Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

У травня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог вказує, що 20.03.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у борг, а відповідач отримав від позивача від позивача у борг грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 5 000,00 доларів США та зобов`язався повернути у строк до 15.05.2018 грошові кошти у розмірі 5 500,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Відповідач станом на 12.05.2021 прийняті на себе зобов`язання не виконав. З метою досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача (у тому числі письмово) з вимогами про усунення порушення зобов`язання, зокрема в останнє 04.02.2021. Станом на дату подачі позову відповідач залишив заявлені позивачем вимоги без виконання. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 20.03.2018 в розмірі 5500 доларів США, що станом на 13.05.2021 за курсом НБУ становить 151 974,90 грн. Ухвалою суду від 09.06.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/7474/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.07.2021. Підготовче засідання з підстав, передбачених закодавством неодноразово відкладалося, востаннє на 06.09.2021. Протокольною ухвалою суду від 06.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті на 23.09.2021. 23.09.2021 у судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, у зв`язку з неявкою відповідача клопотав щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки та відзиву на позовну заяву суду не надав. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що сторона позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 20.03.2018, написаної відповідачем [PERSON] , він отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 5 000,00 доларів США та зобов`язався повернути у розмірі 5 500,00 доларів США у строк до 15.05.2018 (а.с. 6). Судом встановлено, що оригінал розписки знаходиться у позивача. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі №6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, проте відповідач [PERSON] порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем не спростовано твердження позивача про невиконання грошового зобов`язання у визначені сторонами строки. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідач зобов`язання повернути кошти позивачу в термін визначений розпискою, а саме 5 500,00 доларів США в строк до 15.05.2018 не виконав, права позивача підлягають захисту, а тому стягненню з відповідача підлягає сума в розмірі 5 500 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.05.2021 еквівалентно 151 974,90 грн. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 151 974,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 519,75 грн (а.с. 5).

Outcome: approved