Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу від 13.08.1992 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом другої Кіровоградської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1453 недійсним, зобов`язання [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] 7/50 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с. 2-4/. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] на праві власності належав цілий будинок, що розташований за адресою по [ADDRESS] . Вказав, що 13.08.1992 року він подарував [PERSON] 7/50 частки вказаного будинку з відповідною часткою надвірних будівель. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадщину, до складу якої, зокрема увійшло 7/50 частки вказаного будинку, прийняли [PERSON] та [PERSON] . Звернувшись до обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднання бюро технічної інвентаризації» за виготовленням технічної документації, позивачу стало відомо, що право власності [PERSON] на 7/50 частки спірного будинку зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1992 року, що підтверджується архівною довідкою № 44122 від 27.03.2018 року, в якій також невірно вказано прізвище останньої, а саме замість « [PERSON] » зазначено « [PERSON] ». Однак, договір, укладений між позивачем та [PERSON] не передбачав обов`язку останньої вчиняти на його користь дію матеріального характеру та будь-яких коштів, у тому числі 626 крб., за договором купівлі-продажу будинку він не отримував, тому оспорюваний правочин укладений внаслідок помилки, оскільки він вважав, що між ними укладено договір дарування. Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати договір купівлі продажу від 13.08.1992 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним та зобов`язати відповідачів повернути 7/50 частки спірного житлового будинку. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Панфілової А.В. від 05.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадження /а.с. 18/. \~ Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.02.2019 року закрито провадження по цивільній справі №404/3757/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним до прийняття спадщини спадкоємцями у зв`язку зі смертю позивача [PERSON] /а.с. 51-52/. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13.05.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.02.2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції /а.с. 108-111/. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020 року визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи з єдиним унікальним номером судової справи № 404/3757/18, номер провадження 2/404/747/20 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.05.2020 року прийнято справу до провадження та призначено судове засідання /а.с. 115/. Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.07.2020 року залучено [PERSON] в якості правонаступника позивача [PERSON] до участі в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним /а.с. 128-129/. Ухвалою суду від 26.01.2021 року витребувано у Кропивницькій міській нотаріальній конторі № 2 належним чином засвідчену інформацію про наявність заповітів та копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] /а.с. 161-162/, яка надійшла на виконання вимог ухвали суду 24.02.2021 року /а.с. 167-179/. Представник позивача в судове засідання через канцелярію суду, подала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, просила такі вимоги задовольнити, судові витрати залишити по фактично понесеним. Відповідачі в судове засідання не з`явились, подали заяви, якими просили провести судове засідання без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі /а.с. 24, 25, 134, 135/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.04.2021 року відмовлено у прийнятті заяв відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 серпня 1992 року державним нотаріусом другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Гордієнко Т.Є. було посвідчено Договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] подарував [PERSON] , яка прийняла в дар 7/50 частин будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , під номером вісімдесят сім. В користування обдарованої переходить кімната 11,1 кв.м. Дар цей сторони оцінюють в сумі 626 крб./а.с. 6-7/. Договір дарування підписано сторонами в присутності нотаріуса, особу сторін встановлено. Їх дієздатність, а також належність гр. [PERSON] житлового будинку, що відчужується, перевірено. 14 серпня 1992 року договір дарування зареєстрований в Кіровоградському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується відбитком штампу на звороті договору. \~ \~ \~ \~Так, як спірні відносини виникли у 1992 році то вони регулюються ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Дарування громадянами майна державним, кооперативним або іншим громадським організаціям може бути обумовлено використанням цього майна для певної суспільно корисної мети. Згідно зі ст. 244 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Договір дарування громадянином майна державній, кооперативній або іншій громадській організації укладається в простій письмовій формі. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. Як встановлено судом з наявного в справі договору дарування від 13.08.1992 року, ксерокопії наданого представником [PERSON] , всі визначенні в статтях 243, 244 ЦК УРСР критерії дотриманні, договір дарування підписаний сторонами, майно передано обдарованому, договір нотаріально посвідчений та наступного дня зареєстрований у бюро технічної інвентаризації. \~ \~ \~ \~Посилання в позовній заяві [PERSON] на те що: «Будь-яких коштів, у тому числі 626 крб., за договором купівлі-продажу будинку я не отримував, що суперечить вимогам ст. 224 ЦК УРСР» є його власним уявленням про укладений договір. \~ \~ \~ \~В тексті договору слова «продав», «купив», «продаж», «продавець» задруковані друкарською машинкою словами: «подарував», «прийняла в дар», «даритель» знаком ХХХ. В 626 крб. сторони оцінили дар, тобто 7/50 частини будинку і звісно цю суму [PERSON] не отримував, тому що частина будинку як і сам будинок підлягає грошовій оцінці. \~ \~ \~ \~Використання нотаріусом типографського бланку договору купівлі-продажу бланку договору купівлі продажу, ніяк не означає і автоматично не підтверджує, що реальний текст майбутнього договору повинен бути тільки купівлею-продажем і нічим іншим. В наявному тексті договору скрізь йде мова про «дарителя», «обдарованому», «дар». На штампі бюро технічної інвентаризації також зазначено про договір дарування від 13.08.1992 року. \~ \~ \~ \~Ніяких належних та допустимих доказів того, що [PERSON] укладав в 1992 році договір купівлі продажу, а не договір дарування ні первісний позивач ні його правонаступник , ні представник суду не надали, обмежившись тільки уявою [PERSON] \~ \~ \~ \~Архівна довідка від 27.03.2018 року (а.с.8) не є доказом існування договору купівлі продажу між сторонами, так як вона не є первісним (правовстановлюючим) документом, а лише відображає певні події минулого. Також слід звернути увагу на те, що прізвища сторін у цій довідці надруковані з помилкою « [PERSON] » замість « [PERSON] », що ще раз свідчить про другорядність цього документу. Тому правові підстави для визнання недійсним договору дарування від 13.08.1992 року з посиланням на ст. 56 ЦК УРСР відсутні. При відсутності правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 13.08.1992 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом другої Кіровоградської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-1453 недійсним, відсутні правові підстави для задоволення і позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] 7/50 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] як похідної від першої. Крім того, при досліджених зібраних по справі доказів суд звертає увагу на такі обставини. [INFO] [PERSON] - померла, про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 9/. Після її смерті відкрилася спадщина. До першої Кіровоградської державної нотаріальної контори 20.08.2004 року із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва звернулась сестра [PERSON] . [PERSON] 20.08.2004 року звернувся до першої Кіровоградської державної нотаріальної контори 20.08.2004 року із заявою, якою відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON] /а.с. 175/. Тобто, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] мають відношення до 7/50 частини будинку по [ADDRESS] , про який йде мова в позовній заяві. Незважаючи на неодноразові виклики до суду, вони так і не з`явилися, а лише подавали до канцелярії суду заяви про визнання позову. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed