Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

У січні 2021 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив вимоги на предмет стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості станом на 14 грудня 2020 року на суму 10259,30 грн., з яких 7983,50 заборгованість за основним боргом, в тому числі за простроченим, 2275,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками. АТ КБ «ПриватБанк», будучи правонаступником публічного акціонерного товариства, в обґрунтування підстав позову посилається на укладення договору банківських послуг шляхом підписання 13 січня 2016 року анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, якою вона виявила бажання відкрити кредитний рахунок з встановленим кредитним лімітом, на підставі чого їй 13 січня 2016 року була видана платіжна картка № [NUMBER] з встановленим кредитним лімітом під проценти за користування на строк дії емітованої позивачем картки, чим відповідач скористалася для розрахунків у побуті, але з поверненням кредиту і сплатою процентів прострочила, на позасудові вимоги про погашення заборгованості не реагує. Наведені у позовній заяві доводи і міркування про забезпечений неустойками і наданий під проценти кредит позивач аргументував змістом договору, зафіксованим у кількох письмових та електронних документах, відповідно до п.п.1.1.1.63, 1.1.3.2.4, 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 2.1.1.12.3 Умов та Правил надання банківських послуг, за якими клієнт надає банку право змінювати у будь-який момент кредитний ліміт у бік зменшення чи збільшення, тим самим безумовно погоджуючись в момент укладання договору на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого за рішенням банку. Відповідач свій відзив не подала, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляла. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 17 лютого 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з відмовою у позові, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Предметом позову у даній справі є стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 10259,30 грн., з яких 7983,50 заборгованість за основним боргом, в тому числі за простроченим, 2275,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Згідно доводів позовної заяви 13 січня 2016 року між банком та [PERSON] , відповідачем у справі, укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит без визначеного розміру у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору позивачем надано анкету-заяву від 13 січня 2016 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.21), яка хоч і містить підпис від імені [PERSON] , проте не містить інформації про виявлене бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту картку, не містить даних, якою саме послугою мав намір скористатись позичальник, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, не зазначено індивідуального номеру картки та відкритого за цією заявою банківського рахунку, строку дії та який кредитний ліміт їй було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), як це передбачено нормами ст. ст. 207, 1055 ЦК України, при цьому, наданий Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» до заяви-анкети у паперовій формі інформація щодо типу кредитного продукту та основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача, який не підписаний [PERSON] , не містить чіткого визначення типу кредитного продукту, який остання отримала з певними умовами його отримання та користування, а містить лише варіанти можливих послуг різноманітних видів кредитних продуктів, як то картка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» та «Універсальна ГОЛД» з різними умовами, які пропонуються банком взагалі(а.с.21,22). Також банком наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який не підписано позичальником (а.с.24-126). Крім того, посилаючись в позовній заяві на Тарифи банку та інформацію про кредитні продукти у вигляді карток «Універсальна» та Універсальна ГОЛД», як документи, що регулюють тарифи обслуговування різних видів кредитів та кредитних карт, позивач до позовної заяви не обґрунтував якими саме пунктами цих Тарифів визначені тарифи для того типу картки, яку виявила бажання оформити відповідач згідно заяви, з огляду на те, що в заяві взагалі не визначено жодного типу картки, який бажає отримати відповідач та на яких умовах. Кожен вид кредитної картки «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД» передбачає пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів. При цьому, довідка про видачу кредитних карток на ім`я [PERSON] містить декілька номерів карток, як то № [NUMBER] з датою відкриття 13 січня 2016 року, № [NUMBER] з датою видачі 30 березня 2017 року, № [NUMBER] з датою видачі 13 червня 2017 року(а.с.20). Додана довідка про зміну умов кредитування на а.с. 19 міститься відомості про старт карткового рахунку 13 січня 2016 року за номером карти № [NUMBER] зі встановленим кредитом в розмірі 0,00 грн. та не містить ні підпису позичальника, ні інших істотних умов укладеного кредитного договору, а також не містить достатніх даних, які б давали підстави вважати поза розумним сумнівом, що саме ця довідка стосується зміни умов кредитування за договором, оформленим анкетою-заявою від 13 січня 2016 року, з урахуванням тієї обставини, що ця заява не містить ні індивідуального номеру отриманої картки, ні номеру банківського рахунку, відкритого за карткою, ні розміру стартового кредитного ліміту, який нібито видавався відповідачеві у січні 2016 року. Натомість, у відповідності до довідки про рух коштів на а.с.144-147, відповідачеві при підписанні Анкети-заяви 13 січня 2016 року за номером карти № [NUMBER] кредитний ліміт не встановлювався, як і не встановлювався він 23 червня 2016 року в розмірі 6000 грн., 17 липня 2017 року у розмірі 8000 грн., 18 жовтня 2017 року у розмірі 10000 грн., що узгоджується з інформацією у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] (а.с.19), а лише 06 березня 2018 року на картку № [NUMBER] , яка не відповідає даті підписання 13 січня 2016 року Анкети-заяви [PERSON] , позивачем збільшено кредитний ліміт до 14000 грн. без його першочергового встановлення саме 13 січня 2016 року, як і не збільшувався кредитний ліміт до 17000 грн. 05 вересня 2019 року, що суперечить інформації у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У ході судового розгляду встановлено, що надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.21), окрім підпису від імені [PERSON] , не містить даних якою кредитною послугою мала намір скористатись позичальник, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, процентну ставку, а також, який саме вид платіжної картки банком фактично було видано відповідачу відповідно до її заяви від 13 січня 2016 року, її номеру, строку дії, а кредитний ліміт станом на день підписання анкети-заяви від 13 січня 2016 року взагалі встановлено не було; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не підписано позичальником, як і не підписана довідка про зміну умов кредитування на а.с.19. Умови та Правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача та не мають дати їх складання позивачем, у судовій практиці застосування ст. 207 ЦК України за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки такий документ не може без сумнівів підтверджувати, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету. За офіційним тлумаченням частини четвертої статті 42 Конституції України в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин і свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, з огляду на що споживач послуг банку приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений, а банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Відповідно, суд відкидає аргументи позивача про застереження у заяві-анкеті перед місцем її підписання відповідачем, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між сторонами договір банківських послуг, внаслідок їх явної неприйнятності з огляду на усталену судову практику застосування ст. ст. 207, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними третього липня 2019 року у постанові № 14-131цс19, про неприпустимість покладання на слабшу сторону - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. За відсутності в заяві-анкеті домовленості сторін про сплату комісій, пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту надані позивачем банком витяги з тарифів і умов, які не містять підпису відповідача, в судовій практиці застосування ст. ст. 633, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду у зазначеній постанові № 14-131цс19 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не можуть підтверджувати вказаних обставин. Враховуючи поділ умов договору щодо процентів та неустойки відповідно до ст. 628 ЦК України на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі), у з`ясованих судом обставинах відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання, а також ціну договору в формі сплати комісій та в тому розмірі процентів, яких по суду відшукує позивач саме у цій справі. Так, номер банківського рахунку у підписаній від імені [PERSON] в заяві-анкеті позивачем зазначений не був, а до позовної заяви додано виписки про рух коштів на клієнтському рахунку про зарахування позивачем коштів на різні кредитні картки на виконання ч. 2 ст. 1068 ЦК України на користь відповідача, що аж ніяк не відповідає даті підписання Анкети-заяви та без визначення первісного встановленого кредитного ліміту, як про це зазначає позивач у позовній заяві, внаслідок чого у суду відсутні достатні достовірні фактичні дані передачі коштів кредитного ліміту саме 13 січня 2016 року, у власність відповідача на умовах кредитного договору від 13 січня 2016 року згідно з ст. 1054 ЦК України, як при підписанні анкети-заяви, так і в момент видачі платіжної карти № [NUMBER] у січні 2016 році, відповідно до наданої довідки про надання кредитних карток на ім`я [PERSON] (а.с.20). Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, матеріали справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання [PERSON] за кредитним договором від 13 січня 2016 року кредитних коштів в обумовленому кредитним договором розмірі, оскільки договором такий розмір не узгоджувався, картка № [NUMBER] видана 13 січня 2016 року встановленого кредитного ліміту не містила, а з доданої незавіреної належним чином роздруківки руху коштів по картці на ім`я [PERSON] видно, що 13 січня 2016 року відповідач взагалі ніяких коштів не отримувала, збільшення кредитного ліміту без його першочергового встановлення на іншу картку № [NUMBER] датовано 06 березня 2018 року, що не відповідає даті підписання анкети-заяви 13 січня 2016 року. При цьому, належить відзначити, що за даними розрахунку заборгованості (а.с.12-18) також від дати 13 січня 2016 року від нульової суми кредиту з встановленням процентної ставки 3,60% на місяць операцій по видачі готівки не проводилось, а лише 01 червня 2017 року зазначено про поточний кредит у розмірі 3017 грн., що суперечить даним, зазначеним у виписці про рух коштів та що не може свідчити про отримання кредиту [PERSON] 13 січня 2016 року у будь-якому розмірі, а іншого отримання відповідачем кредитних коштів судом не встановлено, тому суд критично оцінює такий розрахунок та виписку про рух кошті до цього розрахунку. Також належить відзначити, що оскільки Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписувались, то не є складовою кредитного договору, у зв`язку з чим доводи позивача про визначення позивачем на підставі п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 вказаних Умов та Правил будь-якого розміру кредитного ліміту, його збільшення/зменшення на власний розсуд без погодження таких умов у вказаній вище Анкеті-заяві суд до уваги не приймає. Відповідно, з письмових доказів, наданих стороною позивача, неможливо встановити чітку дату надання позивачем відповідачеві кредиту, розмір кредитного ліміту дійсно визначеного на картку першочергово, оскільки саме про отримання карткового кредиту заявляє позивач у позовній заяві, а тому неможливо визначити розмір заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту. Такі висновки судом зроблені відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України з урахуванням правових позицій, висловлених Верховним Судом у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19, постановах Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 203/4297/18, 09 січня 2020 року у справі № 204/6608/18, а також у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року №703/3063/18. Судові витрати з урахуванням п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed