Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача про зміну порядку та способу стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач припинив цікавитися дитиною, ігнорував її потреби. У звязку із цим позивач була вимушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 03 січня 2018 року. На даний час позивач отримує аліменти у розмірі 970 грн. щомісяця, що не може задовольнити потреби дитини. Також позивач посилається на те, що вона перебуває у тяжкому матеріальному становищі, самостійно намагається забезпечити гідний рівень життя дитини, яка відвідує школу, а також додаткові зайняття з англійської мови. У звязку із частими хворобами дитини позивач також несе витрати на лікування останньої. В свою чергу відповідач є матеріально забезпеченою особою, працює та отримує дохід, інших осіб на утриманні не має, має у власності трикімнатну квартиру, гараж та автомобіль. З урахуванням викладеного позивач просила суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, який стягується на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2018 року з [PERSON] на утримання дитини [PERSON], зі стягнення з 1/4 частини від заробітку (доходу) на розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позивач надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, розгляд справи просила проводити без її участі. Представник відповідача також надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позову. Також у матеріалах справи міститься відзив відповідача на позов, у якій останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на даний час стан його здоровя погіршився і йому призначений курс лікування. Також він був направлений на консультації до хірурга та травматолога з метою вирішення доцільності оперативного втручання та оформлення групи інвалідності. Крім того позивач не надала доказів про суттєве погіршення стану здоровя дитини, а також доказів на підтвердження зміни майнового стану відповідача. Визначений розмірі аліментів у розмірі 2500 грн. відповідач вважає необґрунтованим та не доведеним. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 13 жовтня 2007 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року було розірвано (а.с. 9). Від указаного шлюбу позивач та відповідач мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.8). Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.13). 23 січня 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 03 січня 2018 року. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~ доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Ураховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про доцільність зміни способу стягнення аліментів на стягнення щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково. Згідно із розясненнями наданими у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial