Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним вище позовом, у якому зазначав про те, що із 09 серпня 2002 року він перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Разом із тим, подружнє життя не склалося, з червня 2016 року вони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. Позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, оскільки він суперечить його інтересам та носить лише формальний характер. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився. 22 червня 2017 року надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить не стягувати із відповідача на свою користь судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. 22 червня 2017 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вказала про визнання позовних вимог. Дослідивши зібрані докази, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 09 серпня 2002 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області, зроблено відповідний актовий запис № 320. Прізвище після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від шлюбу у сторін народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до статей 104, 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із частиною другою статті 112 того ж СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони з червня 2016 року не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Продовжувати подальше спільне життя не бажають, наміру до примирення не заявили, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітніх дітей. З огляду на викладене, та з урахування визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що він підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved