Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] скерував до суду вказаний позов через систему «Електронний суд», в якому просить стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 258 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що він з 1 березня 2016 року по 11 грудня 2019 року проходив службу в поліції на посаді інспектора роти №1 та № 5 батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2019 року (справа №22-ц/821/363/19) стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] : заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 31.08.2018 в сумі 7 770 грн 00 коп; індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 2718 грн 85 коп; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2019 по 24.02.2020 в сумі 20990 грн 84 коп. Позивач зазначає, що своїми незаконними діями Департамент патрульної поліції, щодо невиплати доплат за службу в нічний час, індексації грошового забезпечення завдав йому моральної шкоди, яка полягає у: спричиненні йому тяжкого психологічного шоку від інформації щодо невиплати йому всіх складових заробітної плати; переживання щодо вчинення відповідачем незаконних дій по виплаті заробітної плати щодо нього. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 258 000 грн, розрахунок якого наводить виходячи з наступного: 6 000 грн (мінімальна заробітна плата для працездатних осіб станом на 1 січня 2021 року) * 43 місяців (порушення трудових прав за період з березня 2019 року по вересень 2020 року). Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 21 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30 червня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому відповідач заперечує щодо позовних вимог. Вказує, що законодавство не містить чіткого визначення моральної шкоди, і ст. 23 Цивільного кодексу України визначає лише способи її прояву. Зазначає, що усі обставини на яких наголошує позивач, повинні бути підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, однак вказані обставини позивача ґрунтуються лише на його припущеннях. Вважає вимоги позову необґрунтованими і недоведеними. У судове засідання 28 липня 2021 року позивач не з`явився, судом повідомлявся належним чином. У матеріалах справи містяться його заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі. У судовому засіданні 28 липня 2021 року представник відповідача - Котух М.В. щодо позовних вимог повністю заперечував. Додатково вказав, що під час проходження служби позивач отримував систематично заробітну плату і до дня звільнення претензій щодо невиплат не було. Доводи, на які посилається позивач, не обґрунтовані та не підтвердженні належними доказами. Представник вказав, що у відповідача не було умислу на порушення прав позивача, після рішення суду кошти визначенні рішенням суду позивачу відразу були виплачені. Також зазначив, що позивачем пропущений тримісячний строк звернення з указаним позовом до суду, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП, що є самостійною підставою для відмови в позові. Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про судове засідання повідомленні судом належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом установлено, що у період з 1 березня 2016 року по 11 грудня 2019 року [PERSON] проходив службу в Управлінні патрульної поліції в м.Черкаси (УПП в Черкаській області). Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року (справа №580/4099/19), що набрало законної сили 7 серпня 2020 року, стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] : заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 31.08.2018 в сумі 7770 грн 00 коп; індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 31.10.2017 в сумі 2718 грн 85 коп; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2019 по 24.02.2020 в сумі 20990 грн 84 коп. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного позову є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу протиправними діями Департаменту патрульної поліції Національної поліції щодо оплати праці. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що до структури заробітної плати входить основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач звертався до окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції щодо неналежної оплати його праці (грошового забезпечення) у період служби у патрульній поліції, зокрема невиплати доплат за службу в нічний час, індексації грошового забезпечення, компенсацій втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 13 вказаної постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Відтак, невиплата відповідачем належних позивачу грошових сум є порушенням його прав на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини відповідача. Відсутність грошових коштів позбавляє особу права на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. Безпідставна невиплата позивачу належних йому до сплати виплат, що відбулось з вини відповідача, тобто порушення його законних, передбачених Конституцією України прав на своєчасне отримання таких коштів (ст. 43) позбавило позивача його доходу, на який він обґрунтовано розраховував, що відповідно об`єктивно свідчить про необхідність для нього докладати додаткових зусиль для організації свого життя за відсутності таких доходів та відповідно про заподіяння моральної шкоди. Тому такими діями відповідача була завдана моральна шкода позивачу. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Виключенням з указаного є лише позов про стягнення заробітної плати.(ч.2 ст.233 КЗпП). Отже, строк починає перебіг з 7 серпня 2020 року, тобто в день набрання законної сили рішенням Черкаського окружного адміністративного суду, і сплив 7 листопада 2020 року. З указаним позовом до суду позивач звернувся 17 травня 2021 року, тобто поза межами тримісячного строку, встановленого ч.1 статті 233 КЗпП. У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. За вказаних обставин у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позов подано до суду з пропуском строку звернення.

Outcome: dismissed