Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У червні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Голос.Юа», треті особи: власник телеканалу Еспрессо TV - ТОВ «Голдберри», [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, просила: - визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену ТОВ «Голос.Юа» в мережі Інтернет [INFO] року о 21:15 на веб-сайті [INFO] за адресою в мережі Інтернет: [INFO] , а саме: « [INFO]», «[INFO]», «[INFO]». - зобов`язати ТОВ «Голос.Юа» спростувати недостовірну інформацію, поширену про [PERSON] у статті під назвою « [INFO] », розміщену за адресою в мережі Інтернет: [INFO] шляхом розміщення на веб-сайті [INFO] вступної та резолютивної частини рішення суду під заголовком «Спростування». Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана інформація містить недостовірні відомості, які ганьблять ділову репутацію позивача. Крім того, поширена інформація носить стверджувальний характер та є негативною, оскільки створює негативну соціальну оцінку в очах оточуючих про позивача. Ухвалою суду від 12.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 30.08.2019 року (а.с. 84). Ухвалою суду від 30.08.2019 року залучено у справі в якості третіх осіб власника телеканалу Еспрессо TV - ТОВ « Голдберри » та журналіста вказаного телеканалу [PERSON] (а.с.90). Ухвалою суду від 25.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2020 року (а.с. 99). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач ТОВ «Голос.Юа» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомляний належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Тому, суд розглянув справу у відсутність відповідача та третіх осіб, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як вбачається зі змісту ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму ВСУ) позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що [INFO] о 21 год. 15 хв. на веб-сайті [INFO] за адресою в мережі Інтернет [INFO] ТОВ «Голос.Юа» з посиланням на інтерв`ю журналіста Еспрессо TV [PERSON] було опубліковано статтю під заголовком « [INFO]», в якій, серед іншого, була поширена інформація наступного змісту (мовою оригіналу - російською): «...[INFO]», «[INFO]...» Факт поширення зазначеної інформації відповідачем підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які беруться судом до уваги як належні та допустимі, у тому числі експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 05.04.2019 року № 101/2019-ЕВ-ЦК, виготовленим Центром компетенції «Український центр підтримки номерів і адрес», та довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 05.04.2019 року № 139/2019-Д-ЦК (а.с. 19-20, 27-51). Даних та доказів на спростування факту поширення вищевказаної інформації суду сторонами відповідачем не надано. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Суд погоджується з тим, що поширена відносно позивача інформація має негативний характер, оскільки автор вказує на вчинення позивачем протиправних дій, зокрема, остання призначена курирувати побудову по всій Україні «сіток» для скупки голосів на користь Юлії Тимошенко . Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним судом України у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17. Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Проаналізувавши інформацію, наведену у спірній публікації, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, суд дійшов висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження. Про характер поширеної відносно позивача інформації як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій (дифамаційні обвинувачення), а саме: «[INFO]» та «[INFO]». Дані вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатись оціночними судженнями. Згідно з висновком експерта № 056/137, складеного 15.05.2019 року експертом, директором Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України Ажнюк Б.М. (а.с.52-83), який має вищу філологічну освіту, є доктором філологічних наук, професором, загальний стаж наукової роботи 37 років, яку суд бере як належний, допустимий та достовірний доказ, оскільки останнє не спростовано відповідачем, по поставленим питанням результати експертизи стисло підсумовані у формі відповідей, а саме: -заголовок публікації « [INFO]», оприлюдненої в мережі Інтернет (режим доступу [INFO] ) містить негативну інформацію про депутата Київради [PERSON] такого змісту: [PERSON] причетна до створення мережі, призначенням якої є підкуп виборців в інтересах певної особи. Висловлення «[INFO]» містить негативну інформацію про депутата Київради [PERSON] такого змісту: [PERSON] причетна до створення мережі, призначенням якої є підкуп виборців в інтересах певної особи. Висловлення «[INFO]» містить негативну інформацію про депутата Київради [PERSON] такого змісту: [PERSON] отримала завдання опікуватися створенням мережі, призначеної для підкупу виборців в інтересах певної особи. -Висловлення, зазначені в питанні 1-2, містять негативну інформацію про депутата Київради [PERSON] виражену у формі твердження. -Усі висловлення, зазначені в питаннях 1-2, містять інформацію, яка може бути принизливою для честі та гідності депутата Київради [PERSON] і завдати шкоди її діловій репутації. Крім того, суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, в даному випадку на ТОВ «Голос.Юа», який в підтвердження правдивості та достовірності своєї статті під заголовком « [INFO]» не надав суду жодного належного доказу. На підставі всебічної та повної оцінки доказів в їх сукупності та кожного доказу окремо суд дійшов висновку, що відповідачем була поширена недостовірна інформація про позивача, внаслідок чого порушені його немайнові права на повагу до честі та гідності. Відповідно до ст. 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Згідно зі ст. 32 Конституції України судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про пресу» та положень іншого відповідного законодавства може зобов`язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача не пізніше місяця з часу набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті [INFO] резолютивної частини цього рішення суду та текст спростування повинен бути розміщений під назвою « [INFO] інформації, викладеної в статті на веб-сайті [INFO] за адресою в мережі Інтернет [INFO] ТОВ «Голос.Юа» з посиланням на інтерв`ю журналіста Еспрессо TV [PERSON] , під заголовком « [INFO]» у тому ж самому розділі і таким самим шрифтом, що спростована інформація. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 536 грн. 80 коп.

Outcome: approved