Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У червні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивачі вказують, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. З 12.06.2012 за вказаною адресою була зареєстрована малоліття [PERSON], [INFO],яка є донькою позивача [PERSON] та [PERSON] Посилаючись на те, що [PERSON] не проживає за спірною адресою з лютого 2013 року, а реєстрація малолітньої особи у квартир створює співвласникам перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм майном, в позасудовому порядку спір вирішити не можливо, позивачі просять позов задовольнити, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника, з максимальним врахуванням інтересів дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Пояснив, що метою зняття дитини з реєстрації є продаж квартири та зменшення сплати за житлово-комунальні послуги. Крім того зазначив, що донька іноді в нього ночує, в квартирі є її речі, в тому числі і особистої гігієни. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили. Вважають що поданий позов не містить доказів обґрунтування. Крім того, два-три рази на місяць декілька днів дитина перебуває у позивачів, в квартирі є особисті речі дитини. Відповідач не має можливості зареєструвати доньку. Враховуючи надані пояснення просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Правовідносини сторін стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним урегульовано положеннями статті 405 ЦК України. За змістом частини першої вказаної статті, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Стаття 156 ЖК Української РСР визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири). Відповідно до частини першої вказаної статті члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Гарантії забезпечення реалізації прав дитини на житло визначенні Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичними фактами, які є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.05.2005 (а.с.5) позивачам та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщин за законом від 06.10.2009 (а.с.6) спадкоємцем 1/3 частки майна [PERSON], померлого [INFO] є його син, [PERSON] Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивачі вказують, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO]. Вказують, що реєстрація малолітньої особи у квартирі створює співвласникам перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм майном, в добровільному порядку відповідач відмовляється зняти дитину з реєстрації. Як вказує позивач в судовому засіданні та позовній заяві малолітня [PERSON] не проживає більше одного року у квартирі позивачів, її особисті речі також відсутні. У якості доказів на підтвердження даних обставин позивачем зазначено про встановлення даних обставин у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 04.11.2014, постановленого за позовними вимогами про стягнення аліментів. Разом з тим, копії вказаного рішення, суду не надано. Крім того, як пояснив сам позивач [PERSON] в судовому засіданні його донька інколи в нього ночує, к квартирі є її речі. На запитання суду позивач вказав, що надав всі можливі докази для розгляду справи. До того ж, як вбачається з пояснень позивача [PERSON], метою зняття доньки з реєстрації є продаж квартири та зменшення оплати за житлово - комунальні послуги. Відповідно до ст. 212 ч.ч. 1, 3, 4 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], третя особа: Дарницька районна у місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки позивачами не доведено суду належними та допустимими доказами обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. В тому числі позивачами не надано завіреної копії рішення суду, на яке вони посилаються за змістом позовних вимог, не доведено, які перешкоди створює реєстрація [PERSON] у їх квартирі. Крім того, як вказує сам позивач, дитина періодично ночує в квартирі, там знаходяться її речі. За таких обставин відсутня сукупність юридичних фактів визначена ч. 2 ст. 405 ЦК України, з якими даною нормою пов'язується втрата членом сім'ї права користування житлом. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити у зв'язку з необгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed