Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на утримання квартири. В обґрунтування позову зазначає, що вона разом із [PERSON], [PERSON], та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2002 року. Крім неї в цій квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Особовий рахунок на сплату за житлово-комунальні послуги № 032604 на квартиру [ADDRESS] відкритий на її ім'я. За період з січня 2007 року по березень 2015 року за комунальні послуги (холодне водопостачання та водовідведення, гаряче водовідведення) вона сплатила 10 143 грн. 41 коп., за утримання будинку та прибудинкової території, опалення, газ - 28 657 грн. 33 коп., за спожиту електроенергію - 4 250 грн. 77 коп. Оскільки в указаний період [PERSON] будучи власником ? спірної квартири за себе та своїх дітей [PERSON] та [PERSON] (з грудня 2008 року) коштів на її утримання не сплачувала, її частка оплачувалась позивачкою, [PERSON] просить суд стягнути з відповідачки на її користь 4 866 грн. 84 коп. сплачених за комунальні послуги, 13 940 грн. 45 коп. сплачених за квартирну плату та 2 125 грн. 22 коп. сплачені за спожиту електроенергію, а всього 20 932 грн. 51 коп. У судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пославшись на те, що також брала участь в утриманні квартири, давала позивачці кошти на оплату за комунальні послуги, утримання будинку та прибудинкової території, а наявність у [PERSON] квитанцій про їх сплату не підтверджує їх сплату саме позивачкою. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2002 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] набули у власність у рівних частках кожна право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідно до довідки з місця проживання за формою № 3 КП «Житлосервіс «Приозерне» № 19319 від 20.05.2015 року у квартирі [ADDRESS] з 14.01.2003 року зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], а з 18.11.2008 року - [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Як вбачається з наданих [PERSON] квитанцій про оплату за житлово-комунальні послуги, утримання будинку та прибудинкової території, централізованого постачання холодної води та водовідведення, централізованого водовідведення гарячої води, центрального опалення, енергопостачання до квартири [ADDRESS] за період з січня 2007 по березень 2015 року нею всього сплачено 43 069 грн. 15 коп. (а.с. 16-86). Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Частиною 4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власність зобов'язує. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до ч. 3 ст. 528 ЦК України інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512 - 519 цього Кодексу. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі наданих сторонами доказів установлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]; кожній з них належить на праві власності по ? частині у цій квартирі; [PERSON] у період з січня 2007 по березень 2015 року понесені витрати на утримання цієї квартири на загальну суму 43 069 грн. 15 коп.; [PERSON] доказів на участь в утриманні квартири відповідно до розміру належної їй частки не надала, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] Разом з цим, відповідачкою у письмових запереченнях на позовну заяву порушено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а також подано відповідну заяву під час судового розгляду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Зі змісту ч. 4 ст. 267 ЦК України випливає, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення витрат на утримання квартири понесених з січня 2007 року лише у червні 2015 року, тобто після спливу трьохрічного строку звернення до суду за захистом порушеного права, під час розгляду справи поважних причин для поновлення цього строку не встановлено, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позову в межах трьохрічного строку звернення до суду та стягнення понесених позивачкою документально підтверджених витрат за період з червня 2012 року в розмірі 4 513 грн. 80 коп. (3 117 грн. 85 коп. (червень-грудень 2012 року) + 6 017 грн. 48 коп. (2013 рік) + 6 710 грн. 07 коп. (2014 рік) + 2209 грн. 82 коп. (січень-березень 2015 року) / 4). При цьому, суд критично ставиться до доводів відповідачки про те, що вона також брала участь в утриманні спірної квартири, оскільки ці доводи не підтверджені належними доказами, а наявність у позивачки розрахункових документів свідчить про здійснення цих витрат саме позивачкою. Крім того, при вирішенні справи судом враховується те, що [PERSON] зобов'язана нести витрати на утримання спірної квартири лише в межах належної їй частки у спільному майні й не несе відповідальність за зобов'язаннями її повнолітньої доньки [PERSON], якій також належить ? частка у цій квартирі, вимоги до якої не пред'явлені, а її неповнолітній син [PERSON] відповідно до змісту ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР участі у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території не бере. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial