Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користування житлом шляхом виселення відповідача та членів його родини. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 5 листопада 2015 року в якості співвідповідачів по справі було залучено [PERSON], [PERSON]. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 4 лютого 2016 року в якості співвідповідача по справі було залучено приватного нотаріуса [PERSON] та в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області. Позивач неодноразово змінював та доповнював позовні вимоги та остаточно прохав усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності квартирою № 4 у будинку № 23, розташованому по вул. Набережній Енергетиків у м.Южноукраїнську Миколаївської області шляхом примусового виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] без надання іншого житлового приміщення; скасувати свідоцтво про придбання майна з публічних торгів, видане приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 28 травня 2015 року за реєстровим № 1011; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 4 у будинку № 23, розташованому по вул. Набережній Енергетиків у м.Южноукраїнську Миколаївської області на імя [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] компенсацію за користування майном у розмірі по 10000 грн. з кожного; стягнути з відповідачів [PERSON] і [PERSON] моральну шкоду у розмірі по 5000 грн. з кожного та судові витрати. Позивач мотивував свої вимоги тим, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 2015 року визнані недійсними прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, визнані недійсним протокол про проведення прилюдних торгів та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнане недійсним свідоцтво про належність [PERSON] на праві власності квартири №4 у будинку № 23, розташованому по вул. Набережній Енергетиків у м.Южноукраїнську Миколаївської області. Він є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 10 вересня 2007 року. Зазначив, що відповідачі незаконно користуються належною йому квартирою, не бажають її звільнити навіть після направлення ним листа про звільнення квартири. Вважає, що з відповідачів підлягає стягненню матеріальна компенсація за користування майном та моральна шкода у звязку з тим, що він є інвалідом 3 групи, важко переносить психологічний тиск з боку відповідачів, вимушений проживати разом з батьками. У судовому засіданні позивач підтримав остаточно заявлені позовні вимоги та прохав суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання двічі не зявилися, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи були повідомлені належним \~чином за місцем реєстрації та не подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник залученої судом третьої особи \~ подав до суду письмове заперечення, в якому зазначив, що враховуючи інтереси малолітньої [PERSON], яка має право на користування житлом, не підтримує вимоги позивача, при прийняття рішення прохали врахувати житлові права дитини. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд приходить до наступного. Позивач [PERSON] є власником квартири №4 у будинку № 23, розташованому по вул. Набережній Енергетиків у м.Южноукраїнську Миколаївської області на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 квітня 2012 року його було визнано винним та засуджено до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Цим же вироком було задоволено цивільний позов публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення з [PERSON] та інших осіб у солідарному порядку 464 386 грн. 48 к. та 505 202 грн. 07 к. У ході виконання вказаного вироку суду у частині конфіскації та задоволення цивільного позову квартира, належна [PERSON], була реалізована у процесі публічних торгів відділом державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції [PERSON], про що було складено відповідні документи, в т.ч. 28 травня 2013 року видано свідоцтво про право власності на квартиру [PERSON] приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції, товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп» та [PERSON] про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна визнано недійсним протокол № 15-0153/13(Н)-1 про проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належить [PERSON]: квартири №4 у будинку № 23, розташованому по вул. Набережній Енергетиків у м.Южноукраїнську Миколаївської області, затверджений 13 травня 2013 року директором Миколаївської філії товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг групп», визнаний недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки: квартири №4 у будинку № 23, розташованому по вул. Набережній Енергетиків у м.Южноукраїнську Миколаївської області, затверджений 23 травня 2013 року начальником відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції; визнано недійсним свідоцтво про належність [PERSON] на праві власності квартири №4 у будинку № 23, розташованому по вул. Набережній Енергетиків у м.Южноукраїнську Миколаївської області. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу положень п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси. Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Оскільки підставою виникнення у відповідача [PERSON] права власності на квартиру №4 у будинку № 23, розташованому по вул. Набережній Енергетиків у м.Южноукраїнську Миколаївської області стали документи, які в судовому порядку визнані недійсними та скасовані, а також визнано недійсними прилюдні торги, через які реалізовано спірну квартиру, відпали законні підстави набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно. Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 3 березня 2016 року вбачається, що право власності за [PERSON] на квартиру №4 у будинку № 23, розташованому по вул. Набережній Енергетиків у м.Южноукраїнську Миколаївської області скасовано приватним нотаріусом [PERSON] як державним реєстратором. Отже, на момент винесення цього рішення суду жоден з відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є власником цієї квартири, а тому вимоги позивача про виселення відповідачів з спірної квартири підлягають задоволенню. Відповідачі [PERSON], [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про її народження. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла віку 10 років є місце проживання її батьків. Останні відповідно до вимог ст. 3 та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зобовязані здійснити реєстрацію обраного постійного місця проживання. Згідно з частинами другою та третьою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сім»ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). У статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів. Таким чином, із наведеного випливає, що вказані правові норми підлягають застосуванню у разі придбання або відчуження житла, у якому проживають малолітні діти, тобто у справах щодо правочинів. Предметом розгляду даної справи не є питання про дійсність чи недійсність правочину щодо спірної квартири. Навпаки, вказана справа, є результатом розгляду вказаної вище справи за позовом [PERSON], по якій апеляційним судом Миколаївської області винесено рішення від 15 травня 2015 року. Не підлягає задоволенню вимога позивача щодо скасування свідоцтва про придбання квартири з публічних торгів, видане приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 28 травня 2015 року за реєстровим № 1011, оскільки вона не відповідає положенням ЦК України щодо можливих способів захисту прав та інтересів особи в порядку цивільного судочинства. Крім того, у задоволенні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] має бути відмовлено, оскільки таке скасування вже здійснено державним реєстратором. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України \~моральна шкода, завдана\~\~фізичній або юридичній особі неправомірними\~\~рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Наведені обставини свідчать, що внаслідок порушення відповідачами прав позивача, як власника спірної квартири, останньому була заподіяна моральна шкода, яка виразилася у переживаннях, повязаних з неможливістю користуватися спірною квартирою, вимушеністю звернення до міліції та суду для поновлення своїх прав. Частиною третьою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При зазначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи обставини даної справи, факт психічних\~\~страждань позивача, який є інвалідом 3 групи, вважає, що\~\~на користь останнього із відповідачів слід стягнути 1 500 грн. у відшкодування моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів компенсації за користування майном у розмірі по 10000 грн. з кожного, то ці вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст.1166, 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування особою, яка їх завдала. Такими збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зазначені положення передбачають відповідальність особи лише при доведеності всіх умов цивільно-правової відповідальності, а саме: наявність шкоди для позивача; протиправність поведінки відповідача; безпосередній причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина сторін. Наполягаючи на стягненні матеріальних збитків в вигляді упущеної вигоди за\~\~\~\~період з 15 травня 2015 року по день виселення з квартири з розрахунку 2500 грн. на місяць, позивач у судовому засіданні посилався на те, що такі збитки йому спричинені внаслідок неправомірного зайняття відповідачами вказаної квартири, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості здавати квартиру в оренду та отримувати прибуток. Проте позивач не надав достовірних доказів, як це передбачено ч. 3 ст. 10 ЦПК України на підтвердження реального одержання за звичайних обставин доходів (упущеної вигоди) від\~\~ надання послуг з оренди нерухомого майна. За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення неодержаних доходів. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України. Вимоги позивача про стягнення сплаченого судового збору підлягають частковому задоволенню пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Вимоги щодо стягнення витрат на бензин для проїзду на автомобілі до суду з м.Южноукраїнська до смт. Арбузинка не підлягають задоволенню, оскільки між цими населеними пунктами існує автобусне сполучення.

Outcome: partial