Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У травні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду, з позовом в якому вказав, що між ним та відповідачем [PERSON] 28.02.2007 року було укладено договір кредиту б/н шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 250 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання, заборгувавши станом на 29.03.2013 року 22 766, 91 грн. з яких: 5 924,77 грн., - заборгованість за кредитом, 15 281,81 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також нараховані в зв'язку з цим 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1060,33 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач добровільно не сплачує заборгованість, в зв'язку з чим позивач просить стягнути на його користь з відповідача борг за договором у вказаній загальній сумі та судові витрати по справі. В жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача - Хмельницьке обласне управління захисту прав споживачів про визнання кредитного договору нікчемним, оскільки не була дотримана письмова форма укладення. Крім того, відповідач-позивач [PERSON] вважає, що Договір не відповідає ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», так як у ньому порушено принцип рівності сторін. Представник позивача-відповідача подала до суду заяву, де первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримала, у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити, також просила провести розгляд справи у її відсутності. Відповідач-позивач подав до суду заяву, де просив провести розгляд справи у його відсутності, проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечив, просив відмовити в позові в повному обсязі з причин пропуску позивачем-відповідачем строку позовної давності. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту б/н, шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 250 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Строк дії договору становить 12 місяців та пролонгується на такий же строк, якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 28.02.2007 року заборгованість за кредитним договором станом на 29.03.2013 року становить 22 766, 91 грн. з яких: 5 924,77 грн., - заборгованість за кредитом, 15 281,81 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також нараховані в зв'язку з цим 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 1060,33 грн. - штраф (процентна складова). Ці обставини підтверджуються: заявою відповідача-позивача [PERSON] про отримання кредиту; розрахунком заборгованості [PERSON] за договором № б/н від 28.02.2007 року, паспортними даними відповідача-позивача. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до параграфа 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позики). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в кредитному договорі. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 даного Кодексу, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивач взяті на себе за договором зобов'язання виконав в повному обсязі, що відповідачем не оспорюється, тоді як відповідач на порушення умов договору з 23.02.2009 року припинив сплату щомісячних платежів за договором і створив заборгованість у сумі 16 222,20 грн. кредиту, відсотків та комісії за кредитом. Разом з тим, в частині стягнення заборгованості, що виникла поза межами трирічного строку, що передував даті звернення з даним позовом до суду (28.09.2010 року), позивачем пропущено строк позовної давності. Враховуючи дані, наведені в розрахунку заборгованості відповідача та виписці по його особовому рахунку, сума заборгованості, котра підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в межах загального (трирічного) строку позовної давності, тобто за період з 29.03.2010 року по 29.03.2013 року (дата, на яку здійснено розрахунок позивачем) становить 15 420 грн. 04 коп., з яких: неповернутий кредит в сумі 3 233 грн. 81 коп., відсотки за користування кредитом - 11 213 грн. 85 коп., штрафні санкції в фіксованій частині - 250 грн., штрафні санкції у відсотках від суми позики - 722 грн. 38 коп. Крім того, у відповідності до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 6.11.2013 року по справі № 6-611цс13, несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. При цьому поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не наведено, продовженої тривалості строку позовної давності сторонами не погоджувалось, пролонгування кредитного договору підставою переривання перебігу позовної давності не є. Оцінивши усі надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 15 420 грн. 04 коп. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до «ПриватБанк» до [PERSON] про визнання кредитного договору нікчемним, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Умови договору визначаються і погоджуються на розсуд сторін, крім тих, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України) Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору передбачений обов'язок позичальника повернути банку в повному обсязі кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом та комісію. [PERSON] підписав зазначений договір без застережень, погодившись на всі його умови. Заборони на включення в договір передбачених ним умов чинне законодавство не містить. Умови договору не можуть вважатись дискримінаційними та такими, що порушують права і інтереси [PERSON], оскільки цивільні відносини засновані на юридичній рівності, самостійності їх учасників (ст. 1 ЦК України). [PERSON] міг відмовитися від укладення кредитного договору на таких умовах, що визначені цим договором. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.2 ст.207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 ст. 203 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За таких обставин суд прийшов до висновку, що волевиявлення учасників договору кредиту було вільним та відповідало їх внутрішній волі, зміст договору не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, тому відсутні підстави для визнання його нікчемним, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача-позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial