Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] на предмет захисту своїх прав як власника 2/3 часток квартири [ADDRESS] загальною площею 11,8 кв.м., оскільки успадкована відповідачем [PERSON] як дружиною померлого 21 липня 2014 року брата позивача [PERSON] 1/3 частка вказаної квартири є незначною та володіння і користування однокімнатною квартирою як неподільною річчю буде порушувати права власника більшої частки 2/3, проте відповідач дії з оформлення права власності не здійснює, тому позивач просила суд встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, яка складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] після її чоловіка [PERSON] та належності їй даної частки; припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] шляхом сплати [PERSON] компенсації вартості 1/3 частки в сумі 30810,00 грн. за рахунок коштів, перерахованих на депозитний рахунок суду; визнати право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири №26 по вул. Ленінградській, 29 у м. Дніпропетровську загальною площею 11,8 кв.м., житловою 8,8 кв.м. Представник позивача в судовому засіданні остаточні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позову з наведених у позовній заяві підстав, зазначивши, що 30810,00 грн. покладені позивачем на депозит суду 13 січня 2017 року, а також клопотала про покладення судових витрат на рахунок позивача. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов визнали, не заперечуючи проти покладення судових витрат на рахунок позивача. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського МНО [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, представника не направила та клопотала про розгляд справи у її відсутності, на підставі чого у відповідності до ч.3 ст. 36 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] доводиться рідною сестрою [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON], [PERSON], свідоцтвом про зміну імені [PERSON] з «Авгопуло» на «Архипову» (а.с.7, 35, 42). За даними свідоцтва про шлюб, виданого Самарським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ 16 травня 2008 року [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] з 16 травня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.45). 21 липня 2014 року [PERSON] помер, про що 24 липня 2014 року Самарським відділом ДРАЦС РС Дніпропетровського МУЮ вчинено актовий запис №672 та видано свідоцтво (а.с.36). На випадок своєї смерті [PERSON] розпорядження не робив, заповіту не залишив, що встановлено за даними спадкової справи, наявної в матеріалах справи в копії (а.с. 33-61). На день відкриття спадщини, тобто на 21 липня 2014 року, [PERSON] належали на праві власності: 1/3 частина домоволодіння №105 по вул. Сержанта Литвищенка у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 травня 2006 року після [PERSON] (а.с.53, 53), 1/9 частка домоволодіння №105, квартира №1 по вул. Сержанта Литвищенка у м. Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 травня 2006 року після [PERSON] (а.с.54,55), 1/3 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 жовтня 1996 року після [PERSON] (а.с.11). З заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО [PERSON] у строк, визначений ст. 1270 ЦК України та в порядку, передбаченому ст.ст .1268, 1269 ЦК України звернулися сторони у справі: позивач [PERSON] 20 грудня 2014 року, відповідач [PERSON] 13 січня 2015 року (а.с.33, 41). ЦК України у статті 1258 встановлює правило почергового одержання спадкоємцями за законом права на спадкування. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу, тобто при зміні черговості одержання права на спадкування. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України зобовязує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, відповідач в порушення вимог ст. 1297 ЦК України свідоцтва про право на спадщину за законом після [PERSON] на 1/3 частки квартири [ADDRESS] (колишня назва вул. Ленінградська) у м. Дніпрі не отримала, а позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом постановою від 05 грудня 015 року у зв?язку з наявністю спадкоємця першої черги (а.с.60). Відповідно до ч. ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). Таким чином, в порядку ч.5 ст. 1268, ст. 316, ст. 328 ЦК України відповідач набула права як спадкоємець за законом на 1/3 частку квартири №26 по вул. [PERSON][PERSON], 29 у м. Дніпрі. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов?язує, проте як встановлено судом визнано сторонами, що відповідач свою частку нерухомого майна не утримує, будь-яких витрат не несе, а тягар утримання всієї квартири в цілому несе виключно позивач. Одночасно, судом встановлено, що позивачу належить на праві власності решта 2/3 частки квартири [ADDRESS]: 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 лютого 2015 року після [PERSON] (а.с.8) та 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 жовтня 1996 року після [PERSON] (а.с.11). За таких обставин, встановлення юридичного факту прийняття спадщини у вигляді 1/3 частка квартири №26 по вул. [PERSON] [PERSON], 29 у м. Дніпрі має значення для захисту, виникнення, майнових прав позивача. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, з огляду на положення ч.256 ЦПК України, ст. 1297 ЦК України, а також ч.5 ст. 1268, ст. 316, ст. 328 ЦК України суд приходить висновку про можливість встановити факт прийняття [PERSON] спадщини, яка складається з 1/3 частки на квартиру №26 по вул. [PERSON] [PERSON], 29 у м. Дніпрі та належності вказаної частки відповідачу як спадкоємцю за законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю за ч.1 ст. 356 ЦПК України. За загальним правилом, визначеним ч.ч.1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ч.3 ст. 258 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За ст. 183 ЦК України квартира в багатоквартирному будинку є річчю неподільною. Крім того, за даними технічного паспорту на спірну квартиру загальна площа останньої 11,8 кв.м., а житлова 8,8 кв.м., тоді як ст. 47 ЖК УРСР визначено норму житлової площі на одну особу 13,65 кв.м., що в сукупності свідчить про неможливість використання вказаного житла позивачем та відповідачем одночасно. Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Частиною 2 ст. 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Судом встановлено, що спірна квартира є єдиним житлом позивача, є неподільною, спільне користування нею сторонами одночасно неможливе, частка відповідача з огляду на загальну площу і житлову є незначною та не може бути виділена в натурі, а припинення права на цю частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача, що визнано нею в судовому засіданні. Також судом встановлено, що позивач, виходячи з вартості спірної квартири в розмірі 92430,00 грн., визначеної висновком про вартість об?єкта оцінки ТОВ «Сервіс Експорт М» віт 28 березня 2016 року, що також визнана відповідачем у судовому засіданні, внесла на депозит суду 30810,00 грн. як вартість 1/3 частки квартири за платіжним дорученням №155107020 від 13.01.2017, оригінал якого долучений до матеріалів справи (а.с.103). Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав за ч.1 ст. 365 ЦК України для припинення права відповідача на часту в розмірі 1/3 спірної квартири та згідно ч.3 ст. 358 ЦК України для вирішення питання про надання їй відповідної матеріальної компенсації, згоду на яку відповідач висловила у судовому засіданні, та відповідно, про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно, що складається з 1/3 частки у праві на квартиру [ADDRESS] [PERSON] у м. Дніпрі згідно ст. 392 ЦК України. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку на предмет належності, допустимості, достатності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення. З урахуванням клопотання позивача суд вважає можливим віднести судові витрати на її рахунок.

Outcome: approved