Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що у сторін є донька, [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою. Донька проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. [PERSON] тепер продовжує навчається, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, оскільки є військовослужбовцем. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що визнає до стягнення аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. За змістом ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що у сторін є донька, [PERSON], [INFO] (а. с. 7). Донька проживає разом із позивачкою. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З огляду на вищезазначене, позивачка [PERSON] одна із двох суб'єктів, які мають право на звернення до суду із таким позовом, а відтак має право вимагати стягнення аліментів на свою користь. Враховуючи вищезазначені положення, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як установив суд, [PERSON], яка є донькою сторін, досягла вісімнадцяти років, тобто є повнолітньою, та не досягла двадцяти трьох років. Також [PERSON] є студенткою денної форми навчання інженерно-технологічного факультету Уманського національного університету садівництва, навчається на місцях державного замовлення. Період навчання з 1 вересня 2014 року до 30 червня 2018 року (а. с. 10). Суд уважає, що [PERSON] у зв'язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, що полягає у витратах на харчування, проїзд, придбання спеціальної літератури та інших витрат, що виникають у зв'язку із навчанням. Також суд уважає, що відповідач [PERSON] має можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки, оскільки є військовослужбовцем, тобто отримує відповідне грошове забезпечення, є здоровим. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я платника аліментів, який є здоровим, має дохід. Також при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище повнолітньої доньки, яке у зв'язку із навчанням не може бути достатньо задовільним. Суд також враховує, що повнолітня донька навчання на місцях державного замовлення. Таким чином, суд уважає визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON] на період її навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше п'ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років або до припинення навчання, без урахування часу канікул, та таким чином позовні вимоги задовольнити частково. Суд уважає, що цей розмір аліментів відповідає фактичним обставинам справи. При цьому, позивачкою не виконано обов'язок по доказуванню обставин на які посилається, не надано суду доказів, що дають суду підстави стверджувати про можливість сплачувати відповідачем аліменти у визначеному нею розмірі, тобто у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу). Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовну заяву [PERSON] пред'явлено особисто до суду 23 червня 2017 року. Тобто саме з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлений у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, у місячному розмірі з 1 січня - 1600 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 1 січня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial