Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») пеню, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі - 269 136 грн. за період з 01 по 30 червня 2019 року. В обґрунтування вимог зазначається, що є дочкою, спадкоємцем та правонаступником прав й обов`язків померлої [PERSON] , яка за життя 12 квітня 2010 року уклала договір із публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» № SAMDN47000710126158 про банківський строковий вклад (депозит). За умовами договору [PERSON] внесла до банку грошові кошти у загальній сумі - 11 200 доларів США 00 центів, у подальшому звернулася із заявою про розірвання договору та повернення коштів. Разом з тим, всупереч умовам договору відповідач вклад та нараховані проценти не повернув. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року стягнуто із ПАТ «КБ «ПриватБанк» кошти за договором банківського вкладу в розмірі - 11 200 доларів США 00 центів. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року залишено без змін. Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2019 року [PERSON] визнано правонаступником всіх прав та обов`язків [PERSON] , померлої [INFO] за договором № SAMDN47000710126158 про банківський строковий вклад (депозит) від 12 квітня 2010 року; замінено сторону у виконавчому провадженні № 52944396, відкритим за виконавчим листом у цивільній справі № 589/5061/15-ц, виданим Шостинським міськрайонним судом Сумської області 21 жовтня 2016 року із стягувача [PERSON] на [PERSON] . Не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином, покладені на нього зобов`язання та позбавив можливості користуватися належним йому майном. За таких обставин, позивач має право на стягнення із відповідача пені, що передбачена положеннями частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто у розмірі 3 % від вартості роботи за кожен день прострочення. Загальний розмір пені за період з 01 по 30 червня 2019 року включно складає - 269 136 грн. 00 коп. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (суддя Селезньова Т.В.). 09 липня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2021 року прийнято до провадження цивільну справу № 361/3690/20 (суддя Василишин В.О.). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. 20 квітня 2021 року її представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд даної справи без його участі. Відповідач АТ «КБ «ПриватБанк» у судове засідання представника не направив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. 11 січня 2021 року та 12 березня 2021 року від представників відповідача до суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі № 320/5115/17 та наведення правових висновків, які повинні забезпечувати єдність позицій судів у вирішенні питання щодо принципу обчислення пені, визначення бази для її нарахування за частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з підстав зайнятості представника у іншому судовому процесі. Згідно із частиною четвертою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі повторно неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDN47000710126158 (вклад «Копилка») про банківський строковий вклад, за умовами якого [PERSON] передала банку, а останній прийняв на зберігання депозит у сумі - 3 000 доларів США 00 центів, який з урахуванням внесених коштів за 2011-2012 роки зріс до загальної суми 11 200 доларів США 00 центів. Вказаний договір банківського вкладу укладено у Київському відділенні ПАТ «КБ «ПриватБанк». 05 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до голови правління ПАТ «КБ «ПриватБанк» із заявою про дострокове розірвання договору та повернення коштів. Як встановлено із матеріалів справи ПАТ «КБ «ПриватБанк» кошти за договором банківського вкладу не повернув, не виконавши таким чином взяте на себе зобов`язання. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року та Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року, стягнуто із ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] кошти за договором банківського вкладу у розмірі - 11 200 доларів США 00 центів та вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2019 року [PERSON] визнано правонаступником всіх прав та обов`язків [PERSON] , померлої [INFO] за договором № SAMDN47000710126158 про банківський строковий вклад (депозит) від 12 квітня 2010 року; замінено сторону у виконавчому провадженні № 52944396, відкритому за виконавчим листом у цивільній справі № 589/5061/15-ц, виданому Шостинським міськрайонним судом Сумської області 21 жовтня 2016 року із стягувача [PERSON] на [PERSON] . Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 березня 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні із [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року, стягнуто із АТ «КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню за договором банківського вкладу від 12 квітня 2010 року № SAMDN47000710126158 у розмірі - 273 952 грн. 00 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої та третьої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень частин другої та третьої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 1058 ЦК України визначено, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, у даному випадку наявні правові підстави для нарахування та стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) висловила правову позицію щодо стягнення пені та зазначила, що відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові дійшла висновків щодо стягнення з банку пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за прострочення зобов`язання з видачі клієнтові належних йому за договором банківського рахунку, яка обраховується від суми утримуваних банком коштів. Аналогічні висновки про те, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені у розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі викладено у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі № 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року у справі № 757/53464/18 (провадження № 61-14248св19), від 15 квітня 2020 року у справі № 756/14910/16-ц (провадження № 61-14561св19). Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц. Звертаючись до суду з даним позовом у червні 2020 року, позивач просила стягнути із відповідача на свою користь пеню у розмірі - 269 136 грн. 00 коп. за період з 01 по 30 червня 2019 року, так як банк прострочив виконання зобов`язання із видачі [PERSON] належних їй за договором банківського вкладу коштів у розмірі - 11 200 доларів США 00 центів. Наданий стороною позивача розрахунок пені, суд приймає за основу, так як він проведений із урахуванням положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач не спростував поданий розрахунок пені та не подав контррозрахунку. З огляду на обставини даної конкретної справи, ураховуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів», умови укладеного договору депозиту та його розмір, суд вважає, що розмір пені заявлений позивачем до стягнення за період з 01 по 30 червня 2019 року значно перевищує розмір збитків, отже наявні підстави для зменшення розміру неустойки, нарахованої у сумі 269 136 грн. 00 коп. Стягнення з відповідача на користь позивача пені за один місяць у розмірі близькому до суми простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Ураховуючи викладене, завдання цивільного судочинства та виходячи із засад справедливості, суд дійшов висновку про зменшення пені до 53 827 грн. 20 коп., що складає 20 % від розміру заявлених вимог, що на думку суду відповідатиме принципам пропорційності та розумності у цивільному судочинстві. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп., ставка якого актуальна на час звернення позивача до суду із даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: partial