Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

У червні 2019 року позивач в особі представника звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» про скасування безпідставно нарахованої заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач відповідного до договору купівлі-продажу є власником квартири [ADDRESS] . 11.08.2010 між сторонами по справі було укладено договір № М1/К8-9 про користування об`єктами спільної власності. За цим договором йому у користування були передані об`єкти (майно) спільної власності, а саме: приміщення техповерху 2 поверху в осях 2-4, Ж-И, 2-3, Д-ж, 5-7/8, Ж-И, Ж-И, 6-7/8, Д-Ж площею 96,2 кв.м. З початку листопада 2013 одним із співвласників позивачу була здійснена перешкода доступу до даного приміщення шляхом встановлення додаткових дверей та закриття доступу до технічного приміщення. З цього часу, як зазначає позивач, фактичне користування спільним майном позивачем припинилось, оскільки жодної реакції відповідача щодо надання безперешкодного доступу до приміщення, яке знаходилось у користуванні позивача йому надано не було. Оскільки позивач не користується приміщеннями, за які нараховується заборгованість з листопада 2013 та фактично навіть не проживає на території України більше 5 років, вважає, що дана заборгованість нараховується відповідачем безпідставно і підлягає скасуванню. Враховуючи викладене, позивач просить визнати його заборгованість перед відповідачем в розмірі 153920,00 грн безпідставною та такою, яка підлягає скасуванню; зобов`язати відповідача списати з рахунку позивача заборгованість в розмірі 153920,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу та судовий збір. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.09.2019 відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що основним предметом даного позову є не стягнення заборгованості, а факт користування приміщенням. Ті акти, на які посилається відповідач складені без присутності позивача. Запрошення на складення акту не були надіслані позивачу. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Представники відповідача зазначили, що факт користування не підлягає доказуванню, оскільки він доведений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва в аналогічній справі. Жодних скарг, що не має доступу в приміщення до відповідача не надходило. Крім того, позивач ухилявся від укладення акту про повернення приміщення. Просили в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.12.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 6-3751. 17.05.2010 позивач звернувся до відповідача із заявою про виділення йому в користування для особистих потреб приміщення, яке знаходиться на технічному поверсі, в осях 2-4, Ж-И, 2-3, Д-Ж, 5-7/8, Ж-И, 6-7/8, Ж-Ж будинку [ADDRESS] . 11.08.2010 між [PERSON] та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Антоновича, 122» був укладений Договір М1/К 8-9 про користування об`єктами (майном) спільної власності, яким позивач отримав у користування приміщення, на строк - протягом всього терміну володіння ним квартирою в будинку на [ADDRESS] і використання ним цієї квартири для особистого проживання позивача і/або членів його сім`ї. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2018 позов ОСББ «Антоновича, 122» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ОСББ «Антоновича, 122» заборгованість по сплаті внесків за користування майнот спільної власності за період з серпня 2014 по серпень 2017 включно в сумі 8850,40 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ОСББ «Антоновича, 122» про визнання недійсним договору користування приміщення технічного поверху - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь ОСББ «Антоновича, 122» витрати по сплаті судового збору в сумі 704,00 грн, а в стягненні на правову допомогу відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2018 в частині вирішення первісного позову скасовано і ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСББ «Антоновича, 122» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором користування майном. Мотивувальну частину рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2018 змінено в частині правових підстав відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] . Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт користування позивачем приміщенням встановлений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2018 та постановою Київського апеляційного суду від 06.12.2018. Таким чином, факт користування позивачем приміщенням не підлягає доказуванню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неодноразово звертався до позивача та його представників, з листами про звільнення приміщення від речей позивача і повернення приміщення у власність відповідача. Зазначене підтверджується листами від 16.11.2016 вих.№ 88/16, від 16.01.2017, від 01.07.2017 вих. № 60/17, від 14.08.2018 вих. № 66/18, від 05.01.2019 вих. № 004/19. Крім того, неповернення позивачем приміщення відповідачу також підтверджується Актами обстеження стану техповерху в осях Д-И, 2-7 на 2-му поверсі жилого будинку з вбудовано-прибудованими нежилими приміщеннями, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 25.05.2018, 31.08.2018. Комісією у складі представників ОСББ «Антоновича, 122» та ТОВ «МЖК Оболонь-Комфорт», складено Акт № 2 обстеження стану техповерху в осях Д-И, 2-7 на 2-му поверсі жилого будинку з вбудовано-прибудованими нежилими приміщеннями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджує факт того, що позивач звільнив приміщення тільки у березні 2019. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоповерхового будинку» визначено, що вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. До виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься, зокрема, питання про використання спільного майна, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішенням загальних зборів ОСББ від 28.06.2018 (п. 8) визначено: індивідуальне користування співвласниками чи сторонніми особами об`єктами (майном) спільної власності без укладення договору або після припинення дії договору є самозахопленням об`єктів (майна) спільної власності. Факт незаконного індивідуального користування об`єктами (майном) спільної власності фіксується атом, складеним за участю членів правління і/або членів ревізійної комісії. За незаконне індивідуальне користування об`єктами (майном) спільної власності співвласнику (сторонній особі) нараховується щомісячний внесок за користування всією площею зайнятого об`єкта (майна) спільної власності в розрахунку 200 грн/кв.м. Внесок нараховується протягом всього часу незаконного користування об`єктами (майна) спільної власності або укладення договору про користування об`єктами (майном) спільної власності. Факт звільнення об`єктів (майна) спільної власності від незаконного індивідуального користування фіксується актом, складеним за участю членів правління і/або членів ревізійної комісії. За таких обставин, відповідач на виконання рішення загальних зборів ОСББ «Антоновича, 122» від 28.06.2018, здійснив нарахування внесків за користування позивачем приміщення без укладення договору, з розрахунку 200,00 грн за 1 кв.м. Як вбачається з матеріалів справи, нарахування позивачу внеску у вказаному розмірі розпочато з 01.09.2018, на підставі Акту від 31.08.2018. Нарахування позивачу внеску у розмірі 200,00 грн за 1 кв.м. припинено з 01.03.2019 у зв`язку із звільненням позивачем приміщення, що зафіксовано в Акті № 2 від 01.03.2019. Таким чином, строк користування позивачем приміщення без належної правової підстави, складає 6 календарних місяців. Розмір нарахованих внесків, протягом вказаного періоду, складає 96,2 кв.м. х 200,00 грн х 6 календарних місяців = 115440,00 грн. Разом з цим, абз. 2 п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» (затверджене Наказом Міністерства фінансів України № 237 від 08.10.1999) визначено: поточна дебіторська заборгованість, щодо якої створення резерву сумнівних боргів не передбачено, у разі визнання її безнадійною списується з балансу з відображенням у складі інших операційних витрат. Пунктом 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість» визначено, що поточна дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка виникає в ході нормального операційного циклу або буде погашена протягом дванадцяти місяців з дати балансу. Безнадійна дебіторська заборгованість - поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності. Враховуючи викладене, списаною може бути тільки та заборгованість, яка є безнадійною. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Роз`ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про «Аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків» від 01.09.2011, висновком медичних органів, як підставою для відшкодування моральної шкоди, може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано жодних підтверджуючих документів (висновків експертів, медичних довідок) та обґрунтування нанесеної моральної шкоди. Діями або бездіяльністю відповідача не порушено жодних прав позивача та не спричинено невимовних душевних страждань. Враховуючи те, що судом не встановлено наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, суд вважає, що позовні вимоги по відшкодуванню моральної шкоди є безпідставними. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд дослідивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо всі обставини справи та надані в їх обґрунтування докази,

Outcome: dismissed