Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

У червні 2020 Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги позивач мотивував тим, що позивач утримує та проводить обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №211 від 30.09.2005. Між позивачем та відповідачем, який є власником квартири [ADDRESS] , 13.05.2011 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а споживачем своєчасна оплата цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, у останнього виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.06.2018 по 01.07.2019 у розмірі 1683,43 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивачем нарахований індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 133,12 грн., три проценти річних від простроченої суми заборгованості в сумі 77,61 грн. за період з 01.06.2018 по 01.03.2020, пеню у розмірі 13,67 грн за період з 01.06.2019 по 01.03.2020. На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути на його користь з відповідача вищезазначену заборгованість та судові витрати. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2020 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилались судом на адресу місця реєстрації відповідача. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилались судом на адресу місця реєстрації відповідача. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №211 від 30.09.2005 передано на обслуговування КП «Житло-сервіс» житловий будинок по [ADDRESS] . 13.05.2011 між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та відповідачем, який є власником квартири [ADDRESS] , укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір). Пунктом 1 договору визначено предмет договору, а саме забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку [ADDRESS] , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2 договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структур, періодичності та строків надання послуг, які на момент укладення цього договору надаються відповідно до розпорядження КМДА №1221 від 29.12.2010. Згідно із п. 3 договору у разі зміни тарифів, їх структури сторони, для виконання умов цього договору, керуються тарифами на послуги з моменту введення в дію затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування змінених тарифу, його структури. Про дату зміни тарифів послуг виконавець сповіщає споживача платіжним документом (квитанцією), а також шляхом розміщення об`яви на будинку. Пунктом 4 договору сторони погодили, що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору, відповідно до розпорядження КМДА №1221 від 29.12.2010 року становить: у разі внесення плати за цим договором до 20 числа, що настає за розрахунковим тарифом - 3,10; 2,65 (1 поверх) грн./кв.м.; у разі внесення плати за цим договором після 20 числа, що настає за розрахунковим тариф - 3,41; 2,92 (1 поверх) грн./кв.м. Відповідно до п. 6 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно із п. 9 договору за несвоєчасне внесення плати за цим договором, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», із споживача стягується пеня у розмірі 0,1% за кожний місяць простроченої оплати. Відповідно до п. 22 договору цей договір набирає чинності після його підписання і діє на термін три роки. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається продовженим на наступний термін. Договір підписано представником КП «Житло-сервіс» та відповідачем та скріплено печаткою відділення №1 КП «Житло-сервіс». Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. За змістом ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач зобов`язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин), плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Згідно з положеннями ст. 526, 530, 611 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Позивач стверджує, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором у останнього виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.06.2018 по 01.07.2019 у розмірі 1683,43 грн. У договорі сторони погодили, що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору, відповідно до розпорядження КМДА №1221 від 29.12.2010 року становить: у разі внесення плати за цим договором до 20 числа, що настає за розрахунковим тарифом - 3,10; 2,65 (1 поверх) грн./кв.м.; у разі внесення плати за цим договором після 20 числа, що настає за розрахунковим тариф - 3,41; 2,92 (1 поверх) грн./кв.м. У разі зміни тарифів, їх структури сторони, для виконання умов цього договору, керуються тарифами на послуги з моменту введення в дію затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування змінених тарифу, його структури. Відтак сторони при укладенні договору погодили, що на момент укладення договору тарифи нараховуються у розмірах визначених розпорядженням КМДА №1221 від 29.12.2010, при зміні тарифів, розмір визначатиметься рішенням органу місцевого самоврядування з моменту введення його в дію. Відповідно до ч.2 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Позивач здійснював нарахування плати згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради «Про внесення змін до тарифів та структури тарифів на послуги утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачам залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим»№211 від 12.02.2018 (далі - розпорядження №211). Відповідно до розпорядження тариф на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі прибуток та ПДВ у разі оплати послуг до 20 числа складав 7,37 грн. за 1 кв.м.; тариф на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі прибуток та ПДВ у разі оплати послуг після 20 числа складав 8,11 грн. за 1 кв.м. Розпорядження №211 втратило чинність згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 14.11.2019 №1977. Відтак, розпорядження №211 на момент нарахування плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.05.2019 по 01.07.2019 було чинним, а тому підлягало застосуванню. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про законність нарахування позивачем плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.06.2018 по 01.07.2019 у розмірі 1683,43 грн на підставі тарифів встановлених розпорядженням №211. Окрім того, у відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із п. 9 договору за несвоєчасне внесення плати за цим договором, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», із споживача стягується пеня у розмірі 0,1% за кожний місяць простроченої оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Як вбачається із поданого розрахунку, позивач відійшов від встановлених умовами договору умов та, у відповідності до вимог законодавства, здійснив розрахунок пені у розмірі 0,01% суми боргу за день прострочення. Позивачем розраховано пеню з кінцевою датою розрахунку - 01.03.2020. Відповідно до п. 6 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, при обрахунку розміру пені по заборгованості з 01.06.2019 по 01.03.2020 (8 місяців). З огляду на зазначене, суд, здійснивши перерахунок пені за періоди визначені позивачем згідно наданого розрахунку, встановив, що арифметично вірною та обґрунтованою до стягнення буде пеня в розмірі 3,99 грн. за заборгованістю з 01.06.2019 по 01.03.2020 (498,77 грн. * 0,1% * 8 місяців). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що сторони погодили у п. 6 строк оплати послуг до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тому суд, під час перерахунку заявлених до стягнення 3% річних, із врахуванням строку оплати визначеного договором, вважає правомірною до стягнення суму 3% річних у розмірі 77,61 грн. Стосовно нарахувань втрат від інфляції, судом враховано наступне. Індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Судом враховано, що позивач при здійсненні розрахунку інфляції у встановлених ним періодах включав й періоди в яких мала місце дефляція. Проте, при здійснення обрахунків ним було нараховано інфляційні втрати не на місяць наступний за місяцем в якому мав би були здійснений платіж, а на розрахунковий. Зважаючи на викладене, суд, здійснивши власний перерахунок вважає, що відповідно до заявлених позивачем періодів та сум, арифметично вірними та правомірними будуть інфляційні втрати в 133,12 грн. З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 1 898,15 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial