Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся в суд до відповідача з зазначеним позовом. Посилається на те, що 20 лютого 2018 року між ним та [PERSON] був укладений усний договір підряду на виконання ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до договору відповідач зобов`язувався за завданням замовника з використанням будівельних матеріалів, наданих замовником, виконати у строк до 18 грудня 2019 року комплекс ремонтно-оздоблювальних робіт у квартирі, а замовник зобов`язувався прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість в розмірі 52650 гривень. Ним наперед була виконана оплата робіт на користь відповідача у сумі 52650 гривень. Крім того, ним було передано відповідачу будівельні матеріали загальною вартістю 70000 гривень. Разом з тим, ним було встановлено, що роботи виконані неякісно та з грубим порушенням будівельних норм. Зазначені претензії відповідачем були визнані у повному обсязі та він попросив дати йому можливість усунути недоліки. У зв`язку з цим, 18 грудня 2019 року між ним та відповідачем був укладений письмовий договір № 1/12 про надання послуг з виконання ремонтних робіт в квартирі з використанням будівельних матеріалів замовника в строк до 15 лютого 2020 року. На виконання зазначеного договору ним було передано відповідачу будівельні матеріали на загальну суму 33000 гривень та кошти в якості оплати за виконання робіт у сумі 19550 гривень. Крім того, між сторонами було погоджено, що в разі усунення недоліків та належним чином виконання договору № 1/12 від 18 грудня 2019 року між ними буде продовжена співпраця та буде укладено новий договір на виконання наступних ремонтних робіт, у зв`язку з чим ним було надано відповідача аванс у розмірі 17500 гривень. Разом з тим, при перевірці якості виконаних робіт було з`ясовано, що старі недоліки не були усунуті, а нові ремонтні роботи знов виконано з дефектами. 30 травня 2020 року ним було підготовлено письмове повідомлення щодо недотримання умов договору та направлено відповідачу. Проте, останнім недоліки не усунуті, жодні роботи не виконані. Ним було відібрано у відповідача письмові розписки від 16 жовтня 2020 року щодо отримання останнім будівельних матеріалів на загальну суму 103000 гривень та оплати за виконані ремонтні роботи на загальну суму 89700 гривень. Відповідачем було виплачено йому лише 10000 гривень. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь: -182700 гривень - завдані збитки; -67447 гривень 50 копійок - пеня; -150000 гривень - моральна шкода. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Відповідач позовну заяву з додатками отримав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір підряду на виконання ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] . З позову вбачається, що відповідно до цього договору відповідач зобов`язувався за завданням замовника з використанням будівельних матеріалів, наданих замовником, виконати у строк до 18 грудня 2019 року комплекс ремонтно-оздоблювальних робіт у квартирі, а замовник зобов`язувався прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість в розмірі 52650 гривень. Позивачем була виконана оплата робіт на користь відповідача у сумі 52650 гривень. Крім того, останнім було передано відповідачу будівельні матеріали загальною вартістю 70000 гривень. Позивач зазначає про те, що ним було встановлено, що роботи виконані неякісно та з грубим порушенням будівельних норм. Зазначені претензії відповідачем були визнані у повному обсязі та він попросив дати йому можливість усунути недоліки. 18 грудня 2019 року між ним та відповідачем був укладений договір № 1/12 про надання послуг з виконання ремонтних робіт. Відповідно до п. 4.2. договору орієнтовний термін виконання послуг з ремонтних робіт та здачі закінченого об`єкта - до 15 лютого 2020 року. Зазначена дата може змінюватися, що затверджується сторонами у додатковій угоді до цього договору. На виконання зазначеного договору позивачем було передано відповідачу будівельні матеріали на загальну суму 33000 гривень та кошти в якості оплати за виконання робіт у сумі 19550 гривень. З позову вбачається, що між сторонами було погоджено, що у разі усунення недоліків та належним чином виконання договору № 1/12 від 18 грудня 2019 року між ними буде укладено новий договір на виконання наступних ремонтних робіт, у зв`язку з чим позивачем було надано відповідачу аванс у розмірі 17500 гривень. 30 травня 2020 року позивач направив відповідачу письмове повідомлення щодо недотримання умов договору. Проте, останнім недоліки не усунуті, жодні роботи не виконані. На підтвердження оплати послуг та будівельних матеріалів відповідач написав позивачу розписки від 16 жовтня 2020 року щодо отримання відповідачем будівельних матеріалів на загальну суму 103000 гривень та оплати за виконані ремонтні роботи на загальну суму 89700 гривень. З позову вбачається, що відповідачем було виплачено позивачу 10000 гривень. Вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, кошти не повертає. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частинами 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови договору не виконуються. Відповідно д ч. 2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження виконання ним зобов`язання за договором № 1/12 від 18 грудня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. [PERSON] на виконання умов договору сплатив на користь [PERSON] вартість будівельних матеріалів на загальну суму 103000 гривень та вартість ремонтних робіт на загальну суму 89700 гривень. З позову вбачається, що відповідачем було виплачено позивачу 10000 гривень. За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає вартість завданих збитків у розмірі 182700 гривень ((103000 + 89700) - 10000 = 182700). Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 67447 гривень 50 копійок. Відповідно до п. 9.2. договору якщо виконавець порушить строки надання послуг з виконання ремонтних робіт, які зазначені в п. 4.2. даного договору, виконавець зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 1 % від загальної вартості послуг за цим договором за кожен день прострочення. Пунктом 2.1.1. договору визначено, що загальна вартість послуг з виконання ремонтних робіт, наданих за цим договором складає 19550 гривень. 1 % від загальної вартості послуг за цим договором складає 195 гривень 50 копійок. Період прострочення виконання умов договору становить з 15 лютого 2020 року по 25 січня 2021 року, тобто 345 календарних днів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в розмірі 67447 гривень 50 копійок (345 х 195,5 = 67447,5). Позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 150000 гривень. Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц. Суд вважає, що в результаті невиконання відповідачем зобов`язань за договором позивач зазнав душевних страждань, оскільки він отримав негативні емоції, порушення звичного способу життя, необхідності звернення до суду за захистом порушеного права. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його права. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 3000 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2531 гривні 48 копійок. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься ордер на надання правової допомоги від [PERSON] на [PERSON] , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Харчука О.П., попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, додаткова угода № 1 до договору від 25 січня 2021 року, акт прийому-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 25 січня 2021 року, рахунок-фактура № 27.01/1 від 27 січня 2021 року, квитанція від 27 січня 2021 року на суму 9000 гривень. Вбачається, що позивачем не надано суду договору про надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень задоволенню не підлягає.

Outcome: partial