Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~у червні 2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом з наступним уточненням позовних вимог (а.с.190-199 т.1), посилаючись на те, що розпорядженням № 167 від 02.12.2016 р. міського голови виконавчого комітету [PERSON] міської ради її було призначено начальником КП «Карлівка Новатор» з 02.12.2016 р. За розпорядженням в.о. голови виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON] від 01.06.2017 р. за №93 «Про звільнення керівника КП «Карлівка Новатор» [PERSON]О.» її було звільнено відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, у звязку з систематичним невиконанням нею без поважних причин посадових обовязків та відсутність укладеного контракту між засновником та начальником підприємства. Розпорядженням [PERSON] міської ради від 13.06.2017 р. «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 01.06.2017 р. №93 «Про звільнення керівника КП «Карлівка Новатор» [PERSON]О.» було змінено причини формулювання її звільнення на п.10 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та п.1-1 ст.41 КЗпП України. Про існування останнього розпорядження їй не було відомо та записи про дані зміни до трудової книги не внесені, ним не було скасоване попереднє розпорядження від 01.06.2017 р., а тому є протиправними та підлягають скасуванню обидва розпорядчі документи. Позивач зазначає, що 24.02.2017 р. між нею та начальником КП було укладено контракт, який є даний контракт є чинним, будь-які дисциплінарні стягнення за відсутність контракту на неї не накладались, вона не була притягнена до кримінальної та адміністративної відповідальності з даних підстав, а тому у відповідачів не було підстав зазначати про винну поведінку позивача. У неї також не відбирались пояснення щодо виявлених порушень, викладених в розпорядженні відповідачів від 01.06.2017 р. ні в першій, а ні в другій редакції. Звільнення всупереч ст. 252 КЗпП України не було погоджено з профспілковою організацією, членом якої являється позивачка. Безпідставне звільнення призвело до її значних моральних страждань, отримавши великий стрес, була принижена її людська честь та гідність людини, як такої що сумлінно виконувала свої трудові обовязки і ніколи не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, втратила здоровий сон, нормальні життєві звязки, стала дратівливою та запальною. У звязку з наведеним позивач просить визнати протиправним та скасувати розпорядження від 01.06.2017 р. № 93 «Про звільнення керівника КП «Карлівка Новатор» [PERSON]О.» видане в.о. міського голови [PERSON] міської ради [PERSON]М та розпорядження від 13.06.2017 р. № 97 «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 01.06.2017 р. №93 «Про звільнення керівника КП «Карлівка Новатор» [PERSON]О.», видане міським головою [PERSON] міської ради [PERSON]; поновити її на посаді начальника КП «Карлівка Новатор» з 02.06.2017 р.; стягнути з КП «Карлівка Новатор» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.06.2017 р. по день винесення рішення суду; стягнути з [PERSON] міської ради на користь позивачки 1000 грн. моральної шкоди. В письмових запереченнях від 30.01.2018 та відзиві на позов від 04.04.2018 відповідач КП «Карлівка Новатор» просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішенням 15 позачергової сесії 7 скликання, голова [PERSON] міської ради виніс розпорядження № 167 від 02.12.2016, яким призначив [PERSON] начальником КП «Карлівка Новатор». Розпорядження зобовязувало [PERSON] до підписання контракту, адже керівник комунальної установи працює на контрактній основі з міською радою. [PERSON] міська рада спонукала до укладення контракту [PERSON] неодноразово на апаратних нарадах, але ніяких дій зі сторони позивача вчинено не було, другий примірник контракту в міську раду з підписом вона так і не повернула. В її роботі, як начальника підприємства, були порушення, які викладені, зокрема, і у доповідній записці від 18.07.2017 року. Відповідно до п. 7 ст. 43-1 КЗпП, вона може бути звільнена за ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди профспілкової організації. Позивач самостійно, перевищивши свою компетенцію, затверджувала та вносила зміни до штатного розпису, збільшуючи собі посадовий оклад, що належить до компетенції керівника органу, який уклав з нею контракт. 01.06.2017 з [PERSON] припинено трудовий договір, однак підписувати його вона відмовилася, тобто самоусунулася з посади керівника та виконання своїх прямих обовязків (а.с. 230-231 т.1, 1-2 т.2). В письмових запереченнях від 30.01.2018 та відзиві на позов від 04.04.2018 відповідач [PERSON] міська рада зазначає, що позовна заява [PERSON] є безпідставною, необґрунтованою, подана з порушенням строків для її подачі, а отже є такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що розпорядженням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 167 від 02.12.2016 [PERSON] призначено на посаду начальника КП «Карлівка Новатор» та відповідно до ст. 65 ГК України необхідно було укласти контракт, що неодноразово пропонувалося позивачу, однак позивачкою його так і не було підписано. Не виконуючи розпорядження № 13 від 03.02.2017 [PERSON] міська рада листом № 06-22/336-а від 28.02.2017 р. направила [PERSON] лист з проханням ознайомитися якнайшвидше та повернути другий примірник контракту, однак відповіді на вказаний лист не отримали, примірник контракту з підписом позивача у [PERSON] міській раді відсутній, тобто є неукладеним, не чинним. Ппозивач систематично порушувала покладені на неї обовязки, що підтверджується подачею всупереч розпорядженню № 13 від 03.02.2017 р. квартальної фінансової звітності про виконання фінансового плану підприємства 11 травня 2017 року. Позивач допустила грубе порушення законодавства - допустила заборгованість по заробітній платі, що підтверджується звітом про виконання показників ефективності діяльності підприємства, поданого 11.05.2017 та розрахунковими листами [PERSON] за лютий травень 2017. На момент звільнення та подачі позовної заяви 29.06.2017 позивачу було відомо про невідповідність тексту наказу із записом в трудовій книжці, але по цей час позивач не здійснила жодних дій для виправлення запису. Факт залишення свого робочого місця підтверджується наказом № 51 від 01.06.2017, який виданий, але не підписаний та на підставі якого було здійснено повний розрахунок з позивачем, а також акт комісії про відсутність на робочому місці. Профспілкова організація в КП «Карлівка Новатор» зявилася після звільнення позивача, а саме 05.10.2017 р. Розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснений на незаконно привласнених позивачем коштів. Уважає що строк на оскарження розпорядження від 13.06.2017 поновленню не підлягає, оскільки позивач не скористалася наділеним державою правом дізнатися про порушене право, хоча з 29.06.2017 р. мала можливість, вимоги щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими (а.с. 97-100, 243 248 т.1) 30.01.2018 від відповідача [PERSON] надійшло заперечення проти позову, у якому відповідач просить відмовити в позові, мотивуючи тим, що звільнення [PERSON]було законним, а в обґрунтування моральної шкоди жодних доказів позивачем не надано (а.с.179-180 т. 1). 07.02.2018 від позивача надійшла відповідь на заперечення, у якій вона просить суд вважати такими, що не подані відзиви відповідачів у звязку з порушенням процесуальних строків та порядку оформлення та не брати до уваги доводи, викладені в запереченнях, мотивуючи тим, що відповідачами пропущено термін надання відзиву (а.с. 69 т. 1). \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на те, що підстав для звільнення позивача не було, видано два розпорядження, про останнє з яких їм стало відомо під час розгляду справи в суді, документи, на які відповідачі посилаються як на підставу звільнення, в оспорюваних розпорядженнях не зазначені. Представник позивача також покликалася на те, що відсутність контракту не є підставою для звільнення, оскільки це не передбачено Законом, до того ж контракт укладено, він не визнаний нечинним, не скасований. Перед звільненням до позивача дисциплінарне стягнення не застосовувалось та докази винної поведінки останньої відсутні, про зміну формулювання звільнення її довірительку не повідомлено. На обґрунтування моральної шкоди зазначила про наявність на утриманні в позивачки малолітньої дитини, неможливість працевлаштуватись за наявності такого запису в трудовій книжці, а як наслідок відсутність коштів для існування. Згоди профспілкової організації на звільнення позивача відповідачі не запитували, хоча вона створена в березні 2017 року. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що [PERSON] укласти контракт відмовилася та наданий їй примірник повернути відмовилася, підставою для звільнення стало грубе порушення позивачем законодавства щодо оплати праці, вона допустила заборгованість по виплаті заробітної плати, про що свідчать доповідні записки та звіт про ефективність роботи КП «Карлівка Новатор», [PERSON] повинна була звернутися до підприємства для внесення змін до трудової книжки після внесення змін до розпорядження про її звільнення. Також посилається на самовільне внесення змін [PERSON] до штатного розпису та як наслідок отримання нею більшого розміру заробітної плати. Також [PERSON] 02.06.2017 року була відсутня на роботі та не передала документацію. Уважав що моральна шкода також не доведена. Представник відповідача КП «Карлівка Новатор» [PERSON] також просив у задоволенні позову відмовити, оскільки [PERSON] звільнено правомірно, остання допустила ряд порушень в 1С, в кадровій документації, самовільно збільшила посадовий оклад, без погодження з міською радою. [PERSON] призначена на роботу, після чого було запропоновано укласти контракт. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що [PERSON] була звільнена законно, оскільки остання контракт не підписала, тому самоусунулася від виконання роботи, не повернула до [PERSON] міської ради, самостійно збільшила посадовий оклад та при звільненні не подала декларацію. Третя особа - [PERSON] міський голова [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином та завчасно (а.с.52 т.2). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані письмові докази, допитавши свідка [PERSON], дійшов такого висновку. Судом установлено, що розпорядженням міського голови [PERSON] міської ради Карлівського району Полтавської області № 167 від 02.12.2016 [PERSON] призначено на посаду начальника КП «Карлівка Новатор» з 02 грудня 2016 року (а.с.9 т. 1). Розпорядженням в.о. міського голови [PERSON] міської ради Карлівського району Полтавської області № 93 від 01 червня 2017 року начальника КП «Карлівка Новатор» [PERSON] звільнено з 01 червня 2017 року відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин посадових обовязків та відсутність укладеного контракту між засновником та начальником підприємства (а.с. 8 т. 1). На виконання указаного розпорядження КП «Карлівка Новатор» видано наказ №51 про звільнення [PERSON] (а.с.239 т.1). Як вбачається з трудової книжки АА № 313757, заповненої на імя [PERSON], у ній є запис про прийняття на посаду начальника КП «Карлівка Новатор» згідно розпорядження виконавчого комітету [PERSON] міської ради Карлівського району Полтавської області №167 від 02.12.2016року та про звільнення 01.06.2017 у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, п. 3 ст. 40 КЗпП України згідно розпорядження [PERSON] міської ради Карлівського району Полтавської області виконавчого комітету № 93 від 01.06.2017 р. (а.с. 16-17 т. 1). За правилами п. 3 ч. 1 ст.\~40\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~6\~листопада 1992\~року №\~9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Заперечуючи проти позову, представники відповідачів [PERSON] міської ради та КП «Карлівка Новатор» зазначали, що підставою для звільнення позивача за п. 3 ст.\~40\~КЗпП України стало порушення позивачем обовязку щодо вчасної подачі квартальної звітності про виконання фінансового плану підприємства 11.05.2017, допущення заборгованості по заробітній платі працівників КП «Карлівка Новатор» та невиконання [PERSON] без поважних причин інших трудових функцій. Натомість в оспорюваному розпорядженні не зазначено причини та підстави звільнення, не установлено їх і в судовому засіданні. Надані відповідачами документи - доповідна записка міському голові від 18.07.2017 р., про те, що діючою бухгалтерією виявлено ряд порушень в КП»Карлівка Новатор» за травень 2017, протокол № 14 від 15.05.2017, за яким на засіданні апаратної наради за участю керівників структурних підрозділів 15 травня 2017 року слухали про діяльність КП «Карлівка Новатор» щодо його незадовільної діяльності (а.с.106-107, 113-115 т. 1), не свідчать про те, що порушення в діяльності КП «Карлівка Новатор» допущені саме позивачем [PERSON]. Розпорядженням міського голови [PERSON] міської ради Карлівського району Полтавської області № 97 від 13 червня 2017 року до розпорядження міського голови [PERSON] міської ради Карлівського району Полтавської області № 93 від 01 червня 2017 року внесено зміни: формулювання причин звільнення в тексті слова «відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП у звязку з систематичним невиконанням начальником КП «Карлівка Новатор» [PERSON] без поважних причин посадових обовязків» змінено на «п. 10 ст. 42 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні» та п. 1-1 ст. 41 КЗпП» (а.с.101 т. 1). Згідно з п.1 ч.1 ст.41\~КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. В абзаці 2\~\~п.27 постанови\~\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№ 9\~від 06.11.1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами трудових\~спорів» зазначено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Частиною 2 ст.147\~КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до ст.148\~КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Разом з тим в ропорядженні за №97 від 13.06.2017 та наказі №51 про звільнення\~\~[PERSON]О не зазначено за яке саме одноразове грубе порушення трудових обов'язків була звільнена позивачка, наведені лише загальні посилання на п.1 ст.41 КЗпП України. Звільнення за ч.1 п.1 ст.41\~КЗпП України неможливе, якщо порушення носить триваючий, а не разовий характер. Згідно\~\~з ст.4 Конвенції №158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця», спрямованої на захист прав працівника, - трудові відносини з працівником не припиняються,\~\~якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, зв'язаних зі здібностями або поведінкою працівника. Як вбачається з ст.7 міжнародної Конвенції №158 трудові відносини з працівником не припиняються через\~\~його поведінку до тих пір, поки йому не нададуть можливість захищатися в зв'язку з висунутими проти нього обвинуваченнями. Стаття 9 зазначеної Конвенції покладає на роботодавця тягар доказування законності підстав звільнення працівника.\~ Згідно з ч.1 ст.149\~КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Однак в порушення\~\~вищезазначених норм відповідач не витребував від позивача пояснень з приводу порушення ним трудових обов'язків. Крім того, згідно з положеннями ч. ч. 1-7 ст.\~43\~КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як видно з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витяг з якого сформовано на 2018 рік (а.с.64-71) Первинна профспілкова організація Комунального підприємства «Карлівка Новатор» створена 16.03.2017 року, натомість згода на звільнення позивача [PERSON] не запитувалася, що не заперечується представниками відповідачів. Відповідно до ч.1 ст.235\~КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За таких обставин, суд уважає, що звільнення [PERSON] проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства, а тому спірні розпорядження є незаконними, у звязку з чим підлягають скасуванню, а позивач поновленню на роботі з дати звільнення. Щодо посилання відповідачів про відсутність контракту з [PERSON] суд зазначає, що 24 лютого 2017 між [PERSON] міською радою та [PERSON] укладено контракт, про що свідчить наданий позивачем примірник указаного контракту (а.с.10-14 т. 1), до того ж відсутність контракту не є підставою для звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України та п.1-1 ст.41 КЗпП України. Відповідно до вимог ч.2 ст.235\~КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Однак, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», абзацу 3 п. 2 та пунктів 3, 4, 5, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідно до яких середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу має обраховуватися шляхом множення середньоденного заробітку за два останні фактично відпрацьовані місяці роботи на число робочих днів, що припадають на час вимушеного прогулу. За довідкою про доходи від 15.02.2018 № 00000000005, дохід [PERSON] за період з 01.01.2017 р. по 01.06.2017 р. склав 38\~578,39 грн. (а.с.209 т.1). Згідно довідки про доходи від 12.02.2018 № 00000000005, дохід [PERSON] за період з 02.12.2016 р. по 01.06.2017 р. склав 41\~182,86 грн. (а.с.233 т.1). Згідно довідок про заробітну плату [PERSON] та розрахункових листів за квітень-травень 2017 року її заробітна плата за цей період склала відповідно 6900,00грн. та 7275,00 грн., а тому середньоденна заробітна плата складає 363,46 грн. (6900,00 + 7275,00 =14175,00/39). Час вимушеного прогулу відповідно до матеріалів справи становить з 01.06.2017 року\~\~по 04.06.2018 року\~\~(день ухвалення рішення про поновлення на роботі). З урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 «Про перенесення робочих днів у 2017 році» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 «Про перенесення робочих днів у 2018 році» кількість робочих днів за визначений період часу складає 248 днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 90138,08 грн (248 днів * 363,46 грн). Також суд приходить до висновку що таке порушення трудових прав позивача призвело до її моральних страждань, з огляду на характер та обсяг заподіяних позивачу душевних страждань, наявність яких підтвердила і допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], з відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 грн. моральної шкоди за правилами ст. 237-1 КЗпП України. Розглядаючи доводи відповідача [PERSON] щодо врахування доходів, які можливо отримала позивач за період після звільнення, суд зазначає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки законодавством не передбачено жодних підстав для його зменшення. \~ \~ \~ \~Зазначений висновок ґрунтується на правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 21.09.2017 у справі № 6-2597цс16. \~ \~ \~ \~Водночас суд уважає за необхідне в задоволенні позову до відповідача [PERSON] відмовити як до неналежного відповідача, оскільки судом установлено, що порушення прав позивача допустили відповідачі [PERSON] міська рада та КП «Карлівка «Новатор». Поскільки позивачем надано належні докази щодо обсягу наданих послуг адвоката і виконаних ним робіт та їх вартості, що була сплачена позивачем (а.с.196-202 т.1,59-63 т.2) пред'явлена до стягення сума не виходить за граничні рамки, встановлені ст.137 ЦПК України, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14600,00 грн з відповідачів пропорційно задоволених вимог. Слід зазначити, що заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідачі клопотання про зменшення розміру зазначених витрат не подавали, а обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє таке клопотання. На підставі викладеного і

Outcome: partial