Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив, з урахуванням уточнень, стягнути з ВАТ «Київоздоббуд» на його користь: - заборгованість за період 1992 року, 1993 року, 1994 року за невиплачені щомісячні виплати в розмірі 19 грн. 06 коп.; - різницю між проведеними доплатами в зв'язку з травмою на виробництві та фактично встановленим розміром втраченого заробітку в розмірі 812 грн. 77 коп.; - доплату в зв'язку з травмою на виробництві, які були нараховані, але не були виплачені за період: березень 1996 року, березень 2001 року, серпень 2001 року в розмірі 74 грн. 86 коп.; - індекс інфляції за прострочення виплат в зв'язку з травмою на виробництві, які були нараховані, але не були виплачені за період березень 1996 року, березень 2001 року, серпень 2001 року в розмірі 31 771 грн. 34 коп.; - зобов'язати ВАТ «Київоздоббуд» надати до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві довідку про розмір втраченого заробітку [PERSON] на дату передачі особової справи з 23.06.2003 року в розмірі 35 (тридцять п'ять) грн. 38 коп.; - зобов'язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві здійснити перерахунок суми відшкодування [PERSON] відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності», у зв'язку зі зміною розміру втраченого заробітку [PERSON] на дату передачі особової справи, з 23.06.2003 року у розмірі 35 грн. 38 коп.; - стягнути з ВАТ «Київоздоббуд» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.; - стягнути з ВАТ «Київоздоббуд» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач з 10 червня 1987 року по 01 лютого 1999 року працював монтажником залізобетонних конструкцій в Спеціалізованому будівельному управлінні № 40 тресту «Київміськбуд». Дане підприємство з 01 жовтня 1991 року у зв'язку з ліквідацією тресту «Київміськбуд-7» СБУ - 40 було передано в трест «Київоздоббуд», яке в свою чергу в 1995 році було перереєстровано в СБУ-40 ВАТ «Київоздоббуд». Таким чином, СБУ-40 ВАТ«Київоздоббуд» 15 квітня 2009 року було реорганізовано шляхом приєднання до СБУ-49 ВАТ «Київоздоббут». 08 квітня 1989 року позивач під час виконання своїх професійних обов'язків, внаслідок падіння на мармурову підлогу з висоти 3,6 метрів, отримав виробничу травму правої ноги, що підтверджується Актом № 2 про нещасний випадок на виробництві від 10.04.1989 року. У 1990році Київським міським Центром медико-соціальної експертизи Спеціалізованою травматологічною поліклінікою позивачу було встановлено 25 % втрати професійної працездатності на рік. При повторному переогляді в 1991 роціпозивачу було встановлено 10 % безстроково. Таким чином, з 1992 року підприємство повинно було перерахувати та виплачувати позивачу розмір відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виходячи з середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ і організацій за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів, відповідну частину втраченого заробітку. Також зазначає, що 13 квітня 2012 року позивач самостійно звернувся до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України щодо збільшення розміру щомісячної страхової виплати де йому було повідомлено, що щомісячна страхова виплата призначалась підприємством, а не відділенням тому, якщо позивач не згодний з розміром страхової виплати, розрахованим і призначеним на підприємстві до 01.04.2001 року до введення в дію Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», то він має право звернутися до Територіальної державної інспекції праці, яка має право перевіряти правильність розрахунку і перерахунку щомісячних страхових виплат, або до суду. В подальшому позивач неодноразово звертався до Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві щодо дотримання адміністрацією ВАТ «Київоздоббуд» законодавства про загальнообов»язкове соціальне страхування при визначенні йому розміру втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві. За результатами перевірки керівнику ВАТ «Київоздоббуд» видано припис для надання необхідних документів, однак, адміністрацією підприємства у наданні необхідної кадрової та бухгалтерської документації, а також розрахунків для перевірки для встановлення відповідності законодавству визначеного розміру втраченого заробітку внаслідок ушкодження здоров'я на виробництві було відмовлено, у зв'язку з чим в діях посадових осіб ВАТ «Київоздоббуд» було визначено ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 188-6 КУпАП, проте скласти протокол про адміністративне правопорушення відносно керівника ВАТ «Київоздоббуд» не надалось можливим у зв'язку з відсутністю його на роботі з причин тимчасової втрати працездатності. ВАТ «Київоздоббуд» не надав відповіді і на адвокатський запит від 07 квітня 2014 року адвоката Годні A.A. У зв'язку з тим, що відповідачем 1 - ВАТ «Київоздоббуд» не було надано інформації щодо підвищення тарифних ставок на підприємстві для корегування відповідно до коефіцієнтів підвищення позивач взяв розмір мінімальної заробітної плати за відповідний період згідно з законодавством. Приймаючи до уваги те, що відповідачем-1 було занижено розмір середньомісячного заробітку відповідного працівника, відповідно було і неправильно визначено розмір відшкодування втраченого позивачем заробітку при 10 % стійкої втрати професійної працездатності, а саме: замість 35,38 грн. було взято тільки 26,00 грн., тому позивач вимушений просити суд стягнути з відповідача-1 різницю між фактично проведеними відповідачем-1 доплатами та встановленим позивачем розміром втраченого заробітку, що складає 812,77 грн. Розмір щомісячних страхових виплат не нарахованих та не виплачених відповідачем-1 Позивачу в 1992, 1993, 1994 роках складає 1905715,89 карб., та відповідно до наданих розрахунків становить 19,06 грн. Особова справа позивача згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» № 1105 від 23 вересня 1999 року була передана відповідачем-1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві тільки у 23.06.2003 році, однак при призначенні суми відшкодування його втраченого заробітку, на основі якого було встановлено суму щомісячної страхової виплати, ВАТ «Київоздоббуд» було занижено позивачу розмір середньомісячного заробітку відповідного працівника та не застосовано коефіцієнт зростання тарифних ставок, які були введені на підприємстві. Оскільки позивач не обізнаний в галузі права, для захисту своїх порушених прав і законних інтересів, він вимушений був звернутись за правовою допомогою до фахівців в галузі права, тому просить стягнути вказані витрати у розмірі 1 500 грн. 00 коп. Внаслідок зменшення розміру втраченого заробітку позивачу було завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких ві зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача-1 щодо нього, чим поставив його у скрутне матеріальне становище, що полягає у наступному: позивач не мав змоги придбати ліки, утримувати на належному рівні дітей, що ображало його гідність, негативно вплинуло на стан його здоров'я, вимагало додаткових зусиль в організації його життя, тим самим змінило звичайний для нього спосіб життя. Вважає, що відповідач-1 повинен відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов з викладених в ньому підстав та просили задовольнити з урахуванням уточнень. Відповідач 1 - ВАТ «Київоздоббуд» про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з'явився, надав суду свої письмові заперечення на первісний позов в яких просив відмовити в позові з огляду на його безпідставність та застосувати строк позовної давності. Представник відповідача 2 - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві проти задоволення позову заперечувала з аналогічних підстав, зазначивши, що правові підстави для перегляду суми відшкодування та задоволення позову відсутні. Третя особа - Територіальна державна інспекція з питань праці у м. Києві, про день час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду свого представника не направила. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідача 1 та третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 червня 1987 року по 01 лютого 1999 року [PERSON] працював монтажником залізобетонних конструкцій в Спеціалізованому будівельному управлінні №40 тресту «Київміськбуд». 10 квітня 1989 року було складено акт №2 про нещасний випадок на виробництві відносно потерпілого [PERSON]. Згідно довідки Спеціалізованої травматологічної МСЕК від 13 червня 2013 року в 1990 році була встановлена 25 % втрати професійної працездатності на рік. У 1991 році - 10 % втрати працездатності на один рік. ВАТ «Київоздоббуд» було занижено розмір середньомісячного заробітку відповідного працівника, відповідно було і неправильно визначено розмір відшкодування [PERSON] втраченого заробітку при 10 % стійкої втрати професійної працездатності, а саме: замість 35,38 грн. було взято тільки 26,00 грн. За період 1996 рік по 2002 рік, згідно довідки № 53 від 23.05.2013 було проведено доплати в розмірі 1 904,14 грн. замість 2 716,91 грн. Таким чином, різниця між фактично проведеною виплатою та встановленою позивачем складає 812,77 грн. Згідно ст. 55 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» спори щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, та з інших питань вирішуються в судовому порядку. У період січень-квітень 1992 року були чинними Правила відшкодування підприємствами установами організаціями шкоди заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, затверджені постановою Ради міністрів СРСР від 03.07.1984 № 690 та Інструкція про порядок застосування цих Правил, затверджена постановою Держкомпраці СРСР і Президії ВЦРПе від 13.02.1985 № 50М-2. У зв'язку з чим, вимоги зазначених нормативно-правових актів необхідно враховувати при обчисленні середньої заробітної плати відповідно до постанови КМУ від 26.05.1992 за виключенням вимог цих нормативно-правових актів про період, за який має обчислюватися середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди, оскільки цей період визначений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.1992 № 276. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» встановлено підприємствам, установам і організаціям провести з 01 травня 1992 року перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ і організацій за січень-квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів. 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» № 1105 від 23 вересня 1999 року та Закон України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» № 2272 . Статтею 2 Закону про загальнообов'язкове державне соціальне страхування встановлено його сферу дії, зокрема, дія Закону про загальнообов'язкове державне соціальне страхування поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та господарювання (далі - підприємства), у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності. Особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до Закону про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України про страхові тарифи Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду документи, що підтверджують право цих працівників (членів їх сімей) на такі страхові виплати та соціальні послуги. Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 20.04.2001 року № 10 з 01.04.2001 затверджено Інструкцію про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату. Відповідно до вимог вказаної Інструкції особова справа потерпілого від нещасного випадку на виробництві повинна містити довідку про розмір втраченого заробітку на дату передачі особової справи потерпілого.

Outcome: partial