Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

У травні 2014 року позивачі звернулися до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що між [PERSON] та ПП «Спрут ТС» укладено договір на централізовану охорону об'єкту, а саме приватний будинок по [ADDRESS]. Обов'язком відповідача за даним договором є спостереження, швидке та своєчасне реагування, виїзд наряду охорони. Послуги охорони надавались [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2010 року до січня 2014 року. Вони сумлінно, в повному обсязі та без затримок здійснювали свої зобов'язання по оплаті послуг щомісячно сплачуючи 450 грн. З 27 грудня2013 року по 03 січня 2014 року вони перебували у відпустці за кордоном. 03 січня 2014 року представником ПП «Спрут ТС» було повідомлено [PERSON], що в будинку припинилась подача електроенергії. Відповідно до умов договору [PERSON] замовив патрулювання. Але відповідач жодних дій, обов'язків, покладених на нього договором не виконав, внаслідок чого будинок був пограбований та їм завдано матеріальну шкоду в розмірі 98 400 грн. Умови п.8.5 договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливим, тому даний пункт має бути визнаний судом недійсним. Вказали, що після повернення додому вони застали грабіжників в будинку, але затримати їх не вдалось. Спричинена моральна шкода полягає в душевних стражданнях щодо неправомірних дій щодо їх особисто та щодо пошкодження та знищення їх майна, яку вони оцінюють по 100 000 грн. кожному. Просили суд визнати недійсною умову договору від 20 жовтня 2010 року ПЦО на централізовану охорону об'єкта (приватної квартири, будинку), відповідно до якої ПП «Спрут ТС» не несе відповідальності за збитки, спричинені [PERSON], якщо [PERSON] має заборгованість по оплаті, не здійснив передплату за послуги ПП «Спрут ТС» в строки, зазначені в договорі, або порушив істотні умови договору (абз.11 п.8.5 договору); стягнути з ПП «Спрут ТС» на користь [PERSON] 98 400 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з ПП «Спрут ТС» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представники [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON], [PERSON] проти позову заперечували, подали суду письмові заперечення. Просили суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Ст. 978 ЦК України передбачено, що за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. При розгляді справи судом встановлено, що 20 жовтня 2010 року між ПП «Спрут ТС» та [PERSON] укладеного договір ПЦО на централізовану охорону об'єкта (приватної квартири, будинку). Відповідно до умов договору об'єкт охорони знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, [ADDRESS]. У п.п. 2.1, 2.2 договору передбачено, що за цим договором клієнт передає, а охорона приймає під спостереження за допомогою ПЦО об'єкт. Охорона приймає на себе зобов'язання реагувати на сигнал «Напад» (тривожна сигналізація «тривожна кнопка»). Охорона об'єкта здійснюється шляхом спостереження за станом сигналізації на об'єкті та негайного виїзду наряду охорони при їх спрацюванні з метою затримання сторонніх осіб, що незаконно проникли на об'єкт. П. 4 договору передбачені обов'язки охорони, а саме у випадку спрацювання сигналізації, забезпечується негайний виїзд наряду охорони на об'єкт та прибуття наряду у межах 6-15 хвилин в день та 3-15 хвилин вночі; вживати заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання сигналізації; у разі спрацювання сигналізації при потребі пере закрити об'єкт викликати клієнта або його довірених осіб і охороняти об'єкт до прибуття клієнта в межах однієї години, у випадку порушення цього терміну клієнтом, здійснювати охорону об'єкту фізичною охороною (додаткові охоронні послуги). П.5 договору встановлені обов'язки клієнта, а саме забезпечення знаходження його або його довірених осіб на постійному телефонному зв'язку та у разі спрацювання сигналізації при потребі перезакрити об'єкт, прибути на об'єкт в межах однієї години після повідомлення охорони; може замовити додаткові охоронні послуги, а саме здійснювати фізичну охорону всередині приміщення або тимчасово патрулювати об'єкт мобільною групою за плату. При цьому заявка на тимчасове патрулювання об'єкту приймається черговим оператором ПЦО по телефону та фіксується пристроєм звукозапису, патрулювання здійснюється охороною в період з моменту прибуття наряду на об'єкт, до години вказаної у заявці клієнтом або дот його відкриття (перезакриття) клієнтом. Оплата даної послуги здійснюється клієнтом за окремо виставленим рахунком. Також клієнт зобов'язаний сповіщати (письмово або по телефону) охорону про здавання об'єкта під охорону на тривалий період, а саме на період, що перевищує п'ять діб. З пояснень позивачів, що не оспорювалось відповідачем, встановлено, що з 27 грудня 2013 року по 03 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у відпустці за кордоном. Доказів сповіщення охорони як письмово, так і по телефону, про виїзд на тривалий період, суду подано не було. Відповідно до роздруківки по номеру ПрАТ «Київстар» за січень 2014 року вбачається, що 07 год. 04 хв. 03 січня 2014 року на мобільний номер 050-469-04-40, який відповідно до умов договору належить [PERSON], з пульту охорони здійснено дзвінок та повідомлено позивача про припинення подачі до його будинку електроенергії. Дана обставина сторонами не оспорювалась. Доказів того, що [PERSON] відповідно до умов договору замовив додаткову послугу патрулювання суду подано не було. Твердження представника позивача [PERSON], що не позивач, а саме відповідач має довести ту обставину, що послуга не замовлялась, у разі заперечень, суд до уваги не бере, оскільки право на подачу доказів має кожна із сторін, у встановленому чинним процесуальним кодексом порядку. Крім того, умовами договору не встановлено надання послуги патрулювання автоматично після виникнення обставин, а навпаки послуга надається лише за заявою клієнта. З рапорту диспетчеру [PERSON] вбачається, що вона повідомила [PERSON] про відсутність електропостачання, а [PERSON] повідомив, що перебуває за кордоном, приїде завтра вранці і вирішить проблему енергопостачання, патрулювання не замовляв. У п.8 договору передбачено, що охорона несе перед клієнтом відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань по договору, в межах визначених цим договором у встановленому законодавством України порядку. Охорона несе відповідальність за збитки, завдані зловмисниками, які проникли на об'єкт в період охорони, шляхом зламування, відкривання або руйнування заблокованих технічними засобами сигналізації вікон, дверей, інших конструкцій, та вчинили крадіжку майна, що зберігалось на об'єкті, якщо буде встановлена вина охорони у її допущені, внаслідок ненажерного виконання охороною своїх зобов'язань. Факти скоєння протиправних дій щодо майна клієнта особами, які проникли на об'єкт у період охорони, вина охорони та розмір збитків встановлюється (якщо клієнт і охорона за двосторонньою згодою не встановили суму їх відшкодування) органами слідства чи суду. З витягу з кримінального провадження №12014110200000027 вбачається, що 04 січня 2014 року до СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України надійшли матеріали ЖЄО Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області №14/152 від04 січня 2014 року за заявою [PERSON] з приводу того, що 04 січня 2014 року в період часу з 01:00 по 02:00, невідомі особи, шляхом віджиму вікна його будинку, що в [ADDRESS], проникли до будинку, звідки викрали належні йому золоті вироби. В результаті чого йому завдано матеріального збитку, сума збитку встановлюється. З довідки про прийняття та реєстрацію заяви №2700 від 31 січня 2014 року слідчого СВ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області вбачається, що за заявою [PERSON] з будинку належні йому золоті вироби, ікону, грошові кошти на загальну суму близько 98 400 грн. У п. 8.3 договору сторони погодили, що відшкодування збитків, нанесених клієнту через неналежне виконання охороною договірних зобов'язань, проводиться у розмірі, який встановлюється відповідальним особами та працівниками сторін, підтверджується відповідними документами і розрахунком вартості викраденого, пошкодженого чи знищеного майна, але не більше матеріальної відповідності охорони, встановленої у цьому договорі. П. 10 договору встановлено, що за згодою сторін матеріальна відповідальність охорони встановлюється в сумі 10 000 грн., яка є предметом матеріальної відповідальності охорони перед клієнтом. У випадку збільшення кількості або вартості майна, яке знаходиться на об'єкті, клієнт негайно письмово повідомляє про це охороні для зміни (збільшення або зменшення) суми матеріальної відповідальності охорони та перегляду вартості послуг охорони, обумовленої в даному договорі Разом з тим, у п. 8.5 договору встановлені випадки коли охорона не несе матеріальної відповідальності за збитки, завдані клієнту, зокрема абз.11: якщо клієнт має заборгованість по оплаті, не здійснив передплату за послуги охорони в строки, зазначені в договорі, або порушив істотні умови договору. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до частин 1, 3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, відповідно до ст.627 ЦК України та ст. 6 сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Обов'язки сторін погоджені та визначені в п.п. 3-5 договору, як клієнта, так і охорони. Суд вважає необґрунтованими посилання позивачів, що абз.11 п.8.5 договору є дискримінаційним, оскільки суперечить чинному законодавству, а саме ст. 1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки умови відповідальності охорони погоджені сторонами договору в п.8. Тому з урахуванням того, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, зокрема щодо предмету, ціни, строків виконання, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання таких умов договору дискримінаційними або ж несправедливими. Тобто, позивач не довів, що пункт договору суперечить ст.ст.18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для визнання його недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України. Крім того, суд вважає, що істотними умовами договору відповідно до змісту ст.978 ЦК України є умови про предмет, ціну, строк виконання, відповідальність сторін. Як вбачається з тексту укладеного сторонами договору такі умови договору передбачено та погоджено. Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач у судовому засіданні не довів, що оспорюваний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору та необхідні платежі були погоджені сторонами при їх укладенні та визнані позивачем такими, що не є несправедливими. Пояснення позивача, що договір мав дуже дрібний шрифт, суд до уваги не бере, оскільки це впливає на дійсність правочину. При укладенні умов договору [PERSON] діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст). Тому в задоволенні вимоги про визнання абз.11 п. 8 договору недійсним, суд відмовляє. За ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Ст. 526 КЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. П. 3 сторони погодили умови розрахунку: вартість послуги охорони за один місяць становить суму - 450 грн. Оплата за договором здійснюється на умовах передплати, та провадиться клієнтом щомісячно до десятого числа поточного місяця і вносить на рахунок охорони. Якщо передплата за цим договором або оплата за додаткові охоронні послуги не здійснена клієнтом, охорона має право не надавати охоронні послуги згідно договору не повідомляючи про це клієнта, а також достроково розірвати договір в односторонньому порядку з письмовим повідомленням про це клієнта. З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що [PERSON] мав заборгованість по оплаті послуг охорони, а саме 04 січня 2013 року було сплачено 1200 грн.; 15 березня 2013 року - 1584 грн.; 07 серпня 2013 року - 1500 грн.; 30 жовтня 2013 року - 1132 грн.; 31 січня 2014 року - 1386 грн.; 25 березня 2014 року - 864 грн., що підтверджується довідкою ПАТ «Райффайзен банк Аваль» від 12 червня 2014 року, карткою рахунку: 361, сформованою ПП «Спрут ТС». Тобто на час пограбування помешкання [PERSON] мав заборгованість за листопад-грудень 2013 року та не вніс передплату за січень 2014 року. Пояснення представника позивача, що відповідач здійснював охорону, оскільки вони зателефонували щодо припинення електропостачання в будинку, виїзд спеціаліста після пограбування, не відмовлявся від виконання умов договору, суд до уваги не бере, оскільки договором надається право охороні не здійснювати свої обов'язки, в тому числі не реагувати на спрацювання сигналізації, письмове повідомлення передбачено лише при однострононній відмові від договору. Будь-яких належних та допустимих доказів позивач суду не надав щодо порушення відповідачем умов договору за належного виконання договору позивачем. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки договором встановлений ліміт відповідальності, позивач порушив умови договору щодо оплати послуг та не надав суду доказів щодо наявності майна (чеків, квитанцій, договорів на придбання майна із зазначенням його вартості, тощо, а подана суду довідка №2700 (а.с.10) не підтверджує дані обставини, оскільки складена зі слів [PERSON]). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов'язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст.22 Закону України «Про захист прав споживача» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки позивачами не подано суду доказів того, що через неправомірні дії відповідача їм була заподіяна шкода, суд відмовляє в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed