Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] Від шлюбу у них 04.02.2006 року народився син [PERSON]. У 2008 році рішенням Селидівського міського суду Донецької області шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу син став проживати зі своєю матірю, його колишньою дружиною. Фактично з самого моменту розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки та осіб, які проживають разом з його сином, стосовно неможливості його нормального спілкування з його сином. Всі його намагання нормальним мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини через які він не може нормально зустрічатися з сином. Після марних спроб вирішити розбіжності мирним шляхом він звернувся з заявою до комісії з питань захисту прав дитини Селидівської міської ради. 09.06.2010 року даною комісією було прийнято рішення №104, відповідно до якого йому було визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з сином [PERSON] та у його вихованні (зі змінами згідно рішення №137 від 25.11.2015 року) наступного порядку: у вигляді двох днів зустрічей I, III або II, IV тижня місяця з ночівлею (пятниця субота з 16.00 до 20.00 годин або субота неділя з 09.00 до 16.00 годин). Але ситуація не покращилась та майже останні два роки він весь час тільки і намагається стабілізувати дану обстановку. Кожен раз, коли йому більш-менш вдається налагодити зв'язок з сином, встановити з ним спілкування, відповідачка втручається та своїми діями негативно впливає на стосунки батька та сина. Він любить свого сина, тому хоче особисто спілкуватися з ним. Відповідно до ст. 153, ч.2 ст. 157 СК України він, як батько дитини, на це має право. [PERSON] відмовляється укласти з ним договір про виконання ним батьківських прав щодо сина. Просив, враховуючи його законні права і наявність у нього можливості спілкуватися з сином та здійснювати позитивний вплив на її виховання, зобовязати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином; визначити наступні способи його участі у вихованні сина [PERSON]: особисте спілкування - побачення пять раз на тиждень з понеділка по пятницю з 18.00 годин до 19.00 годин за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування; - спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; - необмежене спілкування з сином [PERSON] особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; - з ночівлею за адресою його мешкання II, IV тижня місяця на вихідних днях; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побачення або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; - в день його побачення з сином він має право забирати сина з дому, школи особисто; зобовязати [PERSON] за два дні до дня його зустрічі з сином надавати йому точну інформацію фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 06 лютого 2017 року позов [PERSON] задоволено частково: зобовязано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], у визначений рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради №104 від 09.06.2010 року, зі змінами згідно рішення №137 від 25.11.2015 року час та спосіб, а саме: шляхом встановлення у виді двох днів зустрічей за бажанням дитини та за згодою сторін I, III або II, IV тижня місяця з ночівлею (пятниця субота з 16.00 до 20.00 годин або субота неділя з 09.00 до 16.00 годин); у задоволенні решти позовних вимог [PERSON] відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 275 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи порушення норм процесуального та матеріального права; апелянт вважає, що замість вирішення наявного спору у встановлений законом спосіб ухвалене судом рішення унеможливлює реалізацію ним права щодо безперешкодного спілкування з дитиною; вирішення судом спору у застосований судом спосіб не відповідає вимогам матеріального закону, здійсненого з порушенням норм процесуального закону, оскільки його право спілкування з сином та обовязок участі в його вихованні поставлено судом в залежність від двох умов, таких як бажання дитини та згода відповідача; враховуючи встановлені судом обставини щодо відносин між батьками дитини, висновок суду про те, що визначений ним спосіб спілкування дозволить дитині в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів, уявляється найбільш суперечливим і неологічним; оскаржене рішення суду, виконання якого поставлене в залежність від певних умов, зводить нанівець право батька, що проживає окремо від дитини, на особисте спілкування з нею, відновлення відносин батька з сином; відмовивши у задоволенні його клопотання про допит малолітнього [PERSON] без мотивування свого висновку, суд порушив норми процесуального закону; вважає, що пояснення самої дитини щодо його ([PERSON]Р.) участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею мають значення для справи і мають бути встановлені на підставі пояснень малолітнього [PERSON]. У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Відповідачка [PERSON] неодноразово у судові засідання апеляційного суду не зявилась. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 18 травня 2017 року за заявою [PERSON] апеляційним судом було відкладено розгляд справи на 01 червня 2017 року, після чого 19 травня 2017 року до Апеляційного суду від [PERSON] надійшла заява про відкладення розгляду справи не раніше ніж до 17.06.2017 року. 26 травня 2017 року від [PERSON] та її представника надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, а також заперечення [PERSON] на апеляційну скаргу. Проте 31 травня 2017 року від [PERSON] знову надійшла заява про відкладення розгляду справи. Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Виходячи із встановлених обставин апеляційний суд вважає причини неявки відповідачки [PERSON] неповажними та вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Представник служби у справах дітей Селидівської міської ради у судове засідання апеляційного суду також не зявився; про час і місце розгляду справи повідомлений повісткою, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження і дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення норм матеріального права. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що визначення часу та способу спілкування батька з сином шляхом встановлення у виді двох днів зустрічей за бажанням дитини та за згодою сторін I, III або II, IV тижня місяця з ночівлею (пятниця субота з 16.00 до 20.00 годин або субота неділя з 09.00 до 16.00 годин) з урахуванням віку дитини, факту постійного проживання з матірю, поведінки обох батьків та наявності рішення виконавчого комітету Селидівської міської ради № 104 від 09.06.2010 року зі змінами згідно рішення № 137 від 25.11.2015 року, яке ніким не оскаржувалось та яким [PERSON] визначено час та спосіб спілкування з дитиною буде достатньо для визначення участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO]; такий спосіб є доцільним та забезпечить найвищі інтереси дитини і узгоджується із приписами ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини та відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такому ритмі, який не буде порушувати виховний та дошкільний графік дитини; даний спосіб надасть можливість батькам піклуватися про здоровя дитини, її фізичний та моральний розвиток з визначенням достатнього часу для цього; крім того, встановлення зазначеного способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною не перешкоджає спілкуванню батька та дитини в інший період часу при досягненні такої згоди сторонами; враховуючи ступінь конфліктних відносин сторін зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з сином надасть можливість у подальшому уникнути судових спорів з приводу виконання відповідачем даного судового рішення та надасть можливість дисциплінувати сторін при його виконанні; при цьому суд вважав, що запропоновані батьком способи участі у вихованні дитини, з урахуванням того, що він тривалий час близько трьох років не спілкувався з дитиною, є передчасним та таким, що можуть порушити нормальний режим життєдіяльності дитини, потреби в забезпеченні певного режиму, усталеного порядку харчування (з врахуванням вікових особливостей та стану здоровя дитини), відпочинку, дотримання особистої гігієни; при цьому суд не визначає конкретного місця побачення батька та дитини. Суд не взяв до уваги посилання відповідача на те, що дитина не бажає спілкуватися із батьком та критично віднісся до наданих відповідачем інформацій, виданих Службою у справах дітей Селидівської міської ради від 22.01.2016 року №25, від 12.03.2016 року №62, характеристик з місця навчання [PERSON], [INFO], висновку про результати психологічного дослідження практичного психолога [PERSON] від 05.07.2016 року, оскільки, як зазначив суд, вказане може свідчити тільки про непорозуміння та складнощі в спілкуванні між дитиною та її батьками. Проте повністю погодитися з такими висновками суду неможливо. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоровя одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005 року, який 18 лютого 2008 року розірвано. Згідно свідоцтва про народження, виданого 17 лютого 2006 року, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] штучно чинить йому перешкоди із спілкуванням з дитиною, він позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини та нормального спілкування з ним. Згідно витягу з протоколу від 19.07.2007 року №14 опікунської ради при виконкомі Селидівської міської ради з питань встановлення днів зустрічей [PERSON] встановлено дні зустрічей з його малолітнім сином [PERSON], [INFO], у середу з 17 до 20 години, у суботу з 8 до 12 години. Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради від 09.06.2010 року №104 [PERSON], який проживає окремо від малолітнього сина [PERSON], встановлено ступінь участі у вигляді двох днів зустрічей кожного тижня у вихідні дні батька дитини (1 день з 16.00 до 20.00 години, 2 день з 9.00 до 8.00 години наступного дня), та зобовязано [PERSON] не перешкоджати батькові малолітнього у спілкуванні та прийнятті участі у його вихованні, виконуючи п. 1 даного рішення. Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради від 25.11.2015 року №137 внесено зміни до рішення виконавчого комітету Селидівської міської ради від 09.06.2010 року №104 та встановлено дні зустрічей у виді двох днів зустрічей за бажанням дитини та за згодою сторін - I, III або II, IV тижня місяця з ночівлею (пятниця субота з 16.00 до 20.00 годин або субота неділя з 09.00 до 16.00 годин). Зазначене рішення сторонами не оскаржувалось. Судом також встановлено, що між сторонами наявний загострений конфлікт на грунті неможливості досягнення домовленостей щодо участі у вихованні та в спілкуванні батька з сином [PERSON], [INFO], що підтверджено постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 23.05.2010 року за ч.1 ст. 296, ч. 1 ст. 129 КК України, висновком за результатами звернення [PERSON] від 31.12.2015 року, виданим Селидівським ВП Красноармійського ВП ГУНП в Донецькій області, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], поясненнями представника третьої особи [PERSON] та не заперечувалось сторонами. Таким напруженим відносинам, як зазначив суд, також сприяла і сама поведінка позивача, який намагається досягти будь-якого спілкування з дитиною. Такий висновок суду будь-якими доказами не спростований. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що практичним психологом школи, в якій навчається [PERSON], з ним була проведена психодіагностична робота, за результатами якої зроблений висновок про те, що у [PERSON] на високому рівні проявляється особистісна тривожність, це означає, що в хлопця є стійка схильність приймати велике коло ситуацій, як погрожуючих, реагувати на такі ситуації станом тривоги; загальна атмосфера в сімї, в якій живе дитини, благополучна; негативні почуття, які відчуває та отримує дитина, відносяться до батька, а позитив до мами, тьоті, бабусі та дідуся; отже, можна зробити висновок, що з батьком в [PERSON] відносини складаються негативно, виникають непорозуміння та складнощі в спілкуванні. З матеріалів справи також вбачається, що комісією з питань захисту прав дитини при виконкомі Селидівської міської ради розглядалась заява [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав, в процесі якої службою у справах дітей вислухана думка дитини щодо зустрічей та спілкування з батьком (ст. 171 СК України) та зазначено, що [PERSON] має особисту прихильність до матері, бажає, щоб зустрічі з батьком не відбувались. Відповідно до інформацій КЛПУ «Селидівська центральна міська лікарня», ЗОШ I-III ст. №6 м. Селидово малолітній [PERSON] приймає лікування (невпокійлива поведінка дитини). У відповіді відділу освіти міської ради начальнику служби у справах дітей повідомляється, що за результатами індивідуальної роботи було зазначено, що на даний час [PERSON] відчуває близькість до матері, потребу в її оцінці та зроблено припущення, що батько дитині менш емоційно привабливий або склалися конфліктні відношення, але на підсвідомому рівні він все ж таки потребує близькості з ним, його уваги і турботи. Апеляційний суд вважає, що за встановлених обставин та виходячи із положень зазначених норм Сімейного кодексу України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спосіб участі батька у вихованні сина [PERSON], визначений рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради від 09.06.2015 року є доцільним та буде відповідати інтересам дитини, тим самим частково задовольнивши позовні вимоги [PERSON] Апеляційна скарга [PERSON] не містить доводів незгоди саме з таким висновком суду першої інстанції. Разом з тим, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду про встановлення спілкування [PERSON] з сином [PERSON] за бажанням дитини та за згодою сторін, оскільки, по-перше, таке положення не передбачено частиною другою статті 159 СК України, а по-друге, не узгоджується з предметом предявленого позивачем позову, оскільки саме конфліктом і перешкодами відповідачки у спілкуванні позивача з сином зумовлено його звернення за судовим захистом, що виключає вирішення цього питання за бажанням дитини та згодою матері. Тому апеляційний суд вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення слова «за бажанням дитини та за згодою сторін». Крім того, виходячи з принципу рівності прав та обовязків матері та батька щодо дитини, передбаченого ст. 141 СК України, апеляційний суд вважає за доцільне доповнити рішення суду першої інстанції додатковим способом участі батька у спілкуванні з дитиною, який заявлений позивачем у позовній заяві, а саме: визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином шляхом спільного відпочинку у літній період протягом місяця. Перевіряючи доводи апеляційної скарги [PERSON] про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд вважає, що вони є безпідставними, оскільки при ознайомленні з технічним записом судового засідання встановлено, що у клопотанні позивача [PERSON] про допит малолітнього [PERSON] відмовлено з тих підстав, що допит неповнолітньої дитини, у якої є певні психічні розлади, підтверджені матеріалами справи, може сприяти погіршенню її психоемоційного стану. Отже висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання є мотивованим і апеляційний суд вважає його правильним.

Outcome: partial