Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником вищевказаної квартири, в якому зареєстровано відповідача. З листопада 2012 року відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання. Всі зобов`язання за витрати з обслуговування квартири та комунальних послуг позивач взяла на себе. Посилаючись на положення ч.2 ст. 405 ЦК України, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду усні пояснення, які відповідають змісту позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 17 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Білоножко А.Г. та зареєстрованого за № 203 (а.с.4-5). Як вбачається з довідки про реєстрацію місця поживання особи від 15.06.2020 № 635, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). За приписами частини другої статті 405 Цивільного кодексу України, на яку в позовних вимогах посилався позивач, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В підтвердження того, що відповідач з листопада 2012 року не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, позивач додала до позову акт ОСББ «Сташкова, 23» від 17.03.2020 року (а.с.8). З надано акта вбачається, що мова йде про [PERSON] , але відповідачем є [PERSON] , тобто інша особа. Інших доказів непроживання відповідача у квартирі позивачем не надано, клопотань про долучення письмових доказів до матеріалів справи від позивача не надходило, клопотань про виклик свідків також позивачем не заявлялося, хоча остання мала таке право та можливість. Отже, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач є членом сім`ї власника житла, чи встановлено домовленість на проживання між ним і власником житла, як це передбачено у статті 405 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, слід відмовити за недоведеністю. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, у відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed