Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив суд стягнути на свою користь кошти матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного йому автомобіля в ДТП в розмірі - 38 772,51 грн.; витрати на проведення автотоварознавчого дослідження - 950 грн. та моральну шкоду в розмірі - 45000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі - 5000 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.12.2015 року біля 19 год. 30 хв. в м.Києві третя особа [PERSON], керуючи тролейбусом [NUMBER] здійснив проїзд перехрестя по вул..Баговутівській та вул..Овруцької в м.Києві на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» д.н.з.[NUMBER] (надалі по тексту - автомобіль). В результаті вказаного ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 25.02.2016 року третю особу визнано винним за вчинення вказаного порушення ПДР та притягнуто до відповідальності за ст..124 КУпАП із накладенням штрафу. Як відомо цивільно-правова відповідальність водія за керування тролейбусом не була застрахована. Між тим, відповідно до звіту про матеріальний збиток завданий власнику автомобіля, то останній становить - 38 772,51 грн. На лист-звернення позивача до відповідача в добровільному порядку кошти шкоди сплачено не було. Протягом тривалого часу позивача зазнавав стресу внаслідок пошкодження автомобіля, отримав моральний дискомфорт, поніс вимушені зміни у житті, тимчасові незручності у пересування, змінився його нормальний уклад життя, що вказує на заподіяння йому моральної шкоди в розмірі - 45 000 грн. Також, він звертався за правовою допомогою до адвоката та витрати на це ще 5000 грн. Відтак, у відповідності до вимог ст..ст.23, 1166, 1187, 1167 ЦК України просив позов задовольнити в повному обсязі. У зв'язку з вище викладеним, за захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами. Відповідач направив до суду відзив на позов, де вказав про відсутність належних доказів заподіяння моральної шкоди позивачу з боку відповідача, а також витрати на правову допомогу належним переліком документів не підтверджені. Відтак, в цій частині позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав поданий відзив проти позову. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 19.01.2018 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду за участю сторін. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача і третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07.12.2015 року біля 19 год. 30 хв. в м.Києві третя особа [PERSON], керуючи тролейбусом [NUMBER] здійснив проїзд перехрестя по вул..Баговутівській та вул..Овруцької в м.Києві на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Мерседес» д.н.з.[NUMBER]. Своїми діями останній порушив вимоги п.8.7.3 ПДР України. В результаті вказаного ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 25.02.2016 постановою Шевченківського районного суду м.Києва [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності за ст..124 КУпАП із накладенням штрафу. Відповідно до Висновків звіту №837 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Мерседес», д.н.з.[NUMBER], вартість матеріального збитку становить - 38 772,51 грн. Як вбачається з матеріалів справи, то позивач звертався до відповідача із заявою про відшкодування вказаного збитку в добровільному порядку за спричинену третьою особою шкоду його майну, що перебував із ним у трудових відносинах, але жодного відшкодування не отримав. Факт перебування третьої особи у трудових відносинах із відповідачем не оспорювався у судовому засідання учасниками процесу. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність третьої особи за керування тролейбусом застрахована не була, а відтак до вказаних правовідносин підлягають застосуванню загальні норми ЦК України про відшкодування шкоди. Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). За умовами ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов»язків. Також, судом встановлено, що тролейбус ЛАЗ, державний номер 2313, не був застрахований, оскільки у відповідності до положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» тролейбуси не відносяться до транспортних засобів, страхування яких є обов'язковим. Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відтак, з відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки - тролейбуса на користь позивача підлягає стягненню сума коштів матеріального збитку, заподіяного його працівником (третьою особою), визначена проведеним автотоварознавчим дослідженням в розмірі - 38 772, 51 грн. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Окрім того, згідно з роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач має навести у заяві, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тобто, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З врахуванням тривалого порушення права позивача, встановленими в суді вимушеними змінами у його життя внаслідок пошкодження майна, моральними переживаннями у зв»язку з стресовим станом під час ДТП та після нього, він дійсно зазнав моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків, а тому суд вважає в цій частині позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь [PERSON] коштів моральної шкоди в розмірі - 2000 грн. Також, позивач просить стягнути на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі - 5000 грн. Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як вбачається з матеріалів справи, то на підтвердження вказаних витрат стороною позивача суду було надано увесь перелік визначених законом документів, а саме: звіт про надання юридичних послуг, квитанцію про сплату коштів та договір про надання юридичних послуг. Відтак, розраховані суми витрат відповідають фактичному часу для підготовки до справи, подання документів та участі у проведення судових засідань, що вказує на можливість задоволення цих вимог в частині стягнення коштів - 5000 грн. на правову допомогу. Також, суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати за оцінку пошкоджень ТЗ у розмірі - 950 грн., оскільки їх оплата підтверджено документально. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов»язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чимном зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов»язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов»язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відтак, судом було вказано про відхилення заперечень відповідача лише в частині, що безпосередньо стосується суті та предмету позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі - 640 грн. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial