Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 17.06.2016 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом за позовом [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач вказав, що 10 грудня 2012 року він надав відповідачу позику в розмірі 8000 (вісім тисяч) доларів США, які відповідач повинен був повернути до 20 червня 2013 року. Відповідач зобовязання за договором позики не виконав. Посилаючись на ст. 387, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України позивач просить стягнути на свою користь з відповідача борг за договором позики в розмірі 8000 (вісім тисяч) доларів США; три проценти річних від простроченої суми в розмірі 645 (шістсот сорок пять) доларів 04 центи США, проценти за договором позики в розмірі 3660 (три тисячі шістсот шістдесят) доларів 48 центів США, а всього стягнути грошові кошти в розмірі12304 (дванадцять тисяч триста чотири) долари 82 центи США, та судові витрати у розмірі 3082 (три тисячі вісімдесят дві) гривні 50 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, позов просив задовольнити. Відповідач позов визнав частково в частині боргу за договором позики, заперечував проти стягнення процентів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, які містяться у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 10 грудня 2012 року [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 8000 (вісім тисяч) доларів США, які останній повинен був повернути до 20 червня 2013 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно (а.с.7, 54). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України встановлює наступне: 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. 2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В строк, зазначений в договорі позики, тобто до 20.06.2013 року, відповідач борг не повернув і не має наміру добровільно повернути борг. На час розгляду справи судом відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені в позовній заяві та підтверджені наданими позивачем доказами. За клопотанням представника відповідача (а.с. 41-49) 06.10.2016 року судом була призначена комплексна судово-почеркознавча та технічна експертиза оригіналу розписки, наданої відповідачем позивачу 10.12.2012 року. Проведення експертизи було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 64). Відповідач гарантував оплату вартості експертизи. У звязку з тим, що у Дніпропетровському НДІСЕ відсутні спеціалісти відповідної галузі знань, ухвалу про призначення експертизи і справу було направлено до Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ для проведення експертизи (а.с.67). Але 06.07.2017 року цивільна справа за позовом позивача до відповідача про стягнення боргу за договором позики повернулася з Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області без виконання комплексної експертизи (судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи документів), у звязку з несплатою відповідачем вартості висновку судового експерта (а.с. 105-106). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2). Позивач у позовній заяві надав розрахунок, з яким погоджується суд і відповідно до якого кількість прострочених днів виконання зобов'язання, починаючи з 20 червня 2013 року та закінчуючи 25 грудня 2015 року, складає 981 календарний день, з них у 2013 р. - 256 днів, у 2014 р. - 365 днів, у 2015 р. - 360 днів. Три проценти річних від простроченої суми визначаються наступним чином : 3% від суми боргу х кількість прострочених днів / кількість днів у році = 3% х 8000 доларів США х 981 день / 365 днів = 645 ( шістсот сорок пять) доларів 04 центи США. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У договорі позики сторонами розмір і порядок одержання процентів не встановлений, тому позивач застосував розрахунок процентів, виходячи з облікової ставки Національного банку України (далі НБУ). Позивач зазначив розрахунок процентів, який перевірений судом і є правильним: з 20.06.2013 по 12.08.2013 р. облікова ставки НБУ 7,0 %, термін прострочки 52 дні, проценти складають 8000 х ( 7,0%:100:365 днів х 52) 79,78 доларів США; з 13.08.2013 року 14.04.2014 облікова ставки НБУ 6,5%, термін прострочки 208 днів, проценти складають 8000 х ( 6.5%:100:365 днів х 208) = 296,23 доларів США; з 15.04.2014 року по 16.07.2013 р. облікова ставки НБУ 9,5%, термін прострочки 89 днів, проценти складають 8000 х ( 9,5%:100:365 днів х 89) = 185,3 доларів США; з 17.07.2014 року по 12.11.2013 р. - облікова ставки НБУ 12,5%, термін прострочки 116 днів, проценти складають 8000х( 12,5%:100:365дн х 116) = 317,8 доларів США; з 13.11.2014 року по 05.02.2015 р. - облікова ставки НБУ 14%, термін прострочки 96 днів, проценти складають 8000 х ( 14%:100:365 днів х 96) = 294,57 доларів США; з 06.02.2014 року по 03.03.2015 р. облікова ставки НБУ 19,5%, термін прострочки 24 днів, проценти складають 8000 х ( 19,5%:100:365 днів х 24) = 102,57 доларів США; з 04.03.2015 року по 27.08.2015 р. - облікова ставки НБУ 30%, термін прострочки 177 днів, проценти складають 8000 х ( 30%:100:365 днів х 177) = 1163,83 доларів США; з 28.08. 2015 року по 24.09.2015 р. - облікова ставки НБУ 27%, термін прострочки 27 днів, проценти складають 8000 х ( 27%:100:365 днів х 27) = 159,78 доларів США; з 25.09.2015 року по 03.03.2016 р. - облікова ставки НБУ 22%, термін прострочки 176 днів, проценти складають 8000 х ( 22%:100:365 днів х 176) = 1060,02 доларів США; Всього розмір процентів становить 3660 (три тисячі шістсот шістдесят) 48 доларів США. На підставі аналізу належних та допустимих доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу за розпискою від 12.12.2012 року, три проценти річних та проценти за договором позики. Також, з відповідача на користь позивача відповідно до приписів ст.ст.79, 88 ЦПК України слід стягнути судові витрати позивача у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3083 грн. 00 копійок, підтверджені квитанцією банку (а.с.1). На підставі викладеного, ст. ст. 530, 625, 1046 - 1050 ЦК України,

Outcome: approved