Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог (а.\~с. 45-50), просила стягнути із [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 17 грудня 2015 року в розмірі 51785 грн. 37 коп., з яких: 45522 грн. сума позики, 5380 грн. 57 коп. проценти за користування чужими грошима, 882 грн. 80 коп. три проценти річних від простроченої суми. В обґрунтування позову зазначала, що 17 грудня 2015 року між нею і відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого вона передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 1800 доларів США, які остання зобовязалася повернути їй у строк до 25 грудня 2015 року. На підтвердження укладення ними договору позики та одержання вказаної вище суми грошових коштів [PERSON] видала їй власноручно написану нею розписку. Проте у визначений договором строк позичальник [PERSON] своїх зобовязань щодо повернення суми позики не виконала, грошові кошти в розмірі 1800 доларів США їй вона не повернула, від виконання цих грошових зобовязань відповідач ухиляється. Станом на 23 серпня 2016 року за курсом Національного банку України сума позики еквівалентна 1800 доларів США, що підлягає стягненню із [PERSON] на її користь, складає 45522 грн. Крім зазначеної суми боргу, за період з 26 грудня 2015 року по 23 серпня 2016 року відповідно до вимог ст. ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошима відповідач повинна сплатити на її користь проценти за користування чужими грошима в розмірі 5380 грн. 57 коп. Також, згідно із положеннями ст. ст. 625, 1050 ЦК України [PERSON] зобовязана сплатити на її користь три проценти річних від простроченої суми за несвоєчасне повернення нею суми позики, що становить 882 грн. 80 коп. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримала, дала аналогічні пояснення, просила суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем її проживання, про причини неявки суд вона не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Згідно із ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 17 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошей, за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 1800 доларів США, які позичальник зобовязалась повернути позикодавцю в строк до 25 грудня 2015 року. Факт укладення сторонами договору позики, його умов та одержання [PERSON] від [PERSON] суми позики в розмірі 1800 доларів США підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно 17 грудня 2015 року, оригінал якої предявлений стороною позивача та досліджений судом. Згідно із ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із положеннями ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У ст. 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Суд встановив, що у порушення вимог закону та умов договору позики від 17 грудня 2015 року [PERSON] своїх зобовязань за цим договором належним чином не виконала, у визначений договором строк до 25 грудня 2015 року суму позики в розмірі 1800 доларів США [PERSON] не повернула, про що свідчить наявність у позивача боргового документа оригіналу розписки від 17 грудня 2015 року про одержання відповідачем зазначеної суми грошових коштів. За офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом 23 серпня 2016 року день подачі заяви про збільшення позовних вимог, сума боргу за договором позики в гривні, що еквівалентна 1800 доларів США на цю дату, становить 45522 грн. (1800 доларів США х 25,29 грн.). Виходячи з викладеного, враховуючи, що відповідач своїх зобовязань за договором позики не виконала, суму позики в розмірі 1800 доларів США позивачу не повернула по даний час, суд вважає, що із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 17 грудня 2015 року в розмірі 45522 грн., що еквівалентно 1800 доларів США на час розгляду справи. За змістом ст. ст. 536, 1048 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 02 липня 2014 року у справі №\~6-36цс14, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобовязаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. За офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на 25 грудня 2015 року кінцеву дату повернення грошових коштів відповідач повинна була повернути позивачу суму позики еквівалентну 1800 доларів США, що на вказану дату складає 41328 грн. (1800 доларів США х 22,96 грн.). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене, вимоги [PERSON] про стягнення на її користь із [PERSON] процентів за користування чужими грошима в розмірі облікової ставки Національного банку України та трьох процентів річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором позики ґрунтуються на вимогах закону. Виходячи із суми боргу в гривні на день повернення суми позики в розмірі 41328 грн., встановленої Національним банком України облікової ставки, кількості днів прострочення позичальником виконання грошового зобовязання 242 дні, перевіривши зроблені позивачем розрахунки, суд дійшов висновку, що за період з 26 грудня 2015 року по 23 серпня 2016 року із [PERSON] на користь [PERSON] за користування сумою позики підлягають стягненню проценти в розмірі 5380 грн. 57 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 822 грн. 03 коп. При здійсненні розрахунків щодо розміру трьох процентів річних від простроченої суми та загальної суми боргу за договором позики представником позивача допущено арифметичні помилки, тому позов підлягає задоволенню частково. Всього загальна сума заборгованості за договором позики від 17 грудня 2015 року, що підлягає стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], становить 51724 грн. 60 коп. (45522 грн. + 5380,57 грн. + 822,03 грн.). Також згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial