Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON]звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.09.2004 рок між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова. В період шлюбу за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] було придбано, окрім іншого, наступне майно: квартира [ADDRESS]; автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № [NUMBER], державний номер - [NUMBER], державний номер - [NUMBER]. Все перелічене майно було оформлене на відповідача. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати за позивачем [PERSON] в порядку поділу спільного сумісногомайна подружжя право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль LexusGX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № [NUMBER], державний номер - [NUMBER]; припинити право [PERSON] на частку в спільному майні подружжя - квартирі [ADDRESS] та автомобілі LexusGX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № [NUMBER], державний номер - [NUMBER]; виділити у власність в цілому відповідачеві [PERSON] в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № [NUMBER], державний номер - [NUMBER]; припинити право [PERSON] на частку в спільному майні подружжя - автомобілі VolkswagenTouareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № [NUMBER], державний номер - [NUMBER]. Позивач [PERSON]в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутністю, заявлені уточнені позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі і без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, представлені в них, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як встановлено у судовому засіданні, 04.09.2004 рок між [PERSON] [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, прізвище дружини після одруження - [PERSON], що підтверджує копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] У шлюбі народилася донька - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції (а. с. 8). В період шлюбу за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS], що підтверджує договір купівлі-продажу нерухомого майна від 18.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О. А., а також витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12362423 від 01.11.2006 року; автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № [NUMBER], державний номер - [NUMBER] та автомобіль LexusGX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № [NUMBER], державний номер - [NUMBER], про що свідчить довідка з Регіонального сервісного центру в Харківській області від 14.05.2018 року №31/20-2126 (а. с. 9, 11, 14). Вiдповiдно до ст. 368 ЦК України, спільна власнiсть двох або більше осiб без визначення часток кожного з них в правiвласностi є спільною сумісною власнiстю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власнiстю, якщо iнше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Вiдповiдно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. В разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є в спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленомуст. 364 цього Кодексу. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є в спільній частковій власності. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Відповідно до пункту 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вiдповiдно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподiльною є рiч, яку не можна подiлити без втрати її цiльового призначення. З матерiалiв справи вбачається, що спірне майно - квартира та два автомобілі, що знаходяться в спiльнiйсумiснiйвласностiсторiн, є неподiльними речами. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного суд визнає квартиру [ADDRESS]; автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний номер - [NUMBER] та автомобіль LexusGX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний номер - [NUMBER], право власності на які виникло в період перебування сторін в шлюбі, спільним майном подружжя, і в межах заявлених позовних вимог визнає за позивачем [PERSON] в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль LexusGX 460, 2011 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний номер - [NUMBER]; а за відповідачем [PERSON] в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право особистої приватної власності на автомобіль Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний номер - [NUMBER]. Окрім того, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням статті 142 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як встановлено матеріалами справи, позивачем [PERSON] 12.06.2018 року при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 8810, 00 грн. на рахунок УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова, що підтверджує квитанція про сплату судового збору №ПН1273875, відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, а тому, з огляду на приписи частини 1 статті 142 ЦПК України, суд вважає за необхідневирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % суми сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved