Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 3000 грн., щомісячно. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 30.01.2010 р. по 02.12.2016 р., який був розірваний рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 року. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.07.2016 року з відповідача на утримання сина були стягнуті аліменти у розмірі ј частини від заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Київським ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області на підставі виконавчого листа №640/7068/16-ц від 26.07.2016 р. відкрито провадження №52583208 по примусовому виконанню рішення Київського районного суду м. Харкова. Станом на травень 2019 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 5402,87 грн. Зазначила, що вказаних сум не вистачає на гідне утримання їх сина. Позивач вказала, що забезпечує дитину побутовими речами, вдягає, підвищує його рівень знань, забезпечує умови для зайняття спортом та створює умови для належного медичного обслуговування. Відповідач в добровільному порядку категорично відмовляється компенсувати зазначені додаткові витрати на сина. Він впевнений, що аліментів, які він сплачує на користь дитини є достатнім для його розвитку. Вказала, що дитина вже має певні досягнення та бажання займатися спортом (секція тхеквондо) на майбутнє, позивач не в змозі сама долати ці витрати. Спортивна форма, сплата витрат на проїзд до інших міст під час змагань, витрати на забезпечення тренувань становлять значну частину її сімейного бюджету. Крім того, вказала, що їх син перебуває на обліку у лікаря з діагнозом «хронічний тонзиліт», у зв`язку з чим потребує медикаментозного лікування та щорічного оздоровлення. У позові зазначила, що цього року вивезла дитину на відпочинок до Єгипту. Вказала, що за її підрахунком, витрати на додаткове утримання дитини складають 6000 грн. Тому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 3000 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 16.07.2019 року відповідач надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача є повністю необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного підтвердження «особливих обставин», які надають підстави для стягнення на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 липня 2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача надала заперечення на відзив відповідача, в якому викладено їх незгоду із позицією [PERSON] . У запереченнях зазначено, що підтверджені позивачем витрати дійсно були здійснені після неодноразових вмовлянь та нагадувань з боку позивача, проте вони не є достатніми для особливих потреб дитини. Щодо утримання батьків похилого віку, на яке посилається відповідач, то звертали увагу суду, що відповідач є не єдиним сином у батьків, доказів утримання їх саме [PERSON] надано не було. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Абдуллаєва -Мартіросян І.Х., яка діє на підставі ордеру та свідоцтва, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру на надання правової допомоги, договору та свідоцтва, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиву на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2016 року (а.с.12). Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.13), який мешкає разом з матір`ю - позивачем по справі (а.с.16). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 липня 2016 року з відповідача на утримання сина були стягнуті аліменти у розмірі ј частини від заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). Згідно довідки - розрахунку по ВП №52583208, складеним державним виконавцем Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області Ляховою Т.Б. зазначено, що заборгованість станом на 30.04.2019 року складає 32 485,31 грн., сплачено 27 082,44 грн., залишок складає 5402,87 грн. (а.с.19). Згідно рішення Харківської міської ради від 06.06.2018 року №358 та додатку до нього, було встановлено порядок участі у вихованні малолітнього [PERSON] його батька [PERSON] (а.с.21). Відповідно до ксерокопії медичної картки [PERSON] вбачається, що малолітній [PERSON] відвідував лікарів у період з 12.12.2017 року 18.12.2018 року, як з приводу скарг на самопочуття, так і проходячи профілактичний огляд (а.с.28-33). Згідно з відповіддю на лист №09-22/575/19 від 06.05.2019 року КЗ «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа №8)» ХМР встановлено, що [PERSON] з 28.09.2018 року по теперішній час відвідує спортивну секцію тхеквондо. Супроводженням дитини під час відвідування занять здійснює мати [PERSON] (а.с.22). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз положень ст.185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.2 ст.185 СК України). Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.3 ст.185 СК України). У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Законом передбачено, що як матір, так і батько дитини повинні приймати участь, окрім сплати аліментів, у додаткових витратах на дітей, які пов`язані з лікуванням, при цьому, не є обов`язковим, що б це лікування було пов`язане з каліцтвом чи тяжким захворюванням. При визначенні розміру компенсації, що підлягає стягненню з відповідача, суд за аналогією до вимог ст.182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з наведеним, суд не приймає до уваги надані позивачем чеки на придбання ліків оскільки з цих чеків неможливо зробити чіткий і однозначний висновок про те, що вказані в них ліки були придбані саме позивачем і саме для лікування сина, оскільки приписів лікарів на їх придбання для спільної дитини сторін до суду надані не були. З копії медичної картки дитини [PERSON] вбачається лише відомості про огляд лікарями самої дитини у 2018 році та приписи лікарів за цей період. Будь-які призначення лікарів у 2019 році щодо необхідності придбавати ліки для [PERSON] , матеріали справи не містять. Також судом не приймає до уваги надані позивачем накладні від 29.03.2019 р., 04.04.2019 р., накладну №57 та чеки на придбання речей та інших предметів, оскільки в цих документах не зазначено хто саме придбавав вказані у накладних та чеках речі, в деяких чеках не зазначені розміри придбаних речей. Крім того, в розумінні вимог ст.185 СК України, понесені позивачем витрати на придбання для дитини повсякденного одягу не є додатковими витратами, призначеними для розвитку здібностей дитини. Також судом не приймаються до уваги пояснення представника позивача стосовно понесених позивачем витрат на відвідування [PERSON] . секції тхеквондо, оскільки з наданих документів не вбачається, що саме позивач понесла витрати на придбання спортивної форми (відповідно до накладної №РНКСВ-0000263 від 29.03.2019 року одержувачем та платником товару є [PERSON] ), також не надано реальних підтверджень витрат позивача на забезпечення тренувань їх сина. Разом з тим, суд зазначає, що дійсно зайняття вказаним видом спорту малолітнім [PERSON] , його участь у змаганнях, тягне за собою придбання необхідних спортивного одягу та аксесуарів по мірі росту дитини, є витратами, викликаними особливими обставинами. Разом з тим, вказані витрати повинні бути підтверджені належними доказами, які підтвердять здійснення цих витрат саме позивачем, як у минулому, так у майбутньому. Крім того, витрати на відпочинок спільного сина [PERSON] в Єгипті також не можна вважати витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, оскільки позивачкою не надано доказів, що дитина потребувала відпочинку саме у місці, самостійно обраному позивачем. Разом з тим, у судовому засіданні представник позивача слушно доповнила свій виступ щодо того, що вказані витрати вони не вважають такими, що викликані особливими обставинами, а лише підтверджують належного виконання позивачем своїх батьківських обов`язків. Суд вказує, що згідно з медичною довідкою від 05.06.2019 року, [PERSON] , 2010 р.н., знаходиться на «Д» облік із діагнозом «Хронічний тонзиліт», у зв`язку з чим йому рекомендовано оздоровлення протягом року у профільних санаторіях (а.с.29). З огляду на викладені обставини, суд дійсно погоджується з необхідністю забезпечення дитини з боку батьків відповідними оздоровчими заходами, проте виходячи із наданих сторонами документів, на теперішній час відсутні підстави стягувати з відповідача кошти на додаткові витрати на дитину у призмі цих витрат, оскільки їх розмір повинен обґрунтовуватись відповідними документами. При цьому суд наголошує, що не має значення чи будуть вони фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення, проте головним є наявність доказів, що підтвердять їх понесення у майбутньому (направлення на проходження санаторно-курортного лікування із зазначенням закладу, періоду знаходження, вартості) або вже після його відвідування дитину із дорученням відповідних документів та чеків. Тільки у такому випадку вказані витрати будуть відносяться до додаткових витрат на дитину у відповідності до вимог ст. 185 СК України. Щодо аргументів позивача, що відповідач не регулярно виконує свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, то суд вказує, що відповідач хоча фактично не належним чином виконує свої зобов`язання по утриманню спільної з позивачем дитини в рамках, визначених рішенням суду про стягнення аліментів, разом з тим, суд не може брати до уваги наявну заборгованість по сплаті аліментів, оскільки це не є предметом позову. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів приводить суд до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Разом з тим, суд зазначає, що виховання є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Саме це повинно бути першочерговим завданням для батьків малолітнього [PERSON] , незважаючи на те, що сторони припинили шлюбні відносини і що дитина мешкає разом із позивачем. При цьому, участь батька у вихованні, його турбота, матеріальна підтримка є необхідною складовою для належного виховання у синові саме чоловічих якостей, подальшого розвитку його здібностей у спорті, побудови у нього стійкого уявлення про справжню роль чоловіка у родині. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed