Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У червні 2017 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] до [PERSON] з позовом про усунення від права на спадкування за законом. 14 грудня 2017 року на підставі проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи відповідно до розпорядження № 305 керівника апарату Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом передано судді Слюсар Л.П. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить ? частина квартири загальною площею 45 кв.м., у [ADDRESS]. За життя мати позивача заповіту не складала. Окрім [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом в порядку спадкування за правом представництва є син померлого брата позивача, відповідач по справі, [PERSON] Всупереч постійним проханням позивача, його матері, відповідач жодного разу не провідував та матеріально не підтримував [PERSON], яка останні три роки перед смертю через похилий вік, тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані. Крім того, починаючи з літа 2013 року [PERSON] фактично маніпулював [PERSON], погрожував їй, шантажував, маючи на меті оформлення договору дарування спірної квартири на свою користь, та на прохання позивача припинити протиправні дії не реагував. Після смерті матері [PERSON] повідомив відповідача про дату, причину смерті, дату та час похорон, однак останній так і не з'явився. Вважає, що відповідач [PERSON], будучи повнолітнім та працездатним, мав не лише обов'язок утримувати спадкодавця, але і матеріальну можливість його виконувати, проте не зважаючи на це, свідомо ухилявся від надання допомоги [PERSON] У зв'язку з цим просив суд усунути [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], від права на спадкування після смерті [PERSON], [INFO], РНОКПП:[NUMBER], померлої [INFO], та стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали викладені в позовній заяві обставини та вимоги, та просили суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] та його представник пояснили, що дійсно він не допомагав матеріально своїй бабусі [PERSON], але це було пов'язано не з відсутністю доброї волі, совісті, порядності відповідача, а через відсутність самостійного заробітку. Так, коли померла [PERSON], відповідачу виповнилося тільки 18 років. Весь той час він навчався в «Дніпропетровському коледжі транспортної інфраструктури». Крім того, [PERSON] був позбавлений батьківського піклування і ріс зі статусом дитини-сироти. У зв'язку з викладеними обставинами він не тільки не міг надавати допомогу [PERSON], але й сам потребував її. Також вважають безпідставними посилання позивача щодо погроз, шантажу з метою оформлення договору дарування спірної квартири на користь відповідача. Просили суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надали заяву, в якій просять розглядати справу без участі їх представника. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона проживає по [ADDRESS] вже тридцять років та знала [PERSON] і позивача [PERSON] з моменту заселення в даному будинку. Зазначила, що [PERSON] телефонувала онуку [PERSON], однак останній не приходив. Свідок [PERSON], пояснив, що знає позивача [PERSON] приблизно вісімнадцяти років, останній працює у нього. Розповів, що позивач неодноразово телефонував [PERSON], однак він не приходив, жодної допомоги не надавав та на похорони [PERSON] не з'явився. Свідок [PERSON] у судовому засіданні розповіла, що працює з позивачем з 2000 року. Також була знайома з його матір'ю [PERSON], яка у спільних розмовах розповідала, що у неї була квартира по пр. Миру у м. Дніпрі, яку вона розміняла на дві квартири - [ADDRESS], в якій померла проживала з сином [PERSON], та квартиру, [ADDRESS], де проживав її старший син з сім'єю. Чула телефонні розмови [PERSON] з племінником [PERSON], однак спільної мови останні так і не знаходили. Останні три роки перед смертю [PERSON] була прикута до ліжка. Весь цей час за нею доглядав тільки позивач. Свідок [PERSON], знайома позивача, поштарка, розповіла про те, що останній місяць перед смертю вона принесла пенсію [PERSON], яка була лежачою. Вона дуже зраділа пенсії та розповіла, що має три онука - один зовсім маленький, інший на службі, а старший взагалі не підтримує з нею відносини, хоча має змогу. Свідок [PERSON], сусідка позивача, розповіла, що знала [PERSON] з дитинства. Якось вона, гуляючи з онукою, почула розмову [PERSON] з іншою жінкою, та скаржилася, що в них одні неприємності, телефонував онук та знову наговорив поганого. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29 липня 1997 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,0 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ( а.с.9). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 29.12.1969 року міським РАЦС м. Павлоград, [PERSON] являється рідним сином [PERSON] (прізвище після розірвання шлюбу [PERSON]) (а.с.85,86). Згідно зі Свідоцтвом про смерть, виданого 28 грудня 2016 року Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 1559 ( а.с.7). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до спадкової справи № 306/2017, заведеної 15 травня 2017 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON], після смерті [PERSON], яка померла [INFO], з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса звернувся [PERSON] та [PERSON]. Згідно спадкової справи свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося. Згідно довідки № 1161 від 26.12.2016 року (а.с.8) причиною смерті [PERSON] являється гострий інфаркт міокарда. Хвороба, що призвела до смерті - серцево-судинна недостатність, гострий трансмуральний інфаркт міокарда нижньої бокової стінки перегородки. Відповідно до довідки № 829 від 22.12.2016 року Клінічного об'єднання швидкої медичної допомоги м. Дніпропетровськ (а.с. 109) [PERSON] перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні з 19.12.2016 року з приводу ішемічного інсульту, стан хворої тяжкий. Статтею 1224 ЦК передбачені випадки усунення від права на спадкування осіб, які відповідно до закону або заповіту мають право на спадкування після смерті спадкодавця. За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Положеннями ч. 5, 6 ст.1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Згідно роз'яснень в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. В судовому засіданні встановлено та підтверджується показаннями допитаних свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що позивач [PERSON] постійно проживав зі своєю матір'ю [PERSON], та доглядав за нею, а також той факт, що відповідач [PERSON], будучи онуком [PERSON], жодних стосунків з нею не підтримував та допомоги не надавав. Однак, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження і факт необхідність надання такої допомоги [PERSON], наявність можливості для цього та свідомого невиконання [PERSON] встановленого законом обов'язку. Також, враховуючи докази по справі, а саме: Диплом молодшого спеціаліста, виданий на ім'я [PERSON], рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2010 року, яким [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав відносно її дитини - [PERSON], [INFO], рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 14 від 28.01.2011 року про надання [PERSON], [INFO], статусу дитини позбавленої батьківського піклування, довідку про первинний облік дитини № 4/103-03-15 від 18.01.2011 року, характеристику на студента групи 4ОТ1 Дніпропетровського коледжу транспортної інфраструктури [PERSON], характеристику з місця реєстрації [PERSON] та характеристику з місця роботи останнього (а.с.25-33), суд не вбачає підстав зробити висновок, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги своїй бабусі [PERSON]. Крім того, представлені вище докази свідчать, що [PERSON] взагалі й не міг забезпечувати [PERSON], оскільки [PERSON], [INFO], на час хвороби своєї бабусі [PERSON] був неповнолітнім, самостійного заробітку не мав та був позбавлений батьківського піклування і ріс зі статусом дитини позбавленої батьківського піклування. Відповідно до приписів ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77,78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81,82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідач умисно уникав від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та взагалі потреба спадкодавця в допомозі саме відповідачем, суд також не приймає до уваги показання свідків, оскільки вони не стосувались обставин, які б підтверджували факт ухилення відповідача від надання допомоги, та беручи до уваги, що доводи позивача про наявність підстав для усунення відповідача від права на спадкування не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому суд не вбачає законних підстав в задоволенні позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на [PERSON]

Outcome: dismissed