Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що за договором кредиту №833/33-27/33/8-132 від 20.03.2008 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»та [PERSON], у останнього наявна заборгованість у розмірі 71473 (сімдесят одна тисяча чотириста сімдесят три) долари США 02 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 1592145 (один мільйон пятсот девяносто дві тисячі сто сорок пять) грн. 88 коп. За договором №833/33-27/33/5-107 від 04.07.2005 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], у останнього наявна заборгованістьу розмірі 32959 (тридцять дві тисячі девятсот пятдесят девять) долари США 39 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 734209 (сімсот тридцять чотири тисячі двісті девять) грн. 28 коп. Оскільки дані договори забезпечені іпотечними договорами, просить звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру загальною площею 65,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить [PERSON] на праві приватної власності. Представник позивача Публічного акціонерного товариства \~«Укрсоцбанк» - в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить слухати справу за відсутністю представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином \~та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено наступне. 20.03.2008 року між [PERSON] (боржник №1) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №833/33-27/33/8-132 (договір кредиту №1), відповідно до умов якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 37500, 00 доларів США зі сплатою 13, 50 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 05.03.2023 року, на умовах, визначених договором кредиту №1 (а. с. 42-45). Відповідно до додаткової угоди №1 від 28.09.2010 року до договору кредиту №1, укладеної між позивачем та боржником №1, сторони погодили зміну процентної ставки, а саме з 20.10.2008 року встановлено процентну ставку на рівні 15, 00 % річних (а. с. 46). Відповідно до додаткової угоди №2 від 09.12.2010 року до договору кредиту, укладеної між позивачем та відповідачем, сторони погодили зміну графіку погашення заборгованості за кредитом №1, зміну процентної ставки, а саме з 09.12.2010 року встановлено процентну ставку на рівні 15, 85 % річних, та зміну кінцевого терміну повернення заборгованості, а саме до 05 березня 2028 року (а. с. 47-48). 04.07.2005 року між [PERSON] (боржник №2 та/або іпотекодавець) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №833/33-27/33/5-107 (договір кредиту №2), відповідно до умов якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 26250, 00 доларів США зі сплатою 12, 50 % річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.07.2015 року, на умовах, визначених договором кредиту №2 (а. с. 12-15). Відповідно до додаткової угоди №2 від 17.12.2010 року до договору кредиту №2, укладеної між позивачем та боржником №2, сторони погодили зміну графіку погашення заборгованості за кредитом №2, зміну процентної ставки, а саме з 20.10.2008 року встановлено процентну ставку на рівні 14, 00 % річних, з 17.12.2010 року встановлено процентну ставку на рівні 14, 96 % річних та зміну кінцевого терміну повернення заборгованості, а саме до 03 липня 2020 року (а. с. 16-17). 20 березня 2008 року між [PERSON] (відповідачем) та АКБ СР «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] (боржника №1) за договором кредиту №1 було укладено іпотечний договір №833/34-27/33/8-103, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1059 (договір іпотеки №1) та в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту №2 було укладено іпотечний договір № 833/34-27/33/5-171, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрований в реєстрі за № 1172 (договір іпотеки №2), згідно умов яких відповідачем в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 65,9 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності підставі договору купівлі - продажу від 04.07.2005 року, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1165, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 04.07.2005 року на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7672502 за реєстровим номером 11100967, номер запису П-1-13479 в книзі 1 (предмет іпотеки). Відповідно до умов договору кредиту 1, 2 (п. п. 3.3.7, 3.3.8) боржники 1, 2 взяли на себе зобовязання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобовязань у визначений термін. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржники №1 та №2, порушуючи виконання умов п. п. 3.3.7, 3.3.8 договору кредиту №1 та №2, в односторонньому порядку, всупереч статтям 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Тим самим боржники №1 та №2 порушили норми статті 1054 Цивільного кодексу України, згідно з якою позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки, статтю 1049 Цивільного кодексу України, відповідно до якої позичальник зобовязаний повернути позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 договору кредиту №1 та п. 4.2 договору кредиту №2, у разі несвоєчасного повернення кредиту та сплати відсотків, боржник повинен сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Станом на 22.04.2015 року сума заборгованості по договору кредиту №1 складає 71473, 02 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 1592145, 88 грн., з яких: заборгованість за кредитом 35208,37 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 784307, 95 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом 28874, 85 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 643221, 93 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 6333, 52 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 141086, 75 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 28996, 89 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 645 939, 88 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1656, 05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 36 890,46 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 5 611,72 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 125 007,58 грн. (розрахунок вимог банку у звязку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №833/33-27/33/8-132 від 20.03.2008 року, а. с. 28-29). Станом на 22.04.2015 року сума заборгованості по договору кредиту №2 складає 32959, 39 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 734209, 28 грн., з яких: заборгованість за кредитом 16824, 34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 374782, 01 грн., з яких: строкова заборгованість за кредитом 10925, 34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 243375, 06 грн., прострочена заборгованість за кредитом 5899, 00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 131407, 30 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 12280, 03 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 273552, 19 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1533, 16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 34152, 98 грн.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам 2321, 86 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 51722, 10 грн. (розрахунок вимог банку у звязку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №833/33-27/33/5-107 від 04.07.2005 року, а. с. 36-37). Загальна заборгованість за договорами кредиту №1 та №2 складає 104432, 41 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2015 року складає 2326355, 16 грн. Відповідно до п. 4. 2 договору іпотеки №1 та №2, разі невиконання або неналежного виконання боржниками №1 та №2 зобовязань за договорами кредиту №1 та №2 позивач має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.6 договору іпотеки №1 та №2, позивач за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки у тому числі шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (п. 4.6.1 договору іпотеки №1 та №2) Згідно із частиною 1\~статті 589 Цивільного кодексу України,\~в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (чч. 1, 2 ст. 590 ЦК України). Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 109 Житлового кодексу УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved