Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У червні 2015 року представник [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до суду на предмет захисту її права на спадщину за законом після батька [PERSON], який правовстановлюючі документи за життя оформити не встиг, пред'явивши позов з підстав неправильного визначення часток спадкоємців її прабаби і прадіда. Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що 15 березня 2003 року після прабаби [PERSON] відкрилася спадщина, що складалася з частки 13/100 в праві спільної власності на домоволодіння у м. Дніпропетровську по вулиці Юрія Савченко, 76, яку за відсутності заповіту фактично прийняли її чоловік [PERSON] та син [PERSON] в рівних частинах по часток кожному, бо за сина [PERSON], який помер 14 березня 2003 року, за правом представлення була закликана до спадкування її онука [PERSON], якій відповідач [PERSON] доводиться дочкою, однак належним чином таку спадщину не прийняла: заяву в нотаріальну контору не подала та у фактичне управління і володіння майном не вступила, оскільки своє постійне місце проживання в квартирі прабаби зареєструвала лише після спливу семи місяців 16 жовтня 2003 року і з прадідом [PERSON] разом мешкала лише до 2006 року, залишивши спірне житло з дитиною [PERSON] (відповідачем [PERSON]) внаслідок конфліктів на ґрунті неналежного за ним догляду на весь час до відкриття 22 листопада 2008 року спадщини після [PERSON], яку, так само, не прийняла, оскільки ні до нотаріальної контори не зверталася, ні фактично не вступала у володіння спадщиною, а фактично цю спадщину за відсутності заповіту прийняв за законом дід [PERSON], який доглядав свого батька, але документи на спадщину за життя не оформив, внаслідок чого після його смерті 14 листопада 2011 року не охоплену заповітом спадщину прийняв [PERSON], подавши 24 квітня 2012 року про це заяву до нотаріальної контори на правах сина спадкодавця, а вдова діда, [PERSON], 23 лютого 2012 року відмовилася від належної їй частки на користь онуки позивача [PERSON], яка звернулася 10 лютого 2015 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після відкриття такої 31 серпня 2014 року. Таким чином, оскільки мати спадкодавця, [PERSON], 13 лютого 2015 року заявила про відмову від спадщини на користь позивача, [PERSON] успадкувала після свого батька [PERSON] успадковану ним від її діда [PERSON] належну останньому частку 15/100 в праві власності на спільне домоволодіння по вулиці Ю.Савченко, 76, якій відповідає володіння і користування в жилому будинку в натурі квартирою № 5-а, а також успадковану тим від прабаби і прадіда [PERSON] частку 13/100 в праві власності на спільне домоволодіння по вулиці Ю.Савченко, 76, якій відповідає володіння і користування в жилому будинку в натурі квартирою № 5 площею 53,4 м2, однак позивач оформити спадщину не змогла, оскільки державний нотаріус Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] ще 21 вересня 2012 року видала на імя її троюрідної сестри, відповідача [PERSON], в порядку спадкування за свою матір [PERSON], яка померла 11 грудня 2010 року, свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] на 13/300 часток вказаного домоволодіння (зареєстроване в реєстрі за №3-1825) та після [PERSON] на 13/300 часток домоволодіння (зареєстроване в реєстрі за №3-1827), зазначивши, що спадщина, на яку видається свідоцтво, складається з частки 26/300 в праві спільної власності на вказане спірне домоволодіння, що не відповідає дійсності, оскільки мати відповідача, [PERSON], ніколи належним способом не приймала спадщини після жодного з спадкодавців, попри що виконавчий комітет Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради на підставі цих свідоцтв з порушенням порядку і процедури прийняв рішення № 16 від 18 січня 2013 року «Про призначення опікуна на 26/300 частиною буд. 76 по вул. Ю. Савченко», яким з перевищенням повноважень обовязок по збереженню і використанню 26/300 часток спірного домоволодіння поклав на [PERSON], яка за рішенням виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28 березня 2011 року призначена опікуном малолітньої [PERSON], хоч така частка ніколи останній не належала, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог [PERSON] просила суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом /ВРХ №540093, реєстр №3-1825/ від 21 вересня 2012 року, видане П?ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, на 13/300 часток буд. 76 по вул. Ю. Савченко в м. Дніпропетровську, належних на праві власності [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом /ВРХ №540094, реєстр №3-1827/ від 21 вересня 2012 року, виданого П?ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на 13/300 часток буд. 76 по вул. Ю. Савченко в м. Дніпропетровську, належних на праві власності [PERSON]; скасувати як незаконне рішення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради №16 від 18 січня 2013 року про призначення [PERSON] опікуном над 26/300 частками буд. 76 по вул. Ю. Савченко у м. Дніпропетровську, які належать на праві власності малолітній дитині-сироті [PERSON], [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 5 у домоволодінні №76 по вул. Ю. Савченко у м.\~Дніпропетровську, що становить 13/100 домоволодіння, загальною площею 53,4 кв.м., яка складається з трьох житлових кімнат 4,: кв.м., 18,5 кв.м., 7,9 кв.м., допоміжних приміщень: прихожої 4,( кв.м., сіней -8,1 кв.м., кухні 6,6 кв.м., веранди 2,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після батька [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру №5-а в домоволодінні №76 по вул. Ю. Савченка у м. Дніпропетровську, що становить 15/100 часток домоволодіння загальною площею 21,1 кв.м., яка складається з житлової кімнати 16,2 кв.м., сіней 4,( кв.м., та гаража з погрібом 21,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після батька [PERSON]; а також віднести на рахунок відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав. Представник неповнолітнього відповідача [PERSON] та її законного представника [PERSON], яка змінила прізвище з [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, заперечуючи тим, що сторони спору троюрідні сестри, кожна з яких закликана спадкоємицею в першу чергу після свого спадкодавця, успадкували спірне майно в рівних частках. Так, кожна з наймолодших спадкоємців правнучки [PERSON] та [PERSON] спадкують від найстаршого покоління спадкодавців по прямій низхідній лінії, а саме після переходу прав власності [PERSON] до [PERSON] від останнього до його синів [PERSON] та [PERSON], а потім через них до внуків: матері відповідача [PERSON] та батька позивача [PERSON]. Мати відповідача [PERSON] спадщину за свого батька [PERSON] прийняла після прабаби [PERSON], оскільки фактично вступила у володіння майном і стала проживати разом із своєю дочкою у спадковому будинку разом з прадідом [PERSON], після якого також прийняла спадщину за місцем свого проживання та реєстрації, тому [PERSON] спадщину прийняла, а її опікун [PERSON] належним чином оформила цю спадщину та після визначення її обов'язків за рішенням виконавчого комітету № 16 від 18 січня 2013 року опікувалася цим майном. Вважав, що [PERSON] після свого батька діда позивача [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, тому не прийняв його спадщину, внаслідок чого не прийняла цю спадщину і [PERSON], у зв'язку з чим нотаріус правильно визначила частки спадкового майна після [PERSON] та [PERSON], на яке видала спірні свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі чого представник відповідачів просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача, виконавчого комітету [PERSON] районної у м. Дніпрі ради, як органу опіки та піклування, в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала тим, що виконавчим комітетом 18 січня 2013 року прийнято рішення про призначення [PERSON] опікуном над належними малолітній дитині-сироті [PERSON], [INFO], на праві власності в порядку спадкування 26/300 частками будинку № 76 по вул. Ю.Савченко у м. Дніпропетровську на підставі поданих документів про призначення опікуном дитини, про оформлення спадкового майна та в інтересах дитини. Крім того, мати відповідача проживала у спадковому будинку та померла у медичному закладі охорони здоров'я, у зв'язку з чим і дитина-сирота після її смерті була взята на облік саме органом опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, тому немає підстав вважати, що [PERSON] не прийняла спадщину за свого батька [PERSON] після прабаби [PERSON] та прадіда [PERSON], а оскаржуване позивачем рішення виконкому прийняте на законних підставах і в інтересах дитини-сироти, на підставі чого просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] районної у м. Дніпрі ради позов не визнала та заперечувала тим, що спадщину і позивач, і відповідач та їх спадкодавці від попередніх спадкодавців прийняли належним чином, та частки у спадковому майні нотаріусом визначені правильно, а рішення виконкому від 18 січня 2013 року відповідає інтересах дитини-сироти [PERSON] і спрямоване на збереження майна дитини, тому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Треті особи, Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора та КП «ДМБТІ» ДОР, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про відкладення судового розгляду не клопотали, своїх представників не відрядили, КП «ДМБТІ» причин тому не повідомило, а нотаріальна контора клопотала розглянути справу в її відсутність, що згідно ст. 36 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутності вказаних осіб. Свідок [PERSON], медсестра за фахом, яка знає родину [PERSON] з 1975 року і проживала з ними по сусідству в квартирі будинку по вулиці Ю.Савченко, 76/2, у м. Дніпрі, в судовому засіданні під присягою показала на свою обізнаність з перебігом подій у цій сім'ї, членам якої по-сусідськи надавала медичну допомогу. Так, 14 березня 2003 року помер [PERSON], і не витримавши смерті сина 15 березня 2003 року померла його мати [PERSON], та наступного дня їх обох поховали. На похорон прийшла дочка [PERSON] і онука [PERSON] [PERSON] з маленькою дочкою [PERSON]. [PERSON] сказала діду [PERSON], при всіх, що буде жити разом з ним, допомагати, на що дід зрадів. Однак після похорону [PERSON] пішла і не поверталась декілька місяців, у зв'язку з чим діда забрав до себе син [PERSON], оскільки дід дуже сумував, був в пригніченому стані. Місяці через три дід повернувся до своєї частини будинку квартири № 5, тоді ж приблизно ближче до осені повернулася [PERSON] з дочкою [PERSON] та стала проживати разом з дідом, допомагати по господарству, доглядати за дідом. [PERSON] навіть просив [PERSON] влаштували її на роботу, але у неї не було паспорта, і дід, користуючись своїми пільгами як учасника бойових дій ВВВ, разом з нею відновив її паспорт, прописав у своїй хаті. Так вони жили у спокої і злагоді деякий час, проте в подальшому в першу квартиру, де з 2004 року жила сім'я Тарянських, повернувся [PERSON] та став залицятися до [PERSON], у них стали розвиватися певні стосунки. На той час [PERSON] не вживала наркотики, ходила до якогось релігійного центру, проте під тиском [PERSON] вона покинула центр, вони стали сваритися, [PERSON] став бити [PERSON] та діда і в результаті чергового конфлікту вони розійшлися, а [PERSON] у зв'язку зі стресом знову взялася за вживання наркотиків, через що занедбала господарство, залишала діда напризволяще. Приблизно в кінці 2005 року повернулася мати [PERSON], колишня дружина покійного [PERSON] Тетяна, і разом зі співмешканцем-наркоманом, стали варити в хаті наркотики, до них постійно приходити сумнівні люди, у зв'язку з чим дід почав сильно нервувати, скаржитися, просити їх покинути його дім, звертався за допомогою до сусідів. Весь цей час діда відвідував син [PERSON], носив їжу, ліки, з приводу скарг діда проводив розмови з Тетяною і [PERSON], але все було марно. У зв'язку з численними скаргами і наріканнями, в тому числі і до військкомату, Тетяна зі співмешканцем, а також [PERSON] з маленькою [PERSON] найняли вантажівку, вивезли певні речі і поїхали, після чого більше [PERSON] з дитиною вона не бачила. За дідом продовжив доглядати син [PERSON], приходив, приносив продукти, ліки, допомагали сусіди, син [PERSON] [PERSON], який проживав у другій половині будинку в квартирі № 5-А, а восени 2008 року дід помер. Коли прибирали у хаті, винесли все сміття, проте будь-яких документів на домоволодіння або інших не знайшли. Після смерті діда [PERSON] доглядав за будинком, провів каналізацію, налагодив опалення, перекрив кришу, сплатив усі борги за комунальні послуги. В 2010 році їй, [PERSON], зателефонував головний лікар чи тубдиспансера чи наркодиспансера та повідомив, що у відділенні померла [PERSON]. На похоронах [PERSON] вона присутня не була, де знаходилася її дитина [PERSON] їй не відомо. Восени 2011 року помер [PERSON], вона була присутня по похоронах. Після його смерті будинок залишився закритим, його дружина їй говорила, що не знає де поділися документи та буде вступати у спадщину у нотаріуса. В подальшому приблизно у 2012 році до квартир [PERSON] приїжджали якісь невідомі люди, як з'ясувалось нібито опікуни [PERSON], зламали двері та заявили, що мають право на цей будинок. Однак вони не стали проживати там, а заселились невідомі люди-наркомани 5-6 чоловік, які відкрито вживали наркотики, це бачили усі сусіди і вона, у зв'язку з чим постійно викликали міліцію, зверталися до органів соцзахисту, після чого будинок опечатали та виселили вказаних осіб протягом доби. В 2011 році приїжджала [PERSON], зі слів якої свідку стало відомо, що вона є опікуном [PERSON] і у них є документи на будинок. Наразі, будинок в жахливому стані, протікає стеля, підлога прогнила, стіни підлягають ремонту. [PERSON] дуже любив правнучку [PERSON], все для неї робив, бажав їй кращого, дуже переживав за неї через поведінку [PERSON] і її матері [PERSON] у зв'язку з вживанням ними наркотиків. Після смерті [PERSON] у [PERSON] почалися сильні проблеми із здоров'ям, через що його мати, [PERSON], забрала його до себе на ж/м Перемогу, де він і помер у 2014 році. [PERSON] [PERSON] проживала окремо від батька, в одному будинку з бабою [PERSON] на ж/м Перемога. Свідок [PERSON], вдова [PERSON], яка доводилася невісткою [PERSON] і [PERSON], в судовому засіданні під присягою показала суду, як 14 березня 2003 року помер її дівер [PERSON], а наступного дня її свекруха. Одразу після похорону чоловік забрав свого батька до себе в квартиру будинку у м. Дніпропетровську на вулиці Набережній Перемоги, 70/19, де той проживав разом з ними 2-3 місяці та повернувся до себе в квартиру [ADDRESS]. [PERSON] ж до нього приїхала жити онука [PERSON], дочка покійного [PERSON], разом зі своєю малолітньою дочкою [PERSON]. [PERSON], її мати [PERSON] були наркоманами, неблагополучною сім'єю. Але коли [PERSON] переїхала до діда, вона покинула наркотики та стала доглядати за дідом, вести господарство, проте це було недовго, бо після близькості з якимось чоловіком [PERSON] повернулась до наркотиків, перестала піклуватись про діда. [PERSON] став жалітись, що все занедбано, що пенсію забирають, у зв'язку з чим [PERSON] привозив йому їжу, продукти, ліки. В решті, у 2006 році [PERSON] забрала дитину і пішла. Приблизно у 2011 році, вже після смерті її чоловіка [PERSON], прийшли нібито батько [PERSON] з її дядьком Гуділіним, повибивали двері і в хату діда, і в їх хату, повиносили усі речі. В подальшому стало відомо, що у [PERSON] є опікун [PERSON], яка сказала, що на будинок має документи, однак в хаті стала жити не дитина, а невідомі особи, які вживали наркотики, через що сусіди та вони постійно викликали міліцію. [PERSON] любив, спілкувався з нею, однак Тетяну та [PERSON] не признавав, через те, що вони наркомани і можуть занапастити його та [PERSON], а покійний дівер [PERSON] та баба взагалі не спілкувались з [PERSON]. За показаннями свідка, її син [PERSON] все життя жив у батьківській хаті квартирі [ADDRESS], та прожив у цій квартирі нетривалий час і після смерті батька [PERSON], але через вкрай тяжкий стан здоровя переїхав на квартиру на вул. Набережну Перемоги, 70/19, де і помер. Спадщину не можливо було оформити повністю, оскільки [PERSON] викрала у діда усі документи. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі письмові докази, у судовому засіданні перевірив доводи позовної заяви в межах заявлених вимог і дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних мотивів. Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року, і правила\~статті 1277\~ЦК України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Судом встановлено, що в м. Дніпропетровську в домоволодінні на вулиці Юрія Савченко, 76, за встановленим порядком користування відособленими приміщеннями жилого будинку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21 вересня 1977 року, за життя, у володіння і користування була надана в натурі трикімнатна квартира № 5 загальною площею 53,4 м2, що складається з жилих кімнат площею 4,6, 18,5 і 7,9 м2 та допоміжних приміщень прихожої 4,9 м2, сіней 8,1 м2, кухні 6,6 м2, веранди 2,8 м2, які відповідали частці 16/100 у праві спільної часткової власності на жилий будинок, одержаній нею за ухвалою народного суду Кіровського району м. Дніпропетровська від 11 листопада 1963 року в порядку успадкування від своєї матері [PERSON] (т. 2 а.с. 32), внаслідок чого ця частина складної речі згідно з ст. 24 КпШС України належала до роздільного майна подружжя. В цьому ж домоволодінні по вул. Юрія Савченко, 76, [PERSON] за життя на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 14 жовтня 1977 року відповідно його частці у спільному майні, так само, у володіння і користування була надана в натурі однокімнатна квартира № 5А, що після перебудови складається з житлової кімнати площею 16,2 м2 і допоміжних сіней 4,9 м2. Корисна площа цього будинку за рішенням виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 580 від 17 липня 1998 року «Про надання права власності на житлову кімнату, тамбур, гараж та затвердження акту ідеальних частин користування в домоволодінні №\~76 по вул. Ю.Савченка» збільшилась внаслідок проведених в установленому порядку [PERSON], зокрема, за свій рахунок за згодою решти учасників спільної часткової власності на жилий будинок перебудови квартири №\~5А загальною площею 21,1 м2 та прибудови тамбуру і гаражу з льохом площею 21,7 м2, про що 24 жовтня 1997 року складено акт ідеальних часток, внаслідок чого згідно з ст.ст. 105, 119 ЦК УРСР його частка збільшилася до 15/100 (т. 1 а.с. 26-30), а частка учасника у спільній власності [PERSON] відповідно зменшилась до 13/100, зміни в чому зареєстровані КП «ДМБТІ» ДОР (т. 1 а.с. 7, в тому числі зворот). 14 березня 2003 року у віці 44 років помер [PERSON], який походив від подружжя [PERSON] і [PERSON] та проживав у м. Дніпропетровську разом з батьками в домоволодінні по вул. Ю. Савченко, 76/5, про що 20 березня 2003 року в Книзі реєстрації смертей вчинено актовий запис № 2330 та Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] МУЮ у Дніпропетровській області видано свідоцтво повторно (т. 1 а.с. 92). Від [PERSON] як батька походила донька [PERSON], але за відсутності в [PERSON] майна спадкова справа не відкривалася. 15 березня 2003 року відкрилася спадщина після [PERSON] внаслідок її смерті у віці 79 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську [PERSON] обласного управління юстиції свідоцтвом серії І-КИ № 479011 про вчинений 20 березня 2003 року актовий запис № 2333 (т. 1 а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст.\~529 ЦК УРСР за відсутності заповіту після [PERSON] до спадкування за законом в першу чергу за ст. 527 цього Кодексу закликані спадкоємцями її син [PERSON] і чоловік, який її пережив, [PERSON], в рівних частках, а також в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом померлому [PERSON], якого немає в живих на час відкриття спадщини, згідно з ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР успадковує її онука [PERSON] як дочка того, хто був би спадкоємцем. Василь та [PERSON] звернулися до П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого для того строку 13 червня 2003 року, чим прийняли спадщину після [PERSON] у спосіб, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (т. 1 а.с. 100), з приводу чого заведена спадкова справа № 316/2006. В свою чергу, на стійке переконання суду, [PERSON] згідно з п. 1 ч. 1 ст.\~549 ЦК УРСР фактично вступила в управління і володіння спадковим майном [PERSON], чим прийняла спадщину після неї, оскільки в судовому засіданні свідки підтвердили, що [PERSON] з'явилась на похорони свого батька [PERSON] і баби [PERSON], де повідомила діду [PERSON], що має намір з ним проживати разом у спадковому будинку та піклуватися про нього, а після того як [PERSON] через 2-3 місяці повернувся від сина до свого будинку до цього будинку переїхала жити і [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON], що відбулося наприкінці літа, у серпні-початку вересня 2003 року, тобто у шестимісячний строк. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що [PERSON] не прийняла спадщину, оскільки в спадковому будинку була зареєстрована лише 16 жовтня 2003 року, тобто після сплину шестимісячного строку для прийняття спадщини 15 вересня 2003 року, суд до уваги не приймає, оскільки як встановлено судом і вбачається з домової книги [PERSON] взамін втраченого отримала новий паспорт у Кіровському РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області лише 09 жовтня 2003 року та, відповідно, змогла зареєструватись з урахуванням часу проведення реєстрації 16 жовтня 2003 року, що свідчить про намір як [PERSON], так і самої його онуки належним чином оформити спадщину за правом представлення. При цьому, в судовому засіданні встановлено та підтверджено показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], що [PERSON] стала проживати у спадковому будинку ще наприкінці літа 2003 року та саме у зв'язку з втратою паспорта її дід [PERSON] допомагав в реєстрації проживання в будинку та в оформленні для цього паспорта, строк отримання якого згідно з п.п. 25, 27 Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої чинним на той час наказом МВС України № 316 від 17.08.94, складав не менше одного місяця і міг тривати до трьох місяців дії тимчасового посвідчення особи громадянина України, що свідчить про звернення до Кіровського РВ за видачею паспорта за місцем фактичного проживання не пізніше 09 вересня 2003 року, що непрямо доводить початок фактичного управління спадковим будинком до сплину шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Відповідно, спадщину після [PERSON], що складалася з володіння і користування в натурі квартирою в жилому будинку по вул. Ю.Савченко, 76/5, яка відповідала частці 13/100 в праві спільної часткової власності на домоволодіння, у належний спосіб прийняли спадкоємці першої черги: чоловік [PERSON], син [PERSON] і онука [PERSON] за правом представлення свого померлого батька [PERSON], який був би спадкоємцем як син спадкодавця, на підставі чого ця спадщина згідно з ст. 548 ЦК УРСР визнається належною їм з моменту її відкриття 15 березня 2003 року в рівних частках по , попри що жоден з спадкоємців не отримував свідоцтва про право на спадщину за законом. 22 листопада 2008 року відкрилася спадщина після [PERSON] внаслідок його смерті у віці 85 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті [PERSON] МУЮ Дніпропетровської області свідоцтвом серії І-КИ № 248652 про вчинений 25 листопада 2008 року актовий запис № 9147 (т. 1 а.с. 22). В спадковій квартирі по вул. Ю.Савченко, 76/5, на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем постійно мешкала його онука [PERSON], чиє місце проживання було зареєстроване. Доводи представника позивача про те, що [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала спільно з спадкодавцем [PERSON] і спадщину не прийняла, суд оцінює критично з огляду на відсутність відповідного рішення про визнання [PERSON] такою, яка втратила право користування житлом, із зняттям з реєстрації місця проживання, оскільки ні спадкодавець [PERSON] за життя, ні інший спадкоємець першої черги [PERSON] після відкриття спадщини вказане питання не порушували, через що за визначенням ст. 29 ЦК України [PERSON], навіть за відсутності її в житлі спадкодавцям, вважається лише тимчасово відсутньою за поважних причин із збереженням за нею житла як членом сім'ї спадкодавця. У першу чергу право на спадкування за законом після [PERSON] згідно з ст. 1261 ЦК України мав його син [PERSON], який не проживав постійно із спадкодавцем і 03 березня 2009 року відповідно до ст. 1269 ЦК України подав нотаріусу П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 86зворот). Онука спадкодавця, [PERSON], за правом представлення її померлого батька [PERSON] згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України спадкує ту частку спадщини, яка належала б останньому за законом, якби він був живим на час відкриття цієї спадщини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України за оцінкою суду зібрані докази не достатні для спростування презумпції добросовісності [PERSON] за ч. 5 ст. 12 ЦК України та факту постійного проживання онуки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в силу якого вона за ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, яка прийняла спадщину, оскільки протягом встановленого строку вона не заявила про відмову від неї. У з'ясованих обставинах спадщину після [PERSON], що складалася з частки 13/300 в праві спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Ю.Савченко, 76, у належний спосіб прийняли спадкоємці за законом першої черги: син [PERSON] і онука [PERSON] за правом представлення свого померлого батька [PERSON], який був би спадкоємцем як син спадкодавця, на підставі чого ця спадщина згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить їм з часу її відкриття 22 листопада 2008 року за ст. 1267 ЦК України в рівних частках по ?, внаслідок чого співвласники [PERSON] і [PERSON] загалом, кожен окремо, успадкували частку по 39/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння з розрахунку суми + = , якій відповідало користування в натурі ? частиною приміщень квартири № 5 спільного домоволодіння. Не зважаючи на прийняття спадщини, жоден з спадкоємців не отримував свідоцтва про право на спадщину за законом. 11 грудня 2010 року відкрилася спадщина після [PERSON] внаслідок її смерті у віці 32 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції свідоцтвом серії 1-КИ № 397805 від 17 березня 2011 року про вчинений 17 грудня 2010 року актовий запис № 8886 (т. 1 а.с. 107). Відповідно до ст.\~1261 ЦК України за відсутності заповіту після [PERSON] до спадкування за законом в першу чергу закликана спадкоємцем єдина донька [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с.92зворот), відомості про батька якої до свідоцтва про її народження внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (т. 1 а.с.142зворот), і яка на час відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 6 СК України визнається малолітньою. Малолітня [PERSON] взята на первинний облік дитини, позбавленої батьківського піклування, на підставі наказу Служби у справах дітей Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради № 49 від 31 грудня 2010 року (т. 1 а.с. 137), після чого в статусі дитини-сироти її влаштовано на повне державне забезпечення до державного закладу із збереженням за нею права користування житлом по вул. Ю.Савченко, 76/5, в м. Дніпропетровську, відповідно до рішення виконкому Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради № 72 від 18 лютого 2011 року «Про надання правового статусу та влаштування малолітньої [PERSON], [INFO], до державного закладу на повне державне забезпечення» (т. 1 а.с. 141 в тому числі зворот). Рішенням виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 189 від 28 березня 2011 року [PERSON] призначена опікуном над малолітньою [PERSON], [INFO], чиє місце проживання визначене разом з опікуном в м. Дніпропетровську на вул. Чукотська, 13 (т. 1 а.с. 193), у зв'язку з чим рішенням виконкому Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради № 158 від 25 квітня 2011 року внесено відповідні зміни до рішення № 72 від 18 лютого 2011 року (т. 1 а.с. 144). Таким чином, на основі з'ясованих обставин належить дійти висновку, що єдина малолітня спадкоємиця, відповідач [PERSON], згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, яка прийняла спадщину за законом після матері [PERSON], що відповідно до ст. 1221 ЦК України відкрилася за місцем знаходження належного спадкодавцю за життя нерухомого майна у вигляді ? частини приміщень спірної квартири №\~5, які відповідали частці 39/600 у праві спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Ю.Савченко, 76. 14 листопада 2011 року відкрилася спадщина після [PERSON] внаслідок його смерті у віці 67 років, що засвідчено Відділом реєстрації смерті [PERSON] МУЮ у Дніпропетровської області свідоцтвом серії 1-КИ № 436476 про вчинений 22 листопада 2011 року актовий запис № 7980 (т. 1 а.с. 25). В неохопленій заповітом частині після [PERSON] до спадкування за законом в першу чергу за ст. 1261 ЦК України закликані спадкоємцями його дружина [PERSON], яка пережила спадкодавця і заявила про відмову від прийняття спадщини за законом після покійного чоловіка (т. 1 а.с. 78зворот), а також його син [PERSON], який 24 квітня 2012 року відповідно до ст. 1269 ЦК України подав нотаріусу Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно, спадщину після [PERSON], що складалася з частки 129/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння по вул. Ю.Савченко, 76, з розрахунку суми часток + = , у належний спосіб прийняв спадкоємець за законом першої черги, на підставі чого ця спадщина згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України належить йому з часу її відкриття 14 листопада 2011 року. 31 серпня 2014 року відкрилася спадщина після [PERSON] внаслідок його смерті, що 20 січня 2015 року засвідчено Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції свідоцтвом серії І-КИ № 618976 про вчинений 09 вересня 2014 року актовий запис за № 6334 (т. 1 а.с. 70 зворот). Згідно з ст. 1261 ЦК України до спадкування за законом після [PERSON] у першу чергу закликані спадкоємцями його мати [PERSON] і єдина його дочка [PERSON], [INFO], яка 10 лютого 2015 року відповідно до ст. 1269 ЦК України подала до П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 69). В свою чергу мати спадкодавця 13 лютого 2015 року згідно з ст. 1274 ЦК України заявила про відмову від належної їй частки у спадщині за законом на користь онуки [PERSON] (т. 1 а.с. 70). Таким чином, знайшли своє підтвердження доказами доводи сторін в частині прийняття позивачем [PERSON] за законом спадщини після [PERSON], що складається з володіння і користування в натурі квартирою № 5А та ? частиною приміщень квартири №\~5 в жилому будинку по вул.\~Ю.Савченко, 76, які відповідають частці 129/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння, належні їй з часу відкриття спадщини 31 серпня 2014 року. Суд в питанні способу правового захисту відповідно до ст. 4 ЦПК України виходить з того, що за чинним ЦК України набуття права власності на нерухому річ в порядку спадкування, як універсального правонаступництва, обумовлено дотриманням ряду формальностей і потребує публічного підтвердження відповідно до ст. 182 ЦК України через державну реєстрацію права на спадщину, що за ст.\~1297 цього Кодексу оформлюється відповідним свідоцтвом нотаріуса, до видачі якого існують спадкові правовідносини. Звідси, предметом захисту позивачем визначене право на спадщину, усунення сумнівів в якому вимагає розвязання цього спору між спадкоємцями, які питання поділ спадщини не порушували. До складу спадщини, яку прийняли і позивач, і відповідач, відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України належить не право одноосібної власності на жилий будинок чи квартиру в будинку як виділену в натурі із спільного майна окрему річ, а визначена частка у праві спільної сумісної власності на домоволодіння згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України на загальних підставах за ст. 361 цього Кодексу без її виділу в натурі, чому відповідає частина спільної складної речі,\~надана спадкодавцю за життя в натурі у володіння та користування за встановленим домовленістю співвласників порядком. З цих мотивів належить обмежитися визнанням за позивачем успадкованої нею частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння з відповідною їй за узгодженим співвласниками порядком користування частиною спільного майна в натурі, відмовивши у визнанні права одноосібної власності на трикімнатну та однокімнатну квартири в жилому будинку спірного домоволодіння, оскільки такі за життя спадкодавців згідно з ст. 364 ЦК України окремими речами в натурі не виділялися. Згідно з ст.ст. 1, 34, 66, 68 Закону України «Про нотаріат» у безспірному порядку посвідчується набуття права на спадщину, у звязку з чим нотаріус вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину, для чого під час нотаріального процесу встановлює час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Проте, 21 вересня 2012 року за заявою опікуна державний нотаріус П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] із вчиненням запису в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1825 видала свідоцтво про право на спадщину [PERSON] за законом правнучці [PERSON] на 13/300 часток домоволодіння по вул. Ю. Савченко, 76, у м. Дніпропетровську за правом представлення матері [PERSON], яка прийняла, але не оформила спадкових прав після свого батька [PERSON] сина [PERSON], зазначивши, що свідоцтво про право на спадщину на 26/300 часток вказаного домоволодіння іншими спадкоємцям чоловіку [PERSON] і сину [PERSON] ще не видано (т. 1 а.с.\~121). [PERSON], це свідоцтво про право на спадщину за законом у встановлених судом обставинах визначення частки спадщини, що відкрилася, спадкоємців та їх черги, а також частки спадкоємця, якому видане свідоцтво та частки, на яку свідоцтва не видавались, помилок не містить, що виключає задоволення позову в цій частині. Також, 21 вересня 2012 року за заявою опікуна державний нотаріус П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] із вчиненням запису в реєстрі нотаріальних дій за № 3-1827 видала свідоцтво про право на спадщину [PERSON] за законом правнучці [PERSON] також на 13/300 часток домоволодіння по вул. Ю.Савченко, 76, у м. Дніпропетровську за правом представлення матері [PERSON], яка прийняла, але не оформила спадкових прав після свого батька [PERSON] сина [PERSON], зазначивши, що свідоцтво про право на спадщину на інші 13/300 часток вказаного домоволодіння спадкоємцю сину спадкодавця [PERSON] ще не видано. Свідоцтво про право на спадщину в судовій практиці застосування ст. 1301 ЦК України може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносячи до таких підстав, серед іншого, поряд з визнанням відмови від спадщини недійсною також порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Суд відповідно до ст. 213 ЦПК України на основі встановлених обставин, які знайшли своє підтвердження зібраними сторонами доказами, дослідженими в судовому засіданні з оцінкою, кожного окремо, на предмет належності, допустимості та в їх сукупності на достатність і логічний взаємозв'язок, дійшов стійкого внутрішнього переконання у безпідставній видачі відповідачу державним нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом після прадіда, оскільки вона має право не на всю спадщину прадіда, яка в цілому складається з частки 13/300 у спільному домоволодінні, а лише на половину від неї, яка дорівнює частці 13/600 в цьому домоволодінні, чим порушені права позивача як спадкоємця, на підставі чого таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним в частині розміру успадкованої частки в праві спільної власності, що недійсність свідоцтва, в цілому, тягти не може. Використання нотаріусом у свідоцтвах дефініції представництва замість спадкування за правом представлення, на глибоке переконання суду, складає мовну помилку в перекладі, а помилки нотаріуса в формальному посиланні на норми матеріального права безспірність засвідчених ними фактів спадкування відповідачем за законом по прямій висхідній лінії своєї матері за правом представлення діда під сумнів не поставили, з огляду на що доводи сторони позивача з цього приводу суд відхиляє. Також судом встановлено, що виконавчий комітет Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, здійснюючи відповідно до ст. 56 ЦК України функції органу опіки та піклування, 18 січня 2013 року прийняв рішення № 16 про призначення [PERSON] опікуном над 26/300 частиною будинку по вулиці Ю.Савченка, 76, у м. Дніпропетровську, як належною малолітній дитині-сироті [PERSON], поклавши на опікуна обов'язок по збереженню і використанню цього майна (т. 1 а.с. 189-190), після чого опікун 09 квітня 2013 року зареєструвала місце постійного проживання малолітньої [PERSON] в квартирі будинку по вул. Ю.Савченка, 76/5, у м. Дніпропетровську, що підтверджено довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 10 липня 2015 року (т. 1 а.с. 60). Разом з тим, за місцезнаходженням майна органом опіки та піклування відповідно до ст. 74 ЦК України встановлюється опіка над майном, що знаходиться в іншій місцевості і належить малолітній дитині, якщо тільки цим майном підопічного не управляє опікун або з дозволу органу опіки та піклування таке майно, яке потребує постійного управління, не передане за договором в управління іншій особі за ч. 4 ст.\~72 ЦК України. З огляду на це за п. 58 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого чинною на час прийняття спірного рішення постановою Кабміну України №\~866 від\~24 вересня 2008\~року, рішення про встановлення опіки над майном дитини-сироти приймається за наявності заяви опікуна (піклувальника) дитини про відмову бути опікуном над майном дитини,\~а за п. 63 цього Порядку виконавчий орган районної у місті ради за місцем походження дитини призначає особу, яка буде представляти інтереси дитини на час здійснення права на спадкування. Враховуючи, що спірне рішення виконавчий орган районної у місті ради за місцем знаходження майна прийняв вже після закінчення строку здійснення права на спадкування, передбаченого в ст. 1270 ЦК України, а опікуном над майном призначено опікуна малолітньої спадкоємиці, що свідчить про відсутність відмови управляти спадковим майном з боку безпосередньо опікуна дитини, таке рішення прийняте лише для форми за відсутності до того достатніх правових підстав, тобто незаконно, оскільки для малолітньої спадкоємиці місце її походження за визначенням в ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» збігається з місцем знаходження спадкового майна, через що простий факт проживання спадкоємиці з опікуном в іншому районі в місті не свідчить про знаходження її майна в іншій місцевості з потребою вжиття додаткових заходів окремо від здійснення опікуном дитини-сироти своїх прав та виконання ним своїх обов'язків за ст. 67 ЦК України. Крім того, у з'ясованих обставинах орган опіки та піклування неправильно визначив об'єкт, над яким мала б встановлюватися опіка, бо йдеться про частку в спільному майні з визначеною ідеальною часткою, і з загальної неоформленої спадщини після прабаби і діда позивача у складі частки 28/100 чи 168/600 в праві спільної часткової власності на домоволодіння ним віднесена до успадкованої відповідачем частка 26/300 чи 52/600 замість дійсної частки 39/600, чим визначено заінтересованість позивача за ст. 15 ЦК України. Враховуючи визнання по суду видане відповідачу нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним в частині складу спадщини, інтереси позивача, як спадкоємця, в належності їй спадщини в натурі згідно з ст. 1268 ЦК України мають бути захищені згідно з ч. 1 ст. 21 цього Кодексу у спосіб скасування рішення органу опіку та піклування, визнаного незаконним, без чого захист прав позивача за ч. 2 ст. 16 ЦК України не буде ефективним. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить розподілити пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial