overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

\~У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 30 липня 2011 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 401 розірвати. В обґрунтування позову вказує на те, що від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаємопорозуміння. Спільне господарство не ведеться з жовтня 2014 року, збереження сімї, на думку позивача, є неможливим. Спору про місце проживання і поділ спільного майна подружжя не має. Позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити.\~\~\~\~ Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно до ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. 30 липня 2011 року між сторонами Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 401, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-КИ № 193813 (а.с.6). Від спільного життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії I-КИ № 356898 від 19.12.2011 року (а.с.5). Причиною розпаду сім'ї стало те, що під час проживання подружжя сумісним сімейним життям, в них було відсутнє взаємопорозуміння. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з жовтня 2014 року, більше року сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть.\~\~ Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій просив суд розірвати шлюб, зареєстрований 07 грудня 2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 253. Позивач зазначав, що вони з відповідачкою знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з 2012 року, вони ведуть окреме господарство та мають окремий бюджет. В період шлюбу спільного майна вони не придбали, а тому спір відсутній. На теперішній час він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, з якою в них народилася донька [PERSON], [INFO], батьком якої записаний він. Позивач має намір узаконити відносити з матір'ю дитини. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просив розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 07 грудня 2005 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сокальського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 253, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Сторони від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони припинили подружні стосунки в 2012 році не ведуть сумісного господарства, проживають окремо, позивач створив іншу сім'ю, в якій в нього народилася малолітня дитина- Кулай [PERSON], [INFO], позивач має намір зареєструвати шлюб з матір'ю дитини, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення відповідно до ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка не була присутньою в судовому засіданні та не висловила в своїй заяві думку щодо зміни свого прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 12341,30 гривень за прострочення грошового зобов'язання. З огляду на складність справи, для виготовлення мотивувальної частини судового рішення необхідний певний час, тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що за рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 березня 2011 року він сплачує аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], на користь відповідача, у розмірі 1/3 усіх видів доходів. Позивач зазначає, що він є фізичною особою-підприємцем, однак підприємницьку діяльність не здійснює з листопада 2014 року. У звязку з чим просив зменшити розмір стягуємих з нього аліментів на утримання сина [PERSON] до 800 гривен щомісячно. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву якою просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підьримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву якою просила справу розглядати без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного становища, погіршення або поліпшення здоров»я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено у судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і мають від цього шлюбу неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 березня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнені аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\3 частини від усіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2011 року і до повноліття дитини (а.с.3). Відповідно до свідоцтво про держану реєстрацію серії В02 №144299. Згідно довідки ПАТ КБ «Правекс-Банк» ФОП [PERSON] відкрито картковий рахунок №26054799990985. В період з 15.11.2014 року по 20.04.2015 року коштів по данному рахунку не було. (а.с.4) Згідно з дослідженими доказами матеріальний стан позивача дійсно погіршився. За таких обставин суд вважає, що позивач довів необхідність зменшення розміру аліментів, які він сплачує на утримання сина [PERSON] і позовні вимоги необхідно задовольнити частково, зменшивши розмір стягуємих з відповідача аліментів з 1/3 частки від усіх видів його доходів до ? частки. На підставі вищевикладеного, ст.192 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зобов?язання вчинити певні дії, стягнення боргу. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2016 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. У свою чергу, [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з зустрічною позовною заявою. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності на магазин продовольчих товарів, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 22Б та зобов?язати відповідача [PERSON] повернути йому оригінали правоустановчих документів на спірне нерухоме майно. Позивач за зустрічним позовом у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в червні 2015 року було укладено усну домовленість, відповідно до якої останній зобов?язався здійснити державну реєстрацію за позивачем права власності на магазин продовольчих товарів, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, 22Б. Позивач передав відповідачу оригінали правоустановчих документів та грошову суму у розмірі 10\~000,00 грн., однак відповідач взяті на себе зобов?язання не виконав, оригінали документів не повертає. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, а відповідно до положень ч. 5 вказаної норми на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності є законними та обґрунтованими, а на підтвердження решти позовних вимог за зустрічним позовом позивачем не надано належних та допустимих доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зобов?язання вчинити певні дії, стягнення боргу. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2016 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. У свою чергу, [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з зустрічною позовною заявою. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на магазин продовольчих товарів, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Сергія Нігояна, 53А та зобов?язати відповідача [PERSON] повернути їй оригінали право установчих документів на спірне нерухоме майно. Позивач за зустрічним позовом у судове засідання не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в червні 2015 року було укладено усну домовленість, відповідно до якої останній зобов?язався здійснити державну реєстрацію за позивачем права власності на магазин продовольчих товарів, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект Сергія Нігояна, 53А. Позивач передала відповідачу оригінали правоустановчих документів та грошову суму у розмірі 10\~000,00 грн., однак відповідач взяті на себе зобов?язання не виконав, оригінали документів не повертає. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, а відповідно до положень ч. 5 вказаної норми на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності є законними та обґрунтованими, а на підтвердження решти позовних вимог за зустрічним позовом позивачем не надано належних та допустимих доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31.05.2013 року він зареєстрував шлюб із відповідачем. Від шлюбу дітей не мають. В березні 2015 року шлюбні відносини були фактично припинені. На теперішній час спільне господарство із відповідачем не ведеться, шлюбні відносини припинені. Спору про поділ майна не виникає. Вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам відповідача. Позивач до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», причини неявки суду не повідомив. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки подальше сумісне мешкання сторін та збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивачка вказала, що вони з відповідачкою 23 жовтня 2014 року зареєстрували шлюб у Ленінському відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №259. Від шлюбу дітей не мають. Сімейно-шлюбні відносини з відповідачкою припинили, сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, через постійні сварки з різних причин , спільного господарства не ведуть, а тому позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та його необхідно розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, але на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про причину своєї неявки суду не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року позивач та відповідачка зареєстрували шлюб у Ленінському відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №259. Від шлюбу дітей не мають. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Як вбачається з позовної заяви, між позивачем та відповідачкою майнового спору на даний час не виникає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивував свої вимоги тим, що 21.12.07 року між сторонами укладено шлюб. Мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Вказував, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначав, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечувала. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.12.07 року у Відділі РАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1844. Мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 01 листопада 2002 року він уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Шлюбні відносини фактично припинили півтора року назад, спільного господарства не ведуть. Тому просив суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надійшла заява в якій просить суд розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява в якій проти позову не заперечує та просить суд розглядати справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 01 листопада 2002 року вступили в зареєстрований шлюб (а.с.11). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а. с. 10). Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, шлюбні стосунки не підтримують, примирення між сторонами не можливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved