Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] та [PERSON] пред`явили спільний позов до відповідачів на предмет відшкодування їм матеріальної і моральної шкоди, заподіяної протиправними діями державного виконавця, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 червня 2019 року [PERSON] , дружиною [PERSON] , укладено договір про надання туристичних послуг № 399116 з туроператором ТОВ «ГТО» tm Kompas від імені та за дорученням якого діяв турагент ФОП [PERSON] , за умовами якого придбала тур на двох осіб до держави Китай, острів Хайнань з вильотом 04 червня 2019 року вартістю 22926,36 грн., проте цього дня під час проходження митного контролю в аеропорту Бориспіль абсолютно несподівано позивачу [PERSON] співробітники прикордонної служби відмовили у наданні дозволу на виліт за кордон з підстав нібито того, що він є боржником у виконавчому провадженні, де державним виконавцем накладене обмеження на нього у праві виїзду за кордон України, у зв`язку з чим позивачі не змоги здійснити оплачену заздалегідь заплановану подорож, кошти за договором про надання туристичних послуг за умовами цього договору не підлягали поверненню, після чого за скаргою [PERSON] ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року визнано протиправними і незаконними дії та рішення державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Потапенко В.В. у виконавчому провадженні № 13586747, якими були тимчасово обмежені права та законні інтереси [PERSON] , а саме: щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 30 січня 2019 року; щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 24 березня 2018 року; щодо винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 28 лютого 2018 року; щодо винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 28 лютого 2018 року; щодо винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28 лютого 2018 року. Позивачі вважають , що оскільки внаслідок саме незаконних дій та рішень державного виконавця їх фактично «зняли з літака», вони зазнали матеріальної шкоди на суму придбаного туру, а також автобусних і залізничних квитків, а також зазнали моральної шкоди від такого беззаконня і свавілля державного виконавця, що позбавило позивачів заздалегідь запланованого і погодженого відпочинку, не виправдало їх розумних сподівань на подорож, що в результаті на тривалий час дезорганізувало життя позивачів змусило докласти значних зусиль до відновлення своїх прав, тому позивачі просили суд стягнути з державного бюджету України на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 22926,36 грн. та моральну шкоду в сумі 15000,00 грн., на корить позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 15000,00 грн. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 04 червня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач Шевченківський відділ ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області 09 липня 2020 року подав відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги повністю, виклавши свої доводи і аргументи на спростування позовних вимог про те, що на примусовому виконанні в Шевченківському відділі ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області в період з 26 червня 2009 року по 20 серпня 2019 року перебувало виконавче провадження № 13586747 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1901, виданого 02 вересня 2002 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [INFO] в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) боржника до повноліття дитини, починаючи стягнення з 14 серпня 2002 року. Тривалий час боржником аліменти не сплачувались, про що матеріали виконавчого провадження містять численні заяви стягувача про неотримання аліментів та розрахунку боргу станом на 16 березня 2013 року в розмірі 33319,55 грн. 19 грудня 2013 року, 18 квітня 2014 року, 12 травня 2014 року стосовно боржника до Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області направлялось подання про притягнення до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів, 14 січня 2014 року боржник подав заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, 23 лютого 2016 року боржник звернувся за розрахунком боргу, який станом на 26 травня 2016 року склав 63994,70 грн., при цьому матеріали виконавчого провадження будь-яких квитанцій про сплату аліментів та боргу не містили. 07 червня 2016 року до відділу ДВС надійшла заява стягувача про відсутність заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 червня 2016 року та намір оформлення у встановленому діючим законодавством домовленості між нею та боржником стосовно сплати аліментів на дитину, проте заяв стягувача про повернення виконавчого листа матеріали виконавчого провадження не містили, як і квитанцій про оплату аліментів, у зв`язку з чим державним виконавцем боржнику розрахована заборгованість з 2016 року по 01 лютого 2018 року - 31874,13 грн. В подальшому виконавче провадження 15 лютого 2018 року передане державному виконавцю Потапенко В.В. у зв`язку з несплатою заборгованості до боржника 28 лютого 2018 року згідно п.п.1-4 ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» застосовані вищенаведені заходи обмеження. Усі виклики, повідомлення, постанови направлялися боржнику за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] , проте ігнорувались останнім. При цьому, про наявність мирової угоди у виконавчому провадженні, затвердженої судом матеріали виконавчого провадження відомостей не містили, а дані книги вихідної кореспонденції ВДВС лише містили відомості про направлення до суду 13 червня 2016 року мирової угоди, однак будь-яких документів з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з 2016 по 2019 роки в цьому виконавчому провадженні до відділу ДВС не надходили, а Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська листом повідомив, що вказана мирова угода від відділу ДВС надійшла до суду 14 червня 2016 року, проте обліково-статистична картка в АСДС КП Д-3 не заводилась і відповідно рішення не приймалось, а тому державний виконавець не допускала будь-яких порушень при проведенні виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні. В подальшому у зв`язку з надходженням заяви стягувача про відсутність заборгованості зі сплати аліментів на час повноліття дитини державним виконавцем 20 серпня 2019 року згідно п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. За наведених обставин ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року не може бути взята до уваги, оскільки вжиття обмежувальних заходів до боржника стало наслідком його бездіяльності стосовно подальшого руху мирової угоди та ігнорування викликів державного виконавця. Крім того, позивачами не доведена доказами заподіяння моральної шкоди та її розмір, у зв`язку з чим відповідач просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач УДКС України в особі УДКС України в Шевченківському районі м. Дніпра, отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі, свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. 17 серпня 2020 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому на спростування доводів і міркувань Шевченківського відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стосовно відсутності підстав приймати у даній справі ухвалу суду від 09жовтня 2019 року навів аргументи про те, що дане рішення встановлює незаконність дій і рішень державного виконавця у виконавчому провадженні стосовно боржника і є преюдицйним для розгляду даного спору. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула та подала 03 вересня 2020 року заяву про розгляд позову у її відсутності, наполягаючи на повному задоволенні заявлених вимог. Представник відповідача - державний виконавець Шевченківського відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Потапенко В.В. в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з наведених у відзиві підстав. Інший відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направив, причин неявки не повідомив та про відкладення розгляду не клопотав. Суд, вислухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши подані учасниками докази, дійшов висновку про вирішення справи за ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог із частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 01 червня 2019 року агентом ФОП [PERSON] , що діє на підставі агентського договору 00-000450 від 26 вересня 2017 року від імені та за дорученням туроператора ТОВ «ГТО» tm Kompas та [PERSON] укладений договір про надання туристичних послуг № 399116 за умовами якого туроператор через тур агента зобов`язується відповідно до заявки туриста на бронювання забронювати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. (а.с.13-16). Відповідно до умов п.5.1 договору про надання туристичних послуг вартість туру за цим договором з урахуванням послуг тур агента становить на дату укладення договору 21136,00 грн., що еквівалентно 756,00 доларам США. Згідно листа бронювання туристичних послуг до даного договору туристам [PERSON] та [PERSON] заброньований тур до країни Китай, о. Хайнань, курорт Sanya Bay, готель Palm Beach Resort*4* з 04 червня 2019 року по 12 червня 2019 року за двомісним типом розміщення та харчуванням з включеним сніданком, трансфером, оглядовою екскурсією по Санья 04 червня 2019 року - 11 червня 2019 року (а.с. 17). На виконання умов договору про надання туристичних послуг [PERSON] оплатила готівкою турагенту ФОП [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) 01 червня 2019 року 21136,00 грн., що підтверджується чеком, оформленим належним чином та копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.21). Відповідно, належить дійти висновку про належне виконання сторонами правочину умов вказаного договору. Крім того, позивачі за для реалізації туристичної подорожі і виконання умов договору про надання туристичних послуг щодо вильоту у запланований час придбали квитки на потяг сполученням Дніпро-Головний - Київ-Пасажирський відправленням 03 червня 2019 року о 17 год. 07 хв. прибуттям 04 червня 2019 року о 00 год. 02 хв. для [PERSON] та [PERSON] (а.с.22, 24) вартістю 407,26 грн. кожний і два квитки на автобус сполученням Київ-Бориспіль (аеропорт) відправленням 04 червня 2019 року о 01 год.00 хв. прибуттям о 01 год. 45 хв. вартістю 106,00 грн. кожний (а.с.23, 25), а також у зв`язку з відмовою у вильоту із країни позивачі змушені були придбати квитки на залізничний потяг у зворотному напрямку сполученням Київ-Пасажирський відправленням 04 червня 2019 року о 09 год.10 хв. прибуттям о 17 год.47 хв. для [PERSON] та [PERSON] вартістю 282,12 грн. кожний, а також два квитки на автобус сполученням Аеропорт Бориспіль-Київ вартістю 100,00 грн. кожний (а.с.26). 04 червня 2019 року позивачу [PERSON] при проходженні прикордонного контролю працівниками Державної прикордонної служби України відмовлено у перетині кордону України з причин наявності обмежень за постановою державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Дніпра ГТУ у Дніпропетровській області, про що позивача повідомлено листом Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 04 червня 2019 року за вих. № 184/С-1173. На звернення позивача [PERSON] від 10 червня 2019 року про повернення коштів за договором на надання туристичних послуг від 01 червня 2019 року за № 399116 турагент як і туроператор кошти не виплатив, оскільки відповідно до умов п. 7.12 наведеного туроператор не несе відповідальність ,якщо турист не скористався туристичним продуктом або спожив його не повністю з причин, що не залежать від туроператора; будь-які причини, обставини внаслідок яких туристом послуга не спожита та/або не повністю, не створює зобов`язання для туроператора ,якщо ці причини/обставини не залежали від останнього (а.с . 15). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року у справі № 204/6431/19, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, скаргу [PERSON] , де заінтересовані особи старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Потапенко Віра Вікторівна, [PERSON] , на дії державного виконавця - задоволено частково; постановлено визнати протиправними і незаконними дії та рішення старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Потапенко Віри Вікторівни, вчиненими у виконавчому провадженні № 13586747, якими були тимчасово обмежені права та законні інтереси [PERSON] , а саме: щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 30 січня 2019 року; щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 24 березня 2018 року; щодо винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві полювання від 28 лютого 2018 року; щодо винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 28 лютого 2018 року; щодо винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 28 лютого 2018 року; в іншій частині скарги [PERSON] відмовлено (а.с.7-9, 10-12). Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст .1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За правилами ч.ч.1, 2 ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно, предметом доказування у цій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно статті 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 461/3508/17. Як встановлено судом позивачі з 19 лютого 2016 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Шевченківським районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 19 лютого 2016 року з вчиненням відповідного актового запису за № 39 (а.с.20). За Сімейним кодексом України, норми якого діють з 01 січня 2004 року, встановлена та діє презумпція спільності майна подружжя (ст.60 цього Кодексу), суть якої полягає у тому, що якщо майно було набуте за час шлюбу, то передбачається (презумується), що воно є спільним. Відповідно до ч.1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Як встановлено судом, саме внаслідок неправомірних рішень державного виконавця відповідача позивач [PERSON] не зміг здійснити перетин кордону в аеропорту та, відповідно, туристичну подорож до Китаю згідно договору про надання туристичних послуг № 399116 від 01 червня 2019 року, укладеного і оплаченого його дружиною позивачем [PERSON] за рахунок спільних коштів подружжя, з огляду на те, що спільність майна подружжя за ст. 60 СК України презумується, а відтак, суд приходить до висновку що протиправне діяння - дії та рішення державного виконавця, доказом чого є ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року, що набрало законної сили 04 березня 2020 року, перешкодили реалізації подорожі за оплаченим зі спільних коштів договором, у зв`язку з чим позивач [PERSON] зазнав збитків в розмірі своєї рівної з дружиною частки у спільному сумісному майні подружжя - оплаченого туристичного продукту, тобто 10568,00 грн. та витрат на квитки, пов`язані з реалізацією подорожі за договором на суму 845,44 грн. ( 407,26 грн. +106,00 грн. + 282,18 грн. + 100,00 грн. =845,44 грн.), у зв`язку з чим заподіяна шкода у доведеному зазначеному розмірі підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету, однак з урахуванням вимог ч. 4 ст. 65 СК України на користь позивача [PERSON] , яка уклала договір про надання туристичних послуг № 399116 в інтересах сім`ї. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] про відшкодування на її користь решти суми понесених витрат на придбання туристичного продукту за договором № 399116 та квитків на своє ім`я, суд приходить до висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями державного виконавця у виконавчому провадженню відносно боржника [PERSON] та тим, що позивач [PERSON] , стосовно якої будь-яких обмежень або заборон у перетині кордону не було, як і не було обумовлених договором № 399116 обмежень на подорож однієї особи хоч би і за оплаченим на двох осіб туристичним продуктом, не здійснила подорож за оплаченим договором № 399116, що стало наслідком виключно її волі, а не об`єктивних перешкод, а тому позовні вимоги про відшкодування Ѕ частини вартості туристичного продукту за договором, оплаченим нею в інтересах сім`ї за себе та чоловіка (позивача [PERSON] ) та вартості квитків на її ім`я, придбаних у зв`язку з подорожжю згідно вказаного договору, задоволенню не підлягають. Розв`язуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ,суд виходить з наступного. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Як зазначалося вище за правилами ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За з`ясованих у справі обставин, суд приходить до висновку, що в результаті незаконних дій та рішень державного виконавця відповідача у цій справі позивач [PERSON] позбавлений був заздалегідь запланованого і погодженого відпочинку зі своєю сім`єю, зазнав душевних переживань від безпідставного вжиття обмежувальних заходів його права на вільне пересування, що спричинило необхідність вжиття додаткових зусиль для відновлення звичайного ритму життя та відновлення свого права на вільне пересування, а відтак, позивачу [PERSON] така шкода підлягає відшкодуванню, співмірним та достатнім розміром якої, виходячи з принципу розумності та справедливості, на переконання суду становитиме грошова сума в розмірі 3000,00 грн. на за рахунок коштів державного бюджету. Також за з`ясованих у справі обставин, суд приходить до висновку, що саме в результаті незаконних дій та рішень державного виконавця відповідача у цій справі позивач [PERSON] позбавлена була тієї подорожі разом з чоловіком, на яку мала розумні і законні сподівання, а її звичайне життя було дезорганізовано, сімейний відпочинок безпідставно зірваний, оскільки подорож на одну особу не зможе бути рівноцінною сімейному відпочинку, що у будь-який час реалізувати позивач не може внаслідок певного усталеного ритму життя, графіку роботи, необхідності відшукування додаткових зусиль і коштів, а тому таке психологічне напруження, розчарування та незручності, хоч і не потягли безпосередньо матеріальних збитків і шкоди здоров`ю, проте спричинили моральну шкоду, а відтак, позивачу [PERSON] така шкода підлягає відшкодуванню, співмірним та достатнім розміром якої, виходячи з принципу розумності та справедливості, на переконання суду становитиме грошова сума в розмірі 2000,00 грн. за рахунок коштів державного бюджету. Відповідна позиція Верховного Суду викладена у постанові від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 і взята місцевим судом до уваги. Доводи позивачів про спричинення кожному з них маральної шкоди у розмірі, еквівалентному 15000,00 грн., суд оцінює критично, оскільки сама подорож, внаслідок позбавлення можливості реалізувати яку позивачі зазнали моральної шкоди, має вартість 21136,00 грн., відповідно і сподівання від її реалізації не перевищують відповідної суми, якою оцінені ті блага, які несла б така подорож, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам на користь позивача [PERSON] , який оплачував цей судовий збір щодо заявлених ним вимог, тобто в розмірі 168,16 грн. ((3000,00 грн.х840,80 грн.)\\15000,00 грн. = 168,16 грн.) та з урахуванням того, що позивач [PERSON] судовий збір не сплачувала, решту суми судового збору в розмірі 298,47 грн. стягнути на корись держави ((11463,18 грн.х2000,00 грн.)/37929,36 грн.=298,47 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial