Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про припинення права власності на частку у майні, що належить на праві спільної часткової власності, посилаючись на те, що 05 жовтня 1997 року померла [PERSON], мати [PERSON] та [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на 389/2000 часток квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги є [PERSON] та [PERSON] Г.Б. Шкляр Г.Б. Одержав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на 389/4000 часток квартири [ADDRESS]. 07 березня 2006 року [PERSON] помер. Спадкоємицею першої черги стала його рідна донька - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1167/4000 часток квартири [ADDRESS], з яких 389/2000 часток належали йому на підставі свідоцтва про право власності № 11-6848 від 15.01.1996 року видане УЖКГ, а на 389/4000 часток згідно свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] 24 липня 2009 року Приморський районний суд м. Одеси, своїм рішенням визнав за позивачкою право власності на 1167/4000 часток квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON], за відповідачкою право власності на 389/4000 часток квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Спадкова квартира є комунальною, тому іншими співвласниками квартири є треті особи по справі. Оскільки, відповідачці належить незначна частка у майні, спільне володіння, користування майном є неможливе, тому позивач просить суд, припинити право власності на частку майна відповідача, що знаходиться в спільній частковій власності. Автоматизованим розподілом судових справ, головуючим суддею по даній цивільній справі визначено суддю Приморського районного суду м. Одеси Погрібного С.О. Ухвалою суду від 01.07.2013 року провадження по справі було відкрито. Заочним рішенням суду від 08.10 2013 року позов - задоволено. 11.02.2014 року було винесено додаткове рішення по справі. Ухвалою суду від 31.05.2016 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2013 року, а також додаткове рішення суду від 11 лютого 2014 року було скасовано й призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 05.12.2017 року, зазначена цивільна справа була прийнята до провадження судді Бойчука А.Ю, відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05 грудня 2017 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності з повним підтриманням позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та дату засідання повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на частку в майні, що належить на праві спільної часткової власності не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 05 жовтня 1997 року померла [PERSON] - мати [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 389/2000 часток квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом стали [PERSON] та [PERSON] [PERSON] одержав в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на 389/4000 часток квартири [ADDRESS]. 07 березня 2006 року [PERSON] помер. Спадкоємицею першої черги за законом стала його рідна дочка - позивач, [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1167/4000 часток квартири [ADDRESS], з яких 389/2000 часток належали йому на підставі свідоцтва про право власності №11-6848 від 15.01.1996 року, виданого УЖКГ, а на 389/4000 часток - згідно свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 липня 2009 року визнано за позивачем право власності на 1167/4000 часток квартири [ADDRESS] - в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 07.03.2006 року, за відповідачем визнано право власності на 389/4000 часток квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 05.10.1997 року. Квартира [ADDRESS] є квартирою спільного заселення, тобто комунальною. Іншими власниками зазначеної комунальної квартири є [PERSON] - відповідно 261/1000 частини; [PERSON] - 350/4000 частин; [PERSON] - 350/4000 частин; [PERSON] - 350/4000 частин; [PERSON] -350/4000 частин. На підставі ухвали суду від 25.07.2013 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Відповідно до висновку експертизи № 4353 від 15.08.2013 року, виконаної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, виходячи з об'ємно-планувального рішення, заданого проектом досліджуваної частини квартири [ADDRESS], з якої необхідно виділити в натурі 389/4000 (ізольовану) частину майна, яке належить на праві спільної часткової власності [PERSON], в склад якої міг би увійти необхідний склад приміщень (жилих та підсобних) із забезпеченням самостійного входу (виходу) із пропонованої до виділення частини квартири, із забезпеченням технічних та протипожежних норм, норм з реконструкції та капітального ремонту житлових будинків, без завдання шкоди господарському призначенню будинку, є технічно неможливим. Визначаючи розмір належної до сплати суми компенсації, судом взято до уваги висновок судової експертизи № 4353 від 15.08.2013 року, виконаної Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, відповідно до якого ринкова вартість 389/4000 часток квартири [ADDRESS] складає еквівалент 10 675,0 доларів США, тобто 85 325,0 гривень. Відповідно до квитанції № ПН980705 від 07.10.2013 року, позивачем було перераховано ГУ ДКСУ в Одеській області суму у розмірі 82 325 гривень у якості оплати відповідачу вартості її частки спірного майна. Відповідачем до суду було надано рецензію від 26.05.2017 року №05-26/1, виконану рецензентом провідним експертом-оцінювачем [PERSON] на представлений позивачем експертний висновок №4353 від 15.08.2013 року, де було вказано, що висновок не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів по оцінці майна та має суттєві недоліки, які впливають на достовірність оцінки, але може використовуватись після виправлення недоліків. Зокрема, до недоліків було віднесено: помилку у метражі, яка відповідає частці, яка оцінюється, недостатній опис обєктів співставлення (відсутні опис, фото аналогів, обяв про їх продаж тощо) та інше. Відповідно до п.2 ч.1 постанови КМУ від 21 серпня 2014 р. № 358 «Деякі питання реалізації положень Податкового кодексу України щодо оцінки майна», інформація із звіту про оцінку майна, звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок (далі - звіт про оцінку), що складений для цілей оподаткування, вноситься до єдиної бази даних звітів про оцінку з метою реєстрації такого звіту і є додатком до звіту про оцінку. Зазначена інформація складається і вноситься до єдиної бази даних звітів про оцінку через авторизовані електронні майданчики відповідно до порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, що затверджується Фондом державного майна. Строк дії звіту про оцінку, що не може перевищувати шести місяців з дати оцінки, зазначається в такому звіті. Звіт про оцінку є дійсним за умови включення інформації з нього до єдиної бази даних звітів про оцінку Судом взято до уваги, що експертний висновок від 15.08.2013 року було проведено 5 років назад, на сьогоднішній день є неактуальним, а тому його неможливо вважати належним доказом по справі за спливом часу. Інших доказів позивачем надано суду не було. 30 жовтня 2018 року, відповідачем було надано до суду висновок від 26.10.2018 року про незалежну оцінку вартості 389/4000 частки спірної квартири, де її вартість складає 489 101,00 гривень. Зазначена вартість частки майна є актуальною на даний час розгляду справи судом та винесення рішення суду. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 356\~ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частинами 1, 2, 4 ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). При вирішенні спору суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до ч. 1-3 ст.\~358\~ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст.\~346\~ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено та згідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст.\~365\~ЦК України обумовлений порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України у справі № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст.\~365\~ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У справі № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Згідно з ч.2 ст. 183 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку в праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ч. 2 ст.\~365\~ЦК України встановлений обов'язок попереднього внесення співвласниками-позивачами вартості частки на депозитний рахунок суду. Незважаючи на те, що цивільне законодавство не уточнює, коли саме має бути внесена грошова сума, проте в будь-якому випадку це має відбутися до прийняття рішення судом. Разом з тим, на час ухвалення даного судового рішення [PERSON] не сплачено повної вартості частки майна відповідача. Таким чином, відповідно до вимог ст. 364, 365 ЦК України, неможливо припинити право на частку у спільній частковій власності без внесення грошових коштів на рахунок суду, без згоди співвласника на отримання грошової компенсації та без інших обов'язкових умов, передбачених ч. 1 ст. 365 ЦК України. На підставі зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed