Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

У червні 2016 року позивачка, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON], про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 28.01.2003 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Зареєстрованим місцем проживання дітей є [ADDRESS]. Сімейне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з тим, що сторони різні за характером люди з різними поглядами на подружнє життя, через що в сімї постійно виникали непорозуміння та сварки. Позивачка зазначила, що на даний час сторони не проживають разом. Шлюбні, сімейні стосунки фактично припинені. Діти на даний час проживають за адресою: [INFO]. Тому, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], та доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову. В судове засідання позивачка та її представник зявилися. Позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання також зявилися. Позовні вимоги не визнали. Проти задоволення позову заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, заслухавши осіб, які брали участь у справі вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстрований шлюб у виконкомі Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 1 від 28.01.2003 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно довідки виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.07.2016 року № 1795, діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за місцем проживання батька [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Також факт реєстрації та проживання дітей за адресою: [ADDRESS], підтверджується довідкою виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.07.2016 року № 1796. Крім того, згідно акту депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON], від 01.08.2016 року діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за вказаною вище адресою проживають з моменту народження по теперішній час. Отже, з огляду на викладене, враховуючи те, що до суду з вимогами щодо сплати аліментів вправі звернутися той з батьків з ким проживають діти, а також те, що позивачкою не надано докази того, що діти перебувають лише на її утриманні та, що відповідачка не надає матеріальної допомоги, суд приходить до висновку, що всупереч ст. 60 ЦПК України, позивачка не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed