Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, яким просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10 квітня 2008 року № 477-V «Про передачу в приватну власність присадибних земельних ділянок», зокрема, в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,2240 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним та скасувати відповідні державні реєстрації та Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, виданий 05.10.2011 року [PERSON], кадастровий номер [NUMBER], на земельну ділянку площею 0,2240 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності, користування, володіння належною йому однією другою частиною житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування свого позову [PERSON] зазначив, що йому на праві приватної власності належить одна друга частина житлового будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В цьому будинку він зареєстрований та проживає. Співвласницею іншої однієї другої частини цього житлового будинку є [PERSON] 05.10.2011 року [PERSON] отримала на своє ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2240 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що оскаржуваними рішенням та державним актом на право приватної власності на землю порушені його права та законні інтереси, відповідач чинить перешкоди у користуванні двором спільного користування, обслуговуванні належних позивачу будівель і споруд. Так само, позивач вважає, що порушено його право на можливість приватизувати земельну ділянку, на які розташована належна йому частка житлового будинку з надвірними господарчими будівлями і спорудами. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали доводи позову, і просили вимоги позову задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] повторно в судові засідання 29.01.2015 року та 11.03.2015 року не з'явилась, поважність причин своєї неявки суду не повідомила, неявка відповідача судом визнана повторною, і, в силу ст. 169 ЦПК України, суд, з урахуванням думок інших учасників процесу, вважав можливим розглядати справу у її відсутність. Суд враховує, що [PERSON] надавалась можливість заперечувати проти позову, матеріали справи свідчать про обізнаність [PERSON] про наявність даної цивільної справи, тому суд вважає, що [PERSON] з власної ініціативи не скористалась своїм правом на допуск до справедливого суду. Представник відповідача- Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області подав заяву від 28.05.2014 року про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи- Управління держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважав передчасним скасовувати повністю рішення органу місцевого самоврядування та документ, що посвідчує право на земельну ділянку. Дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи, суд встановив наступні правовідносини: [PERSON] на праві власності належить одна друга частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що встановлено зі змісту витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26876765 від 30.07.2010 року. Згідно витягу з погосподарської книги № 8 Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, особовий рахунок [NUMBER], [PERSON] належить одна друга частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що вбачається зі змісту довідки від 22.08.2008 року № 2863 Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. Рішенням Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10.04.2008 року № 477-V [PERSON] передано у приватну власність присадибну земельну ділянку, площею 2240 кв.м., в [ADDRESS] 11.03.2011 року за № 512270001002000 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, здійснено реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 05.10.2011 року на ім'я [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER], на право власності на земельну ділянку, площею 0,2240 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно Закону України від 21.05.1997р. №280/97 «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальної громади, відповідно на території сіл, селищ, міст. Земельним кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими нормативно-правовими актами Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин. В силу ст. 373 ч. 2 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. В силу ст.ст. 116, 118 Земельного Кодексу України співвласники жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], мають рівні права на набуття права на земельну ділянку, зокрема, шляхом безоплатної приватизації. Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положення частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції України або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто виключно в судовому порядку. Оскільки оскаржуване рішення органом місцевого самоврядування прийнято без урахування законних інтересів позивача [PERSON], це рішення не може бути правомірним, в зв'язку із чим є протиправним. Статтею 15 Цивільного кодексу України закріплено право особи на захист цивільних прав та інтересів . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 Цивільного кодексу України закріплює захист цивільних прав та інтересів судом , відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В силу ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь- яких його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В силу припису ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Наведені приписи матеріального закону є підставою для визнання правочину недійсним, скасування акту, що порушує право особи на земельну ділянку. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. В силу положення ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Суд дійшов до висновку, що рішенням Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10.04.2008 року № 477-V про передачу у власність спірної земельної ділянки [PERSON], порушено право іншого співвласника житлового будинку - [PERSON], який розташований на спірній земельній ділянці, зокрема право на набуття у власність частки земельної ділянки шляхом приватизації. До цих правовідносин суд застосовує положення п. «г», ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України - спеціальної норми, що їх регулює. Оскільки державний акт серії серії [NUMBER], який виданий 05.10.201 року Красносільською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, виданий без урахування законного інтересу позивача-[PERSON]., такий акт в силу припису ст. 155 Земельного Кодексу України не може визнаватись дійсним. Разом із тим, в силу положення ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд вважає безпідставними вимоги про скасування в цілому і рішення органу місцевого самоврядування, і державного акту, оскільки суд вважає, що ці документи були би видані [PERSON] і без включення до них недійсної частини. Таким чином, суд дійшов до висновку про можливість визнання частково неправомірним та скасування рішення Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 10 квітня 2008 року № 477-V «Про передачу в приватну власність присадибних земельних ділянок», а також частково недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого Красносільською сільською радою Комінтернівського району Одеської області від 05.10.2011 року, зареєстрованого у реєстрі за № 512270001002000, в частинах загальної площі земельної ділянки (0,2240 га), яка розташована за адресою: [ADDRESS], що передана у приватну власність [PERSON] Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання. Суд вважає необхідним роз'яснити, що в даному випадку [PERSON] має право лише на частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що має відповідати розміру її частки (одна друга) у спільній власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В силу ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку на ім'я [PERSON] В силу ч. 6 ст. 16 закону України «Про державний земельний кадастр», у сукупності з встановленими обставинами справи, та в сукупності з наведеними нормами ЦК України, не підлягають задоволенню вимоги про скасування кадастрового номеру земельної ділянки, оскільки часткове скасування державної реєстрації земельної ділянки, не може тягнути за собою повного скасування кадастрового номеру, за винятком обставин, що передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які на час ухвалення цього рішення судом не встановлені. Отже суд дійшов до висновку, що в вищевказаних частинах позовні вимоги мають бути задоволені частково, і погоджується з доводами заперечень представника Управління держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області. Що стосується вимог в частині усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права власності, користування, володіння належною йому однією другою частиною житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, суд виходить з наступного: В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Суд вважає, що [PERSON] не довів належними та допустими доказами наявність порушень з боку відповідача- Мухіної О.М. його права власності та володіння належною йому частини житлового будинку надвірними господарськими будівлями та спорудами. Разом із тим, вочевидь, існує певне обмеження [PERSON] як спіівласника житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами у здійснення належного йому права користування прилеглою земельною ділянкою, що не припинено в установленому порядку, зокрема, можливість обслуговувати житловий будинок, користуватись надвірними будівлями і спорудами, обробляти земельну ділянку. Такі порушення позивач пов'язує із наявність у теперішній час у відповідача права власності на всю спірну земельну ділянку, і суд погоджується з цими доводами позивача. Суд дійшов до висновку, що в силу ст.ст.13,14,41,55 Конституції України, ст.ст. 391, 392 ЦК України, підлягає захисту право позивача на усунення порушень щодо права користування належною йому однією другою частиною житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Що стосується вимог в частині усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права власності, користування, володіння належною йому однією другою частиною земельної ділянки, суд виходить з наступного: [PERSON] не є власником спірної земельної ділянки в розумінні положень ст. 125, 126 Земельного Кодексу України, і тому позовні вимоги про захист не існуючого у позивача права є безпідставними. Право володіння річчю - це юридична можливість фактичного впливу на цю річ. Право користування річчю - це юридична можливість видобування власником споживчі властивості речі. З вищевказаних встановлених судом фактичних обставин, суд дійшов до висновку, що [PERSON], вочевидь, отримує з боку відповідача [PERSON] порушення його права володіти та користуватись належною йому часткою земельної ділянки, і ці права також підлягають захисту судом. Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права власності, користування, володіння належною йому однією другою частиною земельної ділянки, підлягають частковому задоволенню, оскільки він не є власником спірної земельної ділянки, тому його право володіння не порушено. На підставі наведеного,

Outcome: partial