Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди дійсною та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що згідно попереднього договору купівлі-продажу від 10.01.2019 року, який був укладений в простій письмовій формі, позивач придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . При цьому між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу вищезазначеного будинку, здійснено розрахунок за житловий будинок, сплачено, згідно п.1 ч. 2 попереднього договору обумовлену ціну у розмірі 1850 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят) доларів США. В підтвердження отримання грошових коштів, [PERSON] було власноруч написано розписку, копії якої додано до позову. Обумовлена ціна за житловий будинок, яка була сплачена громадянину [PERSON] була встановлена згідно грошової оцінки майна, яка була зроблена на момент підписання попереднього договору купівлі-продажу. На сьогоднішній день [PERSON] ухиляється від виконання своїх зобов`язань, зазначених в попередньому договорі купівлі-продажу, а саме ухиляється від оформлення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (основного договору), не відповідає на телефонні дзвінки, всіляко ухиляється від зустрічі. Неможливість належним чином оформити право власності на вищезазначений житловий будинок, у зв`язку з відсутністю відповідача, та як наслідок відсутності документів, підтверджуючих придбання позивачем житлового будинку [ADDRESS] , змушує його звернутися з позовною заявою до суду. На теперішній час позивач проживає в придбаному житловому будинку, має намір виконати ремонтні роботи, провести заміни комунікацій в середині будинку, але не має можливості зробити це, оскільки не має правовстановлюючих документів на будинок. Ухвалою від 19.06.2019 р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд за правилами загального позовного провадження. В підготовче засідання 16.07.2019 р. з`явився представник позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] , жодних заяв по суті справи не надавали, при цьому відповідач надав заяву про визнання позову. Ухвалою суду від 31.07.2019 р. закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак судові повістки не отримує. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в позові відмовити з наступних підстав. Так, згідно матеріалів справи встановлено, що 10.01.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , в простій письмовій формі, відповідно до якого сторонами було досягнуто домовленості про укладення, в строк не пізніше 10.04.2019 р., договору купівлі-продажу зазначеного будинку. (а.с.7-8) На виконання попереднього договору купівлі-продажу позивач [PERSON] сплатив відповідачу [PERSON] повну вартість житлового будинку в суму 1850 доларів США, що еквівалентно 49949 грн.. (а.с. 14) Належність вказаного житлового будинку відповідачу підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.07.2007 р. № 15347645 (а.с. 9) Згідно ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 210 ЦК України, правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Ст. 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними» від 06.11.2009 р., вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Отже до моменту державної реєстрації договір купівлі - продажу житлового будинку юридично не є укладеним. За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним нікчемний договір, а не договір який не є укладеним. У зв`язку з цим, оскілки договір не був укладеним, суд не може визнати його дійсним на підставі ст. 220 ЦК України. Крім того, визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу нерухомого майна з порушенням вимог ст. 220 ЦК України, не тільки суперечить нормам чинного законодавства, а й призводить до ухилення від сплати громадянами податку в дохід державного бюджету у розмірі 1% відсотка від вартості нерухомого майна. Такс само слід зазначити, що не знайшли свого підтвердження доводи позивача та його представника про те, що відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки він добровільно прийшов до суду та надав відповідну заяву про визнання позовних вимог, тим самим спростувавши доводи позивача в цій частині. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини справи та вищевказані норми законодавства, правила ст. 220 ЦК України не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін права та обов`язки, тому посилання позивача на ст. 220 ЦК України є безпідставним і в задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним слід відмовити, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Тому в задоволенні всіх позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed