Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

У травні 2015 року прокурор міста Луцька звернувся із указаним позовом, який обґрунтував тим, що відповідач [PERSON] як директор ДП «Волиньстандартметрологія» 17 червня 2014 року видав незаконний наказ про звільнення [PERSON] з посади начальника метрологічного центру підприємства. 29 жовтня 2014 року рішенням Луцького міськрайонного суду останнього поновлено на роботі, на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Оскільки незаконне звільнення [PERSON] з роботи відбулося за наказом [PERSON] і підприємством сплачено працівнику 27376,96 гривень, відповідач повинен відповідати за шкоду, завдану підприємству. З таких підстав просив стягнути із [PERSON] на користь підприємства вказану суму. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов у повному обсязі та пояснила, що ДП «Волиньстандартметрологія» є державним підприємством, заснованим на державній власності, усе майно, в тому числі кошти підприємства, є державним, тому прокурор вправі з метою захисту інтересів держави в особі даного підприємства звертатися у суд із указаним позовом. Державним підприємством понесено витрати на оплату поновленому на роботі працівнику часу вимушеного прогулу та моральної шкоди, а його незаконне звільнення відбулося за наказом, виданим відповідачем, тому з огляду на положення трудового законодавства останній повинен відшкодувати такі витрати підприємства. Відповідач та його представник позов не визнали і пояснили, що прокурор не уповноважений законом на звернення у суд із указаним позовом, оскільки ДП «Волиньстандартметрологія» хоча і є державним підприємством, проте майно закріплене за ним на праві повного господарського відання, підприємство не розпоряджалося коштами державного бюджету і держава не зазнала будь-яких збитків оплатою поновленому на роботі працівнику часу вимушеного прогулу. Заявляти позов в інтересах держави в особі вказаного підприємства вправі прокурор не нижче обласного рівня, а позивач таким не є, оскільки вказане підприємство є структурним підрозділом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Вини відповідача у звільненні працівника [PERSON] не було. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд відмовив у задоволенні позову з таких підстав. 17 червня 2014 року відповідач [PERSON], обіймаючи посаду генерального директора Державного підприємства «Волиньстандартметрологія», видав наказ №54-к про звільнення з роботи начальника метрологічного центру [PERSON] на підставі ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 жовтня 2014 року, яке залишено без зміни ухвалою апеляційного суду Волинської області, [PERSON] поновлено на роботі, стягнуто із Державного підприємства «Волиньстандартметрологія» у його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 26376,96 гривень та 1000 гривень моральної шкоди. Наказом підприємства від 05 січня 2015 року №1-к [PERSON] поновлено на роботі, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 26376,96 гривень і 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Наказ виконано виплати проведено, що стверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень та не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Із змісту наведених норм випливає, що відповідач [PERSON] як посадова особа, яка винна у незаконному звільненні працівника, має покрити шкоду, завдану підприємству у розмірі сплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Прокурор, звертаючись 28 травня 2015 року у суд із указаним позовом, вважав, що має право вимоги в інтересах держави в особі ДП «Волиньстандартметрологія» до відповідача [PERSON] як керівника даного підприємства в порядку, визначеному трудовим законодавством. Статтею 121 Конституції України до основних функцій прокуратури віднесено представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду) представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист в суді інтересів держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави, є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. ДП «Волиньстандартметрологія» згідно зі Статутом в редакції від 16 липня 2013 року (далі - статут) є державним підприємством, яке засноване на державній власності, належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (уповноважений орган), утворене з метою забезпечення реалізації економічних інтересів держави та є юридичною особою (п.п. 1.1., 3.1., 4.1); майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, джерелами формування майна серед іншого є передані уповноваженим органом управління майно і кошти, вироблена підприємством у результаті господарської діяльності продукція, доходи від власної господарської діяльності (п.п.6.6, 6.7) (а.с.16-26). Наведене вказує на те, що для захисту матеріальних інтересів держави, з метою забезпечення яких і утворено ДП «Волиньстандартметрологія», прокурор має право на предявлення в інтересах держави в особі ДП «Волиньстандартметрологія» позовів на загальних підставах. Проте, заявляти позов в особі ДП «Волиньстандартметрологія» з підстав, визначених КЗпП України, до керівника цього підприємства він не уповноважений. Так, Глава ІХ КЗпП України встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі організації, пункт 8 статті 134 якої визначає, що службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу відповідно до законодавства несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації. Згідно з ч. 4 ст. 136 цієї ж глави КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII) стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII із вказаної норми виключено положення про те, що таке стягнення провадиться ще й за заявою прокурора. Тобто, право на предявлення позову до керівника даного підприємства про відшкодування завданої ним шкоди з підстав, визначених КЗпП України, належить вищестоящому органу даного підприємства, яким згідно із п. 1.1 статуту є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, а в інтересах держави в особі саме ДП «Волиньстандартметрологія» прокурор вправі на предявлення позовів на загальних підставах і до третіх осіб. В особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України прокурор у даній справі із позовом не звертався. Вимоги позивача до відповідача про стягнення встановлених сум заподіяної підприємству шкоди у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу з підстав, передбачених ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, як про це йдеться у позовній заяві, не можуть бути задоволені. Зазначена норма регулює недоговірні зобовязання, у той час, як між ДП «Волиньстандартметрологія» і відповідачем [PERSON] виникли трудові правовідносини, які регулюються КЗпП України. Оскільки в прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі ДП «Волиньстандартметрологія» відсутні підстави вимоги до [PERSON] про відшкодування шкоди у визначеному КЗпП України порядку, а відшкодування такої шкоди повинно проводитися виключно у такому порядку, суд відмовив у задоволенні позову. На підставі ст. 1191 ЦК України, ст. ст. 134. 136, 247 КЗпП України,

Outcome: dismissed