Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

У червні 2014 року прокурор Корабельного району м. Миколаєва в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради та [PERSON] про визнання незаконними рішень і їх скасування, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Прокурор, обґрунтовуючи свій позов, зазначав, що пунктом 27 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25 квітня 2008 року № 23/39 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель державного підприємства Миколаївське лісове господарство (далі ДП Миколаївське лісове господарство), площею 1000кв.м., з метою передачі її у власність для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по провулку Менделєєва,1/34. Пунктом 9 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №33/48 від 25.03.2009р. затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1000 кв.м. для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: місто Миколаїв, провулок Менделєєва,1/34. На підставі вказаних рішень 15 травня 2009 року [PERSON] видано Державний акт про право власності на вказану земельну ділянку. Зазначений державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 15.05.2009р. за № 010900100820. На думку прокурора зазначені окремі пункти рішення Миколаївської міської ради прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, у звязку з чим підлягають визнанню їх недійсними та скасуванню. В судовому засіданні прокурор підтримав позов та просив: - поновити строк позовної давності порушений з поважних причин; - визнати незаконними та скасувати пункт 27 розділу 1 рішенням Миколаївської міської ради від 25 квітня 2008 року № 23/39, яким надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель ДП Миколаївське лісове господарство площею до 1000 кв.м., з наданням адреси: провулок Менделєєва,1/34; - визнати незаконними та скасувати пунктом 9 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №33/48 від 25.03.2009р., яким затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано у власність [PERSON] земельну ділянку лісового фонду урочища Жовтневе, площею 1000кв.м. для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: місто Миколаїв, провулок Менделєєва,1/34; - визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 865785, виданий [PERSON] на земельну ділянку, площею 1000 кв.м. для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у межах згідно з планом, розташовану у місті Миколаєві, Корабельний район, провулок Менделєєва, 1/34, виданого на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25 березня 2009 року № 33/48, зареєстрованого 15 травня 2009 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010900100820; - витребувати у [PERSON] із чужого незаконного володіння земельну ділянку площею 1000 кв.м. по провулку Менделєєва, 1/34 у м. Миколаєві, кадастровий № 4810136600:05:001:0053, вартістю 143780 грн. у власність держави в особі Миколаївської облдержадміністрації з передачею у постійне користування ДП Миколаївське лісове господарство. Представники Миколаївської обласної державної адміністрації та державного підприємства Миколаївське лісове господарство підтримали позов з підстав, викладених у позові та просили його задовольнити. Представник відповідача - Миколаївської міської ради, позов визнав. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявилася, свого представника не направила, заяв про слухання справи за її відсутності суду не надала, однак належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток . Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд вважає позов повністю обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до наявних в проекті землеустрою текстових та графічних матеріалів: вихідної земельно- кадастрової інформації, пояснювальної записки, експлікації земельних угідь, кадастрового плану земельної ділянки № ПВ-432 від 26.01.2009 року; висновків управління Держкомзему у м. Миколаєві № 250 від 28.01.2009 року, Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області № 00001-04/658-05 від 04.02.2009 року та відділу охорони культурної спадщини управління Миколаївської міської ради № 70/3 від 05.02.2009 року, спірна земельна ділянка надана [PERSON] за рахунок земель ДП Миколаївське лісове господарство. Текстові та графічні матеріали, як і весь проект відведення, погоджено замовником ([PERSON]Г) та спеціально уповноваженими органами влади та контролю (управлінням Держкомзему у м. Миколаєві, Державним управління охорони навколишнього природного середовища в Миколаївській області, відділом охорони культурної спадщини управління Миколаївської міської ради). Наявні в проекті землеустрою текстові та графічні матеріали беззаперечно свідчать про те, що спірна земельна ділянка надана [PERSON] за рахунок земель державного лісового фонду, які перебувають у користуванні ДП Миколаївське лісове господарство . Про входження спірної земельної ділянки до земель державного лісового фонду свідчать також інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 666 від 07.05.2014 року, Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання ВО Укрдержліспроект № 131 від 08.05.2014 року та ДП Миколаївське лісове господарство № 214 від 01.04.2014 року. Статтями 116, 141, 149 Земельного кодексу України, в редакції чинній на час прийняття спірних рішень, передбачено, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача. Така згода або будь- які погоджувальні документи, які свідчать про належне вилучення земельної ділянки у ДП Миколаївське лісове господарство, у проекті відведення відсутні та відповідно до інформації підприємства не надавалися. Зазначене підтверджується інформацією ДП Миколаївське лісове господарство № 214 від 01.04.2014 року. Таким чином, міською радою в односторонньому та позасудовому порядку незаконно вилучено у землекористувача спірну земельну ділянку поза волею останнього. Також судом встановлено, що допущено й інші порушення законодавства при наданні вказаної земельної ділянки. Частиною 4 статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища та лісового господарства. Оскільки спірна земельна ділянка державного лісового фонду надається [PERSON] для цілей, не повязаних із веденням лісового господарства і використання лісових ресурсів, що фактично свідчить про зміну її цільового призначення, проект відведення повинен бути погоджений органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Відповідно до інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 1783 від 10.10.2013 року зазначений проект відведення не погоджувався. При цьому наявний у проекті висновок Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства № 638 від 01.04.2008 року останнім не видавався. Статтею 9 Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації встановлено, що обовязковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісогосподарського призначення. Пунктом 4.1.1 [PERSON] проведення державної експертизи землевпорядної документації, затвердженої наказом Держкомзему України № 391 від 03.12.2004 року, обовязкова державна експертиза проектів землеустрою щодо відведення земель лісогосподарського призначення проводиться Державним комітетом України по земельним ресурсах Державне агентство земельних ресурсів України. Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України Про державну експертизу землевпорядної документації позитивні висновки держаної експертизи щодо обєктів обовязкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування. Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою без позитивних висновків державної експертизи забороняється. З наданої інформації Держземагенства України № 11-28-0.23-4705/2-14 від 24.04.2014 року вбачається, що обовязкова державна експертиза вказаного проекту відведення не проводилась. Враховуючи викладене, за відсутності позитивного висновку державної експертизи вказаний проект відведення взагалі не міг бути затверджений. Таким чином, внаслідок грубого порушення Миколаївською міською радою вимог законодавства, за відсутності згоди належного землекористувача, висновку спеціально уповноваженого органу лісового господарства, висновку державної експертизи землевпорядної документації, прийнято рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки за рахунок земель ДП Миколаївське лісове господарство . Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав та визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.154 Земельного кодексу України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обовязки чи обмеження. Згідно зі ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Статтею 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої відповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Таким чином, пункт 27 розділу 1 рішення міської ради № 23/39 від 25.04.2008 року, та пункт 9 розділу 4 рішення міської ради № 33/48 від 25.03.2009 року суперечать законодавству, порушують цивільні права та інтереси держави, що є підставою для визнання їх недійсними у судовому порядку. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16.04.2004 № 7, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викуп) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Враховуючи те, що державний акт про право власності на земельну на земельну ділянку серії ЯЖ № 865785 від 15.05.2009 року [PERSON] видано на підставі незаконних рішень міської ради, останній відповідно до ст. 21, 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Відповідно до п. 2.3 Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, повязаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захистом судом цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. Вищевказані обставини незаконної передачі земель державного лісового фонду викликають необхідність повернення спірної земельної ділянки належному користувачу державному підприємству Миколаївське лісове господарство . Відповідно до статуту ДП Миколаївське лісове господарство затвердженого наказом № 474 від 20.08.2007 року Держкомлісгоспу України та зареєстрованого 29.08.2007 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, зазначене підприємство засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного комітету лісового господарства України та входить до сфери управління Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства. За повідомленнями Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства, Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання Укрдержліспроект та ДП Миколаївське лісове господарство надана [PERSON] земельна ділянка згідно з матеріалами лісовпорядкування відноситься до земель держлісфонду урочища Жовтневого квартал 43 та перебуває в постійному користуванні ДП Миколаївське лісове господарство . Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України встановлено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. З огляду на викладене, способом відновлення становища, яке існувало до вилучення земельної ділянки державного лісового фонду на користь відповідача, є її повернення у розпорядження належного користувача ДП Миколаївське лісове господарство. Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також статтею 36-1 Закону України Про прокуратуру та статтею 45 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 36-1 Закону України Про прокуратуру представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Згідно з ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Статтями 14 Конституції України та 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Статтею 1 Лісового кодексу України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце-розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території Країни, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Незаконне вилучення земель державної власності лісогосподарського призначення та подальша передача їх у приватну власність грубо порушують інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів, оскільки унеможливлюють реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України спірна ділянка відноситься до земель державної власності, оскільки перебуває у постійному перебуванні державного підприємства, а її власником (розпорядником) згідно з ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України та ст. 31 Лісового кодексу України є Миколаївська обласна державна адміністрація. Отже, обласна державна адміністрація у даному випадку є уповноваженим державою органом, який розпоряджається землями зазначеної категорії. Наведене є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом предявлення даного позову. Оскільки відповідно до статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324 Цивільного кодексу України земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватно правових відносинах, указаний спір є приватно-правовим та виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права. Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ , земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельними і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Оскільки позовні вимоги стосуються визнання незаконними та скасування рішень та визнання недійсним державного акту, що стосується одного й того ж майна - спірної земельної ділянки, що має наслідком повернення цього майна законному власнику, тому згідно із статтями 15, 16, 126 Цивільного процесуального кодексу України ці вимоги підлягають розгляду в одній справі, як нерозривно повязані між собою. Відповідно до приписів статті 114 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцем знаходженням майна або основної його частини. З огляду на те, що спірна земельна ділянка розташована в Корабельному районі міста [PERSON] позов предявляється до Корабельного районного суду м. Миколаєва. Згідно зі статтями 19,20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, віднесення їх тдо тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подабний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із ч.2 ст.20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання в користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення обєктів природоохоронних призначень Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст.21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсної, тощо. У відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, Оскільки ніхто із сторін не просив суд застосувати позовну давність, суд не бере до уваги про поновлення строків позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідачів обовязок сплати судового збору.

Outcome: approved