Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У червні 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON], де третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їм на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS], а саме [PERSON] належить ? частина вказаного домоволодіння. [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині домоволодіння [ADDRESS]. Відповідач по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з братом позивачів [PERSON] та була зареєстрована в будинку з 14.02.2002, як член сім'ї. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.05.2011 шлюб між [PERSON] та відповідачкою по справі [PERSON] було розірвано. Відповідачка [PERSON] в будинку не проживає тривалий час, а саме з 01.06.2009, місце її проживання позивачу не відомо, її речі в будинку відсутні. Ніхто не перешкоджає їй проживати за місцем реєстрації. Оскільки реєстрація відповідача перешкоджає позивачам в користуванні та розпорядженні їх власністю, вони вимушені сплачувати за останню комунальні послуги, просили суд на підставі ст.ст.319, 391, 405 ЦК України визнати , відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS]. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2013 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Амур-Нижньодніпровську районну у м. Дніпропетровську раду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Крім іншого, зазначив, що відповідачу ніколи не чинилися перешкоди в користуванні будинком. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснивши, що відповідач з 01 червня 2009 року не мешкає в спірному будинку, доказів того, що їй чинилися перешкоди суду не надано. На теперішній час вона не є членом сім'ї власників, а тому просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що була дружиною брата позивачів [PERSON] В серпні-вересні 2009 року чоловік її побив, а тому вона вимушена була піти з домоволодіння [ADDRESS]. В цей же час вона зверталася в правоохоронні органи з питання не повернення їй [PERSON] її речей та речей дітей. Більше в домоволодінні [ADDRESS] вона не проживала. З приводу усунення їй перешкод в користуванні спірним домоволодінням або вселення до нього, вона ні до позивачів, ні до суду, ні в правоохоронні органи не зверталася. На теперішній час вона не може проживати в даному будинку, оскільки в ньому проживають декілька сімей, вона може проживати з дітьми лише в кімнаті без вікон, що є незадовільними умовами проживання, колишній чоловік не сплачує їй аліменти, але їй потрібна реєстрація, а тому з позовом вона не згодна. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання проти позову заперечував, підтримав надані письмові заперечення та пояснив, що позов є безпідставним з тих обставин, які викладені в письмових запереченнях. Третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду свого представника не направили, повідомлені належним чином. Третя особа Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпропетровську рада до суду свого представника не направили, повідомлені належним чином. Вислухавши сторони, представників сторін, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 червня 2005 року належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному. Відповідно до договору купівлі-продажу від 30 травня 2011 року [PERSON] продав ? частину домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] (а.с.7). Таким чином, на теперішній час домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] - ? частина, [PERSON] та [PERSON] - по ? частині. 02 березня 2001 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки в травні 2009 року (а.с.13). В будинку на теперішній час зареєстровані та проживають позивачі та члени їх сім'ї, та є зареєстрованою, але не проживає відповідач [PERSON] Дані обставини визнані сторонами по справі, а також підтверджуються копією домової книги, актом від 01.09.2013 виданою головою квартального комітету №7 Амур-Нижньодніпровської районної ради міста Дніпропетровська (а.с.14-16,58), показами допитаних свідків. Так, свідок [PERSON] суду показав, що він є сусідом позивачів. Йому відомо, що [PERSON] з 2009 року не проживає в [ADDRESS], з яких причин йому не відомо, але відповідачу не чинилися перешкоди в користуванні будинком. Свідок [PERSON] суду показала, що десь у 2010 році вона бачила, як [PERSON] бігла додому до матері. В подальшому від матері відповідача свідку стало відомо проте, що [PERSON] посварилася з чоловіком. З того часу остання мешкає з матір'ю. Що стосується будинку [ADDRESS], то в ньому відсутній газ, але газ є на вулиці, туалет знаходиться на вулиці. Свідок [PERSON] суду показала, що з кінця літа 2009-2010 року [PERSON] проживає з ними. Вона прийшла додому, сказала, що посварилася з чоловіком. Десь через місяць після цього вона спробувала забрати свої речі та речі дітей з буднику [ADDRESS], але речей їй не відділи, у зв'язку з чим [PERSON] зверталася до міліції. Посилання відповідача та її представника на те, що вона та її діти є членами сім'ї [PERSON], а відтак мають право користування житлом, суд не може прийняти до уваги, з огляду на наступне. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України. Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Колишній чоловік відповідача [PERSON] не є власником спірного майна, а отже колишні члени його сім'ї не мають право користування. Крім того, судом встановлено та визнано відповідачем, що з 2009 року вона не проживає в житловому будинку [ADDRESS]. Доказів того, що їй перешкоджали користуватися будинком, остання суду не надала та не заперечувала, що з цим питанням ані до позивачів, ані до суду не зверталася. Зареєстрована вона була за життя колишнього власника будинку - [PERSON] Відповідачем не надано доказів того, що після зміни власника будинку, вона зверталася до нових власників - позивачів по справі з приводу користування будинком, і останні їй перешкоджали в такому користуванні. Зважуючи на норми Закону щодо права власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, суд вважає, що відповідач перешкоджає позивачам у користуванні їх власністю, втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS], а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved