Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У червні 2017 року ТОВ «Коверіс Рігід Україна» (надалі за текстом - позивач) звернулося до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - третя особа), про витребування з його незаконного володіння автомобіля Mercedes-Benz 814D, який є власністю позивача. В обгрунтування позову позивач зазначив, що в результаті проведення інвентаризації на підприємстві було встановлено нестачу основних засобів, зокрема, автомобіля Mercedes-Benz 814D. В ході перевірки встановлено, що вказаний автомобіль було відчужено працівником товариства [PERSON] , який діяв на підставі довіреності, на свою користь. З огляду на перевищення [PERSON] наданих повноважень, договір купівлі-продажу транспортного засобу було визнано недійсним в судовому порядку, однак [PERSON] (вже як набувач майна) здійснив відчуження спірного автомобіля на користь третьої особи, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.07.2017 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання письмових заперечень. У зв`язку з тим, що третя особа здйснила подальше відчуження спірного автомобіля на користь [PERSON] , позивач звернувся з клопотанням про заміну неналежного відповідача, а саме - [PERSON] на [PERSON] (надалі за текстом - відповідач). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.11.2018 року відповідача було замінено, а підсудність спору було визначено за Подільським районним судом м. Києва, за місцем проживання залученого відповідача. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07.02.2019 року цивільну справу було прийнято до розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 16.10.2019 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1,2 ст. 280 ЦПК України підстави для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Автомобіль Mercedes-Benz 814D, шасі № [NUMBER] , 1997 року випуску, який належить позивачу на праві власності, був відчужений 20.02.2016 року, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 3597/8046. Продавцем та покупцем автомобіля вказано одну і ту саму особу - [PERSON] (а.с. 12). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2017 року вказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу від 20.02.2016 року був визнаний недійсним, право власності на автомобіль було визнано за позивачем. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.09.2017 року Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2017 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким було відмовлено в частині визнанні права власності на автомобіль за позивачем. В іншій частині (зокрема, в частині визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20.02.2016 року недійсним) рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 28.08.2017 року від Регіонального сервісного центру МВС у м. Києві надійшло повідомлення, що автомобіль Mercedes-Benz 814D, шасі № [NUMBER] , 1997 року випуску, зареєстрований за відповідачем (а.с. 37). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З огляду на те, що Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2017 року, яке набрало законної сили, встановлено факт укладення [PERSON] правочину з істотним порушенням норм матеріального права, а сам договір купівлі-продажу транспортного засобу визнано недійсним, вказані обставини доказуванню не підлягають. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для витребування автомобіля Mercedes-Benz 814D, шасі № [NUMBER] , 1997 року випуску із володіння відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved