Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

у травні 20109 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив встановити наступний порядок користування квартою [ADDRESS] : у володіння та користування [PERSON] виділити житлову кімнату 2, площею 16,7 кв.м.; у володіння та користування [PERSON] та [PERSON] виділити житлову кімнату 3, площею 16,8 кв.м. та житлову кімнату 1, площею 12,8 кв.м.; в загальному володінні та користуванні залишити: кухню, площею 7,3 кв.м., вбиральню, площею 1,1 кв.м., ванну кімнату, площею 2,1 кв.м., коридор, площею 6,5 кв.м., передпокій, площею 1,1 кв.м., комору, площею 1 кв.м. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачам у справі. Частка позивача у спільній частковій власності становить 1/3. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, остання складається з трьох кімнат, житловою площею 46,3 кв.м., з яких 1-ша кімната площею 12,8 кв.м., 2-га кімната площею 16,7 кв.м., 3-тя кімната площею 16,8 кв.м., а також кухні, площею 7,3 кв.м., вбиральні, площею 1,1 кв.м., ванної кімнати, площею 2,1 кв.м., коридору, площею 6,5 кв.м., передпокою, площею 1,1 кв.м., комори, площею 1 кв.м. Позивач вказує, що є інвалідом першої групи, у зв?язку із чим потребує окремої кімнати для відпочинку та лікування, а також буде мати можливість отримання окремого особового рахунку для сплати житлово-комунальних послуг. Посилається на те, що мирним шляхом сторони у справі не можуть дійти згоди щодо визначення порядку користування спірною квартою. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. КиєваШкірая М.І. від 27.05.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 29.08.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.10.2019 року закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Від відповідачів відзиви до суду не надходили. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги тапросив суд задовольнити позов. Вислухавши пояснення позивача та дослідившивши матеріали справи, встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] , на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.07.1994 року сектором приватизації Московської районної державної адміністрації м. Києва (розпорядження № 7923), що вбачається з інформаційної довідки від 17.12.2018 року № 49835, виданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Тобто, квартира [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках, по ј частини кожному. Матеріали цивільної справи містять копію витягу зі Спадкового реєстру від 20.09.2018 року про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2018 року спадкоємцю [PERSON] на 1/12 частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Також, матеріали цивільної справи містять копію свідоцтва про право на спадщину, виданого 20.09.2018 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І.С., [PERSON] на 1/12 частину зазначеної квартири. Таким чином, позивачу належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] , з яких 1/12 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину, ј частина - на підставі свідоцтва про приватизацію квартири. З вказаного вище свідоцтва про право на спадщину також вбачається, що спадкоємцем майна, що залишилось після смерті [PERSON] та складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , є його дружина - відповідач у справі [PERSON] , на 2/3 частки у спадщині, в тому числі з урахуванням 1/3 частини від якої відмовився син спадкодавця - відповідач у справі [PERSON] . Доказів видачі свідоцтва про право на спадщину на [PERSON] після смерті [PERSON] , матеріали цивільної справи не містять. З технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що остання складається з трьох кімнат, житловою площею 46,3 кв.м., а саме: 1-ша кімната площею 12,8 кв.м., 2-га кімната площею 16,7 кв.м., 3-тя кімната площею 16,8 кв.м., а також кухні, площею 7,3 кв.м., вбиральні, площею 1,1 кв.м., ванної кімнати, площею 2,1 кв.м., коридору, площею 6,5 кв.м., передпокою, площею 1,1 кв.м., комори, площею 1 кв.м. Кімната 2 площею 16,7 кв.м., яку позивач просив виділити у своє користування, є прохідною. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма закону свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17.02.2016 року в справі № 6-1500цс15. Кімната, яку просить виділити у користування позивач, площею 16,7 кв.м., не відповідає його ідеальній частці у спільній частковій власності - 1/3 частина, яка складає 15,43 кв.м. житлової площі квартири. Крім того, кімнатою позивача, відповідно до позовних вимог, яка є прохідною до відокремленої житлової кімнати, площею 16,8 кв.м., буде також користуватись відповідач [PERSON] , що унеможливлює визначення окремого порядку користування житлом. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. ст. 63, 155 Житлового кодексу УРСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо); жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. За вказаних обставин, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed