Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ № 439 від 26.09.14 року про відсторонення її від роботи. Обгрунтовуючи свої вимоги, зазначала, що відповідачем відсторонено її від роботи до винесення Шевченківським районним судом м. Києва постанови у адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Вважає такий наказ незаконним та необґрунтованим, оскільки підстав для відсторонення її від роботи та зупинення виплати заробітної плати, передбачених ст.46 КЗпП України, не було. Крім того, вказує, що внаслідок незаконних дій відповідача, у позивача виник вимушений прогул. На підставі викладеного, просила визнати незаконними дії відповідача щодо відсторонення його від роботи, стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що наказ про відсторонення скасовано, заробітна плата нараховувалася у повному обсязі, просила у позові відмовити. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] наказом в.о. генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 25.02.13 року переведено на посаду головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності. Наказом генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 26.09.14 року відсторонено [PERSON] від роботи до до винесення Шевченківським районним судом м. Києва постанови у адміністративній справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Оскільки норми вказаної статті не містять такої підстави для відсторонення працівника від роботи, як факт притягнення працівника до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про незаконність винесення такого наказу. Проте, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з наказу № 450 генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 06.10.14 року, оскаржуваний наказ скасовано. Отже, на час розгляду справи, спірний наказ скасовано і підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв'язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП). Згідно копій розрахункових листів за вересень-листопад 2014, наданих представником Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, виплата заробітної плати не зупинялась, позивачу нараховувалась у повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення середньомісячної заробітної плату за час вимушеного прогулу, як не обгрунтованої.

Outcome: dismissed