Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

У травні 2015 року кредитна спілка «Буковина» (далі - КС «Буковина») звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії, посилаючись на те, що 16 квітня 2013 року між кредитною спілкою та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №001/2552 та додатковий договір №09 від 16 квітня 2013 року, за умовами яких відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 16 квітня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КС «Буковина» та [PERSON] 16 квітня 2013 року укладено договір іпотеки, за умовами якого предметом іпотеки є житловий будинок №11, загальною площею 31,70 м.кв., підвал, вхід у підвал, ПД, ПД/ВХ; сарай літ. Б, ? колодязя, ? К; огорожа 1-3, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1223 га, цільове використання якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться у [ADDRESS]. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КС «Буковина» та [PERSON] 16 квітня 2013 року укладено договір поруки №005/2108, за умовами якого, поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань. Разом з тим, [PERSON] своїх зобов'язань за договором належним чином не виконує, що призвело до утворення заборгованості, у зв'язку із чим КС «Буковина» зверталась до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за договором кредитної лінії №001/2552 від 16 квітня 2013 року станом на 22 вересня 2014 року на загальну суму 273 659,01 грн. В подальшому, рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 2 лютого 2015 року позов КС «Буковина» задоволено, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №001/2552 від 16 квітня 2013 року у розмірі 273 659, 01 грн. на користь КС «Буковина» звернуто стягнення на предмет іпотеки, в примусовому порядку виселено відповідачів із житлового будинку, що є предметом іпотеки та стягнуто з відповідачів судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 березня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено та рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області залишено без змін. Однак, враховуючи невиконання відповідачами рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.02.2015 року, за період з 23 вересня 2014 року по 31 квітня 2015 року у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість у сумі 257 368,53 грн., яка складається із суми заборгованих процентів в розмірі 60 273 грн. та пені в розмірі 195 834 грн. 59 коп., а також витрат по страхуванню майна - 1260,00 грн. Посилаючись на вказане, кредитна спілка збільшивши в ході розгляду справи позовні вимоги, просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь КС «Буковина» заборгованість за кредитним договором №001/2552 від 16 квітня 2013 року в розмірі 516 008 грн., 84 коп., яка складається із суми нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 23 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 93 972 грн. 60 коп., пені за період з 23 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 420 776 грн. 24 коп. та витрат, пов'язаних із страхуванням майна в розмірі 1260 грн. та судовий збір в розмірі 6 453 грн. 28 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій вказав, що поданий позов та заяву про збільшення позовних вимог підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі та їх представник у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомили, а також не подали клопотань про розгляд справи у їх відсутності чи про відкладення розгляду справи через неможливість з'явитися до суду з поважних причин. Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як убачається з матеріалів справи, 16 квітня 2013 року між кредитною спілкою та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №001/2552 та додатковий договір №09 від 16 квітня 2013 року, за умовами яких відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом на термін до 16 квітня 2013 року (а.с. 5-8). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між КС «Буковина» та [PERSON] 16 квітня 2013 року укладено договір іпотеки, відповідно до якого, предметом іпотеки є житловий будинок №11, загальною площею 31,70 м.кв., підвал, вхід у підвал, ПД, ПД/ВХ; сарай літ. Б, ? колодязя, ? К; огорожа 1-3, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1223 га, цільове використання якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 9-11). Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором також між КС «Буковина» і [PERSON] 16 квітня 2013 року укладено договір поруки №005/2108, за умовами якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником своїх зобов'язань (а.с. 12-13). Разом з тим, відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, у зв'язку із чим КС «Буковина» звернулась до Кіцманського районного суду Чернівецької області із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за договором кредитної лінії №001/2552 від 16 квітня 2013 року станом на 22 вересня 2014 року на загальну суму 273 659,01 грн. та рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2015 року позов КС «Буковина» задоволено, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №001/2552 від 16 квітня 2013 року у розмірі 273 659, 01 грн. на користь КС «Буковина» звернуто стягнення на предмет іпотеки, в примусовому порядку виселено відповідачів із житлового будинку, що є предметом іпотеки та стягнуто з відповідачів судові витрати (а.с. 14-16). Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 11 березня 2015 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області залишено без змін. Зокрема, звертаючись до суду, кредитна спілка вказуючи на те, що вищевказане рішення суду не виконано та стягнута сума боргу не погашена, просила стягнути з відповідачів заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України за кредитним договором №001/2552 від 16 квітня 2013 року в розмірі 516 008 грн., 84 коп., яка складається із суми нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 23 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 93 972 грн. 60 коп., пені за період з 23 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 420 776 грн. 24 коп. за період з 23 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року та витрат по страхуванню майна - 1260,00 грн., розмір якої підтверджено наданими кредитною спілкою розрахунками заборгованості (а.с. 19, 66). При цьому, відповідачами в розумінні положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України вказаний розмір заборгованості не спростовано, а також не надано доказів виконання рішення суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Крім того, п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно п. 18 вказаної постанови, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. З ст. 549 ЦК України). Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. При цьому, слід враховувати, що, попри подібність правової природи п. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Як убачається з матеріалів справи, а саме з умов укладеного між сторонами договору, п. 3.1 договору кредитної лінії №001/2552 від 16.04.2013 року визначено, що плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 40% річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості Позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії. Проценти нараховуються на фактичне число календарних днів користування кредитом і підлягають сплаті не пізніше 24-го числа кожного місяця, за повний календарний місяць. У разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу встановленого графіком розрахунків, кредитодавець нараховує, а позичальник зобов'язується сплатити пеню в розмірі 2% за кожен день прострочення від суми несплаченого платежу. Згідно п. 5.1.7 договору позичальник зобов'язаний оплатити третім особам за свій рахунок пов'язані із виконанням цього договору витрати, а саме: оцінку предметів застави, судові витрати, нотаріальні послуги, страхові платежі, поштово-телеграфні витрати, оголошення про виклик до суду. Таким чином, суд ураховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, й відповідно не надав доказів своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). За таких обставин, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved