Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просив: - зняти з реєстрації громадян, якими є: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS]; - виселити в примусовому порядку громадян, якими є: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS]; - стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовної заяви, позивач посилався на те, що згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» оформлено право власності на квартиру [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON]. Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно є застереження в п.п. 9.1. Іпотечного договору №MRTG -000000013976/S від 31.07.2008 року, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 106142547 від 0412.2017 року, було зареєстроване право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі рішення державного реєстратора [PERSON], Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації», № 38469884 від 01.12.2017 року, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 79,4 кв.м., житлова площа - 29,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Законним власником квартири [ADDRESS] є АТ «Укрсоцбанк». Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, проте, незважаючи на відсутність правових підстав проживати у квартирі, колишній власник продовжує користуватися квартирою, та відмовляється добровільно виселятися. Дії відповідача створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. Судом вірно визначено найменування позивача - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що питання права власності позивача на квартиру є спірним; наразі йдуть судові процеси, відповідачами вже було подано позов про визнання іпотечного договору недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, тому, вважала передчасним розгляд зазначеної позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши заперечення представника відповідачів [PERSON], [PERSON] - адвоката [PERSON], вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що 31.07.2008 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» та [PERSON] укладно договір про іпотечний кредит №MRTG-000000013976, за умовами якого, згідно п.1.1, банк зобов'язується надати позичальнику на положеннях та умовах цього договору грошові кошти в сумі 155180,00 доларів США. Згідно п.1.3 договору, кредитні кошти призначені для придбання квартири [ADDRESS]. Пунктом 3.1 договору передбачено, що виконання позичальником зобов'язань за цим договором (в тому числі і додатковими угодами до нього) забезпечуються квартирою [ADDRESS] (а.с.15-21). Для забезпечення виконання зобов'язань позивача за іпотечним кредитним договором №MRTG-000000013976 від 31.07.2008 між ТОВ «УніКредит Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки на нерухоме майно №MRTG-000000013976/S від 31.07.2008, відповідно до умов якого п.2.1 предметом іпотеки є квартира [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на праві власності, підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 31.07.2008 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстрованим №12206. Предмет іпотеки складається з двох жилих кімнат. Загальна площа предмета іпотеки становить 79,4 кв.м., жила площа - 29,6 кв.м. (а.с.24-26). Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «УніКредит банк». Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 106142547 від 04.12.2017 року, на підставі іпотечного договору серія та номер MRTG -000000013976/S від 31.07.2008 року, виданого 31.07.2008 року право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк» (арк.с.5-7), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до довідки Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради від 06.04.2018 року № 4/5 - 125, відповідно даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, за адресою: [ADDRESS] станом на 05.04.2018 року зареєстровано 3 особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (арк.с.4). 04 червня 2018 року на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] була направлена вимога про добровільне виселення з квартири [ADDRESS], у зв'язку з тим, що законним власником квартири є ПАТ «Укрсоцбанк» (арк.с.8,9), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», проте, вимога, залишилась не виконаною. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, відповідно до частини першої якої передбачено підстави виселення. Відповідно до ч.3 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком випадків, зазначених у відповідному житловому законодавстві. Згідно вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Отже, зі змісту зазначених норм вбачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, суд не приймає до уваги посилання представника відповідачів про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], не отримували письмову вимогу АТ «Укрсоцбанк», а тому вимога банку про виселення є незаконною, оскільки такі твердження представника відповідачів не ґрунтуються на законі. З урахуванням ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Такі правові висновки зазначені в Постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року (справа №6-455цс15). Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що при розгляді справ про виселення національні суди повинні проаналізувати пропорційність такого заходу (справа «Дакус проти України» рішення 14 грудня 2017 року; справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» рішення від 02 грудня 2010 року). Таким чином, вимога позивача про виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] є такою, яка підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позивача про зняття з реєстрації [PERSON] [PERSON], [PERSON], з квартири [ADDRESS], суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вказану норму, задоволення позову власника про виселення особи, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 587 грн. 33 коп., з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial