,7 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: сарай-гараж-прибудови - Б, погріб - В, погріб - Г, сарай - Д, вбиральня - Е, колодязь - К, огорожа - N. У належному позивачеві будинку, крім [PERSON], також зареєстровані [PERSON] - син позивача, [PERSON] - колишня дружина [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] - онуки власниці домоволодіння. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З січня 2013 року відповідачі за місцем реєстрації фактично не проживають, самі залишили спірне житло. Реєстрація перешкоджає [PERSON] у реалізації її права власності на вищевказане нерухоме майно, у зв'язку з чим вона була змушена звернутися до суду із зазначеним вище позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] надали пояснення аналогічні фабулі позовної заяви, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували у повному обсязі. Додатково пояснили, що позивач та [PERSON] після розірвання шлюбу створювали неможливі умови для проживання у житловому будинку, змусили покинути спірне нерухоме майно. Проте відповідачі неодноразово намагалися потрапити до будинку [ADDRESS], що призводило до виникнення конфліктних ситуацій між сторонами. До правоохоронних органів щодо перешкод у користуванні спірним житлом відповідачі не зверталися. Крім того, [PERSON] зазначала, що з 2006 по 2008 роки було здійснено переобладнання та перепланування спірного нерухомого майна за кошти, які вона отримала за рахунок продажу земельної ділянки у [ADDRESS] площею 0,2227 га., та за кошти, виручені [PERSON], бабусею відповідача [PERSON], від реалізації житлового будинку по [ADDRESS] внаслідок чого вартість будинку значно збільшилася. У зв'язку з наведеним та враховуючи, що [PERSON] не має іншого житла для проживання, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Також [PERSON] пояснила що, на даний час вона з меншою дочкою [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS], яку [PERSON] та [PERSON] придбали під час шлюбу на ім'я [PERSON], та яку за спільною згодою вони подарували молодшій дочці [PERSON] Квартира є трикімнатною з відповідним ремонтом. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] номер якого у 2005 році змінено на [NUMBER] загальною площею 122,6 кв.м., жилою площею 64,7 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: сарай-гараж-прибудови - Б, погріб - В, погріб - Г, сарай - Д, вбиральня - Е, колодязь - К, огорожа - N, належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВА № 008405, а також свідоцтва про право власності серії ВВА № 008404, що видані 19 листопада 2003 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за № 2-4977 й № 2-4974 (а.с. 8,10). 15 грудня 2003 року зареєстровано право приватної власності [PERSON] на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], номер якого у 2005 році змінено на [NUMBER] про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2294797 від 15 грудня 2003 року, виданого начальником Броварського бюро технічної інвентаризації [PERSON], реєстраційний номер - 3172983 (а.с. 9). З викопіювання з погосподарських книг за 1996-2011 роки вбачається, що у 2005 році номер спірного житлового будинку внаслідок впорядкування адрес змінився з [NUMBER] на [NUMBER] (а.с. 15-17). Судом також з'ясовано, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], що є власником домоволодіння, [PERSON], [INFO], - син власниці; [PERSON], [INFO], - невістка власниці; та онуки - [PERSON], [INFO], й [PERSON], [INFO], що підтверджується копією довідки № 786, виданої 30 травня 2014 року Требухівською сільською радою Броварського району Київської області (а.с. 12). Разом з тим, з копій актів обстеження житлово - побутових умов, складених 25 грудня 2013 року та 29 травня 2014 року депутатом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON], вбачається, що з 06 червня 1992 року по 05 січня 2013 року у спірному житловому будинку проживали [PERSON] й [PERSON] та їх діти - [PERSON], [PERSON] Подружжя розірвало шлюб та з 05 січня 2013 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають, а мешкають у власній квартирі у м. Бровари (а.с. 13-14). У судовому засіданні дані обставини також підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як з'ясовано у судовому засіданні і це підтвердили сторони, що відповідачі з 05 січня 2013 року дійсно проживають у квартирі [ADDRESS] Також було з'ясовано, що вказана квартира придбана [PERSON] та відповідачкою [PERSON] на ім'я [PERSON] під час їх шлюбу. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 16 вересня 2010 року виконуючим обов'язки міського голови - секретаря Броварської міської ради Київської області Сапожком І.В., вбачається, що трикімнатна квартира [ADDRESS] відповідно до рішення № 482 Броварської міської ради Київської області від 13 вересня 2010 року передана у власність [PERSON] (а.с. 61). Розпорядженням голови Броварської районної державної адміністрації Київської області № 674 від 18 вересня 2013 року Іващенка П.П. [PERSON] надано дозвіл на укладення договору дарування вказаної вище квартири на користь її доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 60). Згідно з п.п. 1.1. договору дарування квартири від 26 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5225, [PERSON] передала безкоштовно у власність (подарувала), а [PERSON], яка діяла за згодою батька [PERSON], прийняла безкоштовно у власність (прийняла у дар) трикімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 81,2 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м. (а.с. 64). Також з п.п. 4.4. та 4.5 вбачається, що [PERSON] надав згоду на дарування вказаної квартири колишньою дружиною [PERSON] та прийняття її в дар його дочкою [PERSON] На підставі вказаного договору 26 вересня 2013 року зареєстровано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 10044522 від 26 вересня 2013 року (а.с. 63). Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В. ч. 2 п. 15 постанови № 9 Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року закріплено положення, згідно якого при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенцїі про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначене та придатне для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зважаючи на викладене, суд встановив, що відповідачі дійсно більше одного року не проживають у спірному житловому будинку, що підтверджується наявними доказами в матеріалах справи й допитаними у судовому засіданні свідками. Оскільки [PERSON], не є членом сім'ї позивача [PERSON] та не набула самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, будь - яких договорів щодо користування цим житлом з позивачем не укладала, не надала доказів поважності причин відсутності у спірному будинку, позовні вимоги в частині визнання її такою що втратила право користування житлом у будинку позивача підлягають задоволенню. Також з огляду на те, що житлові права неповнолітньої [PERSON] не порушуються, оскільки у її власності перебуває інше житлове приміщення, де на даний час вона й проживає із матір'ю [PERSON],а також ту обставину, що вона вибрала місце проживання із одим з батьків: а саме матір'ю, та положення ч. 3 ст. 160 СК України, не є членом сім'ї позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщення у будинку [ADDRESS] також підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved