Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У суд з позовом звернулося ПАТ КБ ПриватБанк до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 284160.62 (Євро), що за курсом 24.69 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.06.2015 року складає 7015925.75 гри., за кредитним договором № 25/К від 21.06.2007 року та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] уклали кредитний договір 25/К від 21.06.2007 року згідно якого ПАТ КБ Приватбанк зобов»язався надати [PERSON] кредит у розмірі 200 000.00 (Євро ) на термін до 11.06.2012 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в стороки та в порядку , встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 25/К від 21.06.2007року були укладені договори поруки від 22.06.2007року між [PERSON] та [PERSON] № 25/к-2 та між [PERSON] та [PERSON] № 25/к-1. Відповідно до умов договору позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості : за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав і станом на 23.06.2015 року має заборгованість - 284160.62 (Євро), яка складається з: заборгованості за кредитом 139439.93 Євро , заборгованості по процентах за користування кредитом 131179.59 Євро , пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 7236.23 грн., штраф (фіксована частина) 10.13 Євро, штраф (процентна складова) 13530.98 Євро. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали і дали пояснення аналогічні викладеному у позвній заяві, та, крім того, дали поясненя, що кредит відповідачу був наданий як фізичній особі, що стверджено кредитним договором. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] та відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечили та дали пояснення, що кредит за вказаним кредитним договором був наданий позивачем [PERSON] як фізичній особі підприємцю на придбання автотранспорту для здійснення підприємницької діяльності. Пізніше фізична особа підприємець [PERSON] Господарським судом Волинської області був визнаний банкрутом та ліквідований, в погашення боргу за кредитним договором була проведена реалізація заставленого майна - автотранспорту, кошти від реалізації вказаного майна перераховані на погашення боргів, в тому числі позивачу. Позивач брав активну участь у визнанні фізичної особи підприємця [PERSON] банкрутом та у його ліквідації, заявляв майнові вимоги,отримував кошти від реалізованого майна. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 21 червня 2007 року був укладений кредитний договір № 25/к, за умовами якого позивач надав, а [PERSON] отримав кредит у розмірі 200 тис. евро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки. Кредитний договір був укладений за заявкою на отримання кредиту- мікро ПП [PERSON] (в заявці вказано вид діяльності транспортні перевезення) поданою відповідачу 27.07 2007р. Між позивачем та [PERSON], між позивачем та [PERSON] 22 червня 2007 року були укладені договори поруки № 25/к-2 та № 25/к-1, за умовами яких [PERSON], [PERSON] зобов'язалися відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] своїх обов'язків за кредитним договором № 25/к від 21 червня 2007 року. Згідно договору застави автотранспорту від 22 червня 2007 року заставодавець [PERSON] передав в заставу для забезпечення виконання зобов»язань заставодавця, що випливають з кредитного договору від 21.06.2007 року № 25/к заставодержателю «Приват Банку» три вантажні та один легковий автомобілі, вказані у договорі. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2012 року в справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Українське фінансове агентство «Вергус» про стягнення заборгованості за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2011 року встановлено, що у [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договогом 25/К від 21.06.2007 року, яка з урахуванням всіх штрафних санкцій, пені та відсотків, станом на 18 березня 2010 року становила 169 183,68 євро. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, поданої представником позивача, розмір заборгованості станом на 11 березня 2011 року за кредитним договором № 25/к від 21 червня 2007 року становить 220 801,32 євро, що відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/83 від 10 березня 2011 року становить 2 419 982 грн. 47 коп. (за курсом 10,96 грн. за 1 євро); Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно з умовами кредитного договору від 21 червня 2007 року (п. 1.3) термін повернення кредиту визначено не пізніше 11 червня 2012 року. Відповідно до умов п. 2.3.3 договорів банк при настанні подій, визначених в цьому пункті, має право, в тому числі, змінити умови договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення. При цьому, згідно зі ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України по зобовязаннях, терміни виконання по яких не наступили, терміни вважаються, що наступили згідно з датою, вказаною в повідомленні. В цю дату позичальник зобовязується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобовязання за договором. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Волинської області від 11 листопада 2009 року порушено провадження в справі № 1/90-Б за заявою боржника - СПД ФО [PERSON] про банкрутство, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та накладено арешт на все майно та грошові кошти [PERSON]. Постановою Господарського суду Волинської області від 18 листопада 2009 року СПД ФО [PERSON] визнано банкрутом та відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру, призначено розпорядника майна (ліквідатора) (а.с. 158). Відповідно до вимог ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Стаття 53 ЦК України визначає, що фізична особа, яка не - спроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом. Стаття 47 спеціального Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає загальні положення про банкрутство громадянина-суб'єкта підприємницької діяльності. Позивач в грудні 2009 року подав до Господарського суду Волинської області заяву з вимогами до боржника - фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 72-73), в якій просив суд визнати та внести до реєстру вимог кредиторів вимоги до фізичної особи-підприємця [PERSON] на загальну суму 3 759 302 грн. 34 коп., що складається із заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2007 року в розмірі 1 788 403 грн. 68 коп. та за кредитним договором від 19 жовтня 2007 року в розмірі 1 970 898 грн. 66 коп. Зазначені вимоги визнані Господарським судом Волинської області 17 лютого 2010 року та 3 березня 2010 року внесені до реєстру кредиторів. Згідно з ухвалою Господарського суду Волинської області від 29 жовтня 2010 року проведено розподіл коштів, отриманих від реалізації майна фізичної особи-підприємця [PERSON], зокрема, з депозитного рахунку приватного нотаріуса Луцького міського округу [PERSON] на часткове погашення вимог позивача в даній справі в сумі 501 315 грн. 97 коп. за мінусом витрат на касове обслуговування. Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19 листопада 2014 року затверджено представлений суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Суб»єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON], ліквідовано Суб»єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON], провадження в справі про банкрутство Суб»єкта підприємницької діяльності фізичної особи [PERSON] ухвалено припинити. Як вбачається з ухвали Господарського суду Волинської області від 19 листопада 2014 року ліквідатором встановлено наявність зареєстрованого за банкрутом на праві власності рухомого майна. Будь якого іншого майна, в ході ліквідаційної процедури виявлено не було. Під час відкриття ліквідаційної процедури ліквідатором було виявлено і отримано залишок готівкових коштів у боржника в сумі 17600,00 грн. Ліквідатором було проведено реалізацію шести вантажних транспортних засобів. Загальна сума коштів (виявлених у боржника і виручених від реалізації майна боржника) становить 1 350185,40 грн. Кошти, отримані від реалізації майна банкрута СПД ФО Кудан. О.Р. були розподілені ухвалами Господарського суду Волинської області від 29.10.1010 року та від 20.06.2013року відповідно та зараховані отримувачам, визначеним резолютивною частиною перелічених вище ухвал суду, за мінусом коштів на розрахунково касове обслуговування : п.3 здійснено часткове погашення заборгованості третьої черги кредиторів (вимоги кредиторів за зобов»язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина підприємця), а саме, на часткове погашення вимог Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк» в особі Філії «Волинське головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 1\~023 338,48 грн. Станом на сьогодні непогашеними залишились 3\~249\~738,39 грн., із яких вимоги третьої черги заборгованості в сумі 2 707093,34 грн. (вимоги Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк» в особі Філії «Волинське головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк»), вимоги шостої черги на загальну суму 80900,73 грн, із яких вимоги вимоги Публічного Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк» в особі Філії «Волинське головне регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 28870,52 грн. Будь-якого іншого майна, належного боржнику на праві власності, та за рахунок якого можливо було б провести погашення вимог кредиторів, арбітражним керуючим не виявлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2012 року в справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Українське фінансове агентство «Вергус» про стягнення заборгованості за касаційною скаргою [PERSON] на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2011 року встановлено, що спір з приводу стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитними договорами від 21 червня 2007 року та від 19 жовтня 2007 знаходився на вирішенні Господарського суду Волинської області в межах справи про банкрутство, вимоги банку на загальну суму 3 759 302 грн. 34 коп., що складається із заборгованості за кредитними договорами від 21 червня 2007 року в розмірі 1 788 403 грн. 68 коп. та від 19 жовтня 2007 року в розмірі 1 970 898 грн. 66 коп. визнані, включені до реєстру кредиторських вимог та частково задоволені, а тому немає підстав для повторного стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в межах цивільної справи. Враховуючи статус [PERSON] як громадянина-підприємця, що перебував в процедурі банкрутства, суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, та приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги, що включають, в тому числі, пеню за прострочення сплати кредиту, пеню за прострочення сплати процентів та штрафи. Відповідно до п.6 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. Отже, оскільки спір з приводу стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 25/К від від 21 червня 2007 року знаходився на вирішенні Господарського суду Волинської області в межах справи про банкрутство, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 червня 2007 року в розмірі 1 788 403 грн. 68 коп. визнані, включені до реєстру кредиторських вимог та частково задоволені, а тому немає підстав для повторного стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в межах цивільної справи. Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості з поручителів [PERSON] та [PERSON] солідарного із [PERSON], задоволенню не підлягає оскільки зазначені поручителі не давали спільної поруки, а укладали із банком кожний окремо договір поруки, а отже правові підставі (ч. З ст. 554 ЦК України) для солідарної відповідальності зазначених поручителів в даному випадку відсутні. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У судовому засіданні поясненнями представників позивача, представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та відповідача [PERSON], дослідженими письмовими доказами встановлено, що позивач із вимогою до поручителів протягом шести місяців з дня винесення Господарським судом постанови від 18 листопада 2009 року про визнання [PERSON] банкрутом не звертався, а відповідно до ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» цього дня строк виконання всіх зобовязань вважається таким, що настав. Та обставина, що позивач із вимогою до поручителів згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, відповідно якої, порука припиняється протягом шести місяців з дня винесення Господарським судом постанови від 18 листопада 2009 року про визнання [PERSON] банкрутом, не звертався, також стверджена дослідженою в судовому кредитною справою. Крім того, в кредитній справі відсутні докази про визнання фізичної особи підприємця [PERSON] банкрутом, відсутні докази про заявлення позивачем до нього вимог, хоча позивач в грудні 2009 року подав до Господарського суду Волинської області заяву з вимогами до боржника - фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 72-73), в якій просив суд визнати та внести до реєстру вимог кредиторів вимоги до фізичної особи-підприємця [PERSON], отримував кошти від реалізації майна фізичної особи - підприємця [PERSON], отже, договори поруки є припиненими з 18 травня 2010 року. Проаналізувавши досліджені докази, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати по справі сплачений позивачем судовий збір, не підлягають стягненню на підставі ст. 88 ЦПК Ураїни.

Outcome: dismissed