Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначав, що 14.01.1984 року відділом запису актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя між сторонами було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 66. Сторони мають двох повнолітніх дітей 1984 та 1991 року народження. З 2009 року позивач не проживає разом із відповідачем, вони не ведуть спільне господарство, не мають спільного побуту та бюджету. Шлюб між ними існує формально і вони вважають, що шлюб має бути розірваним. Подальше збереження шлюбу на думку позивача буде суперечити інтересам кожного з подружжя. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 14.01.1984 року відділом запису актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис 66. В судове засідання сторони не з'явились, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позивач на позовних вимогах наполягає, відповідач проти позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 14.01.1984 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано відділом запису актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис № 66. Від даного шлюбу сторони мають повнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що фактично шлюбні відносини та сумісне проживання між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться та збереження шлюбу є неможливим. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved