Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У травні 2016 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідачів про визначення порядку користування земельною ділянкою. У серпні 2016 року позивачка уточнила свої позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог у первісному та уточненому позові позивачка посилається на те, що їй належить на праві власності 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Інша частина домоволодіння належить відповідачам. У їх спільному користуванні знаходиться земельна ділянка площею 996 кв. м. У добровільному порядку вони не можуть визначити порядок користування земельною ділянкою. Просила визначити порядок користування земельною ділянкою домоволодіння за адресою: [ADDRESS], виділити їй у користування одноосібно земельну ділянку у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] згідно запропонованого плану S8 та стягнути з відповідачів судовий збір. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги та просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання з'явилася, позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що позивачкою не наведено доказів, що спірна земельна ділянка у встановленому законом порядку, надавалася будь кому з попередніх власників будинку. Визначена позивачкою площа земельної ділянки не підтверджена належними доказами. Конфігурація та площа земельної ділянки органом місцевого самоврядування не визначалася. Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Так у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння від 01.08.2005 року (а. с. 7) належить на праві власності 16/100 частин домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується Витягом Державного реєстру правочинів (а. с. 8) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 9). [PERSON] належить на праві власності 7/40 частин домоволодіння [ADDRESS], про що зазначено у поясненнях представника [PERSON] Дані щодо наявності права власності інших відповідачів на частину домоволодіння [ADDRESS] позивачкою суду не надані. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Домоволодіння [ADDRESS] не розділено в натурі між співвласниками. Згідно договору дарування частини домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці площею 996 кв. м. Згідно даних останнього технічного паспорту на домоволодіння станом на 2005 рік (а. с. 10) площа земельної ділянки складає 1000 кв. м. та у зазначеному домоволодінні здійснені самовільні побудови: веранда літ. а-1, частина веранди а1-1, та самовільний захват земельної ділянки площею 4 кв. м. Відповідно до ч. 2 ст. 377 ЦК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Позивачкою не надані докази надання будь-якій особі земельної ділянки площею 996 кв. м. по [ADDRESS] у користування. Позивачка не надала суду доказів про відведення земельної ділянки первісному власнику, або іншим власниками, домоволодіння по [ADDRESS] у встановленому законом порядку. Відповідно до п. п. 21, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на які розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку у спільній власності на землю або на жилий будинок, і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги є передчасними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати несе позивачка.

Outcome: dismissed