Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

У травні 2017р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною позовною заявою до відповідача [PERSON], в кому просив суд: зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користування земельною ділянкою. Площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], по відношенню до позивача шляхом демонтажу встановлених відповідачем огорожі та воріт на проїзді загального користування, під'їзній дорозі до земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу; судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником вищезазначеної земельної ділянки, площею 0,10 га, яка передана йому у власність для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд, однак відповідачем на під'їзному шляху (проїзді) до його земельної ділянки було встановлено огорожу з воротами, які обмежують вільний доступ йому до належної земельної ділянки. Позивач планує розпочати будівництво будинку на своїй земельній ділянці, однак не може цього зробити у зв'язку з тим, що встановлений паркан та ворота, які є зачиненими, перешкоджають вільному доступу до його земельної ділянки (у тому числі в'їзду автотранспорту з будівельними матеріалами). Оскільки в досудовому порядку, вирішити спір не можливо позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав заяву про здійснення розгляду справи за відсутності позивача та його представника. З приводу ухвалення заочного рішення у справі не заперечував, заявлені позовні вимоги сторона позивача підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові . Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, поважності причин неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подавався, свого представника до суду не направив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання третя особа повідомлена належним чином, клопотала про розгляд справи у відсутність свого представника, пояснення на позов до суду не подавались. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, суд на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 22 липня 2003р. позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], яка передана йому у власність для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд (а.с. 5). Статтею 13 Конституції України визначено, що Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Судом встановлено, що на під'їзному шляху до земельної ділянки позивача, що використовується як проїзд, встановлено огорожу з воротами, які обмежують вільний доступ позивачу [PERSON] до його земельної ділянки, що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки № 16-1780/10 від 19 жовтня 2016р., який складено Департаментом земельних ресурсі Київської міської державної адміністрації. У акті зазначено, що за результатами обстеження вбачаються ознаки самовільного зайняття земельної ділянки та порушення благоустрою. У постанові дільничного інспектора Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17 листопада 2010р. про відмову у порушенні кримінальної справи зазначено, що при опитуванні [PERSON], який мешкає по [ADDRESS], встановлено, що його дядько [PERSON] (відповідач) є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2003р. відповідач почав узгоджувати проектну документацію для встановлення дорожнього проїзду. Узгодивши з сусідами необхідність здачі коштів для придбання матеріалів, необхідних для прокладання дороги (проїзду) він розпочав її будівництво. Судом не встановлено, що наявний дозвіл на встановлення огорожі з воротами біля земельної ділянки відповідача [PERSON], у постанові дільничного інспектора Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві не зазначено. Матеріали справи також не містять таких доказів. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Разом з тим, ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 4 ст. 373 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст. 152 ЗК України Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 33 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014р. № 5, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,0 грн.

Outcome: approved