Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26.11.2014 року між ним та відповідачем укладено договір позики на суму 171744,00 грн., згідно якого відповідач зобовязався повернути борг до 26.12.2015 року та за кожен місяць користування грошовими коштами зобов'язувався сплачувати йому 3 % від зазначеної суми, виплата якої за домовленістю сторін мала здійснюватись щомісяця 26 числа. Проте відповідач не повернув йому суму позики та лише частково сплачував відсотки. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь 245030,56 грн. з яких: заборгованість за договором позики в розмірі 171744,00 грн.; пеню в розмірі 26793,00 грн.; 3 % річних за фактичну кількість днів користування коштами в розмірі 2202,00 грн.; суму інфляційного збільшення за весь час прострочення за договором в розмірі 9942,76 грн.; штраф за порушення сплати відсотків за користування позикою в розмірі 8587,20 грн.; заборгованість зі сплати відсотків за користування позикою в розмірі 25761,60 грн. та судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовпідлягає задоволенню з наступних підстав.\- Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) предає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Судом встановлено, що 26.11.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав у позику відповідачеві грошові кошти в сумі 171744 грн., що еквівалентно 7156 дол. США, та щомісячно 26 числа зобов'язувався сплачувати 3 % від зазначеної суми за користування грошовими коштами. Суму позики відповідач зобов'язався повернути позивачу до 26.12.2015 року (п. 2 договору), що підтверджується зазначеним договором позики (а.с. 7). Однак умови договору позики щодо повернення грошових коштів та сплати відсотків відповідачем не виконано, оскільки ним не надано суду доказів повернення позивачу всієї суми грошових коштів за договором та сплати відсотків за користування ними згідно п. 1.1 договору. Як передбачено п. 3 договору, при порушенні позичальником строку повернення позики, вказаного в п. 2 цього договору, він повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,1 % від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики. При цьому пеня на проценти не нараховується. Пунктом 4 договору строни узгодили, що при порушенні позичальником строку сплати процентів більше, ніж на один місяць, він зобов'язується протягом трьох календарних днів повернути позикодавцю позику у повному обсязі, а також сплатити позикодавцю штраф у розмірі 5 % від розміру позики. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час\~прострочення, а також три\~проценти\~річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений\~договором\~або законом. За наведених обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми позики в розмірі 171744,00 грн., трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 2202,00 грн., суми інфляційного збільшення за весь час прострочення за договором в розмірі 9942,76 грн., так як на нього має бути покладена цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобовязання, яка передбачена ст. 625 ЦК України, у виді сплати трьох процентів річних від простроченої суми з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Окрім того, договором позики, укледеним між сторонами, визначені наслідки у разі порушення строку повернення позики та сплати процентів, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача розміру пені в сумі 26793,00 грн. та штрафу в сумі 8587,20 грн. є також обгрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме судового збору за подання позовної заяви та за подання заяви про забезпечення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved