Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 27\~471,66 грн., яка складається з: 21\~106,50 грн. прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 2\~307,05 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 4 058,11 грн. пеня за простроченим кредитом та процентами. В обґрунтуванні своїх вимог позивач вказав на те, що 24.10.2011 року між ним, та [PERSON] (надалі Відповідач-1) було укладено кредитний договір № 3-0004/11/14-КС, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 300\~000,00 грн. строком до 24.10.2014 року з процентною ставкою за користування кредитом 17,5 % річних. Позичальник зобовязався повертати кредитні кошти відповідно до графіку платежів щомісячним платежем. Згідно п. 4.1 Кредитного договору за несвоєчасно виконання зобовязань, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та неповернутих процентів. Відповідач-1 взяті на себе зобовязання належним чином не виконував. В звязку з чим, позивачем було направлено вимогу на адресу відповідача-1 від 03.03.2015 року про виконання зобовязань. Крім того, в забезпечення виконання позичальником зобовязань, 24.10.2011 року між позивачем та [PERSON] (відповідач-2) було укладено договір поруки № 3-0004/11/14-КС-«П», відповідно до умов якого, відповідач-2 поручився перед позивачем за належне виконання відповідачем-1 зобовязань за кредитним договором. Відповідно до п. 2.1 договору поруки відповідач-2 зобовязується в разі невиконання відповідачем-1 взятих на себе зобовязань, погасити заборгованість за кредитним договором та відповідати всім своїм майном. Згідно умов договору поруки у разі невиконання позичальником своїх зобовязань відповідач-1 та відповідач-2 відповідають перед банком як солідарні боржники. Позивач надсилав на адресу відповідача-2 повідомлення про порушення позичальником зобовязань за кредитним договором, та вимогу про виконання ним зобовязання, але відповідач-2 не виконав взятих на себе зобовязань. Враховуючи наведене просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів суми заборгованості за кредитним договором. Відповідач-1 надав заперечення на позов, в яких зазначив, що станом на 07.04.2014 року на його рахунку є залишок коштів у розмірі 2\~999,85 грн. 25 квітня 2014 року нею здійснений черговий платіж за кредитним договором двома частинами: 7\~800,00 грн. через касу підприємства, та платіжним дорученням № 5 у розмірі 2\~981,63 грн. Але перерахування цих коштів банком не було проведено. Що вимусило її звернутися з листом до банку від 12.05.2014 року. Банк в порушення п. 3.2.4 кредитного договору не реалізував своє право погашення заборгованості з її поточного рахунку. Відповідь на лист від 12.05.2014 року вона отримала лише 25.07.2014 року. Згідно з яким зазначалося, що з 14.03.2014 року у банку введене тимчасова адміністрація. Чергове погашення кредиту за травень 2014 року відбулося 26.05.2014 року квитанцією через касу банку. НБУ відкликав ліцензію у банка «Форум» і виплата за липень опинилася під загрозою невиконання. 01.07.2014 року банк змінює умови договору у односторонньому порядку в частині перерахування на новий розрахунковий рахунок, але не вносить відповідних змін до кредитного договору. Листа про зміну реквізитів отримано відповідачем лише 12.07.2014 року. 25.08.2014 року нею було здійснене чергове погашення кредиту за серпень 2014 року державному банку «Ощадбанк» оскільки платіж на розрахунковий рахунок позивача не приймався жодним банком. 25.07.2014 року вона написала листа на адресу банку з питань подальшого виконання зобовязань та виводу залогового майна. Відповіді на лист від 25.07.2014 року вона не отримала а тому реалізувала своє право відмовитися від виконання зобовязання з причини неналежного їх виконання іншою стороною. Вважає що позивачем були порушені умови кредитного договору. Позивач в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним ним у позовні й заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач-1 в судовому засіданні позов визнав частково, а саме: визнав заборгованість за кредитом у розмірі 18\~106,65 грн. та заборгованість за процентами у розмірі 456,53 грн., яка вже входить до загального обсягу заборгованості. Вимоги щодо стягнення з нього пені не визнав, оскільки зазначив, що прострочення виконання ним зобовязання виникло внаслідок порушення умов договору позивачем. Відповідач-2 до судового засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 24 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір № 3-0004/11/14-КС, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 300\~000,00 грн. строком до 23.10.2014 року під 17,5%річних (а.с. 9-11). Частина 1\~ст. 1054 ЦК України\~визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 2.3. кредитного договору Позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту частинами, відповідно до графіку повернення кредиту та сплати відсотків. Позивач свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів, що підтверджується меморіальним ордером № 758715 від 24.10.2011 року (а.с. 14). В зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором Банк направив Відповідачу-1 лист-вимогу про дострокове повернення кредитних коштів від 31.03.2015 року № 4722/12 на імя відповідача-1 (а.с. 16). Вимога про сплату заборгованості була Відповідачами проігнорована, заборгованість за кредитним договором не погашена. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 09 квітня 2015 року, заборгованість за Кредитним договором № 3-0004/11/14-КС від 24.10.2011 року становить 27\~471,66 грн., яка складається з: 21\~106,50 грн. прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів; 2\~307,05 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 4 058,11 грн. пеня за простроченим кредитом та процентами (а.с. 4-8). Відповідно до ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Крім того, 24 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та [PERSON] було укладено договір поруки № 3-0004/11/14-КС-«П» (надалы договір поруки), відповідно до умов якого поручитель поручається перед банком у повному обсязі за виконання відповідачем-1 зобовязань за кредитним договором № 3-0004/11/14-КС від 24 жовтня 2011 року, та у разі порушення відповідачем-1 умов кредитного договору зобовязався погасити суму кредиту (а.с. 13). За змістом\~ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. \~\~Відповідно до ст. 533 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до\~ст. 543 ЦК України, у\~\~разі\~\~солідарного\~\~обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати\~\~виконання\~\~обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п. 1.1 договору поруки відповідач-2 поручився перед позивачем за виконання відповідачем-1 зобовязань за кредитним договором. Згідно пункту 2.2 договору поруки поручитель зобовязується відповідати перед кредитором своїми грошовими коштами та всім своїм майном. Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання зобовязань по кредитному договору та договору поруки відповідач-1 та відповідач-2 відповідають перед позивачем як солідарні боржники. За приписами пункту 2.3 договору поруки кредитор зобовязується письмово повідомити поручителя про невиконання боржником своїх зобовязань. На виконання умов договору поруки позивачем було направлено на адресу відповідача-2 лист-вимогу № 2944/2 від 03.03.2015 року з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, в звязку з неналежним виконанням зобовязань позичальником (а.с. 17). Поручитель не виконав своїх зобовязань за договором та не погасив заборгованість позичальника перед кредитором. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи, що у відповідачів виник солідарний обовязок, позивач має право самостійно обирати до кого предявляти позов та спосіб захисту своїх прав. Судом встановлено, що відповідач-1 належним чином виконувала зобовязання за кредитним договором до квітня 2014 року. У квітні 2014 року вона сплатила черговий платіж двома платежами: на суму 7\~800,00 грн. через касу підприємства, що підтверджується копією квитанції № 143101 від 24.04.2014 року (а.с. 72), та 2 981,63 грн. платіжним дорученням № 5 від 25.04.2014 року (а.с. 72). Банк не виконав платіжне доручення № 5, тому у відповідача-1 виникла заборгованість по сплаті чергових платежів, яка кожного місяця зростала. В судовому засіданні, представник позивача обґрунтовуючи відмову банку у виконанні платіжного доручення відповідача-1 № 5 від 25.04.2014 року посилався на введення в банку з 13.03.2014 року тимчасової адміністрації, та пункт 1 частини 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої, під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Суд не приймає до уваги посилання позивача на п. 1 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оскільки пунктом 5 частини 6 статті 36 цього закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації. Отже, суд приходить до переконання, що банк безпідставно відмовив відповідачу-1 у перерахуванні грошових коштів на підставі наданого ним платіжного доручення № 5 від 25.04.2014 року, та не перерахував грошові кошти у розмірі та 2 981,63 грн., внаслідок чого у відповідача-1 виникла заборгованість на яку почали нараховувати відсотки та пеню. Згідно виписки по особовому рахунку з 01.03.2014 року по 16.06.2014 року станом на 07.04.2014 року на поточному рахунку відповідача-1 № 26002301161132 були наявні грошові кошти у розмірі 2\~999,85 грн. (а.с. 67). Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 3.2.4 кредитного договору банк має право у разі несвоєчасного погашення кредиту або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами здійснювати договірне списання заборгованості з будь-яких рахунків, відкритих Позичальникові. Отже, позивач мав право відповідно до договору здійснити договірне списання 2\~999,85 грн., які містяться на рахунку відповідача-1 № 26002301161132, відкритому у ПАТ «Банк Форум» та направити ці кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом, після здійснення відповідачем-1 25.04.2014 року чергового платежу за квітень 2014 року, але не зробив цього. В звязку з чим, у відповідача-1 виникла прострочена заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Таким чином судом встановлено, що у відносинах які виникли між сторонами, мало місце прострочення кредитора. Відповідач-1 продовжував погашати заборгованість за кредитним договором та своєчасно вносити грошові кошти. Згідно квитанції № 214867 від 26.05.2014 року позивачем оплачений черговий платіж відповідно до графіку погашення кредиту у розмірі 10\~763,41 грн. (а.с. 73). Платіж за червень 2014 року не був своєчасно сплачений, оскільки 13.06.2014 року у банку була відізвана ліцензія, введена процедура ліквідації, а на рахунки банку неможливо було перерахувати кошти. Про зміну реквізитів рахунків позивач повідомив відповідача-1 лише 01.07.2014 року, згідно листа № 1049/1400 від 01.07.2014 року (а.с. 64). Відповідач-1 неодноразово звертався до позивача з вимогами щодо перерахування коштів з її рахунку, та вимогою повідомити реквізити нових рахунків, з метою недопущення несвоєчасного виконання зобовязань за кредитним договором, що підтверджується копіями заяв, які містяться в матеріалах справи (а.с. 63, 66). Згідно квитанції № 171293 від 25.07.2014 року з позивач сплатив черговий платіж за два місяці, за червень та липень 2014 року у розмірі 24\~687,24 грн. (а.с. 73). Згідно квитанції від 26.08.2014 року позивач сплатив черговий платіж за серпень 2014 року у розмірі 10\~781,63 грн. (а.с. 74). Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач-2 вживала всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 09.04.2015 року заборгованість відповідача-1 за основною сумою кредиту перед банком становить 21\~106,50 грн. (а.с. 4-8). Враховуючи, що грошові кошти у розмірі 2\~999,85 грн., які повинні були буті перераховані банком в рахунок погашення заборгованості за кредитом договором ще у квітні 2014 року в порядку виконання платіжного доручення № 5 від 25.04.2014 року, або в порядку договірного списання, заборгованість позивача за основною сумою кредиту становить 18\~106,65 грн. (21\~106,50 грн. 2 999,85 грн. = 18\~106,65 грн.). Саме у такому розмірі позов частково визнається відповідачем-1, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки спір між сторонами відсутній. З огляду на наведене, сума заборгованості за основною сумою кредиту підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 2\~307,05 грн. суд зазначає наступне. За умовами кредитного договору за користування кредитом встановлюється плата у розмірі 17,5 % річних (п. 1.3 договору). Відповідач-1 не заперечував проти стягнення з нього процентів за останні два місяці користування кредитом, а сам за вересень 2014 року у розмірі 313,71 грн. та за жовтень 2014 року у розмірі 142,82 грн. згідно графіку повернення кредитних коштів (а.с. 12). Враховуючи, що зазначені суми процентів включені до загальної суми заборгованості за кредитом, яка визнається відповачем-1, суд не вбачає підстав для подвійної відповідальності та повторного стягнення цих сум. Крім того, судом встановлено, що відповідач-1 кожного місяця сплачував черговий платіж за кредитним договром, який включає в себе також і проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. З огляду на той факт, що мало місце прострочення кредитора, в звязку з чим у боржника не приймалося виконання зобовязання, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом у розмірі 2\~307,05 грн. задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення пені суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Сторони узгодили, відповідно до п. 4.1 кредитного договору що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Згідно розрахунку наданого позивачем вбачається, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту становить 3\~776,88 грн., а пеня за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом становить 281,24 грн., а всього разом 4\~058,12 грн. Відповідач-1 позовні вимоги в цій частині не визнає у повному обсязі. За приписами ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт того, що зобовязання було порушено з вини відповідача-1. Натомість у матеріалах справи наявні докази, які доказують, що відповідач-1 вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували факт невиконання зобовязання з вини відповідача-1, а тому суд приходить до висновку, що правових підстав для стягнення з відповідачів пені не має, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню солідарно грошові кошти у розмірі 18\~106,65 грн. - прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів. Відповідно до\~ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача на користь держави повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 533, 543, 546, 549, 554, 610, 612, 613, 614, 615, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та

Outcome: partial