Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У травні 2016 року до суду звернулося ПАТ «Укртранснафта» з вказаним позовом до [PERSON]. Зазначав, що відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах ПАТ «Укртранснафта» на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу служби безпеки управління з 23 березня 2010 року по 03 жовтня 2016 року. За період праці з 23 березня 2016 року по 22 березня 2017 року відповідачу було надано щорічну відпустку та виплачено заробітну плату за весь час щорічної відпустки. 03 жовтня 2016 року відповідача було звільнено із займаної посади за власним бажанням. Відповідач використав право на відпустку до закінчення робочого року, у рахунок якої вона надавалася, тому порушив трудові права. Позивач просив стягнути з відповідача борг за не повернені ним під час звільнення суми у розмірі 2032,58 за невідпрацьовані 13 днів використаної відпустки, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн. У судове засідання представники позивача ПАТ «Укртранснафта» - [PERSON], [PERSON] не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві, про що надали письмову заяву. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, засобами рекомендованого поштового звязку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. У відповідності до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] працював у позивача ПАТ «Укртранснафта» з 23 березня 2010 року (наказ №29-к від 22 березня 2010 року) по 03 жовтня 2016 року (наказ №324-к від 23 вересня 2016 року) на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу служби безпеки управління. За період роботи з 23 березня 2016 року по 22 березня 2017 року відповідачу було надано щорічну відпустку тривалістю 28 календарних днів з 06 вересня по 03 жовтня 2016 року включно (наказ № 74 від 31 вересня 2016 року) та виплачено заробітну плату за весь час щорічної відпустки. Оскільки, 03 жовтня 2016 року згідно з наказом Філії «ПДМН» ПАТ «Укртранснафта» №324-к від 23 вересня 2016 року відповідача було звільнено із займаної посади за власним бажанням, тобто на наступний день після закінчення відпустки,\~та він використав право на відпустку повної тривалості до закінчення робочого року, тому при звільненні до закінчення робочого року заробітна плата у вигляді оплати днів відпустки підлягає утриманню з відповідача. 04 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів у добровільному порядку. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення зазначену вимогу відповідач отримав 11 січня 2017 року, але залишив її без відповіді та задоволення. Станом на день розгляду справи вказана сума боргу відповідачем не сплачена. Відповідач не надав суду належних, безспірних, достовірних та допустимих доказів про відсутність вини у неповерненні ним під час звільнення суми за невідпрацьовані 13 днів використаної відпустки. На підставі встановлених фактів, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у повернення надлишкової оплати використаної відпустки з 06 вересня по 03 жовтня 2016 року включно у розмірі 2032,58 грн. та у повернення сплаченого судовий збір на суму 1600 грн.

Outcome: approved