Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

у травні 2020 р. позивач та представник позивача звернулися до суду з позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Зазначений позов ухвалою суду під головуванням іншого судді було направлено за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва ухвалою від 21.09.2020 справу повернуто за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2009 р. між сторонами рішенням судом розірвано шлюб від якого у 2005 р. у подружжя народився син. Дитина завжди і зараз знаходиться на утриманні матері, батько дитині ніякої допомоги та уваги не приділяє. Присудженні судом аліменти від відповідача надходять із запізненням, шляхом примусового стягнення ДВС м. Києва. У дитини є проблеми зі здоров`ям, а саме: проблеми із зором, варикозне розширення вен, плоскостопість, сколіотична постава, дифузні зміни щитовидної залози, дитина часто хворіє, рінофарингіт, ОРВИ, що підтверджується медичною карткою Матір витрачає значні кошти, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 6450 грн 60 коп., судовий збір покласти на відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03.12.2020 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 45). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2020 позовну заяву залишено без руху (а.с. 46). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.01.2021 відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання (а.с. 64). Представник відповідача подав 02.03.2021 відзив на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог просить відмовити, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність. Зазначає, що позовну вимогу про відшкодування витрат на оздоровлення дитини у пансіонаті «Чорноморець» з 05.08.2016 по 25.08.2016 по квітанції до прибуткового ордеру №2948 від 05.08.2016 Святошинським районним судом вже розглядалось та відмовлено у даній позовній вимозі. Усі інші докази приєднані до позовних вимог не відповідають дійсності, оскільки виписані з порушенням форми та змісту фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів. Належних доказів на підтвердження порушеного щодо позивача та дитини правового захисту, надано не було (а.с. 86-90). Позивачем по справі 22.03.2021 подано до суду заперечення на відзив із зазначенням необґрунтованості підстав зазначених у відзиві та виривання фраз із контексту рішення у якому розглядались питання щодо витрат на оздоровлення дитини у пансіонаті «Чорноморець», просить позовні вимоги задовольнити не враховуючи позиції викладеної у відзиві (а.с. 111-114). Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, заяву про слухання справи без їх участі не надходило (а.с. 70, 110). Відповідачі, представник відповідача у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, надіслано заяву про слухання справи без їх участі (а.с. 118). Третя особа у судове засідання не зявилась, явку представника не забезпечили, повідомлені належним чином (а.с. 75,109). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63). Додано на підтвердження позовних вимог: платіжні доручення (товарних чеків) на загальну суму 1250 грн 00 коп. (а.с. 57); квитанцію до прибуткового касового ордеру на загальну суму 8800 грн 00 коп. (а.с. 57 зв.); бланк замовлення від 17.11.2018 на загальну суму 2851 грн 20 коп. (а.с. 58 зв.) та медичну картку амбулаторного хворого №014554.2018 (а.с. 58-62). Отже, підставою звернення до суду є потреба у матері стягнути із батька кошти на лікування сина. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно зі ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У постанові від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Визначення особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Отже, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 по справі «Хант проти України»). Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Позивачем на підтвердження додаткових витрат на утримання малолітнього сина долучено квитанцію до прибуткового касового ордеру та ряд платіжних доручень (товарних чеків) на загальну суму 10050 грн 00 коп. та бланк замовлення від 17.11.2018 на загальну суму 2851 грн 20 коп., а загалом сума складає 12901 грн 20 коп. Витрати, зазначені позивачкою не викликані особливими обставинами, не пов`язані з розвитком конкретних здібностей дитини (творчих, спортивних тощо) або те, що дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря, а тому не є додатковими. Зазначені витрати є повсякденними та охоплюються питанням стягнення аліментів, які відповідач зобов`язаний сплачувати згідно рішення суду. При цьому, позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані здоров`ям дитини. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами, тощо). Так в матеріалах справи відсутні будь-які довідки лікаря педіатра (сімейного лікаря) із визначенням необхідності придбання конкретного виду відпочинку у пансіонаті «Чорноморець» з 05.08.2016 по 25.08.2016, необхідного саме для діагностики та лікування дитини, відсутні будь-які належним чином оформлені медичні рекомендації відповідних медичних установ, лікарів, тощо, а також надані товарні чеки на загальну суму 1250 грн 00 коп. (а.с. 57) виписані з порушенням форми та змісту фіскального чека, розраункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обовязковим, і встановлені п. 2 розд ІІ «Положення про форму та зміст розрахункових документів, атвердженого наказом Міністерства фінанасів України від 21.01.2016 №13 (п. 2 роз. ІІ Положення №13). З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: dismissed