Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на\~користь Акціонерного\~товариства комерційний\~банк «Приват\~Банк» заборгованість\~за Кредитним\~договором б/н\~від 19.06.2011\~року у\~розмірі 77066,76\~грн.,\~а також\~стягнути з\~нього судові\~витрати.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~що відповідно\~до укладеного\~Кредитного договору\~б/н\~від 19.06.2011\~року,\~відповідач отримав\~кредит у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну\~картку зі\~сплатою відсотків\~за користування\~кредитом.\~У зв`язку\~з порушеннями\~зобов`язань\~за кредитним\~договором,\~станом на\~11.04.2019\~року,\~відповідач має\~заборгованість у\~розмірі 77066,76\~грн. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. 29 січня 2020 року [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вищевказаного зазначив, що між ним та позивачем ніяких кредитних договорів від 19.06.2011 року та пізніше чи раніше не укладались та ніякі кошти за кредитними договорами не отримувались. Відповідач не підписував і не погоджувався на кредитування відкритого поточного рахунку, підписання заяв про відкриття рахунку та приєднання до умов та правил надання банківських послуг без досягнення згоди сторони щодо всіх істотних умов кредитного договору, не може свідчити про існування будь-яких кредитних відносин та зобов`язань між сторонами. Відповідач не підписував умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку, працівники банку його з вказаними документами не ознайомили. Отже, вони не є складовою частиною договору. Також зазначає, що умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів відповідачем не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача. Також не встановлено підтверджень того, що ці умови та правила були додатком до підписаної відповідачем анкети-заяви. 12 березня 2020 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до Акціонерного\~товариства комерційний\~банк «Приват\~Банк» про\~визнання недійсним\~з моменту\~укладення кредитного\~договору.\~В обґрунтування\~даного позову\~зазначив,\~що між\~ [PERSON] \~та позивачем\~ніяких кредитних\~договорів від\~19.06.2011\~р.\~та пізніше\~чи раніше\~не укладалось\~та ніякі\~кошти за\~кредитними договорами\~не отримувались. Вважає,\~що даний\~Договір укладений\~з порушенням\~законодавства та\~підлягає визнанню\~недійсним з\~моменту його\~укладення,\~виходячи з\~наступних підстав.\~По-перше,\~оскільки для\~кредитів умови\~договорів приєднання\~розробляються банком,\~вони повинні\~бути зрозумілі\~усім споживачам\~і доведені\~до їх\~відома.\~Банк має\~підтвердити,\~що на\~час укладення\~відповідного договору\~діяли саме\~ці умови,\~а не\~інші.\~Тому з\~огляду на\~зміст статей\~633,\~634\~ЦКУ можна\~вважати,\~що другий\~контрагент (споживач\~послуг банку)\~лише приєднується\~до тих\~умов,\~з якими\~він ознайомлений.\~По-друге,\~роздруківка із\~сайту позивача\~щодо умов\~кредитування та\~тарифів належним\~доказом бути\~не може,\~оскільки цей\~доказ повністю\~залежить від\~волевиявлення і\~дій однієї\~сторони (банку),\~яка може\~вносити і\~вносить відповідні\~зміни в\~умови та\~правила споживчого\~кредитування.\~У даному\~випадку також\~неможливо застосувати\~до вказаних\~правовідносин правила\~ч.\~1\~ст.\~634\~ЦКУ щодо\~договору приєднання.\~Адже Умови\~та Правила\~надання банківських\~послуг,\~що розміщені\~на офіційному\~сайті позивача\~неодноразово змінювалися\~самим банком,\~тобто кредитор\~міг додати\~до позовної\~заяви витяг\~з Тарифів\~та Витяг\~з Умов\~у будь-яких\~редакціях,\~що найбільш\~сприятливі для\~задоволення позову.\~По-третє,\~надані позивачем\~Правила надання\~банківських послуг,\~з огляду\~на їх\~мінливий характер,\~не можна\~вважати складовою\~кредитного договору\~якщо вони\~не підписані\~та не\~визнаються позичальником.\~Також,\~якщо ці\~умови прямо\~не передбачені,\~як у\~даному випадку\~-\~в анкеті-\~заяві позичальника,\~яка безпосередньо\~підписана останньою\~і лише\~цей факт\~може свідчити\~про прийняття\~позичальником запропонованих\~йому умов\~та приєднання\~як другої\~сторони до\~запропонованого договору.\~Матеріали справи\~не містять\~підтверджень,\~що саме\~з цими\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг,\~Правилами користування\~платіжною карткою\~відповідач ознайомився\~і погодився\~з ними,\~підписуючи заяву.\~Також матеріали\~справи не\~містять підтверджень,\~що вказані\~документи на\~момент отримання\~відповідачем кредитних\~коштів взагалі\~містили умови,\~зокрема,\~щодо сплати\~процентів за\~користування кредитними\~коштами,\~їх розміри\~та порядок\~нарахування,\~як це\~вказано у\~документі доданих\~банком до\~позовної заяви. У заяві позичальника від 19.06.2011 року процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи позов про стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.06.2011 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою розумів відповідач та ознайомився погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах та порядках нарахування. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною карткою, які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.06.2011 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Враховуючи викладене необхідно зазначити що Умови та Правила надання банківських послуг AT КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів відповідачем не підписувались. Цей документ також не містить дати його підписання представником позивача. Також не встановлено підтверджень того, що ці Умови та Правила були додатком до підписаної відповідачем анкети-заяви. Крім того, Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не містить підпису позичальника, не датований як документ. Необхідно також враховувати, що Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між відповідачем та позивачем кредитного договору, бо ніякий кредитний договір взагалі не укладався. У заяві позичальника від 19.06.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Представником АТ КБ «Приват Банк» було подано відповідь на відзив, відзив на зустрічну позовну заяву, в яких просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, а в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити в повному обсязі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2020 року об`єднано в одне провадження первісний позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом підтримав первісну позовну заяву та просив її задовольнити, а в задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити в повному обсязі. Відповідач та первісним позовом та позивач за зустрічним позовом разом зі своїм представником [PERSON] в судовому засіданні підтримали зустрічну позовну заяву та просили її задовольнити, а в задоволенні первісної позовної зави просили відмовити в повному обсязі. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось сторонами, що 19 червня 2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 27). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В той же час, [PERSON] просив визнати кредитний договір недійсним, оскільки він його не підписував та не було досягнуто згоди стосовно істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. \~ \~ \~ \~ Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У частині першій цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 204/9549/18 (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/92765270). У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 зроблено висновок, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. В постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 вказано, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/79472438). У відзиві на первісну позовну заяву та в зустрічній позовній заяві [PERSON] стверджує, що жодного кредитного договору він не підписував та кредитні кошти не отримував. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В той же час, твердження [PERSON] спростовуються наданими ним же в судовому засіданні поясненнями, відповідно до яких він не заперечує отримання кредитних коштів, він лише не погоджується з сумою, яка підлягає поверненню, оскільки він повертав використані ним кредитні кошти (що також підтверджує отримання ним кредитних коштів). Крім цього, було надано квитанції, відповідно до яких [PERSON] повертав використані ним кредитні кошти (Т-2, а.с. 111, 129-130), а також неодноразово представником АТ КБ «Приват Банк» долучалися до матеріалів справи виписки по рахунку [PERSON] , з яких вбачається, що останній користування кредитними коштами, а відтак він був обізнаний про наявність даних кредитних коштів, відповідно до укладеного кредитного договору. При цьому, позивачем вказано, що вищевказаний Кредитний договір б/н від 19.06.2011 року складається з Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг та тарифів. На підставі вказаних Анкети-заяви про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг та тарифів, позивач нарахував відповідачеві заборгованість, яка станом на 11.04.2019 року становить 77066,76 грн. і складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 20401,02 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 23364,10 грн.; нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 29055,60 грн.; нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 100,00 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3646,04 грн. - штраф (процентна складова). Разом з тим, суд вважає безпідставним нарахування позивачем відповідачеві заборгованості по пені і штрафним санкціям згідно з п.2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг з огляду на наступне. Так, згідно з ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. У даній же справі, Умови і правила надання банківських послуг, якими передбачені якісь проценти за користування кредитом і встановлена відповідальність Позичальника у разі невиконання/неналежного виконання своїх зобов`язань, не містять підпису відповідача. При цьому, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Договір, а також те, що Умови містили такі положення щодо відсотків і штрафних санкцій в момент підписання Договору Позичальником, або в подальшому такі Умови не змінювались. При цьому, у самій Анкеті-заяві від 19.06.2011 року про приєднання к Умовам і правилам надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів і штрафних санкцій немає. У зв`язку із цим, такі Умови і правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами Договору від 19.06.2011 року. В постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 (провадження № 61-5662св19) вказано: враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, отже, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 295,97 грн, оскільки відповідачем не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 295,97 грн. Разом з тим вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису [PERSON] , а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/93879744). Також до таких висновків прийшов й Верховний Суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року у цивільній справі № 6-16цс15 та Верховний Суд у постанові 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Тому, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача до [PERSON] щодо заборгованості по нарахованій пені за прострочене зобов`язання - 29055,60 грн.; нарахованій пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 100,00 грн.; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3646,04 грн. - штраф (процентна складова). На підтвердження позовних вимог, позивачем за первісним позовом, крім іншого, було надано розрахунки заборгованості та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Як зазначено вище, позивачем за первісним позовом було надано розрахунки заборгованості, з яких вбачається, що заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом за тілом кредиту становить 20401,02 грн., а крім цього він також має заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 23364,10 грн. В той же час, позивач за первісним позовом в самій позовній заяві зазначає, що [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000,00 грн., що в свою чергу підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, відповідно до якої кредитний ліміт становить саме 25000,00 грн. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача за первісним позовом частково і стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 19.06.2011 року у розмірі 25000,00 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач за первісним позовом звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки він є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням Серії [NUMBER] від 25.06.2015 року. У зв`язку з вищевказаним, суд вважає необхідним компенсувати судові витрати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial