Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та [PERSON] укладено договір позики коштів в розмірі 35\~000 дол. США. У порушення домовленостей відповідач кошти не повернув, тому він звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва. При розгляді справи між ними було підписано мирову угоду, яка затверджена судом, відповідно до якої він отримав від [PERSON] 3000 дол. США, остаточно повернути кошти [PERSON] мав до 22 травня 2014 року. Але у даний строк кошти не були повернуті. Вказав, що [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а кошти за договором були отримані в інтересах сімї. Тому [PERSON] є також боржником за даним договором позики та має обовязок повернути гроші. На підтвердження свого обовязку [PERSON] передала йому кошти в розмірі 2\~000 дол. США. Таким чином, загальний розмір заборгованості на даний час становить 30\~000 дол. США, який відповідачі мають повернути з врахуванням трьох відсотків річних 894,60 дол. США, та сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 4210,56 дол. США. Просив суд стягнути з [PERSON] суму неповернутої позики в розмірі 30\~000 дол. США; стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 894,60 дол. США та відсотки за користування коштами в розмірі 4210,56 дол. США; судові витрати покласти на відповідачів. У судовому засідання представники позивача позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовну заперечував. Суду пояснив, що дійсно він брав кошти в борг на купівлю квартири, не зміг вчасно повернути і на даний час триває виконавче провадження по стягненню коштів. На даний час виконавець не вживає передбачених законом заходів щодо знаходження майна та виконання рішення суду. У разі стягнення ще й з дружини боргу, буде відбуватись подвійне стягнення. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала. Суду пояснила, що її чоловік отримав в борг кошти на купівлю квартири. Але це його борг. Розписку вона написала під примусом зі сторони позивача. Кошти дійсно хоче повернути, але після продажу будинку, оскільки вільних коштів не має. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При розгляді справи судом встановлено, що 09 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким останній отримав в борг 35\~000 дол. США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2014 року затверджено мирову угоду. Відповідно до умов [PERSON] передав [PERSON] в рахунок погашення заборгованості 3000 дол. США, решту суми зобовязувався повернути до 22 травня 2014 року. 20 березня 2015 року постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження по виконанню ухвали Дніпровського районного суду м. Києва. Статтею 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. 07 серпня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб в відділу ЗАГСу Мінського району м. Києва. 16 березня 2015 року [PERSON] написала розписку, за якою вона підтверджує зобовязання свого чоловіка [PERSON] перед [PERSON] в розмірі 30\~000 дол. США, вказавши, що кошти були використані в інтересах сімї. Крім того, в судовому засіданні відповідачі вказували, що кошти були використані на купівлю квартири. З пояснень сторін встановлено, що [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 2000 дол. США в рахунок погашення заборгованості. Дана обставина визнавалась сторонами в судовому засіданні. Суд оцінює критично пояснення відповідачів, що [PERSON] написала розписку під тиском [PERSON], оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не подано. За ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. За ст.. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 30\~000 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, на день ухвалення рішення становить 661\~868,34 грн. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши подані суду розрахунки щодо стягнення трьох відсотків суд вважає, що до стягнення підлягає сума в розмірі 894,60 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 19\~736,91 грн. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши подані суду докази, та перевіривши подані суду розрахунки щодо стягнення відсотків за користування коштами, суд вважає, що з відповідачів слід стягнути солідарно 4210,56 дол. США, що на день ухвалення рішення суду за офіційним курсом НБУ становить 92\~894,54 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню та з [PERSON] слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1\~126,31 грн., з [PERSON] 2527,69 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved