Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У травні 2015 р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить шлюб з відповідачкою розірвати, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалось у зв'язку із взаємним непорозумінням, розходженням поглядів на життя та через втрату взаємного інтерес з листопада 2013 р. сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет подальше спільне життя і збереження сім'ї, позивач вважає неможливим та таким, що заважає їх інтересам та їх дітей. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти можливості примирення заперечував. Відповідачка у судовому засіданні надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти можливості примирення заперечує (а.с.24). Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 25.05.2002 р. між подружжям укладено шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Долинського районно управління юстиції Івано-Франківської обл., атовий запис № 69 (а.с.7) Від даного шлюбу у подружжя є спільні неповнолітні діти, дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.12-13). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, з листопада 2013 р. сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, почуття любові та взаємоповаги втрачені, проти примирення сторони заперечують, наполягають на розірванні шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved