Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно імпортний банк» в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 30\~909,86 грн.. Ухвалою суду від 15 листопада 2016 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про витребування доказів, витребувано з [PERSON] акціонерного товариства «Держапвного експортно імпортного банку України» розрахунок заборгованості з урахуванням внесених [PERSON] опалт на погашення боргу за кредитним договором № 2083А/153-7 від 02.10.2014 року станом на 01.07.2016 року, на 15.11.2016 року та на теперішній час. 12 грудня 2016 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в якій просили стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «державний експортно імпортний банк України» заборгованость у розмірі 39\~963,91 грн.. В судове засідання зявився представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Державного експортно імпортного банку України» - [PERSON], яка підтримала збільшені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, при цьому останній просиві зменшити суму основного боргу в звязку з частковим погашенням до рівня 23\~281,45 грн., зменшити суму неустойки в порядку ст.. 551 ЦК України до 500,00 грн. та надати розстрочку виконання рішення суду на 24 місяці рівними частинами. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] акціонерного товариства «Державного експортно імпортного банку України» є таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Так, між [PERSON] акціонерним товариством «Деравний експортно імпортний банк України» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії для повернення операцій з платіжною карткою № 2083А/153/7 від 02.10.2014 року. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. У відповідності до частини 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та також якості. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Судом встановлено, що у відповідності до умов кредитного договору, а саме пункту 2.1, 2.2 позивачем було відкрито відповідачу відновлювальну кредитну лінію для проведення операцій з використанням картки, лімітом заборгованості не більше 42\~000 грн., строком до 30.09.2016 року. Кредит надано позивачу у відповідності до п. 2.4 статті 2 Кредитного договору для оплати проведення держателем розрахунків за карткою та інших платежів, передбачених Договором обслуговування кредитної картки і цим договором, уразі недостатності власних грошових коштів позичальника на кредитній картці. При цьому, у відповідності до п. 2.2 статті 2, підпункту 5.2.4 статті 5 кредитного договору відповідач зобовязувався сплачувати щомісяця позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 21,00 % річних, не пізніше передостаннього робочого дня місяця, наступного за місяціем, за яким вони були нараховані, та в дату остаточного повернення кредиту в порядку договірного списання на умовах цього договору. У відповідності до ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Положенням ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. При цьому, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідачем порушено порядок погашення кредиту та сплати процентів, нарахованих за користування Кредитом, що свідчить про невиконання останніх умов кредитного договору. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору визначено, що кредитор має право достроково вимагати повернення кредиту при недотриманні позичальником умов цього договору. В судовому засіданні представником позивача вказувалось про те, що на виконання даного пункту договору на адресу відповідача було надіслано вимогу про дострокове повернення заборгованості з вимогою здійснення повного погашення заборгованості за кредитним договором. В звязку з чим у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором станом на 11.01.2016 оку, яка з врахуванням здійснених сплат відповідачем по погашенню заборгованості за кредитним договором становить 39\~963,91 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 25\~369,14 грн.; заборгованості за відсотками в сумі 2\~314,40 грн.; пені, нарахованої на прострочену заборгованість за процентами за період з 01.11.2015 року по 08.12.2016 року 374,42 грн.; пені, нарахованої на прострочену заборгованість за основним боргом за період з 01.08.2015 року по 08.12.2016 року в сумі 11\~905,95 грн.. При цьому, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] не заперечувався факт невиконання взятих на себе боргових зобовязань за кредитним договором, але останнім не визнавались вимоги в частині стягнення пені нарахованої за невиконання боргових зобовязань за кредитом та по несплаті відсотків. В обґрунтування даних тверджень відповідач вказував, що відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тому просив зменшити розмір пені з 3\~505,91 грн. до рівня 500,00 грн.. При цьому, відповідачем вказувалось про те, що він на даний час є працюючим пенсіонером та його утримання перебуває син, який є студентом та мати пенсіонерка, які потребують його матеріальної допомоги, тому просив визнати дані обставини поважними та зменшити розмір неустойки до рівня 500,00 грн.. Згідно ст. 548 ЦК України, виконання зобовязання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 546 ЦК України передбачена можливість забезпечення виконання зобовязання неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобовязання. Згідно пунктів 7.1 та7.2 статі 7 Кредитного договору при неповерненні кредиту в строки, передбачені п.2.1, п.2.3, та пп.5.2.6 цього договору, позичальник сплачує кредитору за кожен день прострочки пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи із дати виникнення простроченої заборгованості до дати здійснення платежу за кредитом у поновному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня ( в розмірі 0,1 % від суми несплаченого або несвоєчасно сплаченого платежу у валюті) за кожен день прострочки. Проте, суд не може погодитися з розміром пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, яка становить 11\~905,95 грн., в звязку з її необґрунтованістю та неспівмірністю до розміру заборгованості за кредитом, яка становить 25\~369,14 грн.. Окрім того, згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, якою визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, з урахування вимог ст. 551 ЦК України та приймаючи до уваги розмір фактичної заборгованості відповідача з урахуванням проведених ним сплат, що становить 25\~369,14 грн., тому суд визначає розмір пені, нарахованої на простречну заборгованість за основним боргом в сумі 6\~250,00 грн., що є співмірним з сумою заборгованості по тілу кредиту. При цьому, суд визнає неспроможними твердження відповідача, щодо зменшення пені за прострочення заборгованості за основним боргом до суми 500,00 грн., оскільки дані вимоги прямо суперечать вимогам кредитного договору, а саме п. 7.1 та7.2 статі 7 кредитного договору, оскілки Умовами та кредитним договором не передбачено зменшення пені до розміру штрафу, а визначений спосіб нарахування пені на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи із дати виникнення простроченої заборгованості до дати здійснення платежу за кредитом у поновному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня ( в розмірі 0,1 % від суми несплаченого або несвоєчасно сплаченого платежу у валюті) за кожен день прострочки. Більше того, є передчасними твердження відповідача щодо розстрочки виконанні рішення суду, оскільки дане питання може бути вирішено виключно на стадії виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Рішенні суду в даній справі чинності не набрало, а тому вирішення питання щодо розстрочки його виконання є недоцільним. У відповідності до вимог\~ ст. 88 ЦПК України, судовий\~ збір\~ підлягає стягненню з відповідача у відповідності до ставок визначених ЗУ «Про судовий збір», які діяли на момент\~ звернення позивача до суду та у відповідності до суми задоволених позовних вимог до відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial