Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У травні 2013 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] на предмет повернення безвідсоткової позики за договором від 16 квітня 2008 року, оформленим розпискою, за умовами якого позивач надала в борг відповідачу 30000,00 доларів США строком повернення до 17 липня 2008 року, проте відповідач в порушення зобов'язань кошти вчасно у повному обсязі не повернув, не зважаючи на неодноразові прохання позивача, сплативши за весь час загалом лише 1350,00 доларів США у 2013 році, у зв'язку з чим, а також приймаючи до уваги, що її стан здоров'я не дозволяв раніше звернутися до суду вважає поважними причинами для поновлення строку позовної давності, тому позивач, неодноразово змінюючи позовні вимоги, остаточно просила суд сягнути з відповідача станом на 15 травня 206 року 35384,77 доларів США, з яких сума основного боргу - 28650,00 доларів США, 3% річних згідно ст. 625 ЦК України 6734,71 доларів США, а також покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, заперечуючи тим, що відповідач виконав зобов?язання за усним договором позики в обумовлений строк та в липні 2008 року позивач написала про це відповідачу розписку, оскільки як вона пояснила його первинну розписку вона загубила, а після спливу чотирирічного строку він цю розписку викинув за минуванням потреби, проте у квітні 2013 року з позовної заяви дізнався, що позивач пред?явила до нього претензію про повернення нібито існуючого боргу, що вважає заявлено з пропуском трирічного строк позовної давності, який закінчився 18 липня 2011 року і доводи про її лікування не можуть обгрунтовувати поважність такого пропуску строку, оскільки хворіла вона вже після спливу строку позовної давності, тому просили суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши зібрані письмові докази, розглянувши вимоги відповідно до ст. 11 ЦПК України в заявлених межах, приходить до наступних висновків. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України, в редакції, що діяла на час укладення угоди 16 квітня 2008 року, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року за усною домовленістю позивач позичила відповідачу 30000,00 доларів США, без сплати відсотків за користування коштами, строком повернення до 17 липня 2008 року, про що свідчить розписка від 16 квітня 2008 року, написана відповідачем, оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с.45). За статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, судом встановлено, що на виконання зобов'язань за договором позики від 16 квітня 2008 року відповідачем повернуто 15 квітня 2013 року 450,00 доларів США, про що позивачем складена розписка 15 квітня 2013 року, оригінал якої долучено до справи (а.с.137) та яка була предметом дослідження судової технічної експертизи документів, висновок про що складено судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз 29 січня 2015 року №4039-14, згідно з яким в розписці від 15 квітня 2013 року на а.с.137 рукописні записи «29», «двадцять девять тысяч» та «долл.США по расписке от 16.04.08» виконувалися неодночасно з іншими рукописними записами, тобто є допискою. Повний текст розписки: «Получила 450 у.е. (четиреста пятьдесят) 15.04.13 г. подпись» (а.с. 146-154). Крім того, судом встановлено, що на виконання зобов'язань за угодою від 16 квітня 2008 року відповідачем повернуто позивачу 27 травня 2013 року 900,00 доларів США, що підтверджується двома розписками від 27 травня 2013 року про повернення 450,00 доларів США кожна, оригінали яких долучені до матеріалів справи (а.с.46, 138). Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи, виконаної судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз 29 травня 2014 року №1450-14, підпис від імені [PERSON] в розписці від 27 травня 2013 року на а.с.46 виконаний самим [PERSON] (а.с.104-108-А). Вказані висновки експертиз суд приймає до уваги як належні, допустимі і достовірні докази, враховуючи, що в цьому документі повно і чітко надані відповіді на поставлені судом питання, експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та такі висновки експертиз відповідають вимогам ст. 147 ЦПК України за формою та змістом. Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника, про те, що відповідач наявну в матеріалах справи розписку про повернення 27 травня 2013 року 450,00 доларів США на а.с.46 не підписував, оскільки такі твердження спростовуються вказаним висновком судової почеркознавчої експертизи від 29 травня 2014 року. Так само, спростовуються висновками судової технічної експертизи документів від 29 січня 2015 року твердження відповідача про повернення ним 29450,00 доларів США за розпискою від 15 квітня 2013 року на а.с. 137. Не знайшли підтвердження належними, допустимими, достатніми доказами згідно ст.ст. 57-60 ЦПК України і доводи відповідача та його представника про те, що дві розписки від 27 травня 2013 року на а.с.46 та 138 є сфабрикованими та підпис відповідача в них виконаний на чистих аркушах паперу значно раніше ніж сам текст розписок, зважаючи на те, що за висновком судово-технічної експертизи документів, складеним експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса 24 грудня 2015 року за № 10745, встановити послідовність виконання на наданій на дослідження розписці від 27 травня 2013 року (а.с.46) тексту розписки та підпису від імені «[PERSON].» не представилось можливим у зв'язку з відсутністю ділянок перетину штрихів підпису з іншими реквізитами документу; встановити конкретну дату виконання основного тексту документу, нанесеного пастою (пастами) для кулькових ручок, та підпису від імені «[PERSON].», що нанесений гелевим чорнилом, на розписці від 27 травня 2013 року (а.с.46) не представилось можливим у зв'язку з відсутністю у Харківського НДІСЕ необхідного обладнання для визначення конкретної дати виконання штрихів, нанесених пастами для кулькових ручок, та у зв'язку з відсутністю науково обґрунтованої та рекомендованої для використання в експертних установах Міністерства юстиції України методики по встановленню абсолютного часу нанесення штрихів, виконаних гелевим чорнилом; встановити конкретну дату виконання розписки від 27 травня 2013 (а.с.138), нанесеного пастою (пастами) для кулькових ручок, не представилося можливим у зв'язку з відсутністю у Харківському НДІСЕ необхідного обладнання для визначення конкретної дати виконання штрихів, нанесених пастами для кулькових ручок (а.с.200-204). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що свої зобов'язання за договором від 16 квітня 2008 року відповідач у відповідності до вимог ст.526, 1049 ЦК України станом на 16 травня 2016 року не виконав і взяті грошові кошти в обумовленій договором сумі не повернув, прострочивши таким чином перед позивачем виконання взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим права позивача згідно зі ст. 611 ЦК України підлягають захисту з присудженням на його користь в межах заявлених позовних вимог суми основного боргу в розмірі 28650,00 доларів США, який з урахуванням ч.2 ст. 533 ЦК України, відповідно до курсу долара США, встановленого Національним банком України станом на 16 травня 2016 року 25,452175 грн. за 1 долар США, складає 729204,81 грн. Крім того, за умовами ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на встановлені судом обставини невиконання умов договору позики та неповернення її в строк до 17 липня 2008 року, належить дійти висновку про наявність підстав за ч.2 ст. 625 ЦК України для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних з часу прострочення - 18 липня 2008 року по 15 травня 2016 року, з урахуванням сплачених 14 квітня 2013 року та 27 травня 2013 року сум, виходячи з наступного розрахунку: -30000,00 доларів США х 3 х 1732 дні (з 18.07.2008 по 14.04.2013, тобто за 1732 днів прострочення) / 100 = 4270,68 доларів США; -29550,00 доларів США х 3 х 42 дні (з 15.04.2013 по 26.05.2013, тобто за 42 дні прострочення) / 100 = 102,01 долари США; -28650,00 долари США х 3 х 1085 дні (з 27.05.2013 по 15.05.2016, тобто за 1085 дні прострочення) / 100 - 2554,95 доларів США. Таким чином, загальна сума 3% річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України за вказаний період складає 6927,64 долари США, однак суд розглядає справи згідно ст. 11 ЦПК України виключно в заявлених межах, тому стягненню підлягає сума 3% річних за ч.2 ст. 625 ЦК України в заявленому розмірі - 6734,71 долари США, еквівалент якої з урахуванням ч.2 ст. 533 ЦК України відповідно до курсу долара США, встановленого Національним банком України станом на 16 травня 2016 року 25,452175 грн. за 1 долар США, складає 171413,02 грн. Вирішуючи питання додержання позивачем строку позовної давності для звернення з відповідними вимогами та клопотання відповідача про застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності, з огляду на те, що позивач звернувся з позовом лише 20 травня 2013 року, тоді як строк виконання зобов?язнь сплив згідно обумовленого в розписці від 16 квітня 2008 року - 18 липня 2011 року, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 257, ч.3, 4 ст.267 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Між тим, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку та після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.2,3 ст.264 ЦК України). Зважаючи на те, що позивач востаннє повернув частину позики 27 травня 2013 року, про що свідчать дві розписки про повернення цього дня по 450,00 доларів США кожна і вказані кошти за змістом цих розписок повернуті саме на виконання зобов?зань за позикою від 16 квітня 2008 року, суд приходить до висновку, що таким поверненням частини боргу за угодою від 16 квітня 2008 року, відповідач фактично визнав борг та двічі перервав перебіг позовної давності (вперше 15 квітня 2013 року та в останнє 27 травня 2013 року), що є підставою для обчислення позовної давності спочатку, починаючи з 27 травня 2013 року, тому, зважаючи, що з вимогою про повернення залишку боргу в сумі 28650,00 доларів США (за вирахуванням сплачених 1350 доларів 13 квітня 2013 року та 950,00 доларів 27 травня 2013 року) позивач звернулася 20 травня 2013 року, тобто в межах трирічного строку звернення до суду за захистом, заборгованість підлягає стягненню в повному обсязі, а так само і 3% згідно ст. 625 ЦК України за весь період прострочення в межах заявлених вимог - станом на 15 травня 2016 року. Доводи відповідача про відсутність підстав за ч.5 ст. 267 ЦК України для поновлення строку позовної давності через хворобу позивача та її сина у 2012 році та 2013 році, на висновки суду про заявлення позову в межах трирічного строку позовної давності у зв?язку з перериванням його перебігу 15 квітня 2013 року та 27 травня 2013 року не впливають. Доводи відповідача про те, що позивач, працюючи разом з ним головним бухгалтером його підприємства на час укладення позики, мала численні документи з його підписом та для оперативності виконання завдань служби мала в наявності підписані чисті аркуші паперу з його підписом, чим в подальшому і скористалася для складення розписок, пред?явлених нею у даній справі, суд до уваги не може прийняти, оскільки належними, допустимими, достатніми доказами за правилами ст.ст. 57-60 ЦПК України такі твердження не підтверджені, тоді як доказування відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідні обставини, викладені відповідачем, лише свідчать про його віктимну поведінку. За правилами ст.88 ЦПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved