Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 23 січня 2012 року вона уклала шлюб із відповідачем, зареєстрований у відділі ДРАЦС Томашпільського РУЮ у Вінницькій області, актовий запис № 3. Від спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Проте подальше сімейне життя не склалося. Причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, тому їх сімя фактично розпалась та примирення між ними неможливе. Відповідач [PERSON] добровільно сплачувати аліменти на утримання сина відмовляється. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище - [PERSON]. Крім того, просить стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі заяви до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак вказала в позові справу слухати у її відсутність, проти заочного рішення у справі не заперечує, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце слухання справи був повідомлений завчасно та належним чином. Надіслав на адресу суду заперечення проти позову, в якому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає та просить задовольнити, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів просить відмовити. Вказав, що надає матеріальну допомогу сину, але ніяких розписок з дружини не брав та квитанції не зберігав. Грошові кошти зараховував на банківську карту дружини та передавав особисто, коли бував вдома. Єдина грошова сума, переказ якої документально підтверджений, це гроші, які він переказував на кредитну банківську картку дружини вже після того, коли дізнався про позов до нього. Враховуючи те, що відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, тому дана справа підлягає розгляду на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не зявилися в судове засідання. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Судом встановлено, що між сторонами 23 січня 2012 року був укладений шлюб, зареєстрованийвідділом державної реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3 (а.с. 9). Сторони не підтримують подружніх відносин, шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно повторної копії свідоцтва про народження серії І-АМ № 242385, виданого 21 лютого 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Томашпільського районного управління юстиції у Вінницькій області у сторін є син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки від 15 травня 2017 року № 849, виданої Томашпільською селищною радою Томашпільського району Вінницької області [PERSON], [INFO] проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 6). Отже, перевіривши зібрані у справі докази та давши їм оцінку в їх сукупності та враховуючи те, що відповідач знаходиться на заробітках в м. Одеса, що й підтвердив в наданому запереченні, [PERSON] зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Надана відповідачем копія квитанції про перерахунок коштів, не свідчить про те, що [PERSON] надає періодичні кошти на утримання сина. Крім того, з даної копії не вбачається ким та кому перераховувалися кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд вважає визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 700 грн щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів згідно обставин справи суд вважає розумним та обґрунтованим. Відповідно до \~ст. 367 ЦПК України\~\~рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Аліменти підлягають стягненню в контексті\~ст. 191 СК України\~з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 17 травня 2017 року. Крім того, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640грн судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а також з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються з 640 грн судового збору, від сплати якого звільнено позивача за подання позову про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial