overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

У червні 2015р. заявник звернувся до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на те, що 27.12.2014 року померла його мати [PERSON], про що виконавчим комітетом Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області видано свідоцтво про смерть, актовий запис № 14. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина земельна ділянка площею 7,74 га, яка розташована в Червоній сільській раді Великобілозерського району Запорізької області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку на імя [PERSON], який виданий на підставі розпорядження голови Великобілозерської районної адміністрації від 17.04. 2003 року за № 148. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.05.267.00352. [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO] на випадок свої смерті зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого з її майна, де б воно не було і з чого б воно не складалось, що буде належати їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, а саме належну їй вказану земельну ділянку площею 7.74 га у межах згідно з планом, що розташована на території Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області заповідала заявнику. Вказаний заповіт був посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, реєстрований номер 96. Цей заповіт не був скасований та не був замінений новим. Крім нього, спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є сестра заявника - [PERSON]. Після смерті матері заявник звернувся до Енергодарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, проте Свідоцтво про право власності на спадщину, що залишилась після смерті матері він отримати не має можливості через те, що існують розбіжності у написанні прізвищ заявника [PERSON] та спадкодавця [PERSON] Спору щодо майна, яке залишилось після смерті [PERSON] між заявником та його сестрою [PERSON] не має. Далі заявник вказав, що факт родинних відносин між ним та його померлою матірю підтверджується: довідкою Червоної сільської ради Великобілозерського району Запорізької області, яка видана на його імя та в якій вказано, що [PERSON], [INFO], який проживає [INFO] був зареєстрований та проживав в [INFO] з 1976 року по 20.09. 1990 року, у цей період за цією адресою з [PERSON] проживала його мати - [PERSON]; Свідоцтвом про його народження, в якому на російській мові вказано, що його мати «Банник Раиса Викторовна», Свідоцтвом про шлюб його батьків, яке також видано російською мовою та в якому вказано, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Банник». Заявник просить суд встановити факт родинних відносин, а саме той факт, що померла 27.12.2014р. [PERSON] є його матір'ю. Заявник та заінтересовані особи в судове засідання не зявились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У червні 2015 р. заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просить визнати недієздатною [PERSON], [INFO], посилаючись на ті підстави, що з 11.02.2003 р. [PERSON] проживає у психоневрологічному інтернаті та відповідно до висновку медичної соціальної експертної комісії визнана інвалідом загального захворювання, оскільки вона хворіє на психічну хворобу, знаходиться на повному державному забезпеченні та за нею здійснює догляд інтернат згідно ст. 66 ЦК України. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у заяві. Заінтересована особа у судовому засіданні проти заяви не заперечувала. Прокурор у судовому засіданні стосовно визнання [PERSON] недієздатною не заперечував. Суд, вислухавши пояснення заявника, та заінтересованої особи, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], [INFO], проживає у психоневрологічному інтернаті з 11.02.2003 р. у зв'язку вадами розумового розвитку та психічного розладу, потребує стороннього догляду, визнана інвалідом загального захворювання, оскільки хворіє на психічну хворобу (а.с.4-6). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №794 від 16.09.2015 р. у теперішній час [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом (F07.9 - згідно з МКХ-10). За своїми психічним станом у теперішній час [PERSON] нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею опіки (а.с.21, 22). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

У червні 2015 р. заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просить визнати недієздатною [PERSON], [INFO], посилаючись на ті підстави, що з 11.02.2003 р. [PERSON] проживає у психоневрологічному інтернаті та відповідно до висновку медичної соціальної експертної комісії визнана інвалідом загального захворювання, оскільки вона хворіє на психічну хворобу, знаходиться на повному державному забезпеченні та за нею здійснює догляд інтернат згідно ст. 66 ЦК України. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у заяві. Заінтересована особа у судовому засіданні проти заяви не заперечувала. Прокурор у судовому засіданні стосовно визнання [PERSON] недієздатною не заперечував. Суд, вислухавши пояснення заявника, та заінтересованої особи, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], [INFO], проживає у психоневрологічному інтернаті з 11.02.2003 р. у зв'язку вадами розумового розвитку та психічного розладу, потребує стороннього догляду, визнана інвалідом загального захворювання, оскільки хворіє на психічну хворобу (а.с.4-6). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №798 від 16.09.2015 р. у теперішній час [PERSON], страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01 - згідно з МКХ-10). За своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею опіки (а.с.21, 22). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У червні 2015 р. заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просить визнати недієздатною [PERSON], [INFO], посилаючись на ті підстави, що з 13.09.1972 р. [PERSON] проживає у психоневрологічному інтернаті та відповідно до висновку медичної соціальної експертної комісії визнана інвалідом загального захворювання, оскільки вона хворіє на психічну хворобу, знаходиться на повному державному забезпеченні та за нею здійснює догляд інтернат згідно ст. 66 ЦК України. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у заяві. Заінтересована особа у судовому засіданні проти заяви не заперечувала. Прокурор у судовому засіданні стосовно визнання [PERSON] недієздатною не заперечував. Суд, вислухавши пояснення заявника, та заінтересованої особи, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], [INFO], проживає у психоневрологічному інтернаті з 13.09.1972 р. у зв'язку вадами розумового розвитку та психічного розладу, потребує стороннього догляду, визнана інвалідом загального захворювання, оскільки хворіє на психічну хворобу (а.с.4-6). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №800 від 16.09.2015 р. у теперішній час [PERSON], страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Помірної розумової відсталості (F71 - згідно з МКХ-10). За своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею опіки (а.с.21, 22). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання її недієздатною. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У червні 2015 р. заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просить визнати недієздатною [PERSON], [INFO], посилаючись на ті підстави, що з 20.02.1989 р. [PERSON] проживає у психоневрологічному інтернаті та відповідно до висновку медичної соціальної експертної комісії визнана інвалідом загального захворювання, оскільки вона хворіє на психічну хворобу, знаходиться на повному державному забезпеченні та за нею здійснює догляд інтернат згідно ст. 66 ЦК України. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у заяві. Заінтересована особа у судовому засіданні проти заяви не заперечувала. Прокурор у судовому засіданні стосовно визнання [PERSON] недієздатною не заперечував. Суд, вислухавши пояснення заявника, та заінтересованої особи, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], [INFO], проживає у психоневрологічному інтернаті з 20.02.1989 р. у зв'язку вадами розумового розвитку та психічного розладу, потребує стороннього догляду, визнана інвалідом загального захворювання, оскільки хворіє на психічну хворобу (а.с.4-6). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №800 від 16.09.2015 р. у теперішній час [PERSON], страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості (F71 - згідно з МКХ-10). За своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею опіки (а.с.23, 24). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання її недієздатною. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У червні 2015 р. заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просить визнати недієздатною [PERSON], [INFO], посилаючись на ті підстави, що з 25.02.2003 р. [PERSON] проживає у психоневрологічному інтернаті та відповідно до висновку медичної соціальної експертної комісії визнана інвалідом загального захворювання, оскільки вона хворіє на психічну хворобу, знаходиться на повному державному забезпеченні та за нею здійснює догляд інтернат згідно ст. 66 ЦК України. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у заяві. Заінтересована особа у судовому засіданні проти заяви не заперечувала. Прокурор у судовому засіданні стосовно визнання [PERSON] недієздатною не заперечував. Суд, вислухавши пояснення заявника, та заінтересованої особи, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], [INFO], проживає у психоневрологічному інтернаті з 25.02.2003 р. у зв'язку вадами розумового розвитку та психічного розладу, потребує стороннього догляду, визнана інвалідом загального захворювання, оскільки хворіє на психічну хворобу (а.с.4-6). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №799 від 16.09.2015 р. у теперішній час [PERSON], страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості (F71 - згідно з МКХ-10). За своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею опіки (а.с.20, 21). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання її недієздатною. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

У червні 2015 р. заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просить визнати недієздатною [PERSON], [INFO], посилаючись на ті підстави, що з 30.11.1990 р. [PERSON] проживає у психоневрологічному інтернаті та відповідно до висновку медичної соціальної експертної комісії визнана інвалідом загального захворювання, оскільки вона хворіє на психічну хворобу, знаходиться на повному державному забезпеченні та за нею здійснює догляд інтернат згідно ст. 66 ЦК України. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у заяві. Заінтересована особа у судовому засіданні проти заяви не заперечувала. Прокурор у судовому засіданні стосовно визнання [PERSON] недієздатною не заперечував. Суд, вислухавши пояснення заявника, та заінтересованої особи, висновок прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Як встановлено в судовому засіданні, що [PERSON], [INFO], проживає у психоневрологічному інтернаті з 30.11.1990 р. у зв'язку вадами розумового розвитку та психічного розладу, потребує стороннього догляду, визнана інвалідом загального захворювання, оскільки хворіє на психічну хворобу (а.с.4, 5). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №795 від 16.09.2015 р. у теперішній час [PERSON], страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Помірної розумової відсталості (F71 - згідно з МКХ-10). За своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує встановлення над нею опіки (а.с.20, 21). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання її недієздатною. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

У червні 2015р. заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин зі своєю померлою матірю [PERSON], посилаючись на розбіжність прізвища останньої в свідоцтвах про його народження і про смерть матері, як перешкоду в оформлені правовстановлюючих документів на спадщину. У судовому засіданні заявник вимогу підтримав. Заінтересована особа - Доманівська державна нотаріальна контора надіслала до суду інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про смерть, 14 березня 2015р. у с.Прибужжя Доманівського району Миколаївської області померла [PERSON] у віці 87 років. Померла [PERSON] була власником земельної ділянки площею 11,57га на території Прибузької сільради Доманівського району Миколаївської області, що підтверджено державним актом від 14.02.2002р. Дане майно померла заповідала в рівних долях [PERSON] та [PERSON], що слідує з копії заповіту, засвідченого 30.07.2003р. секретарем Прибузької сільради Доманівського району Миколаївської області. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та листа нотаріуса від 25.08.2015р. слідує, що за зверненням заявника заведена спадкова справа після смерті [PERSON]; заявнику запропоновано підтвердити у суді родинні відносини з померлою. Згідно копій свідоцтва про народження, оформленого у грудні 1957р. російською мовою, заявник [PERSON] народився 26.11.1957р. у с.Прибужжя Доманівського району Миколаївської області у батька [PERSON] і мати [PERSON]. Твердження про родинний зв'язок заявника і померлої доводиться поясненнями заявника та сукупністю документів померлої, наданих заявником. Виходячи з наведених даних, пояснень заявника, наданих документів, суд визнає достовірним той факт, що померла [PERSON] була заявнику матірю, вказувалася в свідоцтві про його народження російською як «[PERSON]П.». Оскільки даний факт має для заявника правове значення, його підтвердження необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину, то він має бути встановлений судовим рішенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

У червні 2015р. заявники - подружжя [PERSON] звернулись до суду із заявою, в якій просять винести рішення про усиновлення ними малолітньої [PERSON], [INFO]. народження, та внести відповідні зміни до актового запису про її народження, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що власних дітей не мають, а тому бажають усиновити дитину; з обраною дитиною, її долею та станом здоров'я вони знайомі та мають для її усиновлення позитивні висновки компетентних органів. У судовому засіданні заявники вимоги підтримали, представник заінтересованої особи - обґрунтованість вимог підтвердив, вважає, що усиновлення в повній мірі відповідає найвищим інтересам дитини. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд виходить з наступного. За положеннями ст.207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина; усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO].н., має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, за розпорядженням Казанківської районної державної адміністрації від 17.02.2015р. №37-р; з 28.01.2015р. подружжя [PERSON] перебувають на обліку в Службі у справах дітей виконкому Миколаївської міської ради в якості кандидатів в усиновлювачі; над малолітньою дитиною встановлено опіку та призначено заявника [PERSON] її опікуном, згідно розпорядження Казанківської районної державної адміністрації від 23.04.2015р. №99-р. Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 13.05.2015р. за позовом органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Казанківської селищної ради Миколаївської області [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно її неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO].народження. Заявники [PERSON], [PERSON] є громадянами України, перебувають у шлюбі з 02.07.1994р., від якого власних дітей не мають; проживають у [ADDRESS]; мають постійну роботу та стабільний заробіток. Згідно з актом обстеження умов проживання, житлово-побутові умови сім'ї заявників відповідають санітарним нормам. Висновком служби у справах дітей Миколаївської міської ради від 28.02.2015р. №72/22.03-05/02 визнано, що заявники можуть бути усиновителями. Згідно з висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12.06.2015р. №1352/02.02.01 -22/22/14/15 усиновлення малолітньої [PERSON], [INFO].н., громадянами [PERSON], [PERSON] є доцільним і відповідає найвищим інтересам дитини. Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявники дієздатні, фізично і психічно здорові, матеріально забезпечені, мають постійну роботу та стабільний заробіток, бажають і мають можливість займатися вихованням усиновленої дитини, щоб дати їй належну освіту та зробити її життя щасливим і повноцінним. А відтак, заяву слід задовольнити. Перешкод для цього судом не встановлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

У червні 2015 р. заявниця звернулася до суду із заявою про визнання її чоловіка [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім, посилаючись на те, що останній раз вона його бачила 15.12.1994 р. коли він знімався з обліку із останнього місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Заявниця зверталася до УПФ України у Святошинському районі м. Києва для отримання інформації стосовно перебування його на обліку та одержання пенсії, а також було звернення до Святошинського РУ ГУМВС України у м. Києві З даною заявою вона змушена звернутися до суду з метою розірвання шлюбу на підставі ст. 18 СК України. У судовому засіданні заявниця свою заяву підтримала у повному повністю, просила суд її задовольнити і визнати [PERSON] безвісно відсутнім. Судом встановлено, що органами міліції оголошено розшук [PERSON], що підтверджується довідкою (а.с.6). Згідно з довідки КП «ДУОЖФ Святошинського району м. Києва» від 01.09.2014 р. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знятий з реєстрації із 15.12.1994 р. (а.с.4) Також судом встановлено, що [PERSON], в УПФ України Святошинського району м. Києва на обліку не перебуває, та пенсію не отримує, також від нього письмових звернень не надходило (а.с.5). Встановлено, що останнє місце проживання та реєстрації [PERSON] було за адресою: [ADDRESS], ніяких відомостей про його місцеперебування на даний час немає. Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд визнає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved