Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

У червні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , а також мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 17.05.2016 року, та визначити частки у спільній сумісній власності даного майна рівними по Ѕ частині кожному; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI» номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] у розмірі 76\~515 грн., та компенсацію вартості 1/2 частини мотоцикла марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER] у розмірі 61\~760 грн., що разом становить 138\~275 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 28 вересня 2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проживаючи однією сім`єю сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти у період шлюбу придбали, зокрема: 08 серпня 2013 року автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] ; 17 травня 2016 року - мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER] . Таким чином, вказане рухоме майно перебуває у спільній сумісній власності позивачки і відповідача. 23 травня 2018 року нею подано до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву про розірвання шлюбу. З відповіді РСЦ МВС в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України від 25.05.2018 року № 31/4-98аз позивачці стало відомо, що вищевказаний автомобіль, який є спільною сумісною власністю сторін, [PERSON] , без її згоди було знято з обліку та зареєстровано на нового власника, тобто автомобіль вибув з її володіння без її згоди; крім того вищевказаний мотоцикл без її згоди також було знято з обліку та зареєстровано на нового власника. Про вказані обставини раніше позивачка не знала, оскільки на вказаних транспортних засобах до теперішнього часу так і не було змінено номерні знаки та вказані транспортні засоби не вибули в володіння та користування відповідача, оскільки вже після припинення шлюбних відносин вона бачила відповідача на вказаних транспортних засобах неодноразово. Оскільки автомобіль та мотоцикл на теперішній час відповідачем зняті з обліку, то вважає, що вона має право на одержання від відповідача грошової компенсації за 1/2 частину транспортних засобів. Вартість 1/2 частини вищевказаного автомобіля на теперішній час складає 76\~515 грн., а 1/2 частини вищевказаного мотоцикла 61\~760 грн. У зв`язку з викладеним, позивачка вирішила звернутись до суду з даним позовом. 16 жовтня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій він просить стягнути з [PERSON] на його користь суму в розмірі 58\~510 грн., яка складається з: 43\~295 грн. компенсація за Ѕ частину спільного майна; 15\~215 грн. в порядку регресу вимог Ѕ платежів, сплачених [PERSON] за період з грудня 2017 року по серпень 2018 року за договором споживчого кредиту № [NUMBER] . В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що 28 вересня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі за спільні кошти позивачем та відповідачем була придбана квартира [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини між сторонами припинені у грудні 2017 року, а рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 5.07.2018року у справі № 204/3626/18 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. У грудні 2017 року позивач пішов з квартири, взявши з собою лише його особисті речі. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: холодильник вартістю 4000 грн., телевізор вартістю 3\~450 грн., Т2 тюнер вартістю 400 грн., варочна поверхню вартістю 2\~000 грн., духова шафа вартістю 3\~000 грн., кухонні меблі (вбудована кухня) вартістю 10\~000 грн., телефон вартістю 3\~000 грн., телевізійна приставка вартістю 2\~000 грн., акустична система вартістю 1\~000 грн., диван кутовий вартістю 1\~000 грн., праска вартістю 3\~240 грн., шафа купе вбудована вартістю 6\~000 грн., двоспальне ліжко вартістю 2\~500 грн., шафа вбудована (коридор) вартістю 6\~000 грн., пральна машина вартістю 7\~000 грн., котел газовий вартістю 7\~000 грн., прилади ванної кімнати (ванна, унітаз, умивальник) вартістю 3\~000 грн., вбудовані меблі ванної кімнати вартістю 1\~000 грн., ліжко дитяче вартістю 8\~000 грн., пилосос вартістю 6\~000 грн., телефон вартістю 1\~000 грн., кондиціонер вартістю 4\~000 грн., хліб опічка вартістю 1\~000 грн., соковижималка вартістю 1\~000 грн., а всього на суму 86\~590 грн. Вищевказані меблі та побутова техніка знаходяться у квартирі, де зараз мешкає відповідач. Крім того, за час перебування шлюбі, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем між АТ «ОТП Банк» та позивачем в інтересах сім`ї був укладений Договір споживчого кредиту № 2005074966. Оскільки кредитний договір був укладений позивачем під час перебування у шлюбі на потреби сім`ї, то відповідач разом з позивачем є солідарними боржниками за вищевказаним договором споживчого кредиту. За період з грудня 2017 року по серпень 2018 року позивачем за рахунок власних коштів на виконання зобов`язань за кредитним договором було сплачено суму у розмірі 30\~430 грн., а тому вважає, що відповідачка в порядку регресу зобов`язана сплатити позивачу Ѕ частину всі всіх коштів, оплачених в погашення кредиту та оплати відсотків, що складає 15\~215 грн. У зв`язку з викладеним [PERSON] вирішив звернутись до суду з даним зустрічним позовом. Крім того, 7 лютого 2019 року від представника [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнає та вважає, їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. 6 серпня 2013 року між відповідачем та АТ «ОТП Банк» був укладений Договір споживчого кредиту № [NUMBER] . Відповідно до умов Договору споживчого кредиту банк надав [PERSON] кредит у сумі 88 867 грн. із кінцевим терміном повернення до 06 серпня 2018 року. Згідно Додатку № 1 до Договору загальна сума платежу за весь час користування кредитом складає 206 874,96 грн. 8 серпня 2013 року [PERSON] за кредитні кошти придбав автомобіль Mercedes-Benz Vito 109 CDI. Вказаний автомобіль був перереєстрований на нового власника 3.06.2017 року, тобто в період перебування позивача та відповідача у шлюбі, ще до фактичного припинення шлюбних відносин. Таким чином, твердження позивачки, що їй не було відомо про перереєстрацію на нового власника вищезазначеного автомобіля, не відповідають дійсності, оскільки зазначена подія відбулася в період шлюбу та до фактичного припинення шлюбних відносин. Гроші, отримані від продажу даного автомобіля, витрачені на спільні побутові потреби родини, відпочинок з дітьми на морі. Частина коштів, отримана від продажу мотоцикла Kawasaki VN 900 BCF була спрямована на погашення заборгованості за договором споживчого кредиту, за період з 1.01.2017 року по 6.08.2018 року [PERSON] було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитом 65\~310 грн. У зв`язку з викладеним просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду\~від 3\~червня 2019\~року зустрічний\~позов [PERSON] \~до [PERSON] про стягнення компенсації за 1/2 частину спільного майна, Ѕ частини грошових коштів оплачених в рахунок погашення кредиту, було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та стягнення грошової компенсації. Представник позивачки за первісним позовом [PERSON] (відповідачки за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги за первісним позовом підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, вимоги за зустрічною позовною заявою не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги за первісним позовом не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив суд задовольнити його в повному обсязі. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що з 28 вересня 2002 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 28 вересня 2002 року, актовий запис № 406. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх д ітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини сторін були припинені та рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 5 липня 2018 року по справі № 204/3626/18, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/75115681, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було розірвано. Судом також встановлено та підтверджено представниками сторін, що під час перебування сторін у шлюбі, а саме 8 серпня 2013 року, було придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 8.08.2013 року. Вказаний автомобіль було зареєстровано на відповідача за первісним позовом [PERSON] . Крім того, під час перебування сторін у шлюбі, а саме 17 травня 2016 року, було придбано мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . Вказаний мотоцикл було зареєстровано на відповідача за первісним позовом [PERSON] . Відповідно до ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно\~зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до роз`яснень п. п. 22, 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Стороною відповідача під час розгляду справи не оспорювалось поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірне рухоме майно, а саме автомобіль та мотоцикл. Жодних належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності сумісного майна подружжя згідно приписів ст.\~60\~СК України стороною відповідача не надано та матеріали справи таких доказів не містять. Згідно\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно із ч. 2\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено. Враховуючи наведене суд вважає, що частки позивача та відповідача як співвласників спірного рухомого майна у праві спільної сумісної власності є рівними та дорівнюють 1/2 частині за кожним з них. З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги те, що спірне рухоме майно було придбане під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та відповідачем за первісним позовом не спростовано презумпцію спільності майна подружжя за\~статтею 60 СК України, суд приходить до переконання, що автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , та мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER] , слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , визначивши рівними частки даного майна кожного з них по 1/2 частині, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. У частині 1 статті 71 СК України зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі\~присуджуються одному\~з подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними. Однак, як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України № 31/4-98оц від 25 травня 2018 року, 3 червня 2017 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, білого кольору, номер кузова [NUMBER] , було перереєстровано на нового власника. Крім того, 5 травня 2018 року на нового власника було перереєстровано також і мотоцикл марки «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі [NUMBER] . Позивачка за первісним позовом у позовній заяві зазначає, що спірне рухоме майно - автомобіль та мотоцикл було відчужене відповідачем за первісним позовом у період шлюбу без її згоди та про їх відчуження вона не знала, оскільки відповідач продовжує користуватись вказаним рухомим майном після його перереєстрації на нового власника. Разом з цим, відповідач за первісним позовом у відзиві на позовну заяву наголошує на тому, що позивачці за первісним позовом було відомо про перереєстрацію спірного рухомого майна на нового власника, оскільки вона надавала згоду. Згідно з ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Однак, жодних доказів того, що під час відчуження [PERSON] спірного рухомого майна [PERSON] як його дружина надавала на це письмову згоду, матеріали справи не містять. Доказів про те, що відчуження спірного автомобіля та мотоцикла відповідачем за первісним позовом було здійснено зі згоди позивачки за первісним позовом та в інтересах сім`ї, як і доказів на підтвердження факту використання отриманих від продажу автомобіля та мотоцикла коштів в інтересах сім`ї, відповідач у порядку, передбаченому ст. 81 ЦПК України, не надав, таких доказів матеріали справи не містять, твердження позивачки про відчуження автомобіля та мотоцикла без її згоди, відповідач не спростував. Отже, встановивши факт відчуження відповідачем спірного автомобіля та мотоцикла, суд приходить до висновку, що їх вартість підлягає врахуванню при поділі спільного майна сторін, враховуючи, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до Звіту про оцінку № 18/06-03-01 від 4 червня 2018 року, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «С-Тиматика», ринкова вартість мікроавтобуса «Mercedes-Benz Vito 109 CDI», номерний знак [NUMBER] , 2004 року випуску, станом на дату оцінки становить 153\~030 грн. без урахування ПДВ, а ринкова вартість Ѕ його частини становить 76\~515 грн. без урахування ПДВ. Крім того, відповідно до Звіту про оцінку № 18/06-03-02 від 4 червня 2018 року, виконаного Товариством з обмеженою відповідальністю «С-Тиматика», ринкова вартість мотоцикла «Kawasaki VN 900 BCF», номерний знак [NUMBER] , 2008 року випуску, станом на дату оцінки становить 123 520 грн. без урахування ПДВ, а ринкова вартість Ѕ його частини становить 61 760 грн. без урахування ПДВ. Отже, враховуючи викладене та те, що при відчуженні сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя інший з подружжя має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, суд приходить до висновку, що позивачка за первісним позовом має право на компенсацію Ѕ частки вартості спірного відчуженого автомобіля, що становить 76\~515 грн., та мотоцикла, що становить 61\~760 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні\~вимоги зустрічного\~позову [PERSON] \~до [PERSON] про стягнення компенсації за 1/2 частину спільного майна, 1/2 частини грошових коштів оплачених в рахунок погашення кредиту, суд вважає, що зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просить, зокрема, стягнути з [PERSON] компенсацію у розмірі 43\~295 грн. за Ѕ частину спільного майна, яке складається з наступного: холодильник вартістю 4000 грн., телевізор вартістю 3\~450 грн., Т2 тюнер вартістю 400 грн., варочна поверхню вартістю 2\~000 грн., духова шафа вартістю 3\~000 грн., кухонні меблі (вбудована кухня) вартістю 10\~000 грн., телефон вартістю 3\~000 грн., телевізійна приставка вартістю 2\~000 грн., акустична система вартістю 1\~000 грн., диван кутовий вартістю 1\~000 грн., праска вартістю 3\~240 грн., шафа купе вбудована вартістю 6\~000 грн., двоспальне ліжко вартістю 2\~500 грн., шафа вбудована (коридор) вартістю 6\~000 грн., пральна машина вартістю 7\~000 грн., котел газовий вартістю 7\~000 грн., прилади ванної кімнати (ванна, унітаз, умивальник) вартістю 3\~000 грн., вбудовані меблі ванної кімнати вартістю 1\~000 грн., ліжко дитяче вартістю 8\~000 грн., пилосос вартістю 6\~000 грн., телефон вартістю 1\~000 грн., кондиціонер вартістю 4\~000 грн., хліб опічка вартістю 1\~000 грн., соковижималка вартістю 1\~000 грн. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Однак, при цьому, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду жодних доказів на підтвердження придбання вищезазначеного майна сторонами у період шлюбу, не надано жодних доказів на підтвердження вартості такого майна та взагалі не надано доказів придбання та наявності такого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За таких\~обставин,\~оскільки [PERSON] не надано суду жодних доказів на підтвердження придбання сторонами у період шлюбу майна, компенсацію за 1/2 частину якого він просить стягнути з [PERSON] компенсацію, а також доказів на підтвердження вартості такого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню за їх недоведеністю. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] в порядку регресу 1/2 частини платежів, сплачених [PERSON] за період з грудня 2017 року по серпень 2018 року за договором споживчого кредиту, суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 6 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] , відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит на загальну суму 88\~867 грн., цільове використання кредиту на споживчі цілі, строком з 6 серпня 2013 року по 6 серпня 2018 року, розмір процентної ставки 15% річних. У зустрічній позовній заяві та відзиві на позову заяву позивачем за зустрічним позовом зазначено, що вищевказаний кредитний договір був укладений ним під час шлюбу з [PERSON] та в інтересах сім`ї, а тому позивач та відповідач є солідарними боржниками за вказаним кредитним договором та він має право на стягнення з [PERSON] в порядку регресу 1/2 частини від коштів, сплачених ним в рахунок погашення кредиту. Також, [PERSON] зазначив, що за ці кредитні кошти було придбано автомобіль Mercedes-Benz Vito 109 CDI. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, жодних доказів того, що Договір про надання споживчого кредиту № 2005074966 від 6 серпня 2013 року був укладений [PERSON] зі згоди [PERSON] як його дружини, матеріали справи не містять. Не доведено [PERSON] належними та допустимими доказами також і того, що даний договір про надання споживчого кредиту було укладено ним в інтересах сім`ї і що кредитні кошти були витрачені на потреби сім`ї, а не на його особисті потреби. Оскільки письмової згоди щодо укладення між Публічним акціонерним\~товариством «ОТП\~Банк» та\~ [PERSON] \~кредитного договору,\~відповідачка за\~зустрічним позовом\~ [PERSON] \~як дружина\~позичальника не\~надавала,\~то і відповідальності за вищезазначеним договором [PERSON] не несе. Стороною позивача за зустрічним позовом не доведено також і того, що отримані ним кредитні кошти дійсно були витрачені на придбання автомобіля Mercedes-Benz Vito 109 CDI, а у Договорі про надання споживчого кредиту № 2005074966 від 6 серпня 2013 року зазначено лише, що кредит надається на споживчі цілі. За таких\~обставин,\~оскільки [PERSON] не доведено перед судом, що Договір про\~надання споживчого\~кредиту №\~2005074966\~від 6\~серпня 2013\~року був\~укладений ним\~зі згоди\~ [PERSON] \~як його\~дружини,\~а також\~в інтересах\~сім`ї,\~а не\~для його\~особистих потреб,\~суд приходить\~до висновку,\~що підстави\~для стягнення\~з [PERSON] \~в порядку\~регресу Ѕ\~частини платежів,\~сплачених [PERSON] \~за період\~з грудня\~2017\~року по\~серпень 2018\~року за\~договором споживчого\~кредиту,\~відсутні,\~а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також не підлягають задоволенню. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] підлягають задоволенню, а у позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги за первісним позовом задоволено, то з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивачки за первісним позовом [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2\~087 грн. 55 коп. Оскільки у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено, то судові витрати [PERSON] по справі підлягають віднесенню на сторону позивача за зустрічним позовом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved