Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулася до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 2017 року. Від шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 лютого 2021 року цивільну справу передано до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, 06 вересня 2021 року через канцелярію суду подав заяву у якій просить розглянути справу без його участі, у позові просить відмовити посилаючись на те, що син сторін проживає разом з відповідачем. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони з 31 березня 2017 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 141. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18 травня 2017 року Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області. Позивач, як на підставу позовних вимог посилалась на ту обставину, що їх неповнолітня дитина проживає з нею. Натомість відповідач, заперечуючи проти позову посилався на ту обставину, що дитина проживає разом з ним. Відповідачем надано акт від 03 вересня 2021 року у якому зазначено, що дитина [PERSON] «наразі проживає з батьком». У вказаному акті не зазначено за якою адресою з якого часу дитина проживає з батьком. Позивачем на підтвердження факту проживання з нею дитини надано акт від 17 серпня 2021 року, у якому зазначено, що [PERSON] фактично проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім того, позивачем на підтвердження проживання з нею дитини надано інформацію з КЗ дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №243, з якої вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , зарахований до цього закладу, регулярно відвідує дитячий заклад, завжди має охайний вигляд, забезпечений усім необхідним. [PERSON] особисто приводить та забирає сина, вчасно повідомляє про можливі причини відсутності дитини, своєчасно вносить оплату за харчування. Батько дитини [PERSON] іноді спілкувався з вихователем у телефонному режимі та кілька разів забирав сина. Також позивачем надано копію декларації\~ про вибір лікаря для пацієнта [PERSON] , у якій зазначено адресу фактичного місця проживання дитини: [ADDRESS] . Суд вважає, що подані позивачем докази у сукупності свідчать про проживання з нею неповнолітньої дитини. Натомість акт про проживання дитини з відповідачем суд відхиляє з огляду на відсутність у ньому повної інформації про адресу проживання, а також у зв`язку з тим, що відомості, відображені у ньому не підтверджені іншими доказами та спростовуються доказами, поданими позивачем. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в частці від доходу. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що відповідач є працездатним, не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб. Відповідач не скористався своїм правом на подання суду відзиву на позов та не надав суду відомостей щодо його майнового стану, наявності на утриманні інших осіб, стану здоров`я чи інших відомостей, які впливають на визначення розміру аліментів. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач, заявляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача не обґрунтувала належним чином підстави вимог саме в такому розмірі та не надала доказів, які свідчать про необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача. Відомостей про свій майновий стан, про доходи чи про інші обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, позивачем не надано. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову - 25 січня 2021 року. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з у розмірі 908 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial