Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 27.12.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД70/П-2018 на виконання умов якого позивач надав відповідачу поворотну фінансову допомогу у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача в установі банку у розмірі 50000 грн. на умовах повернення вказаних коштів у строк до 09.03.2019 року. Разом з тим, відповідач взятих на себе зобов`язань не виконала та у визначений строк грошові кошти не повернула, при цьому письмові звернення позивача в порядку досудового врегулювання спору належним чином не відреагувала. Враховуючи те, що дані зобов`язання мають характер грошових, вважає, що в даному випадку слід застосувати наслідки невиконання грошового зобов`язання та стягнути з відповідача окрім основної суми боргу також пеню, інфляційні та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача борг за вище вказаним договором в сумі 50000 грн., а також 3 % річних в сумі 255 грн., 450 грн. витрат від інфляційних процесів, а також 3038 грн. пені; вирішити питання про розподіл судових витрат. В судове засідання представник позивача не з`явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, при цьому не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не з`явилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила та не направила відзиву, а представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 27.12.2018 року між сторонами укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №ПФД70/П-2018 за змістом якого позивач надав відповідачу повротну фінансову допомогу у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача в установі банку у розмірі 50000 грн. за умови повернення вказаних коштів позивачу на протязі 70 днів з моменту їх отримання відповідачем шляхом перерахування по поточних рахунок позивача (а/с 5). Відповідно до копії платіжного доручення від 28.12.2018 року №86 позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав та надав відповідачу визначено у договорі суму коштів (а/с 11). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З матеріалів справи вбачається, що у визначений договором строк відповідач отримані кошти не повернув, у зв`язку з чим позивачем на її адресу 21.03.2019 року направлено претензію з вимогою не пізніше 25.03.2019 року повернути кошти за вказаними у претензії реквізитами (а/с 7). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та повернення отриманої суми фінансової допомоги. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка підлягає на користь позикодавця, а також остання має нести цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання у вигляді сплати неустойки, інфляційних та 3 % річних відповідно до поданого позивачем розрахунку. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved