Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до відповідачів з позовом про стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить гуртожиток по вул. Святоюріївська, 20 в м. Вишневе. [PERSON] та [PERSON] було надано два ліжко/місця в гуртожитку та укладено договір. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 425 грн., загальна сума до оплати за три ліжко-місця становить 1275 грн. За умовами договору відповідачі зобовязані вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідачі здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, у звязку з чим виникла заборгованість за період з липня 2015 року по лютий 2018 року в розмірі\~12 470, 40 грн. Оскільки відповідачі вчасно не сплатили борг, тому має його повернути з врахування інфляційних втрат в розмірі 5\~482,35 грн., та три відсотки річних 16 776,12 грн. Через звернення до суду позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 34 728,87 грн., витрати по сплаті судового збору. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Просив задоволити. У судовому засіданні відповідач представник відповідача [PERSON] надав суду відзив на позов в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволені позову. У судове засідання відповідачі не зявились. Причини неявки суду не повідомили. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 08 квітня 2013 року ТОВ «Конвалія 2012» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме житлова будівля по вулиці Святоюріївська, 20 в м. Вишневе Кєво-Святошинського району Київської області, розмір частки 9723/10000, загальна площа обєкта 4132,8 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2153373 від 08 квітня 2013 року за ТОВ «Конвалія 2012» зареєстровано право власності на 9723/10000 частин нежитлової будівлі. 01 жовтня 2013 року між ТОВ «Конвалія 2012» та [PERSON] укладено договір № 221 на оренду ліжко-місць в гуртожитку згідно п. 1, 3, 4 якого в оренду передано кімнату № 221 гуртожитку вул. Святоюріївська, 20, ліжко-місце у кількості 2 л/м, ціна оренди за користування одним ліжко-місцем складала 425 грн., у тобто до сплати з відповідачів за один місяць оренди (за користування двома ліжко-місцями) - 850 грн. на строк з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2014 року. Сторонами погоджено п.4 цього Договору, яким передбачено, що щомісячна орендна плата перераховується орендарем та поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України. 01 листопада 2014 року у звязку із зміною розміру орендної плати та у звязку з проханням відповідача про надання йому в оренду трьох ліжко-місць замість двох, як це було раніше, ТОВ «Конвалія 2012» надав [PERSON] в оренду три ліжко-місця у кімнаті № 221. Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР. Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Пунктом 39 цього ж «Положення …» передбачено, що\~плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. В силу ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, договором № 221 від 01 жовтня 2013 року, укладеного між сторонами,\~визначено термін дії договору до 31 грудня 2014 року. ( Пункт 13 Договору). Пунктом 4 даного Договору сторонами погоджено орендну плату за користування житловим приміщення у розмірі 425 грн. за ліжко-місце/місяць. Крім того сторони погодили, що зміни та доповнення до цього Договору вносяться за згодою сторін шляхом укладення Додаткової угоди в письмовій формі. (пункт 11 Договору). Аналогічна норма закріплена і в ст. 654 ЦК України. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідачі у справі уклавши договір оренди (найму) житлового приміщення кімнати №221 (що складається із 3 ліжкомісць) в гуртожитку по вулиці Святоюріївська, 20 в м. Вишневе, Київської області власником якого є позивач у справі ТОВ «Конвалія 2012» всупереч вимогам ст.ст. 810, 815 ч.3, 526, 530 ЦК України,\~п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконують в повному обсязі взяті на себе зобовязання передбачені п.4 Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення до суду має перед позивачем заборгованість по оплаті. З наданого до суду розрахунку заборгованості [PERSON] та [PERSON] перед ТОВ «Конвалія 2012» вбачається заборгованість відповідачів станом на лютий 2018 року становить 12\~470, 40 грн. Разом з тим суд враховує, що сторони, укладаючи 01 жовтня 2014 року договір №221 про оренду ліжко-місць в пункті 3 погодили істотну умову договору ціну оренди одного ліжко-місця в сумі 425 грн., що становить 1275 грн. за 3 ліжко-місця в місяць. З поданого розрахунку встановлено, що за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року орендна плата нарахована в розмірі 40800 грн., за даний період відповідачами сплачено 28500 грн. Тому заборгованість становить 12300 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів та в цій частині позов підлягає задоволенню. Оскільки, позивачем не надано підтверджуючих документів, щодо наявності заборгованості в сумі 170, 40 грн. за виконавчим листом, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Ухвалюючи рішення у вказаній справі суд враховує правові позиції викладені в Постановах Верховного Суду України №6-6цс15 та № 6-231цс14 від 25 лютого 2015 року. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з доводами позивача про застосування до даної категорії справ положень ст. 625 ЦК України, оскільки стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважаються простроченням виконання грошових зобовязань перед кредитором за користування грошима. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи частину задоволених вимог, солідарно з відповідачів на користь товариства підлягають судові витрати в розмірі ???? грн.

Outcome: approved