Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

У червні 2019 р. АТ «ЮНЕКС БАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32 034,41 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 26.12.2018 року АТ «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] уклали між собою кредитний договір № 0.002.126.1218.ФО_К від 26.12.2018 року за яким Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 29 999,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 процентів річних, та комісією за обслуговування кредиту 2,99 процента щомісячно. Відповідно до Кредитного договору позичальник зобов`язався повертати Кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісією за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, в порядку та на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.5 Кредитного договору, зі строком погашення Кредиту - не пізніше 27.12.2021 року. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 18.06.2019 р. за ним виникла заборгованість у загальній сумі 32 034,41 грн., яку до теперішнього часу не погашено. Представником позивача надано заяву у якій зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи без участі позивача. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.12.2018 р. між АТ «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0.002.126.1218.ФО_К (далі - договір), відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у сумі 29 999,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних та комісією за обслуговування кредиту 2,99% щомісячно з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 27.1212021 року (а.с.5-8). Згідно ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 18.06.2019 р. виникла заборгованість перед АТ «ЮНЕКС БАНК» в загальній сумі - 32 037,41 грн., яка складається з: 26 904,19 грн. - сума заборгованості за кредитом; 5 130,22 грн. - сума заборгованості за процентами та комісіями (4 705,44 грн.), що підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до розрахунку повернення нарахованих процентів та комісії за користування кредитними коштами за період з 27.12.2018 по 18.06.2019 року включно, сума непогашеного залишку по нарахованим процентам складає 424,78 грн. та сума непогашеного залишку по комісії складає 4 705,44 грн. (а.с.10-11). Як вбачається із Кредитного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо і комісійної винагороди за послуги банку, про що свідчать підписи обох сторін у договорі. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін, а також і в частині комісійних доходів в якості оплати на забезпечення обслуговування кредитної заборгованості. Проте, як вбачається з умов кредитного договору, банк надав позичальнику кошти на споживчі потреби, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. В розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів. Згідно постанови Верховного суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суд вважає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, проте, в договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Таким чином, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, саме, за виключенням комісії Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України (85,31% сплаченої суми судового збору).

Outcome: partial