Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами у 2006 році було укладено кредитний договір. Банк свої зобов»язання щодо видачі грошових коштів виконав, та надав позичальнику кошти в розмірі 3894,80 грн, в свою чергу відповідач умови договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у останньої перед банком станом на 24.01.2017 утворилася заборгованість в розмірі 83409,79 грн, яку і просить стягнути банк на свою користь. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.06.2017 в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з апеляційною скаргою та просить скасувати рішення місцевого суду від 01.06.2017, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити про стягнення відсотків та неустойки в межах строку позовної давності. В обґрунтування наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції заявник посилається, що судом неповно з»ясовані обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. За доводами скарги отримані відповідачем кредитні кошти банку не повернуті, укладений між сторонами договір від 14.04.2006 не є розірваним чи припиненим. Відповідачем не доведено, та судом не встановлено припинення зобов»язань між сторонами, а тому правовідносини сторін є дійсними. Застосування судом строку позовної давності є неправильним, оскільки сплата відсотків за Договором позичальником повинна здійснюватися щомісячно, позовна давність за вимогами пов»язаними зі стягненням заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. Вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. По справі встановлено, що згідно Заяви Позичальника № DNH4KP32160005 14.04.2006 [PERSON] отримала в ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», строковий кредит у сумі 3894,80 грн строком на 24 місяців, відсотковою ставкою 2,09% в місяць. У вказаній Заяві, яка підписана сторонами зазначено, що [PERSON] ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Остання виразила свою згоду, що ця Заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам Тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір (а.с. 5). Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 24.01.2017 у відповідача перед банком утворилась заборгованість в сумі 83409,79 грн, яка складається з: 2715,90 грн заборгованість за кредитом; 20656,33 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 55589,47 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 штраф (фіксована частина); 3948,09 грн штраф (процентна складова) (а.с. 4). Відповідно до п. 2.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), банк зобов»язується надати Позичальнику Кредит шляхом перерахування на рахунок торгівельно-сервісному підприємству. Строк, термін повернення, розмір Кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період уплати платежів визначені в Заяві Позичальника (далі-Заява), підписанням якої Клієнт та Банк укладають Кредитно-заставний договір. Розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам. Кредит надається в обмін на зобов»язання Позичальника по поверненню Кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені у Заяві строки. Відповідно до п. 3.2.9. вказаних вище Умов, Позичальник зобов»язується повністю повернути Кредит до дати, зазначеної в Заяві. При непогашенні Кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі Кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п. 4.2. цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Пунктом 5 Умов передбачена відповідальність сторін, де зазначено, що при порушенні Позичальником будь-якого із зобов»язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов»язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. При порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов»язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості. Нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов»язань, передбачений п.п. 5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов»язання повинне бути виконане Позичальником. Терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Як вбачається з матеріалів справи, сторони відповідно до укладеного договору встановили, що Позичальник зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені Умовами надання споживчого кредиту. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, на чому наполягав відповідач, з врахуванням часу сплати останнього платежу, а саме січень 2007 року, врахувавши, що з позовом банк звернувся 10.05.2017. З таким висновком районного суду апеляційний суд погоджується частково виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За статтею 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16. Отже, суд першої інстанції, не врахував вищевикладені висновки Верховного Суду України, про те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), зокрема, що у кредитора за договором залишається право вимоги до боржника, а боржник не звільняється від обовязку розрахуватися з кредитором, відповідне право вимоги залишається навіть після спливу строку договору, а тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову. Позивач звернувся до суду з позовом 29.04.2017 року, що підтверджується даними реєстру № 8850304. Згідно розрахунку наданого банком в суді апеляційної інстанції, підтверджена заборгованість за договором № DNH4KP32160005 від 14.04.2006 за період з 14.04.2006 по 24.01.017, проте задоволенню підлягають вимоги за період з 29.04.2014 по 24.01.2017 заборгованості за відсотками 5712,23, та пені за період з 30.04.2016 по 24.01.2017 в сумі 8898,85 грн. Наданий розрахунок відповідає п. 4.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, відповідно до якого за користування Кредитом у період з дати укладення даного договору до дати погашення Кредиту Позичальник щомісяця в Період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному у Тарифах та Заяві. Посилання представника відповідача, щодо звернення банку до суду з аналогічним позовом, про що свідчить ухвала про відкриття провадження по справі відповідно до ухвали від 14.04.2014 та ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова, якою позов ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, залишено без розгляду, що є підставою для застосування строків позовної давності, як і доводи, що строк дії договору визначено до 14.04.2008, не приймаються судом до уваги, оскільки належними і допустимими доказами не підтверджено виконання зобов»язання належним чином. За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про часткове задоволення позову, а саме про стягнення 5712,23 грн відсотків та 8898,85 грн пені станом на 24.01.2017, в межах строку позовної давності, таким чином не підлягає задоволенню решта позовних вимог, і з врахуванням, що апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, відповідно до принципу диспозитивності. Враховуючи що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, на виконання вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у відшкодування судового збору пропорційно задоволених вимог за розгляд справи в суді першої інстанції слід стягнути 272,00 грн, та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 299,2 грн.

Outcome: partial