Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач - її син-зареєстрований в цьому приміщенні, однак фактично з 2004 року не проживає в ньому без поважних причин, оскільки проживає в Російській Федерації, має намір отримати громадянство цієї держави, і на теперішній час не має можливості відвідати Україну та самостійно знятися з реєстрації. Зазначені обставини не оспорює сам [PERSON] Відповідач самостійно не знімається з реєстрації, оскільки проживає в іншій країні, що порушує її права власника квартири на розпорядження та користування, в тому числі й на оплату комунальних послуг, які вона сплачує самостійно, а також отримання субсидії. У зв`язку з наведеним та відповідно до вимог ст.ст. 319, 391, ч.2 ст. 405 ЦК України позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Позивач [PERSON] позов підтримала за заявленими підставами та просила розглянути справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутністю, про що надав до суду нотаріально посвідчену заяву. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності від 15 квітня 1994 року, виданого Відділом по приватизації житла Чугуївській райдержадміністрації квартира загальною площею 66,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності: [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зазначене свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 15 квітня 1994 р № 7/12 та зареєстровано в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації 03.06.1994 р. і записано у реєстрову книгу за № 1455/8 (а.с. 4). Згідно довідок виконавчого комітету Новопокровської селищної ради за № 175 від 19.02.2018, за № 309 від 24.04.2019, за № 322 від 06.05.2019 ( а.с. 12,14,15) та акту підтвердження від 03 травня 2019 року, складеного за участю депутата селищної ради [PERSON] та сусідів [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає за цією адресою з 2004 року; проживає: [ADDRESS] (а.с.13). Зазначене узгоджується з даними копії виду на проживання іноземного громадянина [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] 03 июля 2019 до 03 июля 2024 року ( зазначено російською мовою) із реєстрацією місця проживання [ADDRESS] (а.с. 32) З наданих позивачем до суду копії документів: свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 17 .10.2013 року відділом записів актів громадянського стану Адміністрації м. Твері Тверської області [PERSON] уклав шлюб з громадянкою Росії [PERSON] 17.10.2013 року(а.с.33). Відповідно до копії повторного свідоцтва 69-АВ № 946059 про державну реєстрацію права Управління федеральної служби державної реєстрації, кадастру та картографії по Тверській області від 28.05.2014 року [PERSON] [INFO] , громадянство України, адреса постійного місця проживання: [ADDRESS] , має 1/8 частку в праві спільної дольової власності - квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). Згідно заяви [PERSON] до Чугуївського міського суду Харківської області серії 69 АА 2307571, посвідченої 13 вересня 2019 року нотаріусом тверського міського нотаріального округу Тверської області Соловйова Р.О., зареєстрованої в реєстрі № 69/84-н/69-2019-6-616, відповідач [PERSON] не заперечує проти заявленого до нього позову матері [PERSON] , оскільки не проживає в спірній квартирі, участі у витратах по її утриманню не бере, у зв`язку із чим просить зняти його з реєстрації місця проживання: [ADDRESS] . Вважає, що ці позовні вимоги не зачіпають його право власності на спірну квартиру. Посилаючись також й на зазначені обставини, позивач [PERSON] просить задовольнити її позов. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Установлено, що квартира [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] та її дітям: [PERSON] , [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, отже, відповідач є співвласником вказаної квартири. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 321 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Учасниками справи не надано до суду доказів припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру. Тому на підставі вищевикладеного, суд виходить з того, що відповідач не втратив право власності на вказану квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України. Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутній в квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчать про відмову [PERSON] від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього. При розгляді вказаного спору суд керується вищезазначеними нормами права про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового законодавства або права власності на це приміщення згідно цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року № 1383-1У з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг»,зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг)на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, обов`язок по зняттю з реєстрації покладено на реєстраційну службу на виконання рішення суду. Тому зазначення в заяві [PERSON] про те, що якщо особа є власником квартири (будинку), то зняття з реєстрації місця проживання в ній не означає припинення права власності на таке помешкання або обмеження будь-яких його прав як власника на володіння, користування чи розпорядження таким помешканням, а також визнання ним позову [PERSON] , не є підставою для задоволення позову останньої. При цьому суд зазначає, що відповідач [PERSON] не позбавлений можливості самостійно за своїм бажанням знятися з реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: dismissed