Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

У січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просив визнати недостовірною інформацію, яку [PERSON] розмістила на своїй сторінці в соціальній мережі «FACEBOOK» (посилання [INFO] ) [INFO] о 19 год. 32 хв., а саме допис з текстом: «Прошу звернути увагу прокуратуру, правоохоронні органи на ПРОТИЗАКОННІ ДІЇ директора ТОВ «Уманчанка», який навмисно руйнує товариство!»; зобов`язати [PERSON] спростувати розповсюджену нею неправдиву (недостовірну) інформацію в той самий спосіб, який вона була розповсюджена у соціальній мережі «FACEBOOK», шляхом розміщення на своїй сторінці допису з текстом: «Мною, [PERSON] , [INFO] було розповсюджено неправдиву інформацію про директора товариства з обмеженою відповідальністю «Уманчанка» [PERSON] , а саме: «Прошу звернути увагу прокуратуру, правоохоронні органи на ПРОТИЗАКОННІ ДІЇ директора ТОВ «Уманчанка», який навмисно руйнує товариство!» - дана інформація є такою, що не відповідає дійсності. В обґрунтування позову зазначив, що він з 08.09.2020 є директором ТОВ «Уманчанка». Однією із учасників ТОВ «Уманчанка» є [PERSON] [INFO] о 19 год. 32 хв. [PERSON] на своїй сторінці в соціальній мережі «FACEBOOK» (посилання [INFO] ) опублікувала допис з текстом: «Прошу звернути увагу прокуратуру, правоохоронні органи на ПРОТИЗАКОННІ ДІЇ директора ТОВ «Уманчанка», який навмисно руйнує товариство!» та розмістила без його дозволу зроблений нею фотознімок. Згодом [PERSON] [INFO] о 20 год. 40 хв. продублювала допис з таким самим змістом та фотознімком. Інформація опублікована відповідачем на свої особистій сторінці в соціальній мережі «FACEBOOK» була поширена користувачами соціальної мережі та у спільнотах, які висвітлюють події в м. Умань та є аналогом засобу масової інформації. Допис [PERSON] , який містить неправдиву інформацію про нього та про діяльність на займаній ним посаді, набув суспільного резонансу, що підтверджується кількістю поширень (репостів) користувачів у соціальній мережі «FACEBOOK». Розповсюджена [PERSON] інформація є неправдивою. Він дійсно наказом від 08.09.2020 № 01/09-К призначений на посаду директора ТОВ «Уманчанка». З моменту його призначення на посаду директора товариства всі його дії та наміри відповідають рішенням загальних зборів ТОВ «Уманчанка», статуту товариства та чинному законодавству України. Відтак, йому не відомо, які протизаконні дії, направлені на руйнування товариства, має на увазі у своїх дописах [PERSON] , якщо завдяки його діяльності Товариство не набуло штрафів та боргів за несвоєчасну сплату податків та платежів до бюджету. Поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право - розповсюджена [PERSON] негативна інформація, в якій вона стверджує про порушення ним чинного законодавства, принижує його честь та гідність, дискредитує його в очах знайомих та учасників товариства, підриває його ділову репутація директора. Відповідач в стверджувальній формі донесла дану неправдиву інформацію до невизначеного кола осіб, шляхом її розповсюдження в мережі інтернет. Єдиним способом захисту його немайнових прав, порушених [PERSON] , є визнання судом інформації, поширеної відповідачем, як недостовірної та зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію, в той самий спосіб, який була поширена недостовірна інформація. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подала. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 28 Конституції України, ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі. Також статтею 32 Конституції України проголошено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування здійснюється, зазвичай, у такий самий спосіб, у який була поширена неправдива інформація, з урахуванням того, що спростування повинно бути ефективним, тобто охопити максимальну кількість реципієнтів, що сприйняли попереднє поширення інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ст. ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації. Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Відповідно до ч. ч. 1, 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, в тому числі гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Саме тому не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Більше того, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що інформація, поширена в мережі «FACEBOOK» відносно позивача носить характер оціночного судження, що виключає можливість доведення її правдивості. У позовній заяві позивач посилається на те, що поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право - розповсюджена [PERSON] негативна інформація, в якій вона стверджує про порушення ним чинного законодавства, принижує його честь та гідність, дискредитує його в очах знайомих та учасників товариства, підриває його ділову репутація директора. Доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем не додано. З огляду на викладене, суд вважає недоведеним факт, що поширена недостовірна інформація завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача та його сім`ї, або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право; позивач посилається на поширену інформацію, яка містить оціночні судження, стверджуючи, що це фактичні дані, які підлягають спростуванню. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed