Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

у суд із позовною заявою про визнання особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням звернулася [PERSON], у якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстрації. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником вищевказаного житлового будинку. Крім неї у будинку зареєстровані її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. З останнім перебувала у шлюбі з 09.02.2009 року по 25.02.2015 року. З 01 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] не знімаючись з реєстрації, забравши свої особисті речі, переїхав жити до іншого місця, де і проживає по даний час. Будь-які відносини з ним не підтримуються. На пропозицію у добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не реагує. Тому, позивач вважає доцільним позбавити [PERSON] права користування належним йому житловим будинком та примусово зняти його з реєстрації У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та пояснила, що відповідач [PERSON] близько 5 років не проживає у належному їй будинку та жодних його речей у помешканні немає. Крім виховання двох неповнолітніх дітей, весь тягар по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг лежить на ній. Реєстрація відповідача не дає змоги отримати субсидію. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому зсіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що між позивачем та відповідачем 27 січня 2009 року робу було укладено безоплатний договір найму житлового будинку [ADDRESS]. Дія даного договору є безстроковою. Позивач [PERSON] вигнала відповідача, виставивши його речі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є депутатом Остерської міської ради. У 2016 році у складі комісії оглядали житло [PERSON], після чого було встановлено, що [PERSON] за даною адресою не проживає та його речей у будинку немає. Про це було складено відповідний акт. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає поруч з господарством [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживає у даному будинку приблизно з 2015 року. Щоб останній з того часу відвідував господарство не бачила та особистих його речей у будинку немає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що мешкає по сусідству з [PERSON] Відповідач [PERSON] з 2014 року у будинку [PERSON] не проживає з 2014 року та не з'являється. Під час огляду житла [PERSON] особистих речей [PERSON] не виявлено. Вищевказане було занесено до акту обстеження житлового будинку, де вона поставила підпис. У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10524393 від 28.04.2006 року, власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON]; 09.02.2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого остання змінила прізвище на [PERSON]; 25.02.2015 року судовим рішенням шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано; згідно довідки Остерської міської ради № 3035 від 03.08.2018 року у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], донька [PERSON], 2007 року народження, донька [PERSON], 2013 року народження. [PERSON] у даному будинку зареєстрований, але не проживає; актами обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 10.07.2015 року, 14.03.2016 року, 6 жовтня 2016 року, 5 квітня 2017 року, 2 жовтня 2017 року, 2 квітня 2018 року, 2 серпня 2018 року, 3 жовтня 2018 року, 18 листопада 2018 року підтверджується факт не проживання [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS]. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації підлягає задоволенню частково виходячи з наступного: Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено приписами ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що з 2014 року відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS], своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе. Даний факт підтверджується актами обстеження від 10.07.2015 року, 14.03.2016 року, 6 жовтня 2016 року, 5 квітня 2017 року, 2 жовтня 2017 року, 2 квітня 2018 року, 2 серпня 2018 року, 3 жовтня 2018 року, 18 листопада 2018 року та показами, які дані у судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] На даний час [PERSON] постійно проживає в іншому житлі, про що у судовому засіданні не заперечив його представник. Виходячи із положень ст. 71 ЖК України, суд не приймає до уваги договір найму житлового приміщення - житлового будинку [ADDRESS] який був укладений між [PERSON] та [PERSON], на який посилається представник відповідача, як на підставу у відмові позовних вимог. Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] вчиняв дії, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням. Надану представником відповідача копію позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового будинку, суд не бере до уваги, оскільки даний позов ухвалою суду від 22 червня 2015 року було залишено без розгляду за заявою позивача [PERSON] Твердження представника відповідача про те, що позивачка [PERSON] вигнала з дому [PERSON], особисті речі останнього на даний час знаходяться у житловому будинку, який він інколи відвідує, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, та повністю спростовуються свідченнями [PERSON], [PERSON], [PERSON] та актами обстеження житлового будинку. Наданими позивачкою доказами повністю підтверджується факт того, що вона одноособово, без жодної допомоги відповідача, утримує житловий будинок та сплачує комунальні послуги. Дослідивши вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], який не є власником будинку [ADDRESS], не проживає у ньому з 2014 року, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у частині примусового зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на житло є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] у цій справі понесла судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 704,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи викладене,

Outcome: partial