Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

у травні 2018 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , ( [INFO] ) відносно дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі ј частини від усіх видів доходів щомісячно та стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 704 грн 80 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.08.2008 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28.11.2012 розірвано, у вказаному шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , однак з моменту народження дитини та по сьогоднішній день відповідач не цікавиться її життям, матеріально не утримує, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і матеріальний розвиток та не приймає участі у її навчанні. Позивач у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 22.05.2019 від представника позивача надійшла заява про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 59). Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 44, 45, 52). Третя особа у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 19.03.2019 надіслала на адресу суду висновок позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини (а.с. 54-56). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.08.2008, який рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28.11.2012 розірвано (а.с. 12, 13). У вказаному шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). 29.06.2017 відповідач згідно заяви посвідченої ПНКМНО Бродським В.В. діючи добровільно, перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, надав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад №142 з 10.10.2014, згідно довідки від 25.04.2017 №142/01-23 (а.с. 17). Висновком ООП Подільської РДА у м. Києві від 12.02.2019 було вирішено за доцільне про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 55, 56). Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 16 цієї постанови йде мова про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, з аналізу правових норм, які регулюють вказані правовідносини, вбачається, що для позбавлення батьківських прав необхідним фактом є те, що особа має реальну можливість виконати свої батьківські обов`язки, але не вчиняє для цього відповідних дій, не проявляє щонайменшої батьківської турботи, на підставі чого надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Отже, підсумовуючи наведене, оцінюючи з`ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вказаної вимоги, оскільки відповідач не виконує покладені на нього батьківські обов`язки щодо своєї неповнолітньої дитини. Згідно із ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень житла, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України та погодження сторін, щодо розміру аліментів, суд вважає необхідним призначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 704 (сімсот чотири гривні) 80 коп. Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп., а також в дохід держави за вимогу про сплату аліментів з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved