Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсними рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області від 30 жовтня 1997 року № 55 Про приватизацію земельних ділянок громадян у частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,423 га за адресою: село Димитрово Броварського району Київської області, вулиця Вагіна, 37, та державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 010028, виданий на її імя 31 березня 1998 року на дану земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 403, посилаючись на те, що вказаним державним актом порушено його права на одержання у власність земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за зазначеною адресою. Позивач [PERSON] у суді позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала та пояснила, що у звязку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 010028, виданий 31 березня 1998 року на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,423 га за адресою: село Димитрово Броварського району Київської області, вулиця Вагіна, 37, судом недійсним не визнаний, селищна рада позбавлена можливості прийняти рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки. Третя особа: [PERSON] у суді позов підтримала, просила суд вимоги [PERSON] задовольнити, оскільки вона теж не може оформити свої права на земельну ділянку. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розяснивши особам, які беруть участь у справі, наслідки визнання позову, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що наказом радгоспу Красилівський № 83 від 27 квітня 1977 року та рішенням виконкому [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області № 19 від 04 травня 1977 року позивачу [PERSON] у селі Димитрово по вулиці Вагіна, 37 було виділено земельну ділянку під забудову площею 0,06 га із присадибної ділянки його батька [PERSON], у звязку з чим розмір земельної ділянки останнього зменшився. Цих обставин [PERSON] сільською радою Броварського району Київської області при прийнятті 30 жовтня 1997 року рішення за № 55 щодо приватизації [PERSON], дружиною померлого 03 січня 1990 року [PERSON], земельної ділянки, що розташована за адресою: село Димитрово Броварського району Київської області, вулиця Вагіна, 37, враховано не було. 31 березня 1998 року на підставі цього рішення сільської ради [PERSON] одержала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку за вказаною вище адресою загальною площею 0,423 га, з яких: 0,25 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,173 га для ведення особистого підсобного господарства. 28 листопада 2008 року [PERSON] померла. У травні 2009 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], Броварський районний відділ земельних ресурсів, [PERSON] сільська рада Броварського району Київської області, у якому просив: встановити факт прийняття ним спадщини після смерті 03 січня 1990 року батька [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 15 вересня 1990 року державним нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області на імя [PERSON]; визнати за ним у порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться у селі Димитрово Броварського району Київської області по вулиці Вагіна, 37; скасувати рішення виконкому [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області від 30 жовтня 1997 року № 55 про приватизацію [PERSON] земельної ділянки площею 0,423 га у селі Димитрово Броварського району Київської області по вулиці Вагіна, 37, з яких: 0,25 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,173 га для ведення особистого підсобного господарства; визнати недійним державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі даного рішення 31 березня 1998 року на імя [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 403; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться за адресою: село Димитрово Броварського району Київської області, вулиця Вагіна, 37. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 вересня 2009 року визнано мирову угоду, укладену в ході розгляду цієї справи між [PERSON] і [PERSON]. За умовами укладеної мирової угоди, з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, сторони домовилися про наступне: [PERSON] і [PERSON] погодилися із визнанням недійсними рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 30 жовтня 1997 року № 55 у частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,423 га, що розташована за адресою: село Димитрово Броварського району Київської області, вулиця Вагіна, 37, з яких: 0,25 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,173 га для ведення особистого підсобного господарства, а також державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 010028, виданого 31 березня 1998 року на підставі вказаного рішення сільської ради на імя їхньої матері [PERSON]; [PERSON] визнає, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: село Димитрово Броварського району Київської області, вулиця Вагіна, 37, та згоден з тим, що їй у власність виділяється земельна ділянка площею 0,303 га за цією ж адресою, з яких: 0,13 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,173 га для ведення особистого селянського господарства; [PERSON] погодилася з тим, що [PERSON] у власність виділяється земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: село Димитрово Броварського району Київської області, вулиця Вагіна, 37, з яких: 0,06 га належать йому на підставі наказу радгоспу Красилівський від 27 квітня 1977 року № 83 і рішення [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області від 04 травня 1977 року № 19 та 0,06 га взамін його відмови на її користь від належної у порядку спадкування за законом 1/6 частки житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами за вказаною адресою. Дана ухвала суду зазначеними сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили. 15 вересня 2011 року третя особа: [PERSON] на підставі ухвали суду оформила право власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Броварський район, село Димитрово, вулиця Вагіна, 37, про що свідчить Витяг про державну реєстрацію прав. Оформити згідно із умовами мирової угоди права на земельні ділянки, що розташовані за вказаною вище адресою: [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,303 га, з яких: 0,13 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 0,173 га для ведення особистого селянського господарства, вони не можуть, оскільки виданий на дану земельну ділянку 31 березня 1998 року на імя їхньої матері [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 010028, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 403, недійсним судом не визнаний, тому [PERSON] селищна рада позбавлена можливості прийняти відповідні рішення щодо передачі їм у власність цих земельних ділянок, що підтверджується листом [PERSON] селищної ради Броварського району Київської області від 21 травня 2015 року за вих. № 392. Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 17 ЗК України (1990 року), чинного на момент прийняття відповідачем оспорюваного рішення, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадилася Радами народних депутатів, на території яких вони розташовані. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 43, ст. 44 ЗК України (1990 року) права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом та можуть бути обмежені лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Порушені права підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції або судом. У п. 7 Перехідних положень ЗК України (2001 року), чинного на час розгляду справи, встановлено, що громадяни, які одержали у власність чи тимчасове користування земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України (2001 року) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. г). Зазначеним рішенням виконкому [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області від 30 жовтня 1997 року № 55 щодо приватизації [PERSON] земельної ділянки площею 0,423 га у селі Димитрово Броварського району Київської області по вулиці Вагіна, 37, було порушено права позивача [PERSON] на виділену йому за цією ж адресою земельну ділянку площею 0,06 га під забудову житлового будинку, тому це рішення судом визнається недійсним. Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності та видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вимога про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю є похідною та залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України (2001 року) у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Виходячи з наведеного, враховуючи, що рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 30 жовтня 1997 року № 55 визнано недійсним, суд вважає, що виданий на його підставі 31 березня 1998 року її імя [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 010028 теж підлягає визнанню недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved