Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

У травні 2020 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.02.2008 ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № ZPS0GL000000002, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 64 500 доларів США на строк до 13.02.2023, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно, в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Вказує, що позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. На порушення вимог договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим, відповідач станом на 31.03.2020 має заборгованість в розмірі 2 209,51 доларів США, що за курсом 28,06, відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.03.2020, становить 61 998,85 грн., яка складається з наступного: 1 272,38 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 13.01.2020 по 31.03.2020, 937,13 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у вказаному вище розмірі та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~102,00 грн. Судом проведено такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінової А.В. від 25.05.2020 позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, перше судове засідання призначене на 17.06.2020 об 11:30 год. без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 15.07.2020 задоволено клопотання представника позивача та продовжено АТ КБ «Приватбанк» строк на подання відповіді на відзив відповідача [PERSON] на позов та доказів в обґрунтування відзиву на позов до 05.08.2020, судове засідання відкладено на 14.08.2020 о 15:00 год. без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020, здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника апарату Орджонікідзевського районного суду від 15.09.2020 № 164, для розгляду даної цивільної справи визначено головуючого суддю Гашук К.В. Ухвалою судді від 17.09.2020 зазначену цивільну справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 05.10.2020 об 11:30 год. без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач [PERSON] в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. із позовними вимогами АТ КБ «Приватбанк» не погодилась, 16.06.2020 через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного суду (далі ВП ВС) від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц та від 31.10.2018 у справі № 202/4464/16-ц. ВП ВС у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу (далі ЦК) України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що зазначено в постанові ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Вказує, що позивач скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів шляхом звернення у квітні 2016 р. до суду з позовом до [PERSON] про стягнення всієї суми кредитної заборгованості. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 у справі № 335/4005/16-ц, вказаний позов було задоволено частково, та з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором № ZPS0GL000000002 в розмірі 8\~722,15 доларів США. Отже, право банку нараховувати проценти за вказаним кредитним договором, після зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором припинено. Відтак, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Щодо позовних вимог у цій справі про стягнення комісії зазначає, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними. У зв`язку з вищевикладеним висновком відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом з пози чальника. Посилаючись на вищевикладені обставини та правові позиції Верховного Суду, просив у задоволенні позову відмовити повністю, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 3844). 23.07.2020 від АТ КБ «Приватбанк» в особі представника Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р., за змістом якого, за умовами договору сторони погодили, що відсотки нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом, а тому, з урахуванням правових позицій Верховного суду України та постанов ВП ВС, сторони погодили сплату до повного повернення суми кредиту. Отримані відповідачем кредитні кошти до цього часу не повернуті, відтак договір не є розірваним або припиненим. Відповідно відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості. Що стосується позовних вимог про стягнення комісії зазначає, що у спірних правовідносинах, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1,00% від суми виданого кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0% від суми кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги надання кредитних коштів у користування, тобто ці платежі відповідають закону. Крім того вказує, що постановлене раніше судове рішення стосовно відповідача не звільняє боржника від відповідальності за невиконання нею грошового зобов`язання. Відповідно до умов договору сторони встановили строк виконання зобов`язань за кредитним договором до 13.02.2023, й жодних додаткових угод щодо зміни такого строку між сторонами не укладалось. Також зазначає про значне завищення відповідачем заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 8791). Крім того, 18.08.2020 до суду надійшла уточнена позовна заява АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої позивачем збільшено позовні вимоги до [PERSON] , а саме позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 4 917,56 Доларів США, що за курсом 27,87, відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.07.2020, складає 137 052,40 грн. за кредитним договором № ZPS0GL000000002 від 13.02.2008, яка складається з наступного: 4 917,56 Доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 13.09.2017 по 24.07.2020, а також стягнути судові витрати. 02.10.2020 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. надійшов відзив на уточнену позовну заяву від 04.08.2020. Проте, вказаний відзив на уточнену позовну заяву судом при ухваленні рішення у справі до уваги не приймається, оскільки ухвалою суду від 05.10.2020 повернуто АТ КБ «Приватбанк» уточнену позовну заяву від 04.08.2020 до [PERSON] про стягнення заборгованості. Отже, в межах даної справи розглядаються позовні вимоги в первинній редакції. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № ZPS0GL00000002 від 13.02.2008 відповідач отримала кредит у розмірі 64 500 доларів США строком користування з 13.02.2008 по 13.02.2023 та зі сплатою за користування кредитом відсотків. Відповідно до зареєстрованої 06.09.2019 нової редакції Статуту позивача, Наказом Мінфіну від 21.05.2018 № 518 було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Відповідно до п. 8.1. кредитного договору, щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 698,50 доларів США згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (а.с. 810). При цьому, пунктом 8.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Відповідач отримала кредитні кошти, однак порушив строки оплати основного боргу та процентів, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 у справі № 335/4005/16-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, внаслідок чого стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPS0GL00000002 від 13.02.2008 у розмірі 8 722,15 доларів США, що еквівалентно 222\~502, 04 грн., а також стягнуто судові витрати. З моменту ухвалення 26.04.2018 рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачем за Кредитним договором додатково було нараховано відповідачу проценти та комісію за користування кредитом. Так, відповідно до розрахунку, який додано позивачем до позовної заяви, станом на 31.03.2020 відповідач має заборгованість в розмірі 2 209,51 доларів США, що за курсом 28,06, відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.03.2020, становить 61 998,85 грн., яка складається з наступного: 1 272,38 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 13.01.2020 по 31.03.2020, 937,13 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення заборгованості чи про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц ВПВС висловлено правовий висновок, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, який змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився, тому пред`явлені до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок узгоджується і з висновком, викладеним у постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи наведене, АТ КБ «Приватбанк», звернувшись у 2016 році до суду із позовом, використав право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту за порушення умов договору, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, комісії та пені, відповідно до статті 1050 ЦК України, про що свідчить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2018 у справі № 335/4005/16-ц про часткове задоволення позовних вимог Банку та стягнення заборгованості за кредитним договором. З огляду на викладені обставини, позивач не може вимагати сплати відсотків та комісії на підставі умов договору, оскільки його строк виконання змінився достроковим стягненням, яке здійснено на підставі рішення суду. Також, при оцінці аргументів та доводів сторін суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010, no. 4241/03). В зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що інші доводи позову та заперечень відповідача проти нього, за вищевказаних обставин не мають суттєвого значення для вирішення спору та не потребують детальної відповіді на кожен з них. Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що законні підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості у вигляді нарахованих відсотків та комісії відсутні, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, визначені ст. 141 ЦПК України, відсутні. Вирішуючи вимогу відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, судом враховується наступне. Так, у відзиві на позовну заяву представником відповідача наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, до складу яких входять витрати на професійну правничу допомогу, яку визначено в 30\~000,00 грн. При цьому, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у повному обсязі, однак без зазначення конкретної суми. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси відповідача у справі [PERSON] і факт надання правової допомоги у цій справі підтверджено свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП 001616 від 29.03.2018 (а.с. 4546), ордером на надання правової допомоги (а.с. 48), договором про надання професійної правничої допомоги від 04.06.2020 (а.с. 4951), переліком та вартістю послуг за договором від 04.06.2020 (а.с. 5253), актом № 1 надання послуг до Договору № 04/06 від 04.06.2020 про надання правової допомоги від 15.06.2020 (а.с. 5455). За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем у відповіді на відзив було заявлено про необґрунтованість та неспівмірність вказаних витрат, а також про значне перевищення встановленого чинними нормативно-правовими актами граничного розміру компенсації на правову допомогу. Як встановлено з акту № 1 надання послуг за договором № 04/06 від 04.06.2020 про надання правової допомоги від 15.06.2020, адвокатом Тивоненком Д.Р. було надано [PERSON] такі послуги: - на консультацію щодо можливості та доцільності вирішення справи у судовому порядку, аналіз наданих клієнтом документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства та правових позицій Верховного суду, а також формування висновку щодо можливості захисту прав клієнта витрачено 3 години, вартість вказаної послуги становить 3\~000,00 грн.; - на складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи витрачено 1 годину, вартість вказаної послуги становить 1\~000,00 грн.; - на ознайомлення із матеріалами справи витрачено 3 години, вартість послуги становить 3\~000,00 грн.; - на складання відзиву на позовну заяву витрачено 5 годин, вартість послуги становить 5\~000,00 грн.; - на підготовку до подачі відзиву до канцелярії суду, в т.ч. на скасування документів, витрачено 2 години, вартість послуги становить 1\~000,00 грн. Отже, відповідно до вказаного акту, сума витрат на професійну правничу допомогу становить 13\~000,00 грн. Враховуючи те, відповідачем не доведено, що зазначені витрати на правову допомогу є неспівмірними із наданими послугами, суд доходить висновку, що заявлена відповідачем до стягнення сума судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 13\~000,00 грн. є обґрунтованою, у зв`язку із чим з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума вказаних витрат в розмірі 13 000,00 грн.

Outcome: approved