Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Комунального підприємства «Кременчукводоканал» (далі по тексту рішення - КП «Кременчукводоканал», підприємство, відповідач). Під час розгляду справи позивач від частини позовних вимог відмовився, а також збільшив позовні вимоги (а.с. 155, 170, 177, т.1). Остаточно [PERSON] просив суд визнати незаконними та скасувати накази Генерального директора Комунального підприємства КП «Кременчукводоканал» -наказ №1308 від 14 грудня 2015 року « Про зміни у структурі та штатному розпису підприємства»; -наказ №200 від 31 березня 2016 року «Про зміни у штатному розписі та структурі підприємства»; -наказ №213 від 05 квітня 2016 року «Про затвердження акта простою р.м. 1-005 «Головний інженер»; -наказ №252 від 29 квітня 2016 року «Про затвердження Акта про простій робочого місця 1-005 «Головний інженер»; -стягнути у відшкодування моральної шкоди 100\~000,00 грн. [PERSON] суду пояснив, що 02 квітня 2015 року був призначений головним інженером у КП «Кременчукводоканал». 14 грудня 2015 року підприємство очолив новий керівник, який у зазначену дату видав наказ № 1308, що передбачав зміни у структурі та штатному розписі підприємства. Цим наказом були змінені істотні умови укладеного з ним трудового договора, оскільки частина його посадових обов»язків була передана новопризначеним працівникам керівного складу підприємства. Наказом № 200 від 31 березня 2016 року генеральний директор підприємства знову змінив істотні умови його праці, також передавши частину його повноважень до обов»язків інших працівників підприємства. Про такі зміни істотних умов праці його не попереджали; згоду виборного профспілкового органу, членом якого він є, адміністрація не отримувала. Наказами № 213 від 05 квітня 2016 року та № 252 від 29 квітня 2016 року генеральний директор затверджував акти простою у періоди з 6 квітня 2016 року по 28 квітня 2016 року та з 4 травня 2016 року по 28 червня 2016 року. Позивач вважав, що простій робочого місця головного інженера адміністрація створила штучно. 30 червня 2016 року його звільнили з підприємства, і в Автозаводському районному суду м. Кременчука в даний час також перебуває справа за його позовом до відповідача про поновлення на роботі. Представник позивача [PERSON] пояснив, що позивачем строк звернення до суду в частині визнання незаконними наказів № 1308 від 14 грудня 2015 року та № 200 від 31 березня 2016 року не пропущений, оскільки він активно висловлював свою незгоду із наказами, звертався до профспілкових органів, органів державної влади та місцевого самоврядування задля вирішення конфлікту. Представник [PERSON] пояснив, що він, надаючи правову допомогу [PERSON] як профспілковий інспектор, обрав невірний спосіб захисту порушених прав позивача, сподіваючись, що втручання з боку міської ради, як власника комунального підприємства, вирішить трудовий конфлікт на користь працівника. Позовні вимоги в частині стягнення 100\~000 грн. моральної шкоди [PERSON] обгрунтував тим, що зазнав глибоких моральних страждань, піддався дискримінації через незаконні утиски та приниження з боку адміністрації підприємства, єдиною причиною яких, на його думку, є родинний зв»язок між ним та [PERSON], судові рішення про поновлення якого на посаді генерального директора підприємства адміністрація КП «Кременчукводоканал» не виконує. Представник КП «Кременчукводоканал» [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що у відповідності до частини 3 статті 64 Господарського Кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. У середені грудня 2015 року на посаду керівника КП «Кременчукводоканал» було призначену нову особу [PERSON]І, який в межах своєї компетенції прийняв певні управлінські рішення щодо організації виробничої діяльності та здійснення контролю. Наказ № 1308 від 14 грудня 2015 року не обмежує посадових обов»язків і не змінює істотних умов праці позивача. Наказ № 200 від 31 березня 2016 року передбачає скорочення посади головного інженера з 1 липня 2016 року. З обома наказами позивач був ознайомлений; офіційне попередження про майбутнє скорочення орієнтовно з 30 червня 2016 року отримав особисто під підпис 29 квітня 2016 року. На думку представника відповідача [PERSON] пропустив передбачений статтею 233 Кодексу Законів про працю України тримісячний термін звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, оскільки заявив вимоги про скасування цих наказів у жовтні 2016 року. Представник зазначала, що накази № 213 від 5 квітня 2016 року та № 252 від 29 квітня 2016 року про фіксування простою робочого місця відобразили реальну картину невиконання [PERSON] будь-якої роботи. За час простою [PERSON] отримав середній заробіток у повному розмірі, що визнав, відмовившись від позовних вимог в цій частині. Вимоги в частині стягнення 100\~000 грн. моральної шкоди представник відповідача вважала не лише протиправними, але й аморальними. Свідок з боку позивача [PERSON] пояснив, що [PERSON] є фаховим та досвідченим спеціалістом, якому на підприємстві були підпорядковані всі технічні служби. До призначення нового керівництва сам свідок працював головним механіком, а потім змушений був погодитися на посаду провідного інженера, оскільки адміністрація погрожували тим, що буде простій робочого місця головного механіка. Свідок підтвердив, що [PERSON] тяжко переживав з приводу фактичного позбавлення його роботи. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 02.04.2015 року [PERSON] було призначено на посаду головного інженера Комунального підприємства «Кременчукводоканал» (а.с. 10, т.1). За час роботи на підприємстві, зокрема, обіймаючи зазначену посаду, до дисциплінарної відповідальності він не притягувався, має патенти на винаходи, які запроваджував у технологічні процеси на підприємстві; неодноразово заохочувався. Ці обставини стороною відповідача не заперечувалися, отже є підстави для висновку про те, що кваліфікація та досвід [PERSON] відповідали займаній посаді. Згідно посадової інструкції, затвердженої 25.12.2014 року (а.с. 197-199, т.1), головний інженер здійснює керівництво технічними службами підприємства. 14.12.2015 року підприємство очолив новий генеральний директор, який у той же день видав наказ № 1308 під назвою «Про зміни у структурі та штатному розпису підприємства» (а.с. 171, т.1). Цим наказом « з метою удосконалення структури та перерозподілом обов»язків між керівним складом…» була скорочена з 14.12.2015 року посада заступника головного інженера з виробництва; включені у штатний розпис посади першого заступника генерального директора, директора технічного, заступника директора технічного; головного інженера було підпорядковано директору технічному. Наказ не містить прямих посилань на зміни істотних умов праці головного інженера, проте згідно пункту 4 наказу відділ з програмного забезпечення і експлуатації компютерної техніки, виробничо-технічний відділ, відділ охорони навколишнього середовища, транспортний цех, хімбаклабораторія передані у підпорядкування директору технічному, а диспетчерська служба, цех водопостачання, цех водовідведення, цех водопостачання та водовідведення Крюкова заступнику директора технічного. Фотокопії наказу № 1308 від 14.12.2015 року, які залучені до справи (а.с. 104, 171, т.1), не містять підпису [PERSON] про ознайомлення з наказом, проте позивач не заперечував, що був ознайомлений з наказом та не погодився з ним. 15 лютого 2016 року адміністрація відповідача повідомила голову профспілки КП «Кременчукводоканал» про зміни в штатному розпису з 19.04.2016 року по робочому місцю № 1-005 головний інженер (а.с. 23, т.1). 31 березня 2016 року генеральний директор КП «Кременчукводоканал» «з метою вдосконалення оперативної взаємодії між підрозділами підприємства, якісного та своєчасного виконання виробничих завдань…», видав наказ № 200 від 31.03.2016 року «Про зміни у штатному розписі та структурі підприємства», відповідно до пунктів 1 та 2 якого були переведені у підпорядкування заступника директора технічного з 01 квітня 2016 року відділ головного енергетика та структурно підпорядковані йому цехи технічного обслуговування та ремонту електрообладнання, електролабораторії, а відділ головного технолога підпорядкований директору технічному (а.с. 172, т.1). [PERSON] було ознайомлено з наказом у день його видання; він письмово висловив свою незгоду. 16 березня 2016 року працівники КП «Кременчукводоканал» створили первинну профспілкову організацію Вільної профспілки м. Кременчука, про що 21.03.2016 року повідомили першого заступника генерального директора підприємства (а.с. 37-41, т.1). Головою профкому було обрано позивача [PERSON] В результаті «оптимізації управлінських функцій» виник простій з вини адміністрації головний інженер [PERSON] фактично не мав постійних обов»язків, підрозділів і працівників у підпорядкуванні. 03.02.2016 року (а.с. 22, т.1), 01.04.2016 року (а.с. 27, т.1), 04.04.2016 року (а.с. 28, т.1), 29.04.2016 року (а.с. 32, т.1) він звертався до генерального директора з доповідними записками, просив забезпечити його роботою, не перешкоджати виконанню ним своїх обовязків. Службовою запискою від 04.04.2016 року директор технічний доповів керівнику підприємства, що «у звязку зі змінами у структурі підприємства, перепорядкуванням ряду структурних підрозділів та проведеною реорганізацією служби головного механіка у головного інженера відсутні посадові обов»язки», і з 06.04.2016 року необхідно встановити простій робочого місця головного інженера. Актом від 05.04.2016 року ці обставини підтверджені, і наказом № 213 від 05.04.2016 року було встановлено простій з 06.04.2016 року по 28.04.2016 року (а.с. 30, 241, 242, т.1). Аналогічно було оформлено простій робочого місця головного інженера у період з 04.05.2016 року по 28.06.2016 року наказ № 252 від 29.04.2016 року (а.с. 33, 238, 239, т.1). Час перебування у простої позивачу оплачено у розмірі його середньомісячного заробітку. 29.04.2016 року адміністрація попередила [PERSON] про майбутнє звільнення у зв»язку зі скороченням штату, запропонувавши вакантні посади робітників (контролера, лаборанта, водія, охоронця і т.і., а.с. 34, т.1). Проте 30.06.2016 року [PERSON] було звільнено з займаної посади з підстав пункту 6 статті 36 КЗпП України. Наказ про звільнення [PERSON] оскаржив в суд; справа перебуває у провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука у стадії судового розгляду. У період з 25 грудня 2015 року по 12 січня 2016 року [PERSON] лікувався в умовах стаціонару нейрохірургічного відділення третьої міської лікарні (а.с. 18, т.1); з 18 січня 2016 року по 23 січня 2016 року амбулаторно (а.с. 20, т.1); з 5 квітня 2016 року по 15 квітня 2016 року в умовах стаціонару кардіологічного відділення третьої міської лікарні (а.с. 31, т.1). Вирішуючи спір, суд виходить із наступного: Відповідно до частини 3 статті 64 Господарського Кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України). Частиною третьою статті 32 КЗпП України передбачено, що у звязку із змінами організації виробництва і праці допускається істотна зміна умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяця. Частиною першою статті 34 КЗпП України простій визначений як зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У відповідно до частини другої статті 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. У відповідності до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України). У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього кодексу, ... суд може поновити ці строки (частина перша статті 234 КЗпП України). Позивач та його представники не заперечували права адміністрації підприємства визначати організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис. Проте вважали, що накази № 1308 від 14 грудня 2015 року та № 200 від 31 березня 2016 року видані з порушенням вимог частини третьої статті 32 КЗпП України та частини другої статті 252 КЗпП України. Суд погоджується з цією позицією в тій частині, що зазначені накази суттєво змінювали умови укладеного з [PERSON] трудового договору. Наказом № 1308 від 14.12.2015 року була істотно змінена його трудова функція, визначена посадовою інструкцією головного інженера, затв. 25 грудня 2014 року, як особи, яка є першим заступником генерального директора і здійснює керівництво технічними службами підприємства ( а.с. 147-199, т.1, пункти 1.1, 1.4 та розділ 7 посадової інструкції). Наказом № 200 від 31.03.2016 року конкретний обсяг його повноважень адміністрація в односторонньому порядку змінила настільки, що фактично відсторонила [PERSON] від роботи з непередбачених законом підстав. В обох випадках адміністрація про зміни умов трудового договору не попередила позивача за два місяці. Зміна умов трудового договору наказом № 200 від 31 березня 2016 року у відповідності до частини другої статті 252 КЗпП України могла відбутися лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, яку [PERSON] очолив 16 березня 2016 року, про що відповідачу було достеменно відомо. Накази № 213 від 05 квітня 2016 року та № 252 від 29 квітня 2016 року затверджують акти про простій робочого місця № 1-005 головний інженер, який виник внаслідок незаконних дій відповідача. Позивач пропустив строки звернення до суду за оскарженням наказів № 1308 від 14 грудня 2015 року та № 200 від 31 березня 2016 року, оскільки вимоги про визнання їх незаконними та скасування заявив тільки 24 жовтня 2016 року (а.с. 170, т.1). Встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. [PERSON] просив суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та обгрунтовував поважність їх пропуску так: у період з 25 грудня 2015 року по 15 квітня 2016 року він тричі хворів; обгрунтовано сподівався, що в разі поновлення на роботі генеральним директором КП «Кременчукводоканал» його батька [PERSON], конфлікт між ним та підприємством буде вирішений у законний спосіб без звернення до суду; звертався за захистом до профспілкових органів, в поліцію, до мера міста як очільника органу місцевого самоврядування, який є власником КП «Кременчукводоканал». Представник позивача [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] пропустив строк звернення до суду з його вини, оскільки не маючи юридичної освіти, він обрав невірний спосіб захисту інтересів позивача, помилково вважаючи, що права [PERSON] порушені саме наказами про затвердження актів простою. Обставини хвороби позивача протягом строку звернення до суду, звернення до поліції та профспілкових органів підтверджуються матеріалами справи (а.с. 243, 244, т.1), Пояснення представника [PERSON]С у сукупності з іншими наведеними аргументами дають суду підстави вважати причини пропуску строку поважними та поновити ці строки. Упродовж 2016 року місцевими засобами масової інформації широко висвітлювався судовий розгляд справи за позовами батька позивача [PERSON] до КП «Кременчукводоканал» про поновлення його на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал». Навряд чи трудові спори підприємства з батьком та сином [PERSON] є простим збігом. Проте, доказів того, що [PERSON] було піддано дискримінації з боку відповідача за ознаками його родинного зв»язку з колишнім генеральним директором КП «Кременчукводоканал», суд не отримав. Так, відповідач дискримінацію прав позивача заперечує, свідок з боку позивача [PERSON] на них не вказує, оскаржувані накази не містять посилань на таку підставу зміни суттєвих умов праці позивача. Позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконними наказів № 1308 від 14 грудня 2015 року та № 200 від 31 березня 2016 року в частині, яка стосується зміни суттєвих умов укладеного з ним трудового договору, підлягають задоволенню. Накази № 213 від 5 квітня 2016 року та № 252 від 29 квітня 2016 року підлягають скасуванню як такі, що затверджують простій, що виник через незаконні дії відповідача. Позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди в сумі 100\~000 гривень задоволенню не підлягають. Суд погоджується, що незаконні дії відповідача були причиною моральних страждань [PERSON] Належною і достатньою сатисфакцією такої моральної шкоди є відновлення судом його порушених трудових прав. Окрім того, суд враховує, що моральна шкода у такому значному розмірі як 100\~000 грн., позивачем не обгрунтована. До того ж, у спорі з КП «Кременчукводоканал» про поновлення на роботі, який наразі перебуває у провадженні суду, позивачем також заявлена вимога про стягнення моральної шкоди в сумі 100\~000 гривень. ЇЇ обгрунтування є аналогічними. Судові витрати позивача в сумі 551 грн. 20 коп. у відповідності до приписів частини першої статті 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

Outcome: partial