Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

У червні 2020 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про позбавлення право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі - спірна квартира). Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] є власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2002. Разом з позивачем у спірній квартирі проживали та мали зареєстроване місце проживання її син [PERSON] та його дружина - відповідач [PERSON] . Шлюб сина позивача з відповідачем розірвано 13.04.2016, внаслідок чого відповідач перестала були членом сім`ї позивача та змінила своє місце проживання. Незважаючи на припинення родинних відносин, відповідач досі не змінила місце реєстрації свого проживання та продовжує бути зареєстрованою у спірній квартирі, чим порушує майнові права позивача. Ухвалою від 02.07.2020 позов [PERSON] залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків. Ухвалою від 20.07.2020 суд відкрив провадження у справі та призначивсправу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності сторони позивача. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача [PERSON] направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того відповідач викликалась в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже з огляду на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 5 статті 279 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2002, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Позняковою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2532, [PERSON] набула у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивача на спірну квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 01.08.2002. Відповідно до пояснень, викладених у позовній заяві, у спірній квартирі зареєстроване місце проживання сина позивача [PERSON] та його колишньої дружини - відповідача [PERSON] 13.04.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис про розірвання шлюбу № 138. Згідно з даними Акту про підтвердження факту непроживання від 21.05.2020, складеного за участі сусідів [PERSON] та [PERSON] , підписи яких засвідчені начальником ЖЕД № 2, [PERSON] не проживає у спірній квартирі з квітня 2016 р. За нормою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування житлом, а також підстави та умови, за яких член сім`ї власника втрачає право на користування житлом, врегульовані нормами статті 405 ЦК України та статті 156 Житлового кодексу УРСР, за змістом яких члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство (стаття 64 Житлового кодексу УРСР), мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України). За обставинами справи установлено, що відповідач [PERSON] користувалась спірною квартирою та була у ній зареєстрована за згодою власника [PERSON] як дружина її сина, але у зв`язку з розірванням шлюбу між ними шлюбу позивач заперечує проти збереження за відповідачем права користування житлом. Відповідно до положень статей 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 цього Кодексу визначає орієнтовний перелік способів судового захисту, до яких, зокрема, відноситься такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право. За приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Відтак з огляду на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального закону та ураховуючи, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача в обраний нею спосіб - шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи та ураховуючи, що позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнена від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved