overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні у позивача та продовжує навчання у Київському технікумі готельного господарства. На підставі викладеного вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача на користь дитини матеріальну допомогу у зв'язку із продовженням навчання в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 02.06.15 року і до закінчення навчання. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засіданні не з'явився, повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, суд вважає можливим розглянути справу в порядку заочного провадження. Вислухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також сама дочка, син, які продовжують навчання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином сторін у справі. На даний час навчається на денному відділенні у Київському технікумі готельного господарства, термін навчання по червень 2017 року. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров′я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров′я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що дитина продовжує навчання, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу у зв'язку із продовженням навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183, 200 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 11 листопада 2011 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сімї. На даний час ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити, просить після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Пушкарьова». Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував, посилаючись на те, що з позивачем бажає розірвати шлюб у звязку з небажанням в подальшому підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 листопада 2011 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії 1-ОК № 145761 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 333. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають дочку [PERSON], [INFO]. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сімї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 20 вересня 2008 року. Від шлюбу не мають дітей. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Біля одного місяця сторони разом не проживають, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, у кожного свій бюджет. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити, просить після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 вересня 2008 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, народних депутатів Вишгородського району, актовий запис № 48. Від сімейного проживання позивач і відповідач дітей не мають. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2015 року, сторонам по справі було надано строк для примирення терміном два місяці. Однак в судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки не бажала проживати з відповідачем, як подружжя та підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 22 червня 2006 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Ведення спільного господарства та сумісне проживання не припинено. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] Позивач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить позов задовольнити та після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22 березня 2006 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 44. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулась у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось, виявилось різне сприйняття сімейного життя, несумісність характеру. Вказувала, що шлюб існує формально. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та не надавати їм час для примирення. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, був повідомлений про місце, час проведення судового засідання належним чином шляхом надсилання поштою судової повістки та смс повідомлення, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ №213720 вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON] (до шлюбу Луценко) [PERSON], [INFO], 19.07.2013 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.3). Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в звязку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь позивача, який поніс витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис за №51, та в його обґрунтування послалася на те, що шлюб з відповідачем зареєстрували 12.09.2009 року, від якого у них 09.11.2009 року народилася донька [PERSON], яка на теперішній час проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Спочатку їх сімейне життя проходило нормально, та з початку 2015 року стосунки між ними стали погіршуватися і відповідач пішов із сімї. За час окремого проживання ані з її боку, ані з боку відповідача не було жодних спроб для збереження шлюбу, оскільки вони втратили почуття поваги та любові один до одного. На теперішній час шлюб існує формально, тому строк на примирення просить не надавати. Спору про місце проживання дитини не існує, донька проживає разом із матірю. Після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення в газеті «Одеські вісті» від 29.10.2016 року №85, причину неявки суду не повідомив. Заперечень щодо задоволення позову суду не надав. /а.с.50-53/ Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 12.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Савранського районного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №51. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1ЖД №113115. /а.с.10/ Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1ЖД №194821. /а.с.9/ Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні ще з 2015 року, шлюб існує формально, тому збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ У червні 2015 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що напротязі одного року шести місяців вона разом з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, починаючи з березня 2013 року до вересня 2013 року. А коли відповідач опинився в місцях позбавлення волі, вони вирішили зареєструвати 21 червня 2012 року шлюб. Від шлюбу дітей немає. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у них почали виникати сварки на підставі постійних ревнощів відповідача та його звинуваченнях її у подружній зраді. Спільне життя між ними не склалося. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені з вересня 2013 року та з цього часу сторони мешкають окремо, загальне сімейне господарство не ведуть, почуття любові та поваги один до одного втрачено. Шлюб існує формально і перешкоджає їй влаштувати своє життя особисто. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим, оскільки такий шлюб буде шкодити їх правам та інтересам. Майнового спору між ними немає. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Доповнила також, що на теперішній час вона мешкає з іншим чоловіком, з яким має намір утворити сім'ю. Відповідача не кохає. Вважає збереження родини неможливим. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення і доводи позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 21 червня 2012 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-ВЛ № 182030, виданого 21.06.2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 204 (а.с. 3). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ У червні 2015 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 20 грудня 1996 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1390. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 20 грудня 1996 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого народилася донька, [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою. Спільне життя між ними не склалося на підставі різних характерів, поглядів на сімейне життя та взаємовідносин у сімї. Фактично шлюбно - сімейні відносини між ними припинені вже майже дванадцять років потому, сторони почали жити окремо, загальне сімейне господарство не ведуть, внаслідок чого з часом почуття любові та поваги один до одного втрачено. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив слухати справу у його відсутність та зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, позов просив задовольнити у повному обсязі. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення і доводи позивача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 20 грудня 1996 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії I-ВЛ № 233377, виданого 03.07.2014 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1390 (а.с. 3). Судом з пояснень позивача встановлено, що від шлюбу сторони мають повнолітню доньку, [PERSON], [INFO], Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного, наданий судом строк для примирення позитивних результатів не приніс. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved