Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити порядок користування спільним автомобілем марки HONDA CR-V, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , між співвласниками [PERSON] та [PERSON] шляхом його користування кожним по черзі терміном по 3 місяці. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно з рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2019 року зазначений автомобіль марки визнано об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача, визнано право власності за [PERSON] на 1/2 частку автомобіля. Рішення набрало законної сили 29 січня 2020 року. Проте, відповідач не дає можливості позивачу користуватися автомобілем і використовує його виключно у своїх інтересах. Пропозиції позивача встановити порядок користування автомобілем, відповідач ігнорує, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд заяви без його участі, на задоволенні позову наполягає, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач на розгляд справи не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань не надходило. З урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, в порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача у заочному порядку. Дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач 12 серпня 2008 року уклали шлюб. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 4 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 29 січня 2020 року, визнано автомобіль марки та моделі HONDA CR-V, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , спільною сумісною власністю та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки та моделі HONDA CR-V, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, встановлено підстави звільнення від доказування, а саме - «обставини встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної силі, не доказується при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою і співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і порядок користування ним може бути узгоджений сторонами добровільно. Однак, в судовому засіданні судом встановлено, що у добровільному порядку порядок користування автомобілем сторонами не визначений, що надає право позивачу поставити перед судом питання щодо усунення порушень її права власності, при цьому спосіб усунення таких перешкод повинен відповідати характеру порушень користування майном. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права. Конституція України, а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю. Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці. Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що виходячи з предмету спільної власності, яким є рухоме майно у вигляді легкового автомобіля, співвласниками якого є дві особи, убачається доцільним встановити порядок користування спірним автомобілем сторонами по черзі, а тому позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 908 гривень.

Outcome: approved