Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

У червні 2017 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна, в якій [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до повноліття доньки. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що шлюб між нею та відповідачем укладено 22 серпня 2015 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання доньки, оскільки матеріально не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає. Позивач зазначає, що іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей відповідач не має, на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його богу також не має, він працездатний, однак офіційно не працює, перебивається випадковими заробітками, тому має нерегулярний мінливий дохід. У зв'язку з вищевикладеним позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, через канцелярію суду надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, позов уточнила, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідач у судове засідання не зявився, про день час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надійшла заява [PERSON] з проханням слухати справу у його відсутність, проти стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання доньки [PERSON] не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані суду докази суд вважає необхідним задовольнити уточнені вимоги позивача. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №07. Як вбачається із Акта Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 06 червня 2017 року, [PERSON], [INFO] не зареєстрована, але постійно проживає з березня 2017 року за адресою [ADDRESS] в домоволодіння своєї матері. Проживає разом із донькою [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні матері. Батько дитини ніякої участі у вихованні не приймає, матеріально сім'ї не допомагає. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки між сторонами відсутня домовленість про порядок участі відповідача в утриманні дитини, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Як зазначила в позовній заяві позивач, та що не було спростовано відповідачем, він офіційно не працює, має доходи, які носять непостійний характер, але відповідач не спростував доводів позивача про можливість сплачувати аліменти. Ніяких інших письмових доказів сторонами не надано, тому суд вважає необхідним задовольнити уточнені вимоги позивача. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, відсутність у платника аліментів інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, інших осіб на утримання, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його богу. За ч 2. ст. 182. СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved