Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 17096,91 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 11.02.2008 р. станом на 31.03.2016 р. 11.09.2017 року, позивач надав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача 25779,56 грн. заборгованості за кредитним договором б/н від 11.02.2008 р. станом на 28.07.2017 р., з яких: - 2055,80 грн. - тіло кредиту; - 17737,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4520,84 грн. - пеня та комісія; - а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: - 250 грн. - штраф (фіксована частина); - 1215,69 грн. - штраф (процентна складова), посилаючись на те, що відповідачу, згідно вказаного договору було надано кредит у розмірі 2700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 16.08.2017 року на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, дану справу було розподілено в провадження судді Лиходєдова А.В. 13.04.2018 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згоден, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтуванні зазначив, що [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приват Банк», в якій зазначені анкетні дані відповідача та бажаний кредитний ліміт. Також в Анкеті-заяві зазначено, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті «Приват Банку». Вважає, що Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, не може вважатися договором, в розумінні ст. 626 ЦК України. Зміст Анкети-заяви зводиться до того, що відповідач лише висловив бажання на отримання кредиту, що не може вважатися досягнутою між сторонами згодою на укладання кредитного договору. Крім того, статтями на які посилається позивач, встановлено, що зобов`язання мають виконуватися сторонами згідно умов договору, наслідки невиконання зобов`язань. Також зазначив, що відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є: умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також вказує, що в графі договору, де має бути зазначена сума кредитного ліміту, відсутній запис про його розмір, тобто даний договір не містить в собі розміру кредитного ліміту, який був наданий відповідачу, а оскільки в договорі не зазначений розмір кредиту, який отримав відповідач, неможливо перевірити правильність розрахунків кредитної заборгованості. Крім того, представник позивача посилається на строк позовної давності, так як заборгованість в сумі 2055,80 грн. виникла станом на 26.06.2008 року, тоді як позивач звернувся з позовною заявою до суду 17.05.2016 року, тобто після спливу трирічного стоку із дня виникнення права вимоги про повернення боргу. 30.05.2018 року позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Також із наданої позивачем виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами, тобто користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження про незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того зазначили, що 10.02.2016 року відповідач приєднався до умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року, відповідно до яких: п.1.1.7.31 - строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимоги про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, оскільки згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 11.02.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2700 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7-14). Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконав у строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплатив у повному обсязі, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526, 530, 1054 ЦК України. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 142-144) відповідач має заборгованість перед позивачем станом на 28.07.2017 р. у розмірі 25779,56 грн., яка складається з: - 2055,80 грн. - тіло кредиту; - 17737,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4520,84 грн. - пеня та комісія; - а також штрафи відповідно до Умов кредитного договору: - 250 грн. - штраф (фіксована частина); - 1215,69 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках,коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена,а також в інших випадках,передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази,на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обґрунтування представника відповідача, щодо відсутності укладеного договору між банком та [PERSON] , спростовуються матеріалами справи, а саме, при оформленні кредиту, заява на отримання кредиту, підписується особою, чим підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється між Банком і клієнтом за принципом договору приєднання. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Крім того, із наданої позивачем виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами, після чого частково погашав заборгованість за договором, та знову користувався кредитними коштами. Тобто, користуючись кредитними коштами, [PERSON] були відомі умови договору, а тому твердження щодо не знання Тарифів, Умов та Правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо вказаного представником відповідача пропуску строку позовної давності, судом встановлено наступне. 10.02.2016 року [PERSON] приєднався до умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом Банку від 06.03.2010 року відповідно до яких, згідно з п.1.1.7.31 строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, що не суперечить нормам закону, так як відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою ним за подачу позову 1600 грн. судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530, 536, 549-552, 611, 612, 624, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved