Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У травні 2014 року позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили поділити квартиру [ADDRESS], виділивши їм житлову кімнату « 7» площею 17,4 кв.м. та балкон площею 1,1 кв.м. в рівних частках, а відповідачу - житлову кімнату « 6» площею 12,1 к.в.м, залишивши в спільному користуванні та в спільній власності коридор « 1» площею 5,1 кв.м., коридор « 2» площею 2,5 кв.м., ванну кімнату « 3» площею 2,6 кв.м., вбиральню « 4» площею 1 кв.м., кухню « 5» площею 6,8 кв.м., з послідуючим обов'язковим виготовленням оновлених технічних паспортів власників та правоустановлюючих документів, розподіленням особистих рахунків по сплаті комунальних платежів за відповідне користування квартирою, а також визнати [PERSON] основним квартиронаймачем кімнати « 7» та балкону. На підтвердження своїх вимог вказувала, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано 18.08.2006 року. 10.06.2014 року вони отримали свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], відповідно до якого житло належить на праві приватної спільної часткової власності їй, позивачу по справі [PERSON], який є її сином, та відповідачу. Усі вони зареєстровані в даній квартирі. Колишній чоловік створив нестерпні умови для її з сином проживання, тому вони змушені були виїхати з квартири, залишивши свої речі та меблі. У грудні 2012 року він погрожував їй, надсилаючи образливі повідомлення на телефон, та малюючи хрести на вхідних дверях їх фактичного місця проживання. З цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів. Відповідач змінив замки в дверях, не допускає їх до квартири та не бажає в добровільному порядку встановити порядок користування квартирою, порушуючи їх права, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Позовні вимоги в частині вселення до квартири та зобов'зання відповідача не чинити опір просила залишити без розгляду, оскільки підстави та предмет позову даних позовних вимог є іншими та підлягають розгляду в порядку окремого судового розгляду. Відповідач подав заяву, в якій вказував, що є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС та не зможе прибути на судове засідання через стан свого здоров'я. Саме позивачка [PERSON] після розлучення з ним погрожувала йому телефоном, що приїдуть люди та змусять його продати отриману квартиру. З цього приводу в 2009 році він звертався до працівника управління з боротьби з організованою злочинністю м. Полтави підполковника Пальонка Ю.Н. та до прокуратури Полтавської області. Ще працюючи в фонді держмайна [PERSON] хвалилася співробітникам, що зробить з квартири комуналку. Йому є незрозумілим, з якою метою вона зверталася до райвідділку із заявою про втрату документів на приватизацію квартири, оскільки вони знаходяться в нього. Також зазначив, що позивач [PERSON], знаючи номер його телефону, жодного разу не зателефонувала йому для вирішення квартирного питання мирним шляхом. Позивачі подали заяву про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримували в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надсилав. Від представника третьої особи по справі - комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради Бут С.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі. При ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується [PERSON] та [PERSON], що шлюб між ними був розірваний 18.08.2006 року, актовий запис 359 (а.с. 28). Згідно з свідоцтвом про право власності від 10.06.2004 року серія САА № 170436 двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної, спільної, часткової власності [PERSON] - 1/3 частина, [PERSON] - 1/3 частина та [PERSON] - 1/3 частина (а.с. 14). Згідно з технічною характеристикою квартири [ADDRESS], вона розташована на 8 поверсі 10 поверхового будинку та скаладається з 2 кімнат житловою площею 29,5 кв.м., у тому числі: 1-а (6) -12,1 кв.м., 2-а кімната (7) -17,4 кв.м., кухня (5) площею 6,8 кв.м., ванної кімнати (3) площею 2,6 кв.м., вбиральні (4) площею 1 кв.м., коридору (1) площею 5,1 кв.м. та коридору (2) площею 2,5 кв.м. Квартира має балкон площею 1,1 кв.м. Загальна площа квартири 48,6 кв.м., висота приміщень 2,6 м. (а.с. 11-13). Копіями паспортів позивачів підтверджено, що вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS], з 19.05.2004 року (а.с. 15-19). У січні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до районного відділку міліції із заявою з приводу вчинення її колишнім чоловіком погроз фізичною розправою відносно неї та її сина, морального насильства, псування майна, а також перешкоджання користування кватирою (а.с. 24-26). В ході досудового розслідування з пояснень сусідів було встановлено, що [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживає один. Постановою слідчого СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області старшого лейтенанта Моргуна А.Г. від 28.02.2013 року дане кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки питання доступу до житла повинно вирішуватись в порядку цивільного судочинства (а.с. 27). П. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду Україні від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» вказано, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до висновків № 116 експертного будівельно-технічного дослідження від 30.08.2013 року квартири [ADDRESS] об'ємно-планувальні рішення квартири і будинку не дозволяють виділити сторонам ізольовані приміщення із самостійними виходами, що можуть використовуватись як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири, тому провести розділ квартири в натурі з урахуванням розміру часток кожного із співвласників не надається можливим (а.с. 20-23). Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Відповідно до запропонованого варіанту користування висновку № 116 експертного будівельно-технічного дослідження від 30.08.2013 року на 2/3 частини квартири припадає площа 32,40 кв.м. (48,6Х2/3), у тому числі по житловій площі 19,67 кв.м. (29,5 Х2/3). На 1/3 частини квартири припадає площі 16,20 кв.м. (48,60Х1/3), у тому числі по житловій площі 9,83 кв.м. (29,50Х1/3). В спільному користуванні співвласників пропонується залишити: - частину приміщень площею 18.00 кв.м. (5.10+2.50+2.60+1.00+6.80), (на плані жовтого кольору), в тому числі: > коридор « 1» - площею 5.10 кв.м.; > коридор « 2» - площею 2.50 кв.м.; > ванної кімнати « 3» - площею 2.60 кв.м.; > вбиральня « 4» - площею 1.00 кв.м.; > кухня « 5» - площею 6.80 кв.м.; При цьому І співвласнику пропонується виділити в користування: - частину приміщень площею 12.10 кв.м., (на плані синього кольору), в тому числі: > кімната « 6» - площею 12.10 кв.м. ІІ співвласнику (при об'єднанні часток 1/3 та 1/3 ) пропонується виділити в користування: - частину приміщень площею 18.50 кв.м. (17.40+1.10), (на плані червоного кольору), в тому числі: > кімната « 7» - площею 17.40 кв.м.; > балкон - площею 1.10 кв.м., І-му співвласнику пропонується виділити в користування приміщень у квартирі загальною площею 19,22 кв.м. 18.00x12.10 12.10 +___________ 18.50+12.10 що на 3,02 кв.м. (16,20-19,22) більше, ніж покладено. ІІ співвласнику (при об'єднанні часток 1/3 та 1/3) пропонується виділити в користування приміщень у квартирі загальною площею 29,38 кв.м. 18.00x18.50 18.50 +__________ 18.50+12.10 що на 3,02 кв.м. (32,40-29,38) менше, ніж покладено (а.с. 20-23). Таким чином, при поділі квартири відповідач [PERSON]отримує на 3,02 кв.м. більшу площу, ніж припадає на його частку 1/3. Згідно з ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Позивачі [PERSON] та [PERSON] не заявляли позовних вимог про матеріальну компенсацію за 3,02 кв.м., на які їх частка при поділі квартири зменшилась. Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до п. 2, 3, 5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869, з власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку). Калькуляційною одиницею є 1 кв. метр загальної площі, що перебуває у власності або наймі фізичної чи юридичної особи. В силу п. 1 ч. 3 ст. 20 та п.3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а виконавець послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з п.п. 10, 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року № 45, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або в судовому порядку. Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. П. 5 ч. 1 ст. 19 цього Закону однією із підстав називає рішення судів, що набрали законної сили. За таких обставин, на підставі наведених доказів, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved