Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У травні 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачів Чернівецької міської ради та [PERSON], в якому просили визнати права власності на самочинно реконструйовану квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначали, що житлове приміщення [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.09.1994 року, загальною площею 52,2 кв.м., яке складається з 3-х кімнат та знаходиться на 1 поверсі одноповерхового будинку, належить [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] на праві спільної сумісної власності належить й відповідно їх частки є рівними. З метою покращення житлових умов у 1998 році вони самочинно здійснили реконструкцію квартири шляхом добудови коридору та двох житлових кімнат і надбудуву мансардного поверху - 70,30 кв.м. При цьому загальна площа квартири збільшилася до 122,50 кв.м. (була 52,2 кв.м.), житлова збільшилася до 97,50 кв.м. (була 32,60), що підтверджується технічним паспортом на квартиру виготовленим станом на 17.11.2013 року, приписом та актом інспекції АБК від 02.04.2012 року. Вказували що дана добудова проводилася без належного дозволу. Крім того, згідно технічного огляду (пояснювальна записка 01-01/2014-ПЗ) про відповідність проведеної реконструкції квартири вимогам державних стандартів, нормативних актів з пожежної безпеки, санітарному законодавству квартира та будинок не мають ушкоджень та деформацій несумісних з її подальшою експлуатацією; приміщення квартири знаходиться в задовільному технічному стані і забезпечують необхідну міцність і несучу здатність в цілому; інженерні мережі знаходяться в задовільному стані; квартира [ADDRESS] придатна для експлуатації в якості житла. Крім того, виконана добудова до квартири та надбудова до мансардного поверху здійснені за згодою сусідів суміжних квартир [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписи яких засвідчені КЖРЕП №11. У 2012 році з метою отримання правовстановлюючих документів на квартиру, вони звернулися із відповідною заявою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області щодо прийняття в експлуатацію квартири, проте листом від 12.11.2012 року їм було роз'яснено, що у інспекції відсутні підстави для прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири, оскільки роботи з реконструкції квартири виконано у багатоквартирному житловому будинку. Посилаючись на вказане, вважають, що Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області унеможливила процедуру узаконення самовільно реконструйованої квартири, у зв'язку з чим вони змушені звернутися до суду з позовом про визнання за ними права власності на належну квартиру, оскільки після проведеної реконструкції змінилась загальна та житлова площа квартири, а також змінилась кількість кімнат і підсобних приміщень. Крім того, в обґрунтування позову також вказували на те, що один із співвласників даної квартири, а саме [PERSON] [INFO] року помер та після його смерті на належне йому на праві власності майно, а саме на 1/4 частку у вищезазначеній житловій квартирі відкрилась спадщина. З метою прийняття спадщини, [PERSON], який є співвласником даної квартири (1/4 частка) та сином померлого [PERSON], звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, як спадкоємець першої черги за законом, а саме 1/4 спірної квартири, яка належала померлому, однак нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у з в'язку з здійсненням самочинної добудови, яка не узаконена та не здана в експлуатацію. Також спадкоємцем після смерті [PERSON] є мати померлого - [PERSON], яка в свою чергу відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] Інших спадкоємців не виявлено. На підставі вищевикладеного, а також відмовою нотаріуса у оформленні права власності на спадкове майно у зв'язку із проведенням його переобладнання та відсутністю правовстановлюючого документу на переобладнане нерухоме майно, просили визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 122,50 кв.м., житловою площею 97,50 кв.м., в тому числі 1-й поверх: житлова кімната площею 15,30 кв.м., житлова кімната площею 12,90 кв.м., житлова кімната площею 14,40 кв.м., житлова кімната площею 10,50 кв.м., житлова кімната площею 4,60 кв.м., кухня площею 8,10 кв.м., коридор площею 3,50 кв.м., коридор площею 2,50 кв.м., коридор площею 1,40 кв.м., санвузол площею 3,30 кв.м., підвал площею 6,20 кв.м., 2-й мансардний поверх: житлова кімната площею 42,80 кв.м. за кожним та за [PERSON] право власності на 1/2 частини спірної квартири; припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] У судове засідання представник позивачів не з'явився, подав заяву, в якій просив на підставі ст. 158 ЦПК України у його відсутності. Поданий позов підтримав у повному обсязі та просив про його задоволення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку, у судове засідання не з'явилась, причину своєї неявки суд не повідомила. Разом з тим, у матеріалах справи міститься письмова нотаріально засвідчена заява [PERSON], в якій вона зазначила, що після смерті її сина вона не прийняла спадщину та на неї не претендує, не заперечує щоб свідоцтво про право на спадщину було видане спадкоємцям за законом, які прийняли спадщину. Представник Чернівецької міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився. Причини своєї неявки суду не повідомив. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи повідомленими про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку, в судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви, в яких вказали що позовні вимоги підтримують повністю, з заявленими позовними вимогами погоджуються та розгляд справи просять провести без їх участі. Враховуючи вищевказане, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та третіх осіб, оскільки у справі наявні достатні докази на підтвердження прав та взаємовідносин сторін. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] на праві спільної сумісної власності належить житлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 52,2 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.09.1994 року (а.с. 12). Дана квартира розташована у багатоквартирному житловому будинку, який знято з балансу житлового фонду комунальної власності згідно рішення Чернівецької міської ради № 515/14 від 23 серпня 2011 року (а.с. 30). Відповідно до схематичного плану земельна ділянка по [ADDRESS], закріплена за користувачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської Ради народних депутатів від 28.01.1973 року. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, зокрема у ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Крім того, статтею 364 ЦК України передбачене право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень статті 367 ЦК України співвласники мають право поділити майно, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Крім того, ч. 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008року роз'яснено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Крім того, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Таким чином, враховуючи наведене, а також те, що судом не встановлено існування між співвласниками квартири договору чи іншої щодо визначення їх часток у праві спільної сумісної власності, суд вважає, що частки співвласників у спірній квартирі є рівними, тобто кожному із співвласників у спірній квартирі належало по 1/4 частці кожному. Також судом встановлено, що у 1998 році з метою покращення житлових умов позивачі та [PERSON] самочинно здійснили реконструкцію вищевказаної квартири шляхом добудови коридору та двох житлових кімнат і надбудову мансардного поверху - 70,30 кв.м. Унаслідок такого переобладнання квартири її загальна площа збільшилася до 122,50 кв.м. (була 52,2 кв.м.), житлова збільшилася до 97,50 кв.м. (була 32,60), що також підтверджується технічним паспортом на квартиру, виготовленим станом на 17 листопада 2013 року, а також приписом та довідкою Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації (а.с 13-19, 67,68, 72). Крім того, як встановлено судом, будівництво добудови та надбудова мансардного поверху співвласниками квартири здійснено за наявності письмової згоди інших співвласників будинку, що підтверджується відповідними письмовими заявами даних осіб, які містяться в матеріалах справи ( а.с. 58-66). Згідно технічного огляду (пояснювальна записка 01-01/2014-ПЗ) про відповідність проведеної реконструкції квартири вимогам державних стандартів, нормативних актів з пожежної безпеки, санітарному законодавству, зроблено висновки: «квартира та будинок не має ушкоджень та деформацій несумісних з її подальшою експлуатацією; приміщення квартири знаходиться в задовільному технічному стані і забезпечують необхідну міцність і несучу здатність в цілому; інженерні мережі знаходяться в задовільному стані; квартира [ADDRESS] придатна для експлуатації в якості житла. Виконана добудова до квартири та надбудова до мансардного поверху здійснені за згодою сусідів суміжних квартир [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписи яких засвідчені КЖРЕП №11. Так, відповідно до ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із роз'ясненнями п. 7 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» не може бути застосовано правила ст. 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема ст. 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир. Крім того, ч. 2 ст. 383 ЦК України визначено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого,- за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Таким чином, зі змісту вищевказаної статті, вбачається, що визнаючи право власника на здійснення ремонту та переобладнання приміщення з метою поліпшення його благоустрою, закон не передбачає погодження на проведення ремонту та перепланування квартири. Разом з тим закон встановлює застереження, за яким власник наділяється таким правом за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав інших співвласників нежитлового приміщення і не завдадуть шкоди технічному стану та умовам експлуатації будівлі. Крім того, відповідно до ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. З огляду на вказане, а також на дану в ст. ст. 379- 382 ЦК України характеристику житла, з урахуванням висновку, розробленого спеціалізованою організацією, суд вважає, що переобладнання здійснено з додержанням відповідних норм і правил та не порушує прав інших осіб. Крім того, судом також встановлено, що з метою отримання правовстановлюючих документів на квартиру, [PERSON] як один із співвласників квартири, зверталась із відповідною заявою до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області щодо прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири, проте листом від 12 листопада 2012 року їй було роз'яснено, що у інспекції відсутні підстави для прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири, оскільки роботи з реконструкції квартири виконано у багатоквартирному житловому будинку (4 квартири) (а.с. 69). З питанням про прийняття переобладнаної квартири в експлуатацію звертався й [PERSON] (а.с. 73). Таким чином, судом достовірно встановлено, що спірна реконструйована квартира в експлуатацію не прийнята та у позивачів відсутні правовстановлюючі документи на неї. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що один із співвласників даної квартири, а саме [PERSON] [INFO] року помер та після його смерті на належне йому на праві власності майно, а саме на 1/4 частку у вищезазначеній житловій квартирі відкрилась спадщина. Так, відповідно до положень спадкового законодавства право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України). Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою. Зважаючи на вимоги ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Як встановлено судом, [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги. Також спадкоємцем після смерті [PERSON] є мати померлого - [PERSON], яка в свою чергу відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] Інших спадкоємців не виявлено (а.с. 92). З метою прийняття спадщини, [PERSON], який є співвласником даної квартири (1/4 частка) та сином померлого [PERSON], звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, як спадкоємець першої черги за законом, а саме 1/4 спірної квартири яка належала померлому, однак нотаріус Першої Чернівецької державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у з в'язку з здійсненням самочинної добудови, яка не узаконена та не здана в експлуатацію (а.с. 71). Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачі позбавлені можливості в позасудовому порядку оформити належні їм спадкові права на спірне нерухоме майно та оформити право власності на дану квартиру. Вирішуючи питання про право власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Таким чином, виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). При цьому свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємця після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Однак, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги на спадщину, що відкрилась після смерті його батька, а саме 1/4 частки спірної квартири та є таким, що прийняв спадщину, а також звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва йому було відмовлено, суд вважає можливим визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/4 частку квартири, яка залишилась після смерті спадкодавця. При цьому, ураховуючи те, що позивачам належить на праві власності на ? частині спірної квартири кожному, ураховуючи право [PERSON] на спадкування після смерті спадкодавця належної йому на праві власності 1/4 частини квартири, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що за життя [PERSON] , а також сторони в справі не здійснили оформлення права спільної сумісної власності на будинок з урахуванням здійсненого переобладнання, яке не порушує прав власників інших квартир, не порушує санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, про що свідчать надані позивачами докази, за позивачами в справі слід визнати право власності в порядку спадкування відповідно за [PERSON] та [PERSON] по ? частці за кожною у спірній квартирі, а за [PERSON] - право власності на ? частину спірної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved