Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами та просив суд постановити рішення, яким накласти грошове стягнення на його користь у розмірі 676800 грн. на майно померлого [PERSON], зокрема на квартиру [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позов зазначив, що 10 грудня 2012 року він уклав з [PERSON] договір позики, згідно умов якого передав у власність позичальнику строком до 10 грудня 2014 року готівкою грошові кошти 560 000 грн., що еквівалентно 70 000 доларів США (за курсом 1$ = 8 грн.). В свою чергу, позичальник зобов'язався повернути позикодавцю позику до 10 грудня 2013 року, еквівалентну 70 000 доларів США за курсом НБУ на дату фактичного повернення грошових коштів. На початку жовтня 2013 року [PERSON] лише частково погасив борг за договором, передавши позивачу грошову суму у розмірі 80000 грн. Таким чином, вважає позивач, позичальник виконав грошове зобов'язання частково, сплативши лише суму позики без урахування нарахованих 3-х відсотків річних, які передбачені умовами договору. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина і, відповідачі, як спадкоємці померлого, звернулися до приватного нотаріуса КМНО Бурмаки І.П. із заявами про прийняття спадщини. Позивач, як кредитор спадкодавця, повідомив приватного нотаріуса про необхідність включення його кредиторської вимоги до спадкової маси, про що повідомити у встановленому законом порядку спадкоємців померлого. Посилаючись на те, що його вимоги спадкоємцями не виконані, просив суд задовольнити пред'явлені вимоги. В ході розгляду справи, 03 березня 2015 року позивач збільшив розмір позовних вимог, просив суд ухвалити рішення, яким накласти грошове стягнення на його користь у розмірі 1 611 000 грн. на майно померлого [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS]. 30 червня 2015 року позивач черговий раз збільшив розмір позовних вимог та змінив предмет позову, просив суд накласти грошове стягнення на його користь на суму у розмірі 1 297 800 грн. на майно померлого боржника [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлені вимоги. Відповідачі та їх представник проти задоволення позову заперечували. Заслухавши думку учасників процесу дослідивши матеріали справи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10 грудня 2012 року позивач уклав з [PERSON] договір позики, згідно умов якого передав позичальнику строком до 10 грудня 2014 року грошові кошти 560 000 грн., що еквівалентно 70 000 доларів США (за курсом 1$ = 8 грн.). В свою чергу, позичальник зобов'язався повернути позикодавцю позику до 10 грудня 2013 року, еквівалентну 70 000 доларів США за курсом НБУ на дату фактичного повернення грошових коштів. Відповідно до п. 3 договору позики, за користування позикою, позичальник зобов'язався щомісяця сплачувати позикодавцю проценти в розмірі 3% від суми 560 000 грн. за весь період фактичного користування позикою, та також має право погасити нараховані проценти за весь період користування позикою з одночасним поверненням позики. Як зазначив позивач та його представник, на початку жовтня 2013 року [PERSON] лише частково погасив борг за договором позики, передавши позивачу грошову суму у розмірі 80000 грн., еквівалентну 10 000 доларів США. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS]; садовий будинок [NUMBER], з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, яка розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, територія Гаврилівської сільської ради, загальною площею 0.1200 га, цільове призначення (використання): для ведення садівництва. Крім вказаного нерухомого майна, до складу спадщини увійшли належні за життя [PERSON] вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться: ТВБВ №10026/0159 - (колишнє Шевченківське №5441) на рахунку: [NUMBER] залишок 2248,05 грн.; ТВБВ №10026/0201 - (колишнє Печерське №3715/0319) на рахунках: [NUMBER] залишок 6872,65 грн., [NUMBER] залишок 2639,70 грн.; ТВБВ №10026/0195 - (колишнє Печерське №3715) на рахунку: [NUMBER] залишок 1,96 доларів США; ТВБВ №10026/086 - (колишнє Солом'янське №5445/0407) на рахунку: [NUMBER] залишок 2328,90 грн., які належали померлому на підставі довідки, виданої Філією-Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» від 11.04.2014 року за №67/04-70/ та вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на депозитному рахунку [NUMBER] сума 1731,57 грн., відкритому у відділенні №80 філії «Розрахунковий центр» м. Києва, згідно Договору БАМВН27000717718022 від 30.06.2011 року та на картковому рахунку [NUMBER] сума 2809,94 грн. від 11.04.2013 року, які належали померлому на підставі довідки, виданої цим же банком від 11.03.2014 року за №20.1.0.0.0/7- 20140305/614. 29 листопада 2013 року відповідачі, як спадкоємці за законом померлого [PERSON], звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. із заявами про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, 08 травня 2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. з вимогою про включення його кредиторських вимог в спадкову масу померлого [PERSON] 15 травня 2014 року приватний нотаріус КМНО Бурмака І.П. повідомила відповідачів про наявність кредиторської вимоги позивача. 26 червня 2014 року відповідачі через свого представника звернулися до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно. В цей же день, приватним нотаріусом КМНО Бурмакою І.П. відповідачам видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки майна [PERSON], а саме на грошові вклади, які знаходяться у фінансових установах. У видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на нерухоме майно відповідачам було відмовлено у зв'язку з ненаданням заявниками правовстановлюючих документів на нерухоме майно, про що нотаріусом винесено відповідну постанову. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вартість спадкового майна (грошових вкладів) становить - 9315 грн. 40 коп. та 0,98 долара США. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Порядок задоволення вимог кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців передбачено ст. ст. 1281, 1282 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як кредитор спадкодавця через приватного нотаріуса своєчасно повідомив спадкоємців про наявність боргу. В той же час, приватний нотаріус КМНО Бурмака І.П. повідомила відповідачів про наявність кредиторської вимоги позивача. Однак відповідачі відмовились задовольнити вимоги кредитора, про що зазначили зокрема в ході розгляду справи та категорично заперечили наявність у спадкодавця за життя будь-якого боргу. За таких обставин, суд вважає що відповідачі відмовилися від виконання вимог передбачених ч. 2 ст. 1282 ЦК України, відтак у позивача виникло право, передбачене абзацом другим вказаної частини. Обґрунтовуючи свої заперечення проти пред'явлених позивачем вимог, представник відповідачів заперечувала як сам факт можливості укладення договору позики, так і факт його підписання [PERSON] Допитана у судовому засіданні свідок зі сторони відповідачів [PERSON], яка була знайомою [PERSON], зазначила, що останній ніколи не позичав грошей, оскільки отримував заробітну плату, пенсію та ніколи не потребував додаткової фінансової підтримки. Подібні за змістом покази надали свідки [PERSON] та [PERSON] При цьому, допитані свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що неодноразово брали у позивача гроші в борг, зокрема свідок [PERSON] зазначила, що вона познайомила позивача з [PERSON], оскільки останньому потрібні були на той час грошові кошти. Разом з тим, посилання представника відповідача на те, що підпис у тексті договору позики від імені [PERSON] виконаний не ним, а іншою особою, спростовуються висновком посмертної судово-почеркознавчої експертизи від 21 січня 2015 року, в якому зазначено, що підпис від імені [PERSON] у договорі позики від 10 грудня 2012 року, виконаний [PERSON] (Том справи №1 а.с. 237-239). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 2 договору позики позичальник зобов'язується повернути грошові кошти позикодавцеві до десятого грудня дві тисячі тринадцятого року, а сума отриманих грошей у гривні, повинна бути еквівалентна 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США за курсом Національного банку України на дату фактичного повернення грошових коштів. Враховуючи той факт, що [PERSON] повернув частину боргу позивачу, яка еквівалентна 10 000 доларів США, то остаточна сума, яка підлягає поверненню позивачу не повинна бути меншою за 60 000 доларів США по курсу НБУ на день розрахунку. Тому на день подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог сума грошового зобов'язання за договором позики складає 60 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 червня 2015 року (1$ = 21,63 гривні) складає 1 297 800,00 гривень. Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На день ухвалення рішення Національним банком України встановлений курс гривні по відношенню до американського долара (1$ = 21,1267 грн.). Як встановлено в ході розгляду справи, приватний нотаріус КМНО Бурмака І.П. видала відповідачам свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому визначена вартість спадкового майна та частки спадкоємців, то відповідно до ст. 1282 ЦК України відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язані задовольнити вимоги кредитора у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині, а саме: по 4 657, 70 грн. та по 0 доларів 49 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 03 серпня 2015 року складає 10 гривень 35 копійок, кожен. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи приватним нотаріусом винесено постанову про відмову відповідачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше майно у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що позбавило нотаріуса видати відповідні свідоцтва спадкоємцям, визначити всю вартість спадкового майна та частки спадкоємців. Позивачем в ході розгляду справи не доведено, що відповідачі прийняли зазначене нерухоме майно в натурі. Даних про те, що відповідачі фактично користуються та володіють нерухомим майном, яке увійшло до складу спадщини, суду також не надано, в той час як накладення стягнення на майно можливе лише за умови прийняття його спадкоємцями у натурі (ч. 2 ст. 1282 ЦК України). За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов в частині накладення стягнення на спадкове нерухоме майно задоволенню не підлягає. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених судом вимог. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з кожного з відповідачів сума судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: partial