Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

У червні 2012 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання недійсними результатів аукціону з продажу арештованого майна. У подальшому позовні вимоги доповнював та уточнював (том 1 а.с. 305, том 3 а.с. 156-168). Остаточно [PERSON] просив суд про наступне: · визнати недійсними результати аукціону з продажу вбудованого магазина літ «А», що знаходиться за адресою [ADDRESS], · визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 28 травня 2012 року, · визнанти недійсним та скасувати свідоцтво, видане 31 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] про право власності [PERSON] на зазначений магазин. · · Представник позивача [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що на майно боржника [PERSON] - вбудований магазин літ «А» за адресою [ADDRESS] - не було звернуто стягнення в розумінні Закону України «Про іпотеку», оскільки рішеннями Автозаводського районного суду м. Кременчука з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» була стягнута заборгованість по кредитних договорах, але не зверталося стягнення на передане в іпотеку майно. Це означає, що публічні торги мали проводитися у відповідності до Тимчасового положення «Про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5. Оскільки прилюдні торги з продажу магазина, що належав боржниці, були проведені за наявності тільки одного покупця, який не запропонував ціну вищу за стартову, результати таких прилюдних торгів, на думку представника позивача слід визнати недійсними. Представник [PERSON] вважала протокол прилюдних торгів сфальшованим, оскільки за наявними у справі документами вони нібито проводились на території автомайданчика, де не можна було виготовити протокол проведення прилюдних торгів із застосуванням комп'ютера та принтера. Приватне підприємство «Юстиція» свого представника в судове засідання не направило. Про розгляд справи повідомлялось належним чином. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, сформованого станом на 28 листопада 2014 року (т.4 а.с. 29-36), підприємство припинено за рішенням засновників 4 липня 2014 року. Відомості про його правонаступників відсутні, хоча державна реєстрація припинення юридичної особи відбулась в результаті реорганізації. Статтею 104 ЦК України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення або в результаті ліквідації). Відповідно до статті 205 ЦК України підставою закриття провадження по справі є ліквідація юридичної особи, яка була однією із сторін у справі. Із зазначених підстав суд не встановив законних підстав для задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі (клопотання, т.4 а.с.27,28). Представники Автозаводського відділу Державної виконавчої служби [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували (письмові заперечення, т.1 а.с.58-61, т.4 а.с.46-51). Представники суду пояснили, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноваженнь, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна, тощо, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Представники наголошували, що прилюдні торги проводилася в межах зведеного виконавчого провадження, і тому закінчення одного з виконавчих проваджень 10 травня 2012 року на підставі пункту 4 статті 49 ЗУ «Про виконавче провадження» не було перешкодою для проведення прилюдних торгів. До того ж, 10 травня 2012 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-721 від 10 травня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанку» заборгованості в сумі 934 540,72 грн., яке було приєднано до зведеного виконавчого провадження. Представники ВДВС також пояснили суду, що оскільки спірне нерухоме майно було предметом іпотеки, торгівельна організація, проводячи торги, правильно виходила із положень ЗУ «Про іпотеку». Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити. Суду пояснила, що Автозаводський ВДВС та [PERSON] є неналежними відповідачами у спорі про визнання прилюдних торгів недійсними. А ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» припинено, тому провадження у справі, на її думку, підлягає закриттю з підстав пункту сьомого частини першої статті 205 ЦПК України. По суті заявленого позову [PERSON] суду пояснила, що [PERSON], порушуючи статтю 31 ЦПК України, неодноразово змінював предмет та підстави позову, вводив суд в оману, заявляючи про те, що мав намір особисто прийняти участь у прилюдних торгах, хоча сам в той час перебував за межами України. На думку представника торгівельна організація правильно виходила із положень ЗУ «Про іпотеку», оскільки спірне нерухоме майно було предметом іпотеки. Представник [PERSON] вважала також, що для даної справи преюдиційне значення мають рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 21 лютого 2014 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 5 серпня 2014 року (том 3 а.с.220-228) за позовами [PERSON], якому було відмовлено у визнанні цих прилюдних торгів недійсними. Третя особа ПАТ «УкрСиббанк» свого представника в судове засідання не направив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» Костянецький А. Г. просив суд у задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що Банк отримав кошти від продажу іпотечного майна і претензій до процедури проведення прилюдних торгів не має. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] вводить суд в оману і безпідставно вимагає визнання недійсними прилюдних торгів, хоча його права порушені не були. Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] - в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи: 29 червня 2006 року АКіБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено з [PERSON] договір про надання відкличної поновлювальної кредитної лінії № 492-МКК-КІ, відповідно до умов якої кредитор надав [PERSON] 75 000,00 доларів США на строк до 28 грудня 2017 року зі сплатою 14 відсотків річних. Також, 13 червня 2007 року сторони уклали договір про надання споживчого кредиту № 11169351000, за яким [PERSON] отримала від Банку 42 440,00 грн. до 12 червня 2012 року зі сплатою 13 відсотків річних. Іпотека вбудованого магазину загальною площею 65,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] забезпечувала вимоги Банку за кредитними договорами (договір іпотеки від 29 червня 2006 року, т.1 а.с.17-19 та договір іпотеки наступної черги від 13 червня 2007 року). Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 травня 2011 року Автозаводський районний суд м. Кременчука задовольнив позовні вимоги Банку до [PERSON] та стягнув з неї на користь Банку заборгованість по договору про надання відкличної поновлювальної кредитної лінії № 492-МКК-КІ від 29 червня 2006 року в сумі 611 229,73 грн. та по договору про надання споживчого кредиту № 111693351000 від 13 червня 2007 року в сумі 323 310,99 грн., а також судовий збір в сумі 1 700,00 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120,00 грн. Автозаводським районним судом м. Кременчука був виданий виконавчий лист (т.1 а.с.129), за яким державний виконавець відкрив виконавче провадження постановою від 9 вересня 2012 року (т.1 а.с.107) та приєднав його до зведеного виконавчого провадження № 27755681 (т.1 а.с. 109). Одним із стягувачів у зведеному виконавчому провадженні є [PERSON], на користь якого рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 листопада 2010 року з [PERSON] була стягнута заборгованість за договорами позики в загальній сумі 517 658,10 грн. (т.1 а.с. 84-87). 12 грудня 2011 року ухвалою суду було скасовано заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12 травня 2011 року у справі за позовом АКіБ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 20 квітня 2012 року Автозаводський районний суд м. Кременчука ухвалив рішення у цьому спорі ( т.1 а.с. 197-200), задовольнив позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанку» та стягнув заборгованість у тих самих сумах, що і за заочним рішенням від 12 травня 2011 року. Про ці обставини державному виконавцю стало відомо 10 травня 2012 року. У цей же день державний виконавець закінчив виконавче провадження за виконавчим листом від 2 серпня 2011 року та за заявою стягувача відкрив виконавче провадження за виконавчим листом № 2-721 від 10 травня 2012 року про стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованості в загальній сумі 934 540,72 грн. (т.1 а.с.192-203). На той час Автозаводський ВДВС м. Кременчука на підставі договору від 26 квітня 2012 року із ПП «СП «Юстиція» вже передав заявку на реалізацію арештованого майна - спірного магазину (т.1 а.с.249-254). Оцінювач, залучений для участі у виконавчому провадженні, своїм висновком № 120/307/1 «про ринкову вартість металевого торгового контейнеру» від 7 березня 2012 року, визначив, що ринкова вартість вбудованого магазину літ за планом «А» загальною площею 65,2 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS], без урахування податку на додану вартість становить 175 000,00 грн., з урахуванням ПДВ - 210 000,00 грн. Полтавська філія ПП «СП «Юстиція» на виконання договору від 26 квітня 2012 року призначила прилюдні торги з реалізації предмету іпотеки - спірного магазину - на 23 травня 2012 року. Згідно протоколу № 22/248/12/І-1 «проведення аукціону» від 23 травня 2012 року єдиним учасником торгів була [PERSON], яка придбала магазин за стартову ціну - 175 000,00 грн. (т.1 а.с. 207). 28 травня 2012 року державний виконавець Подольський А.А. видав акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки (т.1 а.с. 215), на підставі якого 31 травня 2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на зазначений магазин, видане приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] Вирішуючи спір, суд виходить із такого: Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону. Загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення. Згідно з пунктом 1.4 Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Отже, Законом України «Про іпотеку» визначено спеціальний порядок для реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки. Аналіз норм з точки зору колізії загальної та спеціальної норм дає підстави для висновку про те, що у разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення. Такі правові висновки викладені, зокрема у постановах Верховного суду України від 26 листопада 2014 року у справі № 6-174 цс 14 та від 28 січня 2015 року у справі № 6-199 цс14. Відповідно до п. 4.2. Тимчасового положення (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців. Згідно із п. 7.1 Тимчасового положення (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, зокрема у разі відсутності покупців або наявності лише одного покупця. Таким чином, у разі проведення прилюдних торгів на підставі примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, правовідносини по організації та проведені прилюдних торгів регулюються ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», Тимчасовим положенням, а не Законом України «Про іпотеку», а відтак порушення вимог п.п. 4.2, 7.1 указаного Тимчасового положення є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Судом установлено, що прилюдні торги відбулися на підставі постанови державного виконавця про передачу предмета іпотеки для продажу на прилюдних торгах у зв'язку із примусовим виконанням судового рішення, яким стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитним договором, однак звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса здійснено не було. Продаж майна за відсутності конкуренції на торгах і за стартовою ціною є підставою для визнання результатів прилюдних торгів недійсними. Суд не має підстав погодитися з тим, що результати торгів не порушили права [PERSON] як одного із стягувачів у зведеному виконавчому провадженні. Така думка висловлювалась у зв»язку із тим, що загальний борг [PERSON] перед іпотекодержателем сягав 934 540,72 грн., а магазин оцінений всього у 175 000,00 грн. Відповідачі вважали неймовірним його продаж навіть в умовах конкуренції між кількома потенційними покупцями за таку суму, яка б у шість і більше разів перевищила стартову. Рішення суду повинно відповідати вимогам статтей 212-215 ЦПК України. Обговорювати можливі варіанти проведення торгів з участю кількох учасників і виходити із припущень суд не має законних підстав. Відповідно підлягають визнанню недійсними акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтво про право власності [PERSON] на спірний об»єкт нерухомого майна. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,

Outcome: approved