Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду в з заявою про забезпечення позову відповідно до якої просила суд заборонити вчинення будь- яких дій по відчуженню автомобіля марки BMW 535і, 1998 року випуску, сірого кольору, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] без визначення розміру зустрічного забезпечення і вказане забезпечення позову необхідне з метою забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної заяви з наступних підстав. Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності. Таким чином, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» зазначив, що «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам» (пункт 4). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Проте, у матеріалах справи відсутні докази, що дане майно, а саме автомобіль марки BMW 535і, 1998 року випуску, сірого кольору, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], є спільною власністю подружжя. Разом з тим, зі змісту заяви такої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed