Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У травні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з травня 1995 року позивач [PERSON] працює старшим Інспектором ДПС РДПС ДАЇ з обслуговування м. Дніпропетровськ та має звання капітан міліції. У 2014 році позивачами було оформлено право власності на земельні ділянки, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ по вул. Житомирська у районі буд. №183, біля будинку, де проживають їх батьки. Позивачі отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно, об'єктом якого є земельна ділянка, у районі будинку №183, кадастрові номери: 1210100000:01:656:0090 та 1210100000:01:656:0089. Також згідно діючого законодавства були встановлені межові знаки на місцевості. Таким чином, земельні ділянки були оформлені ними у відповідності до вимог земельного законодавства України. Під час встановлення межових знаків на місцевості відповідачі вийшли до позивачів та публічно почали висловлювати в присутності громадян [PERSON] та [PERSON], що позивачі незаконно «відрізали» їхні земельні ділянки, слали на них прокльони, грубо лаялись, погрожували помститися. Позивачам стало відомо, що відповідачі зверталися до відповідних компетентних органів з вимогами про перевірку правомірності набуття ними права власності на зазначені земельні ділянки. Як стало відомо позивачам, будь яких порушень вимог діючого законодавства з їх боку не було встановлено. 12 листопада 2014 року під час встановлення межової споруди (забору) були присутні відповідачі, які за тел.№102 викликали групу СОГ. Прибувши на місце працівники міліції не виявили порушень земельного законодавства з боку позивачів. Разом з тим відповідачі продовжували наполягати на тому, що позивачі не є власниками своїх ділянок, слали прокльони, погрожували помститися, звинувачують у скоєнні особо тяжкого злочину, тим самим поширюють завідома неправдиві відомості, що принижують їх. З червня 2014 року і до теперішнього часу відповідачі, постійно пишуть заяви та скарги керівництву ДПС РДПС ДАІ, де працює [PERSON] та в інші різні інстанції, а саме - Начальнику ДАЇ МВС України полковнику міліції [PERSON]; Начальнику У ДАЇ ГУ МВС України в Дніпропетровській обл. підполковнику міліції [PERSON]; Начальнику ГУМВС України в Дніпропетровській області. генерал - майору міліції [PERSON] від 24.12.2014р.,02.06.2014р.; Начальнику УВБ ГУ МВС України в Дніпропетровській області капітану міліції [PERSON]; що контролюють професійну діяльність [PERSON], а також депутату Верховної Ради України [PERSON] від 25.02.2015р., поширюють свідомо неправдиві відомості, що принижують ділову репутацію позивача [PERSON], порочать його честь, гідність, як інспектора ДПС РДПС ДАЇ. Крім того, у цих зверненнях відповідачі надають непристойну оцінку особистих якостей позивача [PERSON], в тому числі, звинувачують його в хабарництві, шахрайстві, а також поширюють та розповсюджують третім особам персональні данні, а саме: номерні знаки автомобілів позивачів, рік їх випуску, дату реєстрації, і приналежність транспортних засобів з адресами, яка є тільки в базах даних ДАЇ. При цьому дозвіл та доступ до таких персональних даних їм не давали. Відповідачі морально переслідують позивачів у звязку з чим позивачі змушені побоюватися за себе і за своє майно. Доказами зазначених обставин є жалоби, які були надіслані до вищевказаних інстанцій. Звернення до керівництва, де працює позивач [PERSON] та інформація, яка поширена відповідачами у згаданих вище зверненнях, містить ствердні вислови про вчинення останнім дій, які носять явно протиправний характер, та мають образливі висновки і негативну характеристику [PERSON], як співробітника міліції. Вказані звернення принижують його ділову репутацію, порочать його честь, гідність, як інспектора ДПС РДПС ДАЇ. У зв'язку з чим, його немайнові права та права його дружини [PERSON], потребують відповідного судового захисту, для припинення подальших неправомірних звернень з боку відповідачів, які взагалі не стосуються їх професійних якостей і були викликані не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, а наміром принизити позивача [PERSON], як співробітника міліції. Так, відповідачі своїми діями принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачів, які відчувають сильні моральні страждання та нервовий стрес. Порушився нормальний хід їх життя. Позивачу та його дружині [PERSON], яка знаходиться в декретній відпустці, постійно доводиться їздити в різні інстанції, пояснювати і спростовувати брехню, поширювану відповідачами перед співробітниками та керівництвом, що вимагає додаткової організації життя. Позивачі вважають, що протиправними діями відповідачів їм спричинена моральна шкода яку вони оцінують у розмірі 6000 грн. Таким чином на підставі викладеного позивачі просять суд, визнати заяви відповідачів - Начальнику ДАЇ МВС України полковнику міліції [PERSON]; Начальнику УДАЇ ГУ МВС України в Дніпропетровській обл. підполковнику міліції [PERSON]; Начальнику ГУМВС України в Дніпропетровській області генерал - майору міліції [PERSON] від 02.06.2014;24.12.2014; Начальнику УВБ ГУ МВС України в Дніпропетровській області капітану міліції [PERSON]; що контролюють мою професійну діяльність, а також депутату Верховної Ради України [PERSON]М від 25.02.2015 безпідставними, та такими, що викликані не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, а принизити мене як робітника міліції; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачів суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000 грн. У судовому засіданні позивачі позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представники відповідачів [PERSON] [PERSON] позов не визнали у повному обсязі, підтримала надані у матеріали справи письмові заперечення. Суд, вислухавши позивача, відповідача [PERSON], представників відповідачів [PERSON], [PERSON] дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Захист особистих немайнових прав фізичної особи передбачений книгою другою\~глави 20 ЦК України Згідно з ч. 1\~ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Стаття 269 ЦК України\~визначає, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, згідно з ч. 1\~ст. 271 ЦК України. Відповідно до\~Конституції України\~фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості (ст. 270 ЦК України). За змістом\~ст. 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватись Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї передбачений\~ст. 32 Конституції України. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» № 4 від 27 лютого\~2009 року, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи» № 4 від 27 лютого 2009 року, зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п. 4 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. З огляду на наведене, при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації з'ясуванню підлягають наступні обставини: чи поширені відомості, про спростування яких пред'явлений позов, чи порочать вони честь, гідність або ділову репутацію позивача та чи відповідають дійсності.\~ Із наданих в матеріали справи письмових доказів не вбачається, яку інформацію, яка б принижувала честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], поширювала на засіданні правління та загальних зборах саме [PERSON] Відповідно до вимог\~ст.3 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог\~ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.57,\~58 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Разом із тим, позивачі у порушення вимог ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~не довели того, що відносно них саме відповідачами було поширено\~\~недостовірну інформацію, яка ображає, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, а відтак їх позовні вимоги не підлягає задоволенню. За таких обставин відсутні підстави стягнення зі відповідачів моральної шкоди в розмірі 6000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову [PERSON], [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та з урахуванням результату розгляду справи судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed