Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 13 жовтня 1996 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у с. Базар Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 4. Від шлюбу у них є двоє повнолітніх дітей. Тривалий час у них була добра та повноцінна сім`я, проте подальше спільне життя не склалося. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, зовсім не спілкуються через різні погляди на життя, тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності. Відповідачка [PERSON] також не з`явилася в підготовче судове засідання, від неї надійшла заява про визнання позову, просить справу розглядати без її участі. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 13 жовтня 1996 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у с. Базар Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 4. Спільне життя у сторін не склалося. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, зовсім не спілкуються через різні погляди на життя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як в даній справі відповідачка визнає позов, то враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок згідно квитанції АБ «Укргазбанк» № 40944718 від 3 травня 2019 року, що становить 384 гривні 20 копійок.

Outcome: approved