Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що відповідачі є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У серпні 2017 року батьки залишили дітей [PERSON], з цього часу вони мешкають разом із нею. При цьому [PERSON] та [PERSON] синами не піклуються, не вітають їх зі святами, не приймають ніякої участі в їх вихованні та утриманні. Також позивач є опікуном старшої онуки, [PERSON], [INFO], стосовно якої [PERSON] раніше була позбавлена батьківських прав. Вважала, що така поведінка відповідачів свідчить про їх небажання виконувати свої батьківські обов'язки, а тому просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також просила стягнути зі [PERSON] на її корить аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття; зі [PERSON] на її корить аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, у розмірі 1/2 частини з усіх видів її доходів щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Кальміуському району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Як вбачається із довідки б/н, виданої головою КСН «Лучистий», до складу родини [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], входять онуки [PERSON], [INFO], [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2013 року народження. Відповідно до акту № 2 від 24.01.2018 р., складеного головою КСН «Лучистий», [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживають. Онуки мешкають разом із бабусею [PERSON] Разом з цим, [PERSON] за місцем мешкання характеризується з позитивного боку, виховує чотирьох онуків, що підтверджується характеристикою від 24.01.2018 року, складеною головою КСН «Лучистий». Згідно інформації, наданої адміністрацією Маріупольської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату № 37 Донецької обласної ради № 158 від 14.06.2018 року, [PERSON], 2010 року народження, навчається у вказаному навчальному закладі, до школи його приводить бабуся [PERSON], яка займається його вихованням та утриманням, батьки дитини не приділяють увагу його вихованню, вони жодного разу не приходили до школи, життям сина не цікавляться. Також у відповідності до повідомлення КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа-інтернат № 2 І-ІІ ступенів Маріупольської міської ради Донецької області» № 035 від 04.03.2018 року, [PERSON], 2011 року народження, є учнем вказаного закладу. Дитина постійно мешкає разом із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS], яка доглядає за онуком, приводить його до школи, відвідує батьківські збори, допомагає хлопчику із навчанням, придбає для нього шкільні речі, дбає про його здоров'я, оплачує його перебування в інтернаті. Фактично [PERSON] виконує батьківські обов'язки відносно [PERSON]. При цьому батьки хлопця його вихованням не займаються, їхнє місцезнаходження не відоме, зв'язок із сином не підтримують, здоров'ям та навчанням дитини не цікавляться, тобто ніякої участі в його житті не приймають. Згідно повідомлення КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» № 01/20-299 від 08.02.2018 року, діти [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, відвідують амбулаторію разом із бабусею, [PERSON], яка виконує всі рекомендації лікаря щодо їх лікування. Батьки дітей участі в їх лікуванні не приймають, до лікаря ніколи не приходили. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 20.09.2018 року було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, де зазначено, що відповідачі на комісію з питань захисту прав дітей жодного разу не з'явились, хоча були викликані належним чином. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Разом з тим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позивачем було надано суду достатньо доказів, які свідчать про те, що відповідачі життям та здоров'ям своїх дітей не цікавляться, з ними тривалий час не бачаться, будь-якої участі в їх вихованні не приймають, матеріальної допомоги на їх утримання не надають, тобто належним чином не виконують свої батьківські обов'язки. У свою чергу відповідачі будь-яких відомостей щодо свого ставлення до позовних вимог не надали. За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, суд приходить до висновку, що така поведінка [PERSON] та [PERSON] щодо приймання участі у житті та вихованні дітей свідчить про їх небажання виконувати батьківські обов'язки щодо неповнолітніх [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, а тому суд вбачає підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дітей. Що стосується вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (ч.1, 2 ст. 183 СК України). Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення зі [PERSON] на її корить аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття, а також зі [PERSON] на її корить аліментів у розмірі 1/2 частини з усіх видів її доходів щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника у разі стягнення аліментів за виконавчими документами може бути утримано 50 відсотків до погашення у повному обсязі заборгованості. Також згідно ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. З урахуванням зазначених норм суд вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги [PERSON] в цій частині, та стягнути з кожного з відповідачів на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], 2010 року народження, [PERSON], 2011 року народження, та [PERSON], 2013 року народження, у розмірі 1/2 частини з усіх видів їх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Outcome: approved