Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам, складений старшим державним виконавцем Корюківського районного відділу державної виконавчої служби [PERSON] за період з 22.10.2015 року по 31.05.2.017року в сумі 25688,09 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що заборгованість по аліментам безпідставно нарахована виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості, оскільки він не працює і отримує лише пенсію по інвалідності. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2017 року позов [PERSON] задоволено. Визнано незаконним та скасовано розрахунок заборгованості по аліментах [PERSON], складений старшим державним виконавцем Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області [PERSON] за період з 22.10.2015 року по 31.05.2017 року в сумі 25688,09грн. по виконавчому листу № 736/1411/15-ц від 30.10.2015 року та зобов»язано відповідача здійснити розрахунок заборгованості по аліментах відповідно відсотків прожиткового мінімуму. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що боржник отримує пенсію в Корюківському ОУ ПФ України та перебуває на обліку як фізична особа підприємець, тому заборгованість по аліментам державним виконавцем правильно нарахована, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості відповідно до норм чинного законодавства. Апелянт посилається на п. 12 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року, згідно якого визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст. 195 СК України, де вказано, що заборгованість по аліментам платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається із розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі документальними доказами і згідно до ст. 305 ЦПК України неявка позивача не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено наступне. Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 30.10.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 жовтня 2015 року і до повноліття дитини. Зазначене рішення суду набрало законної сили 10 листопада 2015 року. 09.08.2016р. виданий виконавчий лист №736/1411/15-ц та за заявою стягувача від 10.08.2016 року відкрито виконавче провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-XIV) у редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Згідно з розрахунком заборгованості, старшим державним виконавцем Корюківського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області визначено розмір заборгованості по аліментам за період з 22.10.2015 року по 31.05.2017 року у розмірі 25688 грн. 09 коп. (а.с. 8) . Встановлено, що [PERSON] з 29 листопада 2005 року по 02 червня 2017 року був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, а його сукупний (валовий) дохід за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року складав нуль гривень, що підтверджується довідкою Менської ОДПІ (а.с. 11). Встановлено, що [PERSON] знаходиться на обліку у Корюківському обєднаному управлінні ПФУ як інвалід III групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності з червня 2016 року у розмірі 1318 грн., з якої із січня 2017 р. утримуються аліменти у розмірі 659,00 грн. (а.с.10). Зазначені обставини в апеляційному суді ніхто не спростовував і не заперечував. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з положень ст.195 СК України, Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 р. №74/5, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» та прийшов до висновку, що оскільки дохід позивача - це пенсія по інвалідності, то розмір аліментів повинен обчислюватись виходячи з фактичного заробітку (доходу), тобто з пенсії. Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись апеляційний суд не може, з огляду на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, лежить саме на сторонах. Одним із принципів загальних засад цивільного судочинства, встановлених ст. 3 ЦК України, є принцип справедливості. У справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін (ст. ст. 26 ч.1, 30 ч.ч.1,2, 35 ч.1 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] в якості відповідача визначив Корюківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області. В якості третьої особи визначена [PERSON], яка є стягувачем у виконавчому провадженні, але її правовий статус, передбачений ст.ст. 34, 35 ЦПК України, позивачем не визначався. Зважаючи на те, що у суді виник спір стосовно розміру аліментів та правильного їх розрахунку, належним відповідачам за такими вимогами є, зокрема, особа, яка отримує вказані аліменти, оскільки у цій конкретній цивільній справі рішення суду може вплинути у майбутньому на її права або обов'язки щодо однієї із сторін. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у розумінні ст. 30 ЦПК України, не є стороною у цивільному процесі. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Проте, суд першої інстанції, усупереч приписам ч. 4 ст. 10 та ст. 33 ЦПК України, не вирішив питання щодо залучення до участі у справі в якості належного відповідача чи співвідповідача [PERSON], яка отримує аліменти від [PERSON] на підставі рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2015 року. Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем на спростування нарахованої старшим державним виконавцем розміру заборгованості не надано доказів у суді першої інстанції і не представлено апеляційному суду. Водночас, пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» визначено вичерпний перелік виплат, з яких утримання аліментів не проводиться. Відповідно до п. 7.13.1 п. 7.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника. Відтак, рішення суду першої інстанції, яким визнано незаконним та скасовано розрахунок заборгованості по аліментам [PERSON] та зобовязано відповідача здійснити розрахунок заборгованості по аліментам відповідно відсотків прожиткового мінімуму, безпосередньо стосується законних прав та інтересів [PERSON], яка не була залучена до участі у справі в якості відповідача. Зазначені обставини, які мають значення при вирішенні цієї справи, не були зясовані і не досліджувались судом першої інстанції, а відтак висновок суду про задоволення позову [PERSON] є передчасним. Зважаючи, що апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо залучення до участі в справі третьої особи в якості відповідача, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2017 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області підлягає стягненню сплачений судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в сумі 704 грн.

Outcome: approved