Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили користування житлом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на підставі приватної власності, а саме договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2016 року укладеного між нею та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], належить квартира [ADDRESS]. До укладання зазначеного договору відповідач був зареєстрований у квартирі, хоча фактично не мешкає там з 01.05.2014 року. Добровільно виселитися [PERSON] не бажає, оскільки мешкає в Росії та не може приїхати до Словянська. У звязку з чим, позивач просить: визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], [NUMBER], виданий Словянським УМВС України в Донецькій області 05.01.2000 року, таким, що втратив право користування квартирою №51 у будинку №26 по вул. Торській м. Словянська Донецька області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву від 16.06.2016 року (а.с.18), у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Представник позивача адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 18.05.2016 року (а.с.7) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4400 від 04.07.2012 року (а.с.8), до суду не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву від 16.06.2016 року (а.с.19), у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності. У звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.11). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS], належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 29.04.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], діючою в інтересах [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.4-5). Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням суд виходить з наступного. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до ст. 16 ЦК України. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надала довідку надану їй головою ЖБК Восход, з якої вбачається, що [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] фактично не мешкає з 01.05.2014 року (а.с.6). У звязку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved