Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у відділі реєстрації одружень Виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів, запис № 466 від 27 липня 1996 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що у 1996 році між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] 21 грудня 1996 року та [PERSON] [INFO] . З серпня 2020 року сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Примирення та збереження шлюбу між ними не можливе. Справа призначалася до розглядуна 28 липня, 29 серпня та 01 вересня 2021 року. У судове засідання сторони не з`явилися, з невідомих суду причин. Позивачкою до суду подано заяву, в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Одночасно з цим повідомила, що подружніх відносин з відповідачем не підтримує з 20.08.2020 року, спільне господарство не ведуть, позивач примиритися не бажає. Відповідач до суду не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Враховуючи думку позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 27 липня 1996 року відділом реєстрації одружень Виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів, зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 466. Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] 21 грудня 1996 року та [PERSON] [INFO] , про свідчать копії свідоцтв про народження. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Як зазначає позивач, з 20 серпня 2020 року сторони мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач примиритися не бажає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved