Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Уточнившись з позовними вимогами позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Державного підприємства «Сетам», третя особа: державний нотаріус Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лукянова Т.І. про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, та скасування свідоцтва про право власності. В обґрунтування позову вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 05.03.2008 року їй на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. 05.03.2008 року вона уклала з ВАТ «Ерсте-Банк» кредитний договір та отримала споживчий кредит в сумі 100000 дол. США. Частину із споживчих коштів вона витратила на придбання квартири. При укладенні кредитного договору, вона також уклала з ПАТ «Ерсте-Банк» договір іпотеки, предметом якого була квартира [ADDRESS]. На даний час правонаступником ПАТ «Ерсте-Банк» є ПАТ «Фідобанк». Також вказує, що 22.12.2017 року вона виявила біля дверей своєї квартири сторонніх осіб, як здійснювали проникнення до житла. У присутності державних виконавців, поліцейських та громадян, що пред'явили копію свідоцтва на квартиру, вона дізналася, що її квартира продана з електронних торгів всупереч мораторію на відчуження такого нерухомого майна (житла). Також їй стало відмов, що 12.12.2017 року укладений правочин за результатами прилюдних електронних торгів, які проведені Державним підприємством «СЕТАМ» за заявкою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області з реалізації належної їй - [PERSON] трикімнатної квартири [ADDRESS], за результатами яких оформлений акт про проведені електронні торги від 12.12.2017 року, затверджений начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гайдар А.В., відповідно до якого переможцем визнана [PERSON]. Квартира придбана за ціною 850080 грн. Вважає, вказаний правочин недійсним, оскільки він порушує ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене від згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умовами, що в позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Вказує, що квартира [ADDRESS], загальна площа якої становить 87, 9 кв.м., належала їй на праві власності, була єдиним її житлом, при цьому вона виступала як засіб забезпечення зобов'язання за споживчим кредитом, а тому її реалізація суперечить вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також вказує, що в постанові Верховного суду України від 13.04.2016 року у справі № 6-349цс16 зазначено, що норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, лише за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Натомість державним виконавцем цього не було враховано, оскільки в неї (позивачки) наявні рахунки в банках, відкриті на неї, як фізичну особу, і держаний виконавець мав змогу першочергово звернути стягнення на кошти, які знаходяться на цих рахунках. Крім того, в неї наявні транспортні засоби ГАЗ-САЗ 53Б д.н.з. [NUMBER], ГАЗ 5208 д.н.з. [NUMBER], а також автомобіль CHEVROLET Aveo SF69Y, який знаходиться на відповідальному зберіганні у [PERSON] в м. Ізмаїл Одеської області та який постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вельган О.В від 14.07.2017 року доручено Ізмаїльському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеські області передати на реалізацію до Одеської філії ДП «Сетам». Однак, незважаючи на існування в неї рухомого майна та рахунків, а також незважаючи на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» державні виконавці провели реалізацію її квартири, не здійснюючи реалізації іншого ліквідного майна. Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом № 831/5 29.09.2016 року визначено, що начальник відділу ДВС перевіряє документи щодо передачі майна для реалізації на відповідність вимогам законодавства. Якщо відповідно законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо реалізації майна повертаються виконавцю із зазначенням підстав. Вказує, що незважаючи на те, що документи щодо передачі її (позивачки) майна на реалізацію не відповідали вимогам законодавства начальник відділу ДВС не повернув їх виконавцю, що призвело до незаконної реалізації житла. Таким чином, акт про реалізацію предмета іпотеки, затверджений 12.12.2017 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гайдар А.В., відповідно до якого переможцем торгів визнана [PERSON] повинен бути визнаний недійсним. Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Вказує, що на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лукяновою Т.І. 15.12.2017 року видане свідоцтво про право власності серії [NUMBER], зареєстроване в реєстрі за №2-2117, згідно якого [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] належить квартира [ADDRESS]. Оскільки правочин з реалізації її квартири є недійсним, то він не створює юридичних наслідків, а тому свідоцтво про право власності на квартиру від 15.12.2017 року, видане нотаріусом відповідачці [PERSON] повинно бути скасоване, а відповідно і його державна реєстрація. А тому, просить: визнати недійсним правочин, що укладений за результатами прилюдних електронних торгів, які проведені Державним підприємством «СЕТАМ» за заявкою відділу примусового виконання рішень з реалізації належної [PERSON] трикімнатної квартири [ADDRESS] та оформлений відповідно до акту про проведені електронні торги від 12.12.2017 року затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гайдай А.В., відповідно до якого переможцем визнана [PERSON]; - скасувати свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 15.12.2017 року, видане державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лукяновою Т.І., зареєстроване в реєстрі за №2-2117, згідно якого [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] належить квартира [ADDRESS], а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 38760665 від 15.12.2017 року о 15 год. 04 хв. 30 сек., прийняте державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Лук'яновою Т.І., номер запису про право власності 23965655; стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від 31.01.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засадні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. В судовому засіданні представник відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, за довіреністю Фесенко Я.М., відповідачка [PERSON] та її представники - [PERSON], [PERSON], представник ПАТ «Фідобанк» Калюжний В.М. просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] з підстав, викладених в письмових відзивах на позов. Зокрема посилалися на те, що квартира [ADDRESS] не є постійним місцем проживання позивачки [PERSON], тому на неї не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В судове засідання представник відповідача - ДП «Сетам», за довіреністю Сапальова Н.П. не з'явилася, але направила до суду заяву в якій просила розглядати справу в її відсутність та залишити без розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову [PERSON], виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналогічні положення містяться у ст. 41 Конституції України. Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. Вказане стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2018 року (а.с. 50-53). 05.03.2008 року між позивачкою [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Ерсте-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», був укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] отримала споживчий кредит в сумі 100000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Ерсте-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, предметом якого була квартира [ADDRESS], яка на праві власності належала [PERSON] Також в судовому засіданні встановлено, що на виконанні в відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало зведене виконавче провадження з примусового виконання рішень про стягнення з [PERSON] на користь юридичних та фізичних осіб заборгованості, в тому числі і виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2-252 від 18.04.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», боргу в сумі 1076041 грн. 03 коп. В подальшому, в межах вказаного виконавчого провадження квартира [ADDRESS], яка на праві власності належала [PERSON], була реалізована ДП «Сетам», а саме 27.11.2017 року були проведені електронні торги з реалізації вказаної квартири, переможцем яких стала [PERSON], яка запропонувала найвищу ціну за лот - 850080 грн. За результатами торгів був складений відповідний протокол проведення електронних торгів № 299710 (а.с. 13). Торги відбулися на підставі Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5. За результатами вказаних торгів державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вельган О.В. 12.12.2017 року складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, з якого вбачається, що переможцем торгів та покупцем квартири [ADDRESS] стала [PERSON] (а.с. 11-12). В подальшому [PERSON] державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лукяновою Т.І. було видане свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 15.12.2017 року. Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст. ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 2909.2016 року № 2831/5. Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину. Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі щодо призначення прилюдних торгів, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Стеттею 216 ЦК України встановлено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, який не відповідає вимогам закону і порушує права власника за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Як зазначила позивачка в позовній заяві та її представник в судовому засіданні допущені державним виконавцем порушення полягають в тому, що останній не дотримався вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не дозволяв реалізації її квартири, оскільки вона була предметом іпотеки та виступала, як забезпечення її (позивачки) зобов'язань за споживчим кредитом, наданим їй в іноземній валюті, та використовувалася як місце її постійного проживання. Крім того останнім не було врахована наявність в неї рахунків та рухомого майна, на яке можливо було першочергово звернути стягнення. Так, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS], яка на праві власності належала [PERSON], була предметом іпотеки та виступала як забезпечення її зобов'язань перед ВАТ «Ерсте-банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», саме за споживчим кредитом, наданим їй в іноземній валюті - доларах США. Крім того, вказана квартира була житлом [PERSON], що підтверджується записом в паспорті [PERSON] про її реєстрацію в цій квартирі (а.с. 9-10, 47-49). Загальна площа спірної квартири становить 87,9 кв.м. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що іншого житла, крім спірної квартири [PERSON] у власності не мала і не має. Тому спірна квартира в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не могла бути примусово відчужена. Інші доводи позивачки про неможливість реалізації квартири [ADDRESS] (наявність рухомого майна та рахунків) суд вважає безпідставними, оскільки фактично майна, на яке б можливо було б звернути стягнення, на момент передачі квартири на реалізацію в останньої не було. Заперечуючи проти позову відповідачі вказували на те, що спірна квартира не використовувалася позивачкою, як місце постійного проживання, посилаючись при цьому на акт державного виконавця від 05.07.2017 року (а.с. 66, 142, 169, 179) та на акт від 26.12.2017 року (15, 136, 163). Однак вказаний акт від 05.07.2017 року не може бути прийнятий як доказ факту не проживання позивачки [PERSON] в квартирі [ADDRESS], оскільки з нього не вбачається, що державний виконавець здійснював вихід саме до цієї квартири та засвідчив факт не проживання [PERSON] саме в ній (посилання в акті на будь-яку квартиру взагалі відсутнє). Акт опису та арешту майна, складений державним виконавцем 08.08.2013 року (а.с. 146-149, 173-176) також не підтверджує факту не проживання позивачки в спірній квартирі на момент її реалізації, оскільки був складений ще в 2013 році. Щодо акту державного виконавця від 26.12.2017 року суд зазначає наступне. Як вбачається з самого акту він складений 26.12.2017 року тобто вже після реалізації квартири [ADDRESS] на електронних торгах. На момент передачі державним виконавцем вказаної квартири на реалізацію такого акту не було, тому він не доводить факт не проживання [PERSON] в спірній квартирі в той час та не доводить правмірності дій державного виконавця в момент передачі даної квартири на реалізацію. До того ж з даного акту не зрозуміло перевірку майна якого саме боржника здійснював державний виконавець 26.12.2017 року в квартирі [ADDRESS], яка була реалізована та на той час вже належала відповідачці [PERSON] Також не є дивним і те, що у вказаній квартирі вже не проживала позивачка [PERSON], оскільки ця квартира була реалізована іншій особі - [PERSON], яка і знаходилася в квартирі на час складання даного акту. Також суд критично оцінює надані представником відповідачки [PERSON] - [PERSON], в якості доказів, акт опитування сусідів від 01.03.2018 року № 105 та довідку з місця проживання та про склад сім'ї (а.с. 180, 181) оскільки ці докази були зібрані та надані суду вже під час розгляду справи по суті. На момент передачі державним виконавцем вказаної квартири на реалізацію таких доказів не існувало. До того ж особи, які склали такий акт не були допитані в судовому засіданні, як свідки, та не попереджалися про кримінальну відповідальність. Щодо самої довідки з місця проживання та про склад сім'ї від 01.03.2018 року, то вона складена лише на підставі акту від 01.03.2018 року № 105, який суд вважає неналежним доказом. Пояснення гр. [PERSON] від 22.12.2017 року та зобов'язання останнього від 22.12.2017 року також не можуть бути належним доказами факту не проживання позивачки [PERSON] в квартирі [ADDRESS], оскільки з самого пояснення гр. [PERSON] вбачається, що він винаймає квартиру [ADDRESS], тобто квартиру в іншому будинку, яка не є власністю [PERSON] Також суд враховує, що вказані події (написання пояснень та зобов'язання) мали місце вже після реалізації квартири [ADDRESS] на електронних торгах, тому не доводять факту не проживання позивачки в квартирі [ADDRESS] до чи на момент її реалізації, оскільки не вказують на дату з якої винаймається квартира. Крім того, сам по собі факт найму не спростовує неможливість проживання наймача в квартирі в момент тимчасового, а не постійного, не проживання в ній самого наймодавця. Інших належних, допустимих та переконливих доказів того, що позивачка [PERSON] на момент передачі державним виконавцем квартири [ADDRESS] на реалізацію не використовувала вказану квартиру, як місце постійного проживання, суду не надано. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині визнання недійсним правовчину, укладеного за результатами прилюдних торгів з реалізації квартири [ADDRESS], що оформлений Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 12.12.2017 року, відповідно до якого переможцем стала [PERSON] Враховуючи, що наслідком оспорюваного правочину стала видача державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Лукяновою Т.І. відповідачці [PERSON] свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 15.12.2017 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 2-2117, відповідно до якого [PERSON] належить квартира [ADDRESS], а також - державна реєстрація прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38760665 від 15.12.2017 року, номер запису 23965655, а відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] і в цій частині та їх скасування. Разом з тим, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивачки [PERSON] судовий збір в розмірі 9204 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved