Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову послався на те, що знаходився з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 02.07.2014 року розірваний. Від сумісного життя у них з відповідачкою народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких є позивач по справі. Згідно рішення Новоодеського районного суду Миколаїввської області від 02.07.2014 р., позивач виплачує на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його доходу. В зв`язку зі зміною матеріального становища, і перебуванням у іншому шлюбі, де є спільна дитина, та з тим, що з 21.02.2019 року, неповнолітній син сторін - [PERSON] почав проживати разом з позивачем в його другій сім`ї, та поскільки змінився його матеріальний та сімейний стан, позивач не має змоги виконувати в повному обсязі аліментні зобов`язання відносно своїх дітей, тому просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Новоодеського районного суду від 02.07.2014 року на користь відповідача в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів до 1\\6 частки всіх його видів доходу на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач надав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив про його задоволення та розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що у сторін за час спільного перебування у шлюбі з 27.12.2003 р., народилося двоє спільних дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , батьком яких являється позивач по справі, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Неповнолітні діти проживали разом з відповідачкою. 02.07.2014 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджено рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.07.2014 за № 482/1132/14-ц. Рішенням Новоодеського районного суду від 02.07.2014 року, з позивача було стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1\\3 частки всіх його видів доходу щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.06.2014 р. і до настання дітьми повноліття, що підтверджено рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.07.2014 за № 482/1134/14-ц. Позивач з 02.09.2014 р. перебуває у шлюбі з іншою жінкою, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від цього шлюбу позивач має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , утримання якого також потребує додаткових коштів. Відповідно до довідки Служби у справах дітей Новоодеської РДА за вих.. № 201-01 від 22.04.2019 р., з 21 лютого 2019 року, син позивача від першого шлюбу [PERSON] проживає разом з позивачем в будинку по [ADDRESS] . Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України. Так, кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частиною 2 статті 18 СК України визначено способи захисту сімейних прав та інтересів, за змістом пункту сьомого якої одним з таких способів є зміна правовідношення. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Так, обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. У відповідності до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не є сталим і його може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 129 Конституції України як одно із основних засад судочинства, визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. З урахуванням імперативних вимог ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, правовий аналіз конструкції норми статті 192 СК України приводить до висновку, що однією із самостійних правових підстав для зміни розміру стягнутих за рішенням суду аліментів на утримання дитини є зміна сімейного стану платника аліментів, яка призводить до виникнення у нього обов`язку на утримання інших членів його сім`ї. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з часу ухвалення рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.07.2014 року про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей, розмір доходів позивача та його його сімейний стан змінилися, а саме - він вдруге одружився та від цього шлюбу в нього народилася ще одна дитина, обов`язок по утриманню якої покладено на нього законодавцем нарівні з іншими дітьми, що в сукупності покладає на нього більше фінансове навантаження. Враховуючи, що позивач має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, двоє з яких проживають разом з ним, в тому числі син [PERSON] від першого шлюбу, на утримання якого він сплачує на користь відповідачки аліменти згідно рішення суду, тобто змінились обставини, що мають істотне значення, впливають на визначений раніше розмір аліментів, що являється обставиною для зменшення розміру визначеного йому розміру аліментів. При цьому, за правилами ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених фактичних обставин справи, враховуючи положення ст. 192 СК України, визнання відповідачем розміру заявлених позивачем вимог стосовно частки розміру аліментів, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме зменшенню розміру аліментів, які стягуються за рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.07.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , з 1/3 до 1/6 частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, адже саме такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, створення рівних майнових умов та можливостей щодо її розвитку порівняно з и утриманцями платника аліментів, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітньої дитини, обов`язок по утриманню якої покладений на [PERSON] , та захистом його прав. У відповідності до положень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 768,40 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, тобто у розмірі 384 грн. 20 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved