Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та [PERSON] укладено договір оренди товарно-матеріальних цінностей. За договором відповідачу було передано в тимчасове користування навігатор вартістю 2500 грн., sim картка Life вартістю 25 грн., світовий рекламний борд вартістю 500 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобовязувався сплачувати щомісяця оренді платежі. Останній раз [PERSON] вносив платіж у липні 2014 року, тому станом на дату розрахунку заборгованість по орендним платежам становила 2200 грн., обладнання не повернув. Через невиконання зобовязань відповідач має сплатити заборгованість та сплатити договірну неустойку в розмірі 13 750 грн., борг сплатити з врахуванням індексу інфляції в розмірі 748,00 грн., трьох відсотків річних в розмірі 49,72 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 33\~497,72 грн., яка складається з основного боргу 2200 грн., неустойки 27\~500,00 грн., інфляційних втрат 748, 00 грн., трьох відсотків річних 49, 72 грн., реальні збитки 3000 грн.; судові витрати просив покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити. У судове засідання відповідач [PERSON] не заявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвали заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 759, 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). При розгляді справи судом встановлено, що 17 грудня 2013 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди товарно-матеріальних цінностей. У п. 1 договору вказано, що орендодавець зобовязаний надати орендарю майно, вказане в додатку №2, в тимчасове користування, а орендар зобовязується повернути майно в стані, вказаному в додатку№2. Майно належить орендодавцю на праві власності. Відповідно до додатку №2 до договору оренди «Акт прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання» ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв на відповідальне зберігання: GPS Навігатор Android Note, 355201261844398 вартістю 2500 грн.; Sim картка Life 80933385418 вартістю 25 грн.; світkовий рекламний борд білого кольору з чотирма магнітами вартістю 500 грн. За ст. 762 ЦК Україна за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. П. 2.2.2, 2.2.3 передбачено, що орендар зобовязаний своєчасно сплачувати орендну плату в розмірі 220 грн. щомісячно, проводити оплату в період з 1 по 3 число місяця включно. Відповідно до поданого розрахунку відповідач [PERSON] не вносив оренду плату з серпня 2014 року, останній раз вносив плату 01 серпня 2014 року. Заборгованість по договору станом на травень 2015 року становить 2200 грн. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За таких обставин суд вважає, що факт передачі в оренду майна та прострочення виконання зобовязальних відносин, тому вимоги про стягнення орендної плати в розмірі 2200 грн. за період з серпня 2014 року по травень 2015 року підлягають задоволенню. За ст. 611 ЦК України у раз порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобовязання, зміна умов зобовязання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши подані суду докази, відповідач заперечень суду не надав, суд вважає, що до стягнення підлягає заборгованість з врахуванням індексу інфляції 748, 00 грн. та три відсотки річних 49, 72 грн. За ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. За правилом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. П.2.2.6 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення орендатором орендованого майна або несвоєчасної оплати оренди, орендар має сплатити неустойку в розмірі 50 грн. за кожний місяць прострочки. Перевіривши подані суду докази та наданий суду розрахунок, що договірна неустойка становить 13 750 грн. При визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до розяснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобовязань). За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши подані суду докази, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, який значно перевищує розмір основного боргу, до 2\~200, 00 грн. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відповідно до акту прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, [PERSON] отримав в користування GPS Навігатор Android Note, 355201261844398 вартістю 2500 грн.; Sim картка Life 80933385418 вартістю 25 грн.; світловий рекламний борд білого кольору з чотирма магнітами вартістю 500 грн., умови договору порушив та не повернув майно, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 3 000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором оренди в розмірі 2\~200, 00 грн., неустойку в розмірі 2200, 00 грн., інфляційні втрати в розмірі 748, 00 грн., три відсотки річних в розмірі 49, 72 грн., та збитки в розмірі 3000 грн. А всього стягнути 8\~197, 72 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи частку задоволених вимог, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення судових витрат в розмірі 82 грн. 07 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved