Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, укладеного з [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. 17.04.1999 року, уклавши з нею договір довічного утримання, [PERSON] зобов'язалася утримувати її та надавати допомогу, однак прийняті на себе зобов'язання за договором вона належним чином не виконувала, а з 2012 року взагалі припинила будь-яке спілкування, чим порушила зазначені в договорі довічного утримання умови догляду за нею. У зв'язку з чим позивачка просила суд розірвати зазначений договір довічного утримання та повернути сторони в первісне становище, визнавши за нею право власності на вказану квартиру та скасувати накладену за договором заборону на відчуження. [INFO] року [PERSON] померла. До участі у справі залучено її правонаступника - [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла. До участі у справі залучено її правонаступника - [PERSON] В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, мотивуючи свої доводи аналогічно викладеному в позові; проти ухвалення заочного рішення не заперечувала; просила закінчити розгляд справи за її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про слухання справи повідомлялися належним чином. Представник Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутністю її представника, (а.с.129). З письмової згоди представника позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] була одинокою особою похилого віку та потребувала сторонньої допомоги для того, щоб забезпечити себе продуктами харчування, предметами гігієни, одягу та іншими предметами першої необхідності. Фактичний догляд за [PERSON] (прибирання квартири, готування їжі, придбання продуктів харчування, прання, гігієнічні процедури) виконували сусіди по будинку. Після смерті [PERSON] її донька - [PERSON] ніколи не з'являлась в квартирі [PERSON] та не спілкувалась з останньою. Свідки [PERSON], [PERSON] дали аналогічні пояснення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] загальною площею 37,1 кв.м, житловою площею 29 кв.м. Згідно з договором довічного утримання від 17.04.1999 року, який посвідчено нотаріусом Четвертої Харківської держнотконтори за реєстровим номером 2/1991, [PERSON] передала [PERSON] у власність спірну квартиру. Остання в свою чергу зобов'язалася довічно повністю утримувати [PERSON], надаючи необхідне харчування, одяг, побутові послуги, забезпечувати надійний догляд та необхідну допомогу, а також зберегти по життєве користування квартирою за [PERSON] Вартість матеріального забезпечення сторони встановили в розмірі 74 гривень на місяць. Відповідно до договору накладено заборону на відчуження даної квартири, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №39. Аналізуючи та застосовуючи нормативну базу, яка діяла на час виникнення правовідносин, пов'язаних із укладенням договору довічного утримання та переходом права власності за вказаним договором в 1999 році, суд враховує вимоги ст. 425 ЦК УРСР 1963 року, відповідно до якої виникнення права власності на майно у набувача за договором довічного утримання ні з якою іншою обставиною, як укладення договору, не пов'язано. Момент укладення договору є часом, з якого право власності переходить від відчужувача до набувача і відчужувач набуває право на утримання. Обставини передачі квартири відчужувачем, прописки, проживання, реєстрації договору в БТІ набувачем не перебувають у правовому зв'язку з виникненням у набувача права власності. Тобто ЦК Української РСР 1963 року не ставилось набуття права приватної власності на об'єкт нерухомого майна у набувача за договором в залежність від факту державної реєстрації права власності набутого нерухомого майна. Виходячи з цього, [PERSON] набула право власності на спірну квартиру за життя на підставі договору довічного утримання від 17.04.1999 року . З моменту укладення договору [PERSON] належним чином не виконувала зобов'язань за договором довічного утримання. [PERSON] зобов'язання за договором також не виконувала . 20 січня 2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мустафаєвою Е.Б., зареєстрований у реєстрі за № 80, яким усе своє майно заповідала [PERSON] [INFO] року позивач [PERSON] померла. Оскільки позов про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на квартиру за відчужувачем пред'явлено за життя [PERSON], факт смерті відчужувача до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, то судом відповідно до статті 37 ЦПК України залучено до участі у справі правонаступника відчужувача в порядку спадкування за заповітом - [PERSON] Також встановлено, що [INFO] року відповідач [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є донька померлої - [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова залучено до участі у справі в якості відповідача [PERSON] як правонаступника померлої [PERSON] Відповідно до статті 744 ЦК України (аналогічній із положеннями ст. 425 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час укладення договору довічного утримання) за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України) Надані суду письмові докази свідчать про те , що [PERSON] за власні кошти сплачує комунальні послуги, крім того поховання [PERSON] виконав також [PERSON] і сплатив усі витрати, пов'язані з похованням. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що [PERSON] як набувач майна всупереч укладеного між сторонами договору не виконувала зобов'язань щодо забезпечення позивача їжею, необхідною медичною допомогою та доглядом. Після смерті [PERSON], [PERSON] як правонаступник останньої, також не вживала будь-яких заходів, спрямованих на виконання умов договору утримання щодо [PERSON], а тому наявні підстави для задоволення позову відчужувача про розірвання договору довічного утримання, підтриманий правонаступником, та визнання права власності на спірну квартиру за спадкоємцем відчужувача, за умови прийняття ним спадщини в установленому законом порядку (висновок ВС України від 25.12.2013 року Постанова №6-142цс13 ). Відповідач жодних доказів в підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог суду не надав, тому суд при ухваленні рішення приймає до уваги докази надані представником позивача. За таких обставин, перевіривши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved