overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачем, зареєстрований 10 січня 1992 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №8 розірвати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обовязки, ведення спільного господарств. Фактичні шлюбні відносини припинені з 2015 року. Сторони втратили почуття любові та поваги. У судове засідання позивач не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 січня 1992 року (арк.с.4). Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Встановлено, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

у травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 06.11.1986 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, спільне життя не склалось та шлюбні відносини між ними припинені. Позивач в судове засідання не з'явився, надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи сповіщалась у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.11.1986 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

у\~ травні\~2018\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 21 233 грн. 95 коп. та судового збору в розмірі 1762 грн.. Ухвалою суду від 29.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог\~ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на адресу поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін\~не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.08.2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість в розмірі 21 233 грн. 95 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 1550 грн. 25 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 14426 грн. 37 коп., заборгованість за пенею та комісією 3770 грн., а також штрафи (фіксована сума) 500 грн., штраф (процентна складова) 987 грн. 33 коп. що підтверджується розрахунком (а.с. 5-7). Таким чином заборгованість за кредитом в розмірі 21\~233 грн. 95 коп., судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

у травні\~2018\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 33\~234 грн. 63 коп. та судового збору в розмірі 1762 грн.. Ухвалою суду від 07.06.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв'язку з чим згідно ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 23.04.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між ним і Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як убачається з матеріалів справи відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 14.05.2018 року виникла заборгованість в розмірі 33234 грн. 63 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1705 грн. 50 коп., заборгованість за пенею та комісією 24 470 грн. 34 коп., а також штрафи (фіксована сума) 500 грн., штраф (процентна складова) 1558 грн. 79 коп. що підтверджується розрахунком (а.с. 5-6). Таким чином заборгованість за кредитом в розмірі 33 234 грн. 63 коп., судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який уточнила ук березні 2019 року, і остаточно просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи з 11.05.2018 року до настання повноліття дитини, тобто до [INFO]. Позивач в підготовчому судовому засіданні підтримала вимогу позову, просила ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Відповідач в судовому засіданні повністю визнав суму стягнення аліментів, яка запропонована позивачем, проти ухвалення рішення у підготовчому засіданні не заперечував. Рішення ухвалюється у підготовчому засдіанні за правило частини 3 статті 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: Сторони перебували у шлюбі з 16.11.2013 року до 12.09.2017 року, який був розірваний рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області. Від цього шлюбу народжений [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає із мамою, що не заперечувалось сторонами. Як стверджує у позові позивачка - батько добровільно допомогу на утримання дітей не надає. Інші істотні обставини, що мають бути враховані при вирішенні даного спору, судом не встановлені. Обов`язок утримання дітей батьками є спільним. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, суд стверджує, що право вибору способу стягнення аліментів належить позивачу. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилом ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі суд враховує всі встановлені істотні обставини, і вважає, що справедливою сумою аліментів, з урахуванням в тому числі і обов`язку матері утримувати своїх дітей, буде сума у одну тисячу п`ятсот гривень на дитину до досягнення повноліття. Визначаючи період часу, з якого мають бути стягнуті аліменти, суд враховує, що позовна заява подана (відправлена) до суду 11.05.2018 року, отже з цієї дати слід стягувати аліменти. З відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за правилом ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від його сплати за Законом. За правилом ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У травні 2018року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивача надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідачка до судового засідання надала клопотання про розгляд справи без її участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 05 серпня 2000року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 858. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, свої вимоги мотивував тим, що йому належить квартира [ADDRESS] . 19.04.2018 р. він виявив відсутність постачання електричної енергії в належній йому квартирі і відсутність на сходовій клітині в електрощитовій лічильника, яким обліковувалась електроенергія, яка постачалась до його квартири. Про що повідомив Києво-Святошинський ВП ГУ НП у Київській області про крадіжку лічильника і подав заяву про кримінальне правопорушення. 20.04.2018 р., в ТОВ «Арсенал-Житлосервіс» (ЖЕК) його повідомили телефоном про те, що лічильник демонтовано за його відсутності працівниками ЖЕК за нібито наявну у нього заборгованість за прибирання прибудинкової території, якої насправді не було і немає. Зазначав, що попросив документ, який фіксує дії працівників ЖЕК. На що йому повідомили, що 20.04.2018 р. такий документ надати не можуть, але напишуть його і можна його отримати в суботу 21.04.2018 року. 21.04.2018р. об 11.00 год. по приїзду ТОВ «Арсенал-Житлосервіс», де йому вручили акт б/н від 20.04.2018 р., про порушення Правил користування електричною енергією складений у його відсутність працівниками ТОВ «Арсенал-Житлосервіс» головним енергетиком [PERSON], майстром [PERSON] , директором [PERSON] про те, що встановлені факти порушень ПКЕЕ і п.1.5.17 Правил улаштування електроустановок, а саме: Безоблікове споживання електроенергії шляхом несанкціонованого підключення струмоприймачів квартири до мережі ЖЕК, п. З ПКЕЕМ, п. 7 ПКЕЕМ, п. 9 ПКЕЕМ, згідно п. 35 ПКЕЕМ. Розгляд акту комісією було призначено на 24.04.2018 р. на 13-00 годин. Розписавшись про отримання копії акту і про незгоду з його змістом, так як вказані порушення надумані і вся електроенергія, яка надходить до квартири, обліковується електролічильником. 24.04.2018р. на засіданні комісії не було прийнято жодного рішення. Натомість йому було вручено написані заднім числом акт б/н від 16.04.2018 р. технічної перевірки, відповідно до якого 16.04.2018 р. було демонтовано лічильник електроенергії, та акт б/н від 19.04.2018 р. технічної перевірки, відповідно до якого повторно підключено лічильник електроенергії, а також акт від 20.04.2018 р. Вказував на те, що Працівники ЖЕКу 24.04.2018 р. на засіданні комісії висунули нову причину відключення його від електроенергії. Тепер лічильник було вилучено не через нібито заборгованість, а для перевірки лічильника. Але таку перевірку не має проводити ЖЕК, а лише уповноважена державна організація. 11.05.2018 року в приміщенні ТОВ ««Арсенал-Житлосервіс» йому було вручено копію нового протоколу датованого 24.04.2018 р. про розгляд акту б/н від 20.04.2018 року та акту № 1 від 27.04.2018 р. (якого не могло існувати на дату протоколу від 24.04.2018 р.), відповідно до якого комісією було прийнято рішення про нарахування позивачу за недораховану електроенергію 28 844,93 грн. за період у три роки,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем 12 вересня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1855. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначив, що з 12 вересня 2008 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини не склалися через відсутність взаєморозуміння та протилежність поглядів на життя та сімейні відносини, в результаті чого постійно виникали сварки, що сприяло погіршенню відносин між ними та призвело до втрати почуття поваги та любові. Шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Відповідач не вважає за потрібне змінювати свою поведінку та спосіб життя. Шлюбно-сімейні відносини припинились з травня 2018 року, спільне господарство вони не ведуть. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Сім'я з відповідачем розпалася остаточно та відновлена бути не може. Позивач та представник відповідача у судове засідання з'явилися. Позивач позовні вимоги підтримав і дав пояснення аналогічні позовній заяві. Представник відповідача проти позову заперечувала, та пояснила, що відповідач [PERSON] кохає свого чоловіка та намагалася примиритися з позивачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 12 вересня 2008 р. сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO], який залишається мешкати з позивачем. Сторони припинили шлюбні відносини, мешкають окремо з травня 2018 року, спільне домашнє господарство не ведуть. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін або одного з них, що мають істотне значення. Суд приймав міри по збереженню сім'ї, надавав строк для примирення, але примирення не настало. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб розриває. У відповідності до ст.113 СК України суд залишає теперішнє прізвище відповідача - [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved