Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У травні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у серпні 2006 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 30000 дол. США під 11 % річних терміном до 10 серпня 2021 року. Відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість по кредиту в загальному розмірі 1041444,85 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача надішли заперечення на позовну заяву, в яких вона просила відмовити в задоволення позову, посилаючись на те, що вимоги позивача є передчасними. Крім того, розрахунок заборгованості позивача здійснено невірно, він є необґрунтованим та недоведеним, позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення пені. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 22 серпня 2006 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 17/П/14/2006-840, за умовами якого банк надав відповідачу в кредит кошти у розмірі 30000 дол. США, під 11 % річних, терміном до 10 серпня 2021 року, а позичальник зобов'язується сплатити банку проценти за користування кредитом, пеню, штрафи в порядку на умовах та в строки, визначені цим договором. Відповідно п. 1.2. Договору ціль кредиту - проведення ремонту та благоустрою. У відповідності до п. 1.3.1. Договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 11 % річних. Відповідно до п. 1.3.2 договору плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,42% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку. Згідно з п.п. 3.3.2., 3.3.3., 3.3.4. Договору щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 443,29 дол. США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 10 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення кредиту - 10 серпня 2021 року. Відповідно до п. 4.2.4. Договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.3.3. цього договору. За приписами п. 4.3.5. Договору позичальник зобов'язаний у випадках, визначених в даному договорі достроково, протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов'язань по цьому договору, виконати зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій. Згідно з п. 5.1. Договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашення кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений цим договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 8.4. Договору встановлено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. У відповідності до положення ст. 526 ЦПК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою та змінюваною. Тип процентної ставки визначається договором. Розмір процентів, тип процентної ставки, (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Як убачається з матеріалів справи, 22 серпня 2006 року між сторонами був укладений договір споживчого кредиту, за умовами якого [PERSON] отримала від банку в кредит 30000 дол. США, під 11% річних, строком до 10 серпня 2021 року. (а.с. 6-9) Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення кредиту в повному обсязі у травні 2015 року, скориставшись своїм правом дострокового стягнення кредиту. Однак позивачем до матеріалів справи не долучені докази звернення банку з вимогою до позичальника про дострокове погашення кредиту. Посилання позивача у позові на те, що банк неодноразово звертався до позичальника з вимогами про дострокове стягнення боргу, не підтверджені належними доказами. Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору відповідач припинила сплачувати кошти на погашення кредиту з жовтня 2012 року. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, визначений позивачем, становить 66090,06 доларів США, у тому числі непогашений кредит - 24661,85 доларів США, несплачені проценти за користування кредитними коштами - 6410,33 доларів США, несплачена комісія - 2461,57 доларів США, пеню за прострочення сплати кредиту - 32556,31 доларів США, що в цілому складає 1041444,85 грн. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує, що встановлення плати за управління кредитом, про що зазначено у п. 1.3.2 кредитного договору, суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» та є нікчемною. Однак, зміни до Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, (ч. 4 ст. 11 закону) діють з 16 жовтня 2011 року, тобто вже після вчинення сторонами правочину. На час укладення між банком та позичальником кредитного договору встановлення плати за управління кредитом відповідало вимогам чинного законодавства України. Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-79цс14, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Як убачається з розрахунку суми заборгованості, долученого позивачем до матеріалів позову, пеня обчислена банком в іноземній валюті та перерахована по курсу станом на час здійснення розрахунку суми заборгованості. Крім того, пеня за своїм розміром перевищує суму основного боргу по кредиту на 15%. Також відповідач посилається на те, що 29 грудня 2011 року нею здійснено повне погашення суми кредитної заборгованості. Відповідно до квитанції від 29 грудня 2011 року [PERSON] сплачено 14680,61 доларів США з призначенням платежу «повне погашення кредиту». (а.с. 35) З вказаної суми грошових коштів лише 2003,80 доларів США було розподілено на погашення кредитної заборгованості. Також відповідач заявила про застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог про стягнення пені. Згідно з ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у справі N 6-116цс13. За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору вбачається, що пеня розрахована за період з січня 2014 року по січень 2015 року. Позивач звернувся до суду з позовом 07 травня 2015 року. Відтак, на час звернення позивача з позовом до суду позовна давність в частині вимог про стягнення з відповідача пені за період з січня 2014 року по травень 2014 року вже сплила. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З метою з'ясування обставин справи, які мають значення для ухвалення рішення у справі, судом було визнано обов'язковою явку представника позивача в судове засідання. Однак відповідач явку свого представника у судове засідання 01 жовтня 2015 року не забезпечив, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника, позовні вимоги підтримав, додаткових доказів та пояснень не надіслав. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач не долучив до матеріалів справи доказів звернення до позичальника з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості. Крім того, розрахунок загальної суми заборгованості, у тому числі пені за прострочення сплати кредиту, здійснений позивачем в іноземній валюті, що не відповідає наведеним вимогам закону. В частині вимог щодо стягнення пені позивачем заявлені вимоги з пропуском строку спеціальної позовної давності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору однією сумою, визначеною в національній валюті України, до якої включено основну суму кредиту, проценти, комісію та пеню, розрахунок розміру позовних вимог проводився в іноземній валюті, суд позбавлений можливості самостійно обрахувати суму заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню, на підставі доказів, наданих позивачем. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ«КБ «Надра» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором На підставі викладеного,

Outcome: dismissed