Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

У січня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини, в якому вказала, що з 29 грудня 2018 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Сторони мають спільну дитину [PERSON] [INFO] . Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку тому не працює. Відповідач на утримання дочки та дружини матеріальної допомоги не надає, в зв`язку з чим позивачка вимушена звернутись до суду. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дочкою повноліття, а також аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., щомісячно до досягнення дочкою трирічного віку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та додатково пояснила, що вони з відповідачем проживали разом до березня 2019 року після чого стали жити окремо. Після народження дитини вона не працює та доглядає дитину. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини та неї не надає. На позовних вимогах наполягає та просить задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення аліментів на утримання дитини згоден сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 грн., а в частині стягнення аліментів на утримання дружини не згоден, оскільки дружина може працювати, вона проживає з батьками які можуть її утримувати. Також пояснив, що після реєстрації шлюбу вони проживали разом близько трьох місяців після чого в них почались сварки та вони почали жити окремо. Шлюб між ними не розірвано, крім того йому відомо що на час їх розриву дружина була вагітна. Вважає, що дитина ймовірно не його, оскільки позивачка переписувалась з іншим чоловіком. Також позивачка не повідомляла йому про народження дитини, а він дізнався про це лише з позовної заяви. Він працює неофіційно на ринку, а на теперішній час в зв`язку з карантинними заходами взагалі не працює. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ст. 180 СК України «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття». Згідно ст. 183 СК України «Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття». Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 184 СК України «суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі». Відповідно до частин 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до частини другої - четвертої ст. 84 та ст. 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 29.12.2018 р., [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.12.2018 року, актовий запис №1569, та їм присвоєно прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08.10.2019 р., [PERSON] народилась [INFO] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 82 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з тим, що [PERSON] добровільно не надає необхідних для утримання дитини коштів, але зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, надавати їй необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, а також утримувати матір дитини, з якої проживає дитина, до досягнення нею трьох років, приймаючи до уваги що відповідач частково визнав позов та згоден виплачувати аліменти на утримання дитини, враховуючи матеріальний стан платника та отримувача аліментів, їх стан здоров`я, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Слід стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дочкою повноліття, а також аліменти на утримання дружини в твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн., щомісячно до досягнення дочкою трирічного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст.ст. 84, 91, 180, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 12,13, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: partial