Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала Заяву №б/н від 27 листопада 2018 року. [PERSON] було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 22000 гривень. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг», де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору станом на 11 листопада 2020 року загальна сума заборгованості по кредиту становить 18964 гривні 40 копійок, що складається з: 15987 гривень 96 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2976 гривень 44 копійки - заборгованість за простроченими відсотками, яку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з [PERSON] на його користь та судовий збір в розмірі 2102 гривні. 20 березня 2021 року представник [PERSON] - адвокат Кисельова М.І. звернулась до суду з зустрічним позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про скасування транзакції щодо переказу коштів та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування зустрічного позову представник [PERSON] - адвокат Кисельова М.І. зазначила, що [PERSON] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було отримано картку «Універсальна» № [NUMBER] термін дії до липня 2023 року, яку було надано додатково при оформленні зарплатної картки. 28 листопада 2019 року приблизно о 10 годині на мобільний телефон [PERSON] зателефонувала невідома жінка, яка представилась працівником банку та запропонувала їй збільшити кредитний ліміт на вищевказаній картці, на що [PERSON] категорично відмовилась та припинила розмову. Відразу після вказаної розмови [PERSON] звернулась у відділення банку з метою пересвідчитись, що жодних кредитних коштів банк за власною ініціативою не нарахував. Працівнику банку вона повідомила про розмову з невідомою особою та попросила, щоб у подальшому банк не пропонував їй жодних кредитних коштів, однак в той же час працівник банку повідомила їй, що кредитний ліміт на картці уже збільшено з 6000 гривень до 22000 гривень та що з карти уже використано кредитні кошти. У присутності [PERSON] працівник банку почала блокувати картку та здійснювати дії по поверненню коштів. Однак в ході банківських операцій з банківського рахунку по картці уже було знято комісійні кошти у сумі 840 гривень та оформлено оплату частинами, чим було завдано [PERSON] майнової шкоди ще на 12580 гривень, всього на загальну суму 13420 гривень. Представник Кисельова М.І. у зустрічному позові зазначає, що [PERSON] стверджує, що вказані банківські операції здійснювались їй невідомою особою, а зі слів працівника банку взагалі здійснювались в східній області України, де [PERSON] фізично не могла бути на той момент. Зауважує представник на тому, що [PERSON] третім особам не надавала доступ до її картки та не розголошувала конфіденційну інформацію щодо даних картки. Також у зустрічному позові зазначено, що [PERSON] в той же день звернулась до ВП Нетішинського ВП Славутського ГУНП в Хмельницькій області з приводу вчинення щодо неї шахрайських дій, про що були внесені відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, в якому [PERSON] було визнано потерпілою. Банку, як володільцю інформації, що містить банківську таємницю, було достовірно відомо місце зняття грошових коштів з картки, однак а ні письмові заяви [PERSON] щодо надання інформації, а ні на запит адвоката банк свідомо жодних відомостей не надає, а доступу до даних картки за допомогою додатку«Приват24» [PERSON] не має. На даний час належного службового розслідування за заявою [PERSON] по фату неправомірного списання кредитних грошових коштів з картки банком не проведено. З огляду на те, що банк з 28 листопада 2019 року ігнорує усі звернення [PERSON] щодо ситуації, яка склалась, остання постійно переживає значні моральні страждання через необхідність відстоювати та захищати своє чесне ім`я, як у правоохоронних органах, так і в судовій інстанції, витрачаючи на це сили та грошові кошти. Також в [PERSON] погіршився з огляду на такі події стан здоров`я, у зв`язку з чим вона була змушена звернутись за медичною допомогою. Погіршення стану здоров`я [PERSON] призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків. На підставі неведеного, адвокат Кисельова М.І. у зустрічному позові просить скасувати заборгованість [PERSON] за банківською карткою № [NUMBER] «Універсальна», отриманою в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за користуванням використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведення операції (транзакцій) 28 листопада 2019 року. Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15000 гривень та судові витрати. 26 травня 2021 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву. У відзиві представник зазначив, що форма кредитного договору, який банк оформив з [PERSON] відповідає вимогам законодавства та загальним положенням Умов та Правил надання банківських послуг, з яким [PERSON] належним чином була ознайомлена. З виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що [PERSON] був встановлений кредитний ліміт та вбачається, що остання користувалась грошима, а отже й отримувала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності такої картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що [PERSON] частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. З виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] активно використовувала кредитний рахунок з 11 жовтня 2019 року та погашала кредитний рахунок. Також представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у відзиві вказує, що право зміни кредитного ліміту в будь-який момент передбачений умовами договору. Щодо тверджень [PERSON] про заволодіння її коштами шахрайським шляхом, то представник банку зазначив, що реєстрація в Інтернет Байкінгу Приват24 забезпечена захистом від шахрайських дій, а саме проходження Клієнтом авторизації, тобто введення реквізитів карти, пін-коду, який відомо лише власнику картки, номеру телефону, які дають можливість ідентифікувати Клієнта, та додаткове підтвердження операції шляхом введення одноразового ОТП-паролю, який надсилається банком на мобільний телефон Клієнта, який зареєстрований ним в банківській системі. Зауважив представник у відзиві, що 28 листопада 2019 року переказ коштів був здійснений через Приват24, а такий можливо лише здійснити за допомогою входу в сервіс Приват24, а отже введення паролю для такого входу, використання фінансового телефону [PERSON] та іншої її особистої інформації, а також мати в наявності мобільний телефон, який зареєстрований в банківській системі для отримання ОТП-паролю. З виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] користувалася послугами банку, 28 листопада 2019 року відповідач користувалась послугою «Миттєва розстрочка», що вбачається з виписки по рахунку. Оформлення даної послуги можлива тільки держателю картки. Зауважив представник, що на даний час за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні жодну особу не було визнано винною у вчиненні злочину, отже заперечення [PERSON] з даного приводу не можуть прийматися до уваги. На підставі наведеного представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив у зустрічному позові [PERSON] відмовити. Будь-які інші заяви по суті учасниками справи до суду не подавались. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20 січня 2021 року прийнято позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 15 березня 2021 року постановлено проводити судове засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування письмового доказу. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 квітня 2021 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про скасування транзакції щодо переказу коштів та стягнення моральної шкоди. Задоволено клопотання представника відповідача Кисельової М.І. про долучення доказів. Перейдено від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 серпня 2021 року задоволено клопотання представника Кисельової М.І. про витребування доказів. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про огляд веб-сайту. Будь-які інші процесуальні дії судом не здійснювались. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник [PERSON] - адвокат Кисельова М.І. в судовому засіданні позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості не визнала та заперечила щодо його задоволення, вказала, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є безпідставним та таким, що має очевидно штучний характер, поданий за відсутності належних та правових підстав, оскільки на час його подання позивач був обізнаний про наявність відкритого кримінального провадження по факту шахрайства. Щодо зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про скасування транзакції щодо переказу коштів та стягнення моральної шкоди, то представник Кисельова М.І. такий підтримала та просила його задовольнити повністю з підстав викладених у зустрічному позові. Додатково представник зазначила, що після того, як не санкціоновано було оформлено через картку [PERSON] послугу «Миттєва розстрочка» в грудні 2021 року з зарплатної картки останньої було списано кошти на погашення такої послуги. Суд, заслухавши представника Кисельову М.І. , з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом об`єктивно встановлено, що 27 листопада 2018 року з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписала Заяву №б/н від 27 листопада 2018 року. Останній було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт та видано кредитну картку. Станом на 27 листопада 2019 року [PERSON] в повному обсязі були повернуті банку кредитні кошти і відсутня будь-яка заборгованість перед банком, що підтверджується наданим банківською установою розрахунком. 28 листопада 2019 року на номер мобільного телефону [PERSON] був здійснений телефонний дзвінок з пропозицією збільшення кредитного ліміту, на яку [PERSON] категорично відмовилась, що стверджується даними телефонної розмови (а.с.144). З цього приводу в цей же день [PERSON] звернулася до відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в м. Нетішин та встановила, що 28 листопада 2019 року кредитний ліміт на її картці збільшено до 22000 гривень та з належного їй карткового рахунку № [NUMBER] невідомими особами була здійснена транзакція шляхом переказу грошових коштів на інший картковий рахунок через додаток «Приват24», в результаті якої з її картки несанкціоновано було знято готівку у дві операції в сумі 13420 гривень (12580 гривень та комісія 840 гривень. Про ті обставини, що транзакція по належному [PERSON] картковому рахунку та банківській карті № [NUMBER] проводилися 28 листопада 2019 року через додаток «Приват24» свідчить виписка з банківських рахунків станом на 16 листопада 2020 року (а.с.67). З даних телефонної розмови між [PERSON] та працівником АТ КБ «ПРИВАТБАК» убачається, що остання не заперечує того, що з картки [PERSON] шахрайським методом перераховані 28 листопада 2019 року кошти з її картки «Універсальна» на іншу новостворену 27 листопада 2019 року картку «Універсальна» з прив`язкою до фінансового номеру [PERSON] , а вже з такої картки 28 листопада 2019 року здійснено купівлю в кредит товару в магазині годинників, що знаходиться в м. Кривий Ріг (а.с.144). Окрім того, з цього приводу [PERSON] належним чином повідомила представника АТ КБ «ПРИВАТБАК» про вчинення даної операції по її картковому рахунку без її ж згоди, надіславши рекомендованим листом на адресу банку (01001, м. Київ, вул. Грушевсього,1-Д) заяву про вчинення відносно неї невстановленими особами шахрайських дій і несанкціонованому зняттю з її рахунку грошових коштів (а.с.130). Проте, як вбачається з матеріалів справи, подане [PERSON] усне та письмове звернення за фактом несанкціонованого списання з її рахунку коштів, банком залишилося без задоволення, а результати службового розслідування з цього приводу, яке банк зобов`язаний був провести, залишилися їй невідомими. В подальшому, 28 листопада 2019 року [PERSON] також звернулася з заявою до Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим, за вказаним фактом слідчим відділом відкрито кримінальне провадження №12019240080000325 від 29 листопада 2019 року (а.с.122), у якому до цього часу проводиться досудове розслідування. Як убачається з матеріалів кримінального провадження дослідженого у судовому засіданні будь - яких слідчих дій, окрім отримання ухвал слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, які слідчими не були виконані, останні не проводили. Жодної інформації на встановлення істини у справі правоохоронними органами не здобуто. Натомість, всупереч зазначеним обставинам банк, вважаючи у цій несанкціонованій операції винною [PERSON] , як власника карткового рахунку, про що зазначено у відзиві на зустрічну позовну заяву, та з часу незаконного зняття невстановленими особами грошових коштів продовжує нараховувати по належному [PERSON] картковому рахунку заборгованість на залишок неповернутої суми за кредитним договором, яка станом на 11 листопада 2020 року нарахована в розмірі 18964 гривні 40 копійок та складається з наступного: 15987 гривень 96 копійок - заборгованість за тілом кредиту; 2976 гривень 44 копійки - заборгованість за простроченими відсотками. В свою чергу, як зазначалось вище, в березні 2021 року представник [PERSON] звернулася в суд з зустрічним позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про скасування транзакції щодо переказу коштів та стягнення моральної шкоди, в якому просить скасувати заборгованість [PERSON] за банківською карткою № [NUMBER] «Універсальна», отриманою в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за користуванням використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки. Комісії та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведення операції (транзакцій) 28 листопада 2019 року. Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15000 гривень. Обґрунтування даного позову наведено вище. Вирішуючи зустрічний позов, суд з огляду на встановлені судом обставини, виходить з того, що дії банку по нарахуванню заборгованості є неправомірними, що згідно зі ст. ст. 1073, 1214 ЦК України є підставою для скасування заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за користування кредитним лімітом. Так, ч. 1 ст. 1071 ЦК України встановлено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Частиною 2 згаданої статті встановлено, що грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ч. 3 ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. В свою чергу, відповідно до пункту 4 ст. 3, ст. 5, 6, 7, 8 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми для спірних правовідносин є спеціальними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Так, згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Приписами п.37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. Водночас, п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» встановлено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Разом з тим, згідно зі ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Відповідно до п. 18.3 статті 18 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Згідно з п. 39.2.3 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» відповідач не забезпечив дотримання вимог законодавства та не виконав зобов`язань перед позивачем, як володільцем банківського рахунку. Крім того, ст. 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Таким чином, аналіз наведених вище норм вказує, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на картковому рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Водночас, на підтвердження доводів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судом не здобуто доказів, що [PERSON] складала чи надавала будь-які платіжні доручення чи скеровувала їх банку чи третім особам, ні у паперовому вигляді, ні у електронному з використанням електронної системи «Приват24», та будь-якої іншої клієнтської системи банку. Натомість, хоча [PERSON] і користувався грошовими коштами на банківській картці, але пін-коду та іншої особової та конфіденційної банківської інформації стосовно зазначених платіжних карток нікому не передавала. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку, що банком не доведено факту не виконання відповідачем своїх обов`язків згідно кредитного договору від № б/н від 27 листопада 2018 року, тому заявлені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості в загальній сумі 18964 гривні 40 копійок, що складається з: 15987 гривень 96 копійок - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2976 гривень 44 копійки - заборгованість за простроченими відсотками задоволенню не підлягають. Разом з тим задоволенню підлягає вимога [PERSON] про скасування її заборгованості за банківською карткою № [NUMBER] «Універсальна», отриманою в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПРИВАТБАНК» за користуванням використаним кредитним лімітом (з урахуванням відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведення операції (транзакцій) 28 листопада 2019 року. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на її користь моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (зі змінами та доповненнями), при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Представником [PERSON] на підтвердження завдання останній відповідачем моральної шкоди надано виписку з медичної карти амбулаторного хворого згідно даних якої остання 08, 14, 16, 22, 23, 24 січня 2020 року зверталась до медичного закладу у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я, зокрема підвищення артеріального тиску, серцебиття, головокружіння, головний біль, біль у вусі, скарги на поганий сон, дратівливість (а.с.133-137). Однак такі докази, на думку суду, однозначно не свідчать про те, що погіршення здоров`я [PERSON] знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з подіями, які відбулись 28 листопада 2019 року з приводу несанкціонованого списання з її картки грошових коштів. Оскільки [PERSON] належним чином не було доведено факту заподіяння їй моральної шкоди, вимоги про відшкодування такої відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено дві позовні вимоги: майнового та немайнового характеру. Позовна вимога позивача про скасування заборгованості задоволена повністю, а тому у відповідності до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON] судовий збір, який остання сплатила при зверненні до суду за подання зустрічної позовної заяви, зокрема за означену позовну вимогу, в сумі 908 гривень, що підтверджується даними квитанції про сплату №60 від 24 березня 2021 року (а.с.141). В задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди відмовлено. Окрім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом установлено, що 02 лютого 2020 року [PERSON] уклала з адвокатом Кисельовою М.І. договір про надання правничої (правової) допомоги та здійснення представництва захисту (а.с.131). Предметом зазначеного вище договору є правова допомога, а також здійснення представницьких повноважень клієнта. В ньому ж зазначено, що адвокату за юридичні послуги буде сплачено гонорар у розмірі 14000 гривень. Відповідно до даних платіжного доручення №5117770 від 08 лютого 2021 року, які містять дані про отримання адвокатом Кисельовою М.І. від [PERSON] грошових коштів у сумі 14000 гривень (а.с.132), остання повністю виконала своє зобов`язання за договором та сплатила суму гонорару в розміру обумовленого в такому. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару, як того вимагає ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить з встановленого у договорі розміру таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». При цьому суд зважає на відсутність заперечень АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з приводу розміру правничої допомоги, яку [PERSON] просить стягнути на її користь. Надання адвокатом Кисельовою М.І. [PERSON] адвокатських послуг у суді при розгляді справи підтверджується: договором про надання правничої (правової) допомоги та здійснення представництва захисту та платіжнім дорученням №5117770 від 08 лютого 2021 року. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню на користь [PERSON] 7000 гривень витрат пов`язаних з правничою допомогою (14000 гривень /2=7000 гривень). Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу на підставі поданих представником [PERSON] - адвокатом Кисельовою М.І. доказів, суд враховує те, що ці судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, сума судових витрат, заявлена до відшкодування, не перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, а відповідає їй. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих представником [PERSON] - адвокатом Кисельовою М.І. доказів, суд також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», судові витрати по сплаті судового збору при поданні ним позовної заяви покладаються на останнього.

Outcome: approved