Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

у травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 грудня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського району м. Києва між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 1465 від 30.12.2003 року. Від цього шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що починаючи з осені 2016 року відносини в сім'ї почали погіршуватися, в сім'ї часто виникали сварки з відповідачем, шлюбні відносини фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, та примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Подальше сумісне життя та збереження сім'ї суперечило б інтересам позивача. За таких обставин, позивач вважає, що їх спільна сім'я існувати не може, вона розпалась і відновленню не підлягає. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без її участі. Зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 грудня 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського району м. Києва між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 1465 від 30.12.2003 року(а.с.5). Від цього шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO](а.с.6). Суд встановив, що починаючи з осені 2016 року відносини в сім'ї почали погіршуватися, в сім'ї часто виникали сварки з відповідачем, шлюбні відносини фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, та примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Подальше сумісне життя та збереження сім'ї суперечить інтересам позивача. За таких обставин, суд вважає, що їх спільна сім'я існувати не може, вона розпалась і відновленню не підлягає. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин з осені 2016 року, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved