Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

у суд із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням звернулася Остерська квартирно-експлуатаційна частина (району), у якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою F 23 у будинку F 39 по вул. Довженка, смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області. Вимоги позивач мотивує тим, що все службове та відомче житло, яке перебуває в смт. Десна призначено для проживання у ньому військовослужбовців Деснянського гарнізону та працівників ЗСУ. Житловим фондом селища Десна розпоряджається Остерська КЕЧ. 13.02.1978 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстрований у підвідомчому житлі Міністерства Оборони України за адресою: [ADDRESS], і є єдиними квартиронаймачем вказаної квартири. На імFя [PERSON] було відкрито особовий рахунок. При цьому, [PERSON] та [PERSON] близько 40 років не проживають у даній квартирі без поважних причин та ним не користуються, що підтверджується відповідним актом комісії. Тому, відповідач вважає доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування вказаною квартирою. У судове засідання представник позивача не зFявився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не зFявився, причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності не подавав. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: згідно довідки Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) F 34 від 10.01.2019 року у квартирі F [ADDRESS] з 13.02.1978 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Особовий рахунок відкрито на іFя [PERSON]; згідно акту обстеження житлового приміщення - квартири F [ADDRESS] від 21.01.2019 року комісією було встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] не проживають у даному житлі близько пFятнадцяти років; із письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON] виходить, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у [INFO] близько пFятнадцяти років. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов Остерської квартирно-експлуатаційної частини (району) до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є обґрунтованим і підлягає задоволенню із наступних підстав: У відповідності до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку) (ч.1ст.66 ЖК України). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ч.1 ст.67 ЖК України). Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР (ст.68 ЖК України). Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що нормами законодавства встановлені обовFязки особи, яка користується житловим приміщенням сплачувати комунальні послуги, утримувати житло в належному для проживання стані. При цьому право користування наданим для проживання житлом не є абсолютним та обмежується нормами законодавства необхідністю його фактичного використання особами, яким воно надане за призначенням для проживання. Так, наданими позивачем доказами підтверджується факт не використання житла відповідачем за призначенням протягом строку, встановленого положеннями ст.72 ЖК України, яким є складений у відповідності до норм законодавства акт посадових осіб органу, на який покладено обовFязок обслуговування житлового фонду. При цьому, доказів поважності причин не використання житла, відсутності особи за місцем реєстрації протягом шестимісячного строку суду не надано. За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача у наданому спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання, - наявні підстав для визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Внаслідок викладеного суд вважає, що аргументи позивача про втрату відповідачами права користування житлом F квартирою F 23 у будинку F 39 по вул. Довженка, смт. Десна, Козелецького району, Чернігівської області. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 921, 00 гривень, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, дана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved