Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому просить поновити її на роботі медрегистратором поліклініки Овруцької центральної районної лікарні з 24 травня 2018 року та стягнути з відповідача на її користь оплату за час вимушеного прогулу з 24 травня 2018 року по день поновлення на роботі, мотивуючи тим, що працювала у відповідача на посаді медрегистратором поліклініки. 23.05.2018 року була звільнена з посади у зв'язку із скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП. Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки має переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками, а саме [PERSON], яка не має медичної освіти, працює біля 4-х років та в даний час виконує роботу медрегистратора, а вона має тривалий безперервний стаж роботи в лікарні та спеціальну медичну освіту. У зв'язку з незаконним звільненням, вважає, що має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме у розмірі 13088,17 грн. за період з 24.05.2018 року по 05.09.2018 року. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, а представники відповідача їх не визнали. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач з 15.04.1988 року працювала в Овруцькій центральній районній лікарні медрегистратором Ігнатпільської дільничої лікарні, а з 01.08.1994 року переведена на посаду реєстратора медичного поліклініки (а.с.3). Наказом №19-ос від 23 березня 2018 року працівників лікарні попереджено про скорочення, зокрема [PERSON], про що остання засвідчила своїм підписом (а.с.32-33). Наказом №34-ос від 21 травня 2018 року відповідач звільнив позивача з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - у зв'язку зі скороченням штату. Підставою прийняття такого рішення стали наказ №19-ос від 23.03.2018 року, протокол №3 від 19.04.2018 року засідання ПК ЦРЛ, рішення Овруцької міської ради Житомирської області від 16.02.2018 року №296, від 20.04.2018 року №420, від 16.03.2018 року, від 23.05.2018 року №480. Пункт 1 ст. 40 КЗпП України встановлює, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як стверджує позивач, їй інша робота не пропонувалася, що також не заперечується представниками відповідача. Крім того, останні пояснили, що вакантні посаді відсутні. На даний час роботу медрегистратора поліклініки, окрім [PERSON] виконує [PERSON]. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Як свідчать матеріали справи, позивачка закінчила медичне училище за спеціальністю фельдшер, має безперервний стаж роботи в лікарні з 1988 року, має третю групу інвалідності загального захворювання. В свою чергу, [PERSON] не має медичної освіти, лише з квітня 2013 року працює в лікарні та має третю групу інвалідності, захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. Суд звертає увагу, що в посадових інструкціях реєстратора медичного Овруцької районної поліклініки №310 та №313 затверджених головним лікарем Овруцької ЦРЛ 07.09.2017 року, є розбіжності в п. 6 Кваліфікаційні вимоги. Так, в посадовій інструкції №310, з якою ознайомлена позивач, вказано, що на посаду реєстратора медичного призначається особа, яка закінчила начальний заклад І-ІІ рівнів акредитації за будь-якою спеціальністю, а в посадовій інструкції №313, з якою ознайомлена [PERSON], вказано, що на посаду реєстратора медичного призначається особа, яка має повну або базову загальну середню освіту без вимог до стажу роботи. Ст. 43 КЗпП встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. З протоколу №3 від 19.04.2018 року засідання Овруцької ЦРЛ видно, що проведена бесіда з працівниками, які будуть на скорочення, однак їх прізвищ не вказано. Посилання представників відповідача на неналежне виконання позивачем своїх обов'язків належними доказами не підтверджено. Що стосується незадовільного стану здоров»я позивача, який на думку представників відповідача перешкоджає її трудовій діяльності, то це є окремою підставою для звільнення працівника. Оскільки у судовому засіданні не знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] мала перевагу на залишення на роботі перед позивачем, а остання не відповідала необхідним критеріям, тому суд визнає звільнення позивача незаконним. Що ж стосується вимоги позивачки відносно стягнення з відповідача оплати за час вимушеного прогулу, то суд знаходить її обґрунтованою. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, позивачеві має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 травня 2018 року. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Порядком) . Так, відповідно до ч.2 аб.3,4, 6 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з ч.3 аб.3 та ч.4 аб.1 п.б Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Ч. 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою про заробітну плату позивача (а.с. 24) наданою відповідачем видно, що [PERSON] в березні та квітні 2018 року отримала по 3723 грн.. Виходячи з цього суд визначає середньо денну заробітну плату таким шляхом: (3723 грн. +3723 грн. ) = 7746 грн. : 42 (робочі дні за березень - квітень 2018 року) = 177 грн. 29 коп. ( середня заробітна плата за один день) х 74 (робочі дні з дня звільнення по день розгляду справи) = 13119 грн. 46 коп. (середній заробіток за час вимушеного прогулу), однак до стягнення підлягає сума в межах позовних вимог 13088 грн. 17 коп.. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі. Задовольняючи позов, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1409,60 грн., виходячи із ставки судового збору встановленого за подання до суду позовної заяви майнового та немайнового характеру.

Outcome: approved