Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та вселення. В ході судового розгляду справи, позивач декілька разів уточнювали позовні вимоги шляхом звернення до суду з письмовими заявами, у тому числі і щодо підстав позову і щодо кола відповідачів. В обґрунтування уточненої позовної заяви про встановлення порядку користування квартирою, усунення перешкод у здійсненні права власності від 30.10.2015 року, позивач зазначала, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року їй на праві власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. Співвласником квартири на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 17.03.2005 року, є неповнолітня [PERSON], [INFO], законним представником якої є Доля вікторії Ігорівна. Спірна квартира складається із двох ізольованих кімнат площею 16,4 кв. м. та 8,4 кв. м., кухні площею 5,7 кв. м., туалету площею 1,1 кв. м., ванної кімнати площею 2,1 кв. м., коридору площею 4,9 кв. м., двох кладових площею по 0,4 кв. м. кожна, балкона площею 0,81 кв. м., вихід на який знаходиться в кімнаті площею 16,4 кв. м. Наявність двох ізольованих кімнат дає можливість співвласникам користуватися квартирою спільно, але вирішити позасудовим шляхом спір щодо користування квартирою не виявляється можливим. Кожному із співвласників належить ? частина квартири, а тому виділити кожному із співвласників окрему кімнату відповідно до розміру його частки в праві власності неможливо, у звязку з чим позивач вважає, що їй в користування належить виділити меншу кімнату площею 8,4 кв. м., а також 1 кладову розміром 0,4 кв. м, а іншому співвласнику кімнату площею 16,4 кв. м. з балконом і 1 кладову площею 0,4 кв. м., інші приміщення у квартирі залишити у спільному користуванні співвласників. На теперішній час квартира знаходиться у фактичному володінні та користуванні відповідачів пушкіна І.М. та [PERSON], з якими у позивача протягом тривалого часу склалися неприязні відносини. Після постановлення рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про визнання за [PERSON] права власності на ? частку квартири, [PERSON] не надав їй ключів від вхідної двері, у звязку з чим вона немає доступу до квартири і не може в неї вселитися. Посилаючись на вказані обставини позивач просила суд встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою № 34 в будинку № 16-а по вулиці Рекордній в місті Запоріжжі, виділивши їй в користування кімнату, яка зазначена в технічному паспорті під номером 5 площею 8,4 кв. м., а також кладову № 2 площею 0,4 кв. м., а іншому співвласнику неповнолітній [PERSON], [INFO], законним представником якої є [PERSON] кімнату № 4 площею 16,4 кв. м. з балконом, кладову № 3 площею 0,4 кв. м., а приміщення кухні, туалету, ванної кімнати та кордиту залишити у спільному користуванні; усунути позивачу перешкоди в користуванні належною їй на праві власності частиною квартири [ADDRESS] шляхом зобовязання [PERSON] та [PERSON] надати ключі від вхідних дверей до спірної квартири, звільнити кімнату № 5 площею 8,4 кв. м. та кладову № 2 площею 0,4 кв. м. від речей, які знаходяться в цих приміщеннях, а також вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, які викладені у позовній заяві. Крім того, зазначала, що [PERSON] постійно проживає у Російській Федерації, але часто приїжджає до м. Запоріжжя, у звязку з чим їй необхідна кімната для зупинки. На даний час жодних відносин із братом [PERSON] не підтримує. Визнала, що [PERSON] жодного разу до відповідачів не приїжджала, із вимогою про вселення та надання їй ключів від квартири до них не зверталася. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON], а також їх представник - [PERSON] проти позовних вимог заперечували. Зазначали, що на даний час власником ? частини квартири є малолітня [PERSON], законним представником якої є [PERSON] У спірній квартирі проживають [PERSON], тобто співвласник, [PERSON], який є її дідусем, [PERSON], яка є матірю малолітньої дитини, та чоловік [PERSON] [PERSON]. У кімнаті площею 8,4 кв. м., яка облаштована під дитячу, проживає [PERSON], а у кімнаті, площею 16,4 кв. м. [PERSON], [PERSON] та її чоловік. [PERSON] близько 13 років не проживає у м. Запоріжжі, до них із вимогою про вселення, надання ключів та усунення перешкод у користуванні квартирою позивач жодного разу не зверталася. Не заперечували, що вона має право користуватися спірною квартирою, але не цілою кімнатою, оскільки в такому випадку 4 особи, які постійно проживають у квартирі, вимушені будуть жити у одній кімнаті, а кімнату, яку позивач просить виділити їй у користування вона зможе здавати іншим особам, що призведе до порушення прав малолітньої [PERSON] Крім того, [PERSON] зазначав, що після смерті його та [PERSON] матері він дійсно поміняв вхідні двері та замок на них, але це не було повязано з тим, щоб [PERSON] не змогла зайти у квартиру. Ключі від вхідної двері вони їй не давали, оскільки не знають де вона знаходиться, до них вона ніколи не приїжджала. Представник 3-ої особи - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надавав суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутність представника третьої особи та ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши встановлені обставини у сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. За змістом ст. ст. 319, 358 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом визнано право власності за кожним на ? частину квартири [ADDRESS]. На підставі договору дарування від 17.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував належну йому на праві власності ? частину квартири [ADDRESS] малолітній [PERSON], від імені якої діяла її мати [PERSON] За таких обставин, на даний час співвласниками квартири [ADDRESS] є позивач у справі [PERSON] та малолітня [PERSON], яким на праві приватної власності належить по ? частині спірної квартири. Квартира [ADDRESS] складається з 2-х ізольованих кімнат, площею 16,4 кв. м. та 8,4 кв. м., кухні площею 5,7 кв. м., туалету площею 1,1 кв. м., ванної кімнати площею 2,1 кв. м., коридору площею 4,9 кв. м., двох кладових площею по 0,4 кв. м. кожна, балкона площею 0,81 кв. м., вихід на який знаходиться в кімнаті площею 16,4 кв. м. З урахуванням розміру загальної житлової площі, яка становить 24,8 кв. м. кожному із співвласнику на їх частину у праві приватної власності припадає по 12,4 кв.м. житлової площі. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що [PERSON] просила виділити їй в користування кімнату, яка за площею є меншою, ніж мала би припадати на її ? частину у власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення порядку користування квартирою слід задовольнити, оскільки в даному випадку не будуть порушені житлові права та право власності малолітньої співвласниці квартири. Той факт, що [PERSON] у м. Запоріжжі не проживає, а постійно проживає у Російській Федерації жодним чином не впливає на її право власності, в тому числі на вільний розсуд розпоряджатися та користуватися тією частиною квартири, яка припадає на її частину у праві власності. Крім того, як встановлено судом в ході судового розгляду справи, відповідачі хоча і зазначали, що вони не заперечують проти того, щоб позивач проживала у квартирі, проте, категорично заявили, що вона повинна жити не у відокремленій кімнаті, а в одній кімнаті із [PERSON], оскільки в більшій кімнаті проживають три особи, що свідчить про не визнання відповідачами права [PERSON] на користування ізольованою, навіть і меншою, кімнатою. Вирішуючи позовні вимог про усунення перешкод у користуванні власністю, суд виходить з наступного. У п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити з такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і обєктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні представник позивача визнала той факт, що [PERSON] у м. Запоріжжі не проживає, після набуття права власності на ? частину квартири вселитися до спірної квартири не намагалася, за отриманням ключів від вхідної двері до відповідачів не зверталася. Відповідачі у судовому засіданні зазначали, що вони не заперечують проти вселення у квартиру [PERSON], оскільки вона є законним співвласником квартири, а заперечували лише проти того, що позивач має проживати у ізольованій кімнаті, ключі від квартири їй не давали, оскільки вона до них жодного разу після смерті її та [PERSON] матері не приїжджала і вони її взагалі не бачили. За таких обставин суду не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі чинять перешкоди [PERSON] у вселенні до квартири, відмовляють їй у наданні ключів від вхідних дверей, а також не доведено, що є реальна небезпека порушення права власності позивача зі сторони відповідачів. Що стосується позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом звільнення кімнати № 5 площею 8,4 кв.м. та кладової площею 2 кв.м. від речей, суд вважає передчасними, оскільки позовні вимоги про виділення їй у користування зазначеної кімнати вирішено у цій справі, а тому не може і бути встановлено порушене право позивача на вільне користування виділеною їй кімнатою. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві власності часткою квартири слід відмовити, що не перешкоджає позивачу в разі, якщо буде встановлено, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні належною їй на праві власності та виділеною у користування частиною квартири, звернутися до суду з відповідними позовними вимогами та надати суду докази на їх підтвердження.

Outcome: partial