Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними дії виконуючого обов`язки директора ДП «Наш дім» Соловей Т.В. щодо затримання видачі його трудової книжки при звільненні; зобов`язати відповідача видати належно оформлену трудову книжку, а у випадку її відсутності відновити; зобов`язати провести розрахунок та виплатити середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу: з 13.10.2020 року до дня фактичної видачі трудової книжки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з 2013 року. Згідно з наказом №59-К від 12.10.2020 року його було звільнено з посади енергетика ДП «Наш дім» та проведено повний розрахунок, але трудову книжку на руки видано не було. На його неодноразові звернення до відповідача про видачу трудової книжки та довідки з розрахунком коштів, що були нараховані при звільненні відповіді не отримав. Просив позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.01.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 16.03.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача (відзив станом на день реєстрації відповіді на відзив, до суду не надходила), в якій він заперечує обставини зазначені відповідачем у відзиві і вказує, що вони не відповідають дійсності, документи на які посилається відповідач було виготовлено після отримання ним позовної заяви. Крім того зауважив, що починаючи з жовтня 2020 по лютий 2021 відповідач не вчиняв жодних дій, щодо отримання від нього будь-яких відомостей для відновлення трудової книжки, що в свою чергу свідчить про невжиття таких заходів взагалі. На задоволені позову наполягав. 22.03.2021 року в канцелярії суду зареєстровано відзив відповідача на позов. Відповідач заперечує позовні вимоги з підстав викладених у відзиві, зазначаючи, що трудову книжку позивачу не було видано при звільнені в зв`язку з виявленням факту її відсутності на підприємстві, з приводу чого наразі проводиться службове розслідування з метою встановлення всіх обставин. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони послались як на підставу своїх вимог/заперечень, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували в трудових відносинах. Позивач працював в ДП «Наш Дім» на посаді енергетика, з якої наказом №59- К від 12.10.2020 року його було звільнено на підставі його заяви. Як зазначає сам позивач, розрахунок при звільнені з ним було проведено повністю, проте відповідач не видав йому трудову книжку. Із відзиву на позов вбачається, що відповідач визнає факт не видачі позивачу трудової книжки, посилаючись на її відсутність в сейфі відповідальної за трудові книжки особи. За ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з частиною першою, другою ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною п`ятою ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Питання пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються, зокрема, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110. Згідно з п. 2.4 цієї Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до положень п. 4.1 Інструкції, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. У відповідності до положень третього абзацу пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, що не вказані в абзаці першому цього пункту, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Наказ про звільнення позивача датований 12.10.2020 р., тому для розрахунку середньої заробітної плати слід використовувати показники сум за серпень-вересень 2020 року. Згідно розрахункових листків за серпень-вересень 2020 р. заробітна плата позивача за вказані місяці становила 8 118,47 грн та 7 697,60 грн відповідно. Кількість робочих днів становила: у серпні 2020 - 20, у вересні 2020 - 22. Разом 42 робочі дні. Отже середньоденний заробіток позивача складає 376,57 грн (8 118,47 + 7 697,60 ? 42 = 376,57 грн). З дати наказу про звільнення (12.10.2020 року) по день ухвалення рішення у цій справі (23.03.2020 року) кількість робочих днів становить - 112. 112 днів х 376,57 грн = 42 175,84 грн. Отже середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з невидачею трудової книжки позивачу становить 42 175,84 грн, який належить стягнути з відповідача. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. У відповідності до частини першої ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини другої вказаної статті Кодексу). Суд не приймає до уваги твердження відповідача про причини невидачі трудової книжки в зв`язку з її відсутністю; проведення службового розслідування та встановлення обставин зникнення документу, оскільки відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (ч. 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників»). За ч.3 трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Обставини зникнення трудової книжки, про які зазначає відповідач у своєму відзиві, стали відомі відповідачу у листопаді 2019 році, проте службове розслідування з цього питання були призначено лише після звільнення позивача - 15.10.2020 року, що в свою чергу свідчить про неналежне виконання посадовими особами (відповідальними за ведення трудових книжок) своїх посадових обов`язків. Відсутність (втрата відповідачем) трудової книжки позивача не є пом`якшувальною для відповідача обставиною. Згідно статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Суханов та Ільченко проти України», у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого Протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. За таких обставин позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved