Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 05 вересня 2009 року, від даного шлюбу у них дітей немає. Спільне життя у сторін не склалося через постійні непорозуміння та різні погляди на життя, шлюбні відносини припинені, сімя розпалася. Позивач вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим, а тому і звернулася з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив, відзив не подав. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши позицію позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованомувідділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області 05 вересня 2009 року за актовим записом № 127, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сім'я розпалася, намірів на відновлення сімейних стосунків сторони не мають. Враховуючи наведені обставини, суд вважає неможливим збереження шлюбу, а також, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Що стосується вимог [PERSON] про відновлення їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища, суд зазначає наступне. Так, ч. 8 ст. 294 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Однак, зазначена норма процесуального права стосується справ, що розглядаються в окремому провадженні в порядку, передбаченому Розділом IV ЦПК України. Натомість, розгляд даної цивільної справи проводиться не у окремому, а в позовному провадженні. Спір з приводу зміни прізвища між сторонами не існує, більше того, думка іншого подружжя ніяким чином не може вплинути на позицію позивача щодо зміни прізвища. Крім цього, у відповідності до положень ч. 6 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для зазначення у даному рішенні суду дошлюбного прізвища позивача, оскільки вказане питання вирішується у відповідному органі державної реєстрації актів цивільного стану. На підставі ст.ст.105,110,112 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial