Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначається, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 25 червня 1991 року виконкомом Броварської районної ради народних депутатів, належить житловий будинок [ADDRESS] . Серед осіб зареєстрованих у будинку значаться: позивач - власник, [PERSON] , [INFO] , - дочка власника, [PERSON] , [INFO] , - онука власника, та [PERSON] , [INFO] - без родинних зв`язків. Останній з моменту реєстрації у будинку не проживає, не користується ним за цільовим призначенням та не несе витрат по утриманню. Будь-яких перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням позивач відповідачу не вчиняв. З підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком позивач звернувся до суду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 12 червня 2020 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Причини неявки суду неповідомленні. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 25 червня 1991 року виконкомом Броварської районної ради народних депутатів, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] . Право власності на нерухоме майно зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 березня 2020 року. Відповідно до довідки № 62 від 25 лютого 2020 року, виданої виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним зареєстровані за даною адресою: [PERSON] , - дочка, [INFO] , [PERSON] - онука, [INFO] , [PERSON] - без родинних зв`язків, [INFO] . Згідно із актом обстеження на підтвердження фактичного проживання у житловому приміщенні від 26 лютого 2020 року, складеного депутатом Калитянської селищної об`єднаної територіальної громади [PERSON] . В. у складі комісії, громадянин [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у будинку [ADDRESS] з березня 2010 року. Комісією встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за вказаною адресою з моменту реєстрації не проживає. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до часини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що відповідач [PERSON] , маючи об`єктивну можливість користуватися, вищевказаним житлом без поважних причин не користується, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому право позивача підлягає судовому захисту у спосіб визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При розгляді справи по суті відповідач не надав суду доказів поважності причин не проживання у спірному житловому приміщенні та чинення йому перешкод у доступі й вільному користуванні будинком. Згідно зі статтею 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved