Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У суд з позовною заявою звернулася [PERSON] в якій просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності за законом на спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок А-1, прибудову -а, веранди -в, літню кухню - В-1, сарай Б-1, гаража Д-1, вбиральні- Г, огорожу - 1, воріт - 2, згідно даних технічного паспорта, яке знаходяться в [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що після смерті її чоловіка, [PERSON], [INFO], залишилось спадкове нерухоме майно, яке вона успадкувала за законом, так як постійно проживала разом з спадкодавцем, однак, вона, як спадкоємець, не може отримати свідоцтво про право на вказану спадщину за законом, через відсутність державної реєстрації спадкового нерухомого майна, а тому звертається до суду для захисту свого права. Інший спадкоємець - [PERSON] на вищевказане спадкове майно не претендує, спадщину не прийняв та звертатись до суду по питанню визнання права власності на будівлі не буде. В судове засідання сторони не з'явилися, та від останніх надійшли відповідно заяви про розгляд справи у їх відсутності, в тому числі від відповідачів: представника Любомльської міської ради та [PERSON] проте, що позов [PERSON] визнають повністю. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено наступне. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.03.2003 року, стверджено факт смерті [PERSON] в місті Любомль, Волинської області. Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу від 02.05.1968 року чоловіком позивачки був спадкодавець - [PERSON]. Відповідно довідки від 12.09.2013 № 2134 на день смерті [PERSON] за адресою в [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.10.1974 року батьком [PERSON] був спадкодавець [PERSON] Згідно копії паспорта серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] в м. Любомль, Волинської області. Згідно копії паспорта серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] в селі Терехи Любомльського району, Волинської області. З акту державного приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 24.07.1975 року вбачається, що останнє розташоване за адресою [ADDRESS] і належить [PERSON]. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS]. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна, котре знаходиться в [ADDRESS], вищевказаному чинному законодавству і рішенням комісії рекомендовано [PERSON] узаконити вказане спадкове нерухоме майно. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини 1 статті 61 ЦПК України суд визнає їх доведеними. Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (редакції 2003 року) визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (ред. 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавці, а при оголошені його померлим - День, зазначений у ст. 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних долях діти (у тому числі усиновлені ) дружина і батьки (усиновителі померлого). До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (ред. 1963 року) визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно ст. 549 ЦК УРСР (ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до вимог ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved