Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] про визнання права вланості на спадкове майно. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувалатим, що [PERSON] про визнання права вланості на спадкове майно, [INFO] помер її чоловік і батько відповідачки [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.07.2007 р. Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2075 земельну ділянку, площею 0,201 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER]. Як спадкоємці першої черги за законом, позивач та її дочка [PERSON] прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті. Проте постановою державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори від 12.10.2011 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом з мотивів відсутності державного акта на право власності на землю на ім'я спадкодавця. Тому вона вимушена була звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкову земельну ділянку, право чоловіка на яку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 03.07.2007 р. Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2075. Тому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,201 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER], належну померлому чоловіку [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.07.2007 р. Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2075. Позивач в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з проханням слухати справу за її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи повідоляися належним чином, надіслали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнали у повному обсязі, проти задовлення позову не заперечували. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку у натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Додатково цивільне законодавство визначає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] і батько відповідачки [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.07.2007 р. Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2075 земельну ділянку, площею 0,201 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER]. Як спадкоємці першої черги за законом, позивач та її дочка [PERSON] прийняли спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті. Проте постановою державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори від 12.10.2011 р. їй відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом з мотивів відсутності державного акта на право власності на землю на ім'я спадкодавця. Тому вона вимушена була звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкову земельну ділянку, право чоловіка на яку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 03.07.2007 р. Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2075. Як вбачається із постанови про відмову у вчинені нотіальних дій № 602/02-31 від 12.10.2011 року, підставою відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину слугувало те, не було правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, тобто державного акту. Отже вирішити питання оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливо, тому спадкові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також; у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків. Кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За приписами ст. 3 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі. Докази, що спростовують даний висновок суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved