Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] (далі по текст - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1) та ТОВ «М.В.Л. ГРУП» (далі по тексту - відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №8044/2018/895181 від 11.04.2018 року стала власником автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору, 2003 року випуску, кузов [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . 27.09.2018 року позивач передала власний транспортний засіб та документи на нього [PERSON] в оренду, що підтверджується письмовою розпискою, через деякий останній не виходив на контакт та зник разом з автомобілем. [PERSON] звернулася з заявою про вчинення кримінального правопорушення до Святошинського УП ГУНП в м. Києві, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018100080008212 від 11.10.2018 року та розпочате розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України. Автомобіль [PERSON] був знайдений та в межах кримінального провадження було встановлено, що 04.10.2018 року в Територіальному сервісному центрі МВС №3247 на підставі договору купівлі - продажу був перереєстрований автомобіль на нового власника - відповідача [PERSON] та змінені д.н.з. на [NUMBER] . Відповідно до інформації результатів пошуку ТЗ на «НАІС ДДАІ» МВС України, вказана перереєстрація відбулася на підставі заяви [PERSON] [PERSON] жодних документів на відчуження власного транспортного засобу не підписувала, будь яких доручень на виконання вказаних дій від її імені нікому не давала, відповідача [PERSON] ніколи не бачила, договору купівлі - продажу не укладала і грошові кошти за транспортний засіб не отримувала. Вказані факти свідчать, що документи, на підставі яких відбулася перереєстрація транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору, 2003 року випуску, кузов [NUMBER] є підробленими та вказаний автомобіль вибув з її власності поза її волею та знаходиться в чужому незаконному володінні. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY» білого кольору, 2003 року випуску, кузов [NUMBER] , укладений 04.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] ; витребувати з чужого володіння автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого к 2003 року випуску, кузов [NUMBER] . Ухвалою суду від 20.06.2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07.08.2019 року. Ухвалою суду від 10.12.2019 року до участі у справі залучено товариство з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП» в якості співвідповідача. Витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП» належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/18/021972 від 02.10.2018 року марки «VOLKSWAGEN CADDY» білого кольору, 2003 року випуску, кузов [NUMBER] . Ухвалою суду від 06.02.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті на 16.04.2020 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли, відзиву на позов не надавали та не просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідачем ТОВ «М.В.Л. ГРУП» не було виконано вимоги ухвали суду від 10.12.2019 року та не надано копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/18/021972 від 02.10.2018 року. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до висновку про відмову в позові, з огляду на наступне. Із матеріалів справи вбачається, що11.04.2018 року за [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору, 2003 року випуску, кузов [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] (а.с.8). В подальшому, 27.09.2018 року, [PERSON] передала своє авто [PERSON] у користування, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.9). [PERSON] зобов`язався повернути автомобіль 04.10.2018 року. Разом з тим, зі слів позивача, [PERSON] автомобіль у визначений строк не повернув, у зв`язку з чим позивачка звернулась до Святошинського УП ГУНП в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка була внесена до ЄРДР за №12018100080008212 від 11.10.2018 року. З листа регіонального сервісного центру МВС в Київській області № 1341 від 14.09.2019 року вбачається, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN CADDY», 2003 року випуску, номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , згідно з договором купівлі-продажу транспортних засобів № 6726/18/021972 від 02.10.2018 року. З наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/18/021972 від 02.10.2018 року вбачається, що ТОВ «М.В.Л.Груп» як продавець передав у власність покупцеві [PERSON] транспортний засіб «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору, кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, зокрема в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначив, що спірний автомобіль було відчужено особою, яка не мала права на його відчуження, без відома та згоди дійсного власника майна, тобто за відсутністю волевиявлення законного власника на відчуження вказаного майна. Згідно з положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В свою чергу, положеннями ч.ч.1, 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, відповідно до частини третьої даної статті, однієї із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, позивач просить суду визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений 04.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , проте в матеріалах справи такий договір відсутній, тоді як встанволено, що відповідач набув транспортний засіб за договором № 6726/18/021972 від 02.10.2018 року із ТОВ «М.В.Л.Груп». Стороною позивача не було доведено належними та допустимими доказами, що правочин по відчуженню транспортного засобу - автомобіля марки «VOLKSWAGEN CADDY», білого кольору, кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , на корить [PERSON] було вчинено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України. Згідно з приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (ст. 388 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 5 Постанови від 07 лютого 2014р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, зокрема відсутній спірний договір купівлі-продажу автомобіля від 04.10.2018 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] . З огляду на зазначене, та з урахуванням матеріалів справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного 04.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України та роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. А тому позовні вимги про витребування автомобіля на користь позивача також задоволенню не підлягають. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed