Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

У червні 2015 року позивач, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради Харківської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частини квартири № 7 за адресою: м. Ізюм Харківська область, вулиця Маршала Жукова, будинок № 15, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 02 вересня 2014 року (а.с. 3-6). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги і просить суд позов задовольнити повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали суду заяву про визнання позову, про розгляд справи без участі відповідачів, заперечень на позов не мають (а.с. 39, 41). Представник відповідача [PERSON] міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, заперечень на позов не мають (а.с. 43). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності відповідачів за матеріалами справи. Вислухавши пояснення позивачки, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Книгою 6 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Позивач на підставу своїх вимог посилається на статті 328, 392, 1218, 1220, 1222 та 1261 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як встановлено по справі, гр. [PERSON] і гр. [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 вересня 1973 року, у шлюбі народилися діти [PERSON], [PERSON], та разом проживали як сім'я за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 15, 24-26). 2 вересня 2014 року [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації смертей 02 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис № 606 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції у Харківській області, та 02 вересня 2014 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] І-ВЛ № 448587 (а.с. 7). Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира № 7 за адресою: м. Ізюм Харківська область, вулиця Маршала Жукова, будинок № 15, загальна площа якої 60,2 кв.м., в тому числі жила 37,9 кв.м., і складається з жилої кімнати пл. 17,8 кв.м., жилої кімнати пл. 12,3 кв.м., жилої кімнати пл. 7,8 кв.м., кухні пл. 8,0 кв.м., коридору пл. 7,9 кв.м., ванна кімната пл. 2,6 кв.м., туалет пл. 1,1 кв.м., вбудована шафа пл. 0,9 кв.м., вбудована шафа пл. 0,2 кв.м., вбудована шафа пл. 0,4 кв.м., лоджія пл. 1,2 кв.м., вартістю 135 405 гривень, на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане [PERSON] приладобудівним заводом ім. Дзержинського 21 грудня 1993 року за реєстром № 696, зареєстрованого [PERSON] БТІ 30.12.1993 року в реєстрі за № 143 книга 2 (а.с. 10-14, 20-23). Таким чином, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 02 вересня 2014 року, залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири № 7 за адресою: м. Ізюм Харківська область, вулиця Маршала Жукова, будинок № 15, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане [PERSON] приладобудівним заводом ім. Дзержинського 21 грудня 1993 року за реєстром № 696, зареєстрованого [PERSON] БТІ 30.12.1993 року в реєстрі за № 143 книга 2. Згідно відповіді [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області від 25.06.2015 року № 1541/02-14 вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлого 02 вересня 2014 року, заведена спадкова справа № 68/2015. До нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини на користь дружини померлого, [PERSON], звернулися діти померлого: син, [PERSON], який мешкає в [ADDRESS]; донька, [PERSON], яка мешкає в с. Теплянка Балаклійського району, Харківської області, вул. Першотравнева, буд. № 48. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. (а.с. 37) Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку повязане звідмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судом установлено, що 2 березня 2005 року, 24 квітня 2015 року, 8 травня 2015 року позивачка зверталася до [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області із заявами щодо оформлення спадщини за законом та видачею свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частину квартири № 7 за адресою: м. Ізюм Харківська область, вулиця Маршала Жукова, будинок № 15, що належала на праві приватної спільної сумісної власності померлому чоловіку [PERSON] Таким чином, спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину від померлого чоловіка шляхом звернення з заявою до [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області та почала збирати необхідні документи за запитами нотаріуса. Однак нотаріус не має можливості оформити позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно після смерті чоловіка гр. [PERSON], померлого 02 вересня 2014 року, так як [PERSON] не надала належний правовстановлюючий документ на спірне майно, про що свідчать листи [PERSON] державної нотаріальної контори від 12.03.2015 р. № 668/02-14, від 05.05.2015 року № 1062/02-17, від 15.05.2015 року № 1173/02-17. (а.с. 16-18) Як визначено главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. № 296/5, а саме пунктами 4.14, 4.15 та 4.18, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п.1 Глави 13 вказаного Порядку, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Оскільки [PERSON] державною нотаріальною конторою позивачу було рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності в порядку спадкування на частину вказаного жилого будинку (лист [PERSON] державної нотаріальної контори), позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою (а.с. 16-18) . Таким чином, суд вважає, що позивач, як дружина померлого чоловіка [PERSON], померлого 02 вересня 2014 року, має право на спадкування за законом у першу чергу спадкоємців на 1/4 частини квартири № 7 за адресою: м. Ізюм Харківська область, вулиця Маршала Жукова, будинок № 15. У задоволенні позовних вимог відповідачі не заперечували. Судові витрати, які позивач сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це самої позивачки (а.с. 2).

Outcome: approved