Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

У травня 2014 року р. позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає, що його матері [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу [PERSON], реєстровий № 1086 та 41/100 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 11.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, реєстровий № 1699. Згідно договору дарування матері позивача у постійне користування перейшла кімната № 6, площею 17,88 кв.м.; кладова № 5, площею 0,4 кв.м.; балкон, площею 1,25 кв.м. Коридор 1, площею 6,63 кв.м.; кухня № 7, площею 7,05 кв.м.; туалет 8, площею 1,04 кв.м. залишені в загальному користуванні. З 2006 року в квартири [ADDRESS] позивач вселився разом з матір*ю, доглядав її, поховав та продовжує проживати в даній квартирі. [INFO] [PERSON], померла. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] та на 41/100 частину квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є позивач, [PERSON], та відповідач [PERSON] - її діти, інших спадкоємців першої черги немає. У встановлений законом шестимісячний строк ніхто до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Відповідач мешкає на території України, однак є громадянином Росії має намір виїхати за межі України, на спадщину не претендує. 03.04.2014 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не встановлено факт прийняття спадщини і не встановлено факт родинних відносин між померлою [PERSON] та позивачем, в свідоцтві про народження позивача прізвище матері написано «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть її прізвище помилково зазначене «[PERSON]», всі правовстановлюючі документи на спадкове житло були також оформлені з зазначенням прізвища матері «[PERSON]». Посилаючись на те, що після смерті [PERSON] він прийняв спадщину фактично шляхом проживання зі спадкодавцем просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], 41/100 частини квартири [ADDRESS] та встановити факт родинних відносин між [PERSON] та матір*ю [PERSON], яка померла [INFO]. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Дослідивши надані письмові докази, а саме - копії свідоцтва про народження [PERSON], копії свідоцтва про смерть [PERSON], копії паспорту позивача де зазначено що він зареєстрований з 2006 року в квартирі [ADDRESS] яка належала [PERSON] на підставі договору дарування від 11.06.2002 року, реєстровий № 1699, суд дійшов висновку, що факт, що померла [INFO] [PERSON], [INFO] є матір*ю [PERSON], [INFO], є доведеним. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ч. 1 ст. 1261 ЦП України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи встановлено [INFO] [PERSON], померла. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] та на 41/100 частину квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є позивач, [PERSON], та відповідач [PERSON] - її діти. Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Однак постановою нотаріуса від 14.05.2014 року № 724-02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з необхідністю встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з цим у позасудовому порядку захистити свої права позивач не має можливості, тому вони підлягають захисту у судовому порядку. Таким чином, беручи до уваги, що під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] є мати позивача, а позивач проживаючи разом із спадкодавцем, прийняв спадщину після смерті матері, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Зважаючи на фактичні обставини справи, повне визнання позову відповідачами та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved