Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

У травні 2016 року військова частина [NUMBER] звернулася до суду з позовом. Позивач просив примусово виселити [PERSON] з сім`єю із займаного ними приміщення будівлі №31 (гуртожитку) військового містечка № [NUMBER] із наданням іншого благоустроєного житла з житлового фонду Макарівської КЕЧ (району). В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що наказом Міністерства оборони України №447 ДСК від 11.07.2015 року будівлю №31 (гуртожиток) військового містечка № [NUMBER] знято з балансу Київського квартирно-експлуатаційного управління та передано на баланс в/ч [NUMBER] на праві оперативного управління з цільовим призначенням використання під місце відпочинку оперативного складу ЗСУ. Після цього мешканців гуртожитку було попереджено про виселення та запропоновано інше житло. У зв`язку із перебуванням приміщення другого поверху офіцерського гуртожитку в аварійному стані, непридатному для проживання оперативного складу, комісією військової частини запропоновано мешканцям другого поверху гуртожитку добровільно вивільнити займані ними кімнати для проведення поточного ремонту. Проте, відповідач [PERSON] добровільно з гуртожитку не виселяється. Макарівська КЕЧ та командування військової частини в 2015 році пропонували [PERSON] отримати в постійне користування благоустроєне житло в Городоцькому гарнізоні (смт. Городок Радомишльського району) та у 2016 році - в смт. Макарів Київської області, але останній відмовився. В зв`язку із тим, що [PERSON] проживає в гуртожитку із сім`єю, а гуртожиток під час ремонту має бути переобладнаний в нежитлове приміщення і не придатний для проживання сімей з дітьми, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом. Відповідачу можливо надати інше благоустроєне житло із житлового фонду Макарівської КЕЧ (району), зокрема, квартиру [ADDRESS] . Рішенням Радомишльського районного суду від 27 лютого 2017 року позов задоволено. Виселено [PERSON] з сім`єю\~\~із займаного приміщення будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] із наданням йому та його сім`ї благоустроєного житла із житлового фонду Макарівської КЕЧ (району) за адресою: [ADDRESS] . Цим же рішенням стягнуто з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] 1378 грн. сплаченого судового збору. У поданій апеляційній скарзі [PERSON] порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм\~ процесуального та матеріального права. Зокрема зазначає, що після припинення військової служби він залишився проживати у спірній кімнаті вже як член сім`ї військовослужбовця [PERSON] , яка проходить військову службу у позивача. Договір найму жилого приміщення на момент розгляду справи є чинним та не розірваний. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що житло на території смт.Городок є відомчим житловим фондом та не може використовуватися як постійне. На думку апелянта, суд також не врахував віддаленість селища від районного центру м.Радомишль, де він проживає, та відсутність на території смт.Городок лікарні, що призведе до погіршення умов проживання його сім`ї. Вважає, що до участі у справі мало бути залучено Макарівську КЕЧ району, як балансоутримувача житла. Крім того, зазначає про порушення судом положень п.8 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» та ст.88 ЦПК України. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] звільнений з військової служби в запас за станом здоров`я, має третю групу інвалідності (а.с.45-47). Дружина відповідача [PERSON] є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] з 11.04.1995 року (а.с.59,61). На підставі виданого [PERSON] ордера на жилу площу в гуртожитку від 01.11.2009 року №707/31, останньому виділено кімнату [ADDRESS] , в якій останній проживає разом із своїм сином [PERSON] , [INFO] , та дружиною [PERSON] (а.с.57). 13.12.2010 року між Макарівською КЕЧ району та відповідачем укладено договір найму житлового приміщення кімнати [ADDRESS] на строк перебування наймача [PERSON] у списку складу військової частини Міністерства оборони України (а.с.62-63,58). Задовольняючи позов та примусово виселяючи відповідача з сім`єю із займаного ними жилого приміщення, суд першої інстанції виходив лише з того, що статус приміщення, де проживав відповідач, змінився. Проте, в повній мірі погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи. Так, судом виселено відповідача із займаного ним приміщення із наданням іншого жилого приміщення. При цьому обов`язок забезпечення іншим благоустроєним житлом покладено фактично на Макарівську КЕЧ району. Відповідно до роз`ясень, що викладені в п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Крім того, суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду… (п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Тобто, в даному випадку суд першої інстанції перед тим, як покладати на Макарівську КЕЧ району обов`язок забезпечити житлом відповідача, мав вирішити питання про залучення до участі у справі юридичної особи, яка веде квартирний облік військовослужбовців та є балансоутримувачем житла, що може бути надано відповідачу у випадку задоволення позову військової частини. Крім того, виселяючи відповідача разом із сім`єю, тобто дружиною та дитиною, суд не звернув уваги на те, що останні не є відповідачами у справі. А тому, виходячи із свого процесуального статусу, не мають можливості належним чином захистити свої права. Отже, суд вирішив питання про права та обов`язки сторін, не залучених до участі у справі. За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що порушення процесуального права є відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про відмову в позові.

Outcome: dismissed