overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 19 липня 1986 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Їх шлюб фактично розпався. У неї до відповідача зникли почуття поваги та любові. Сімейно шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Тому просила шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, відповідно до заяви просила слухати справу у її відсутність, позов підтримує, проти примирення заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу у його відсутність, позов визнає, проти примирення заперечує. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 19 липня 1986 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Дружнянською сільською радою Бородянського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов підтримала, проти примирення заперечувала, а відповідач позов визнав і визнання позову не порушує права інших осіб, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], в якому зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON], який з 2006 року за вказаною адресою не проживає і відмовляється знятися з реєстрації в добровільному порядку. Просила визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідач [PERSON] позов визнав і пояснив, що дійсно понад 7 років за вказаною адресою не проживає. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] являється власницею житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування житлового будинку (а.с.11). З копії будинкової книги вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.12-16), але у вказаному будинку більше одного року не проживає, що підтверджується актом депутата про обстеження житлових умов (а.с. 10) та визнано відповідачем в судовому засіданні. Враховуючи, що відповідач не являється власником спірного житлового будинку, не проживає в ньому більше одного року, то суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у них з відповідачем [INFO] року народився син - [PERSON], який знаходиться на її утриманні. Угода про стабільну сплату аліментів між ними не досягнута. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилась, просила слухати справу без її участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, просив слухати справу без його участі, позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони являються батьками [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивачки [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.5), довідки виконавчого комітету Пісківської селищної ради (а.с.4). Відповідно до рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 24 листопада 2011 року (а.с.16), з відповідача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] року народження в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Враховуючи, що з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] року народження, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 2003 року по вересень 2004 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, від яких мають сина [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач не визнає себе батьком дитини та не надає матеріальної допомоги на її утримання, то позивачка змушена звернутись до суду з цим позовом та просить визнати відповідача батьком [PERSON] та стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні після проведення судово-генетичної експертизи позов визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [INFO] у позивачки народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією актового запису про народження № 12 від 15.04.2005 року, з якого вбачається, що відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно висновку судово-генетичної експертизи № 380 від 15.09.2014 року, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше 99,99%. Беручи до уваги наведене та враховуючи визнання відповідачем позову, суд задовольняє позовні вимоги про визнання [PERSON] батьком [PERSON], -[INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Беручи до уваги наведене та враховуючи, що відповідач є приватним підприємцем, доказів щодо перебування на його утриманні інших осіб суду не надано, суд визначає розмір аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 11 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки, понесені нею судові витрати: за проведення експертизи - 3158 грн та за сплачений судовий збір - 244 грн, а також в доход держави судовий збір у сумі 243 грн 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2 000 грн. щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позивачка зазначає, що відповідач матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина не надає. Дитина проживає разом із позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. До того ж, на утриманні позивачки знаходиться дитина від першого шлюбу, яка навчається у вищому навчальному закладі. Оскільки, коштів на утримання дитини не вистачає, то позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але від її представника надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити у повному обсязі та проводити розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. \~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON], [INFO], який проживає та знаходиться на утриманні позивачки. Допомогу на утримання малолітнього сина відповідач не надає. Однак, жодної інформації стосовно заробітної плати відповідача, його місця роботи та доходів позивачка не надала. Враховуючи дану обставину, суд прийшов до висновку, що з відповідача не можливо стягувати аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~000 грн., а необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 01 жовтня 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м.Миколаєва, актовий запис № 495. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають повнолітню доньку. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з червня 2011 року, вони тривалий час проживають окремо та не ведуть сумісного господарства. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, що призвело до втрати почуття кохання. Відповідач ухиляється від звернення до органів РАЦС із спільною заявою відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, залишити шлюбне прізвище, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 01 жовтня 1994 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Корабельного районного управління юстиції м.Миколаєва, актовий запис № 495. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Подружні стосунки між сторонами припинені з 2011 року у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, сторони тривалий час проживають окремо та не ведуть сумісного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 09 лютого 2007 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 35. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки з квітня 2014 року. Спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на сімейне життя, виховання дитини, все це призвело до втрати почуття кохання та до припинення шлюбних відносин. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просила шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити набуте в шлюбі - [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 09 лютого 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 35. Мають від шлюбу неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки з квітня 2014 року, так як мають різні погляди на життя і сім'ю, проживають окремо, не ведуть сумісного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення відповідно до ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо залишення набутого в шлюбі прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 14 серпня 2012 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 309. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2014 року. Спільне господарство не ведеться. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на сімейне життя, виховання дитини, все це призвело до втрати почуття кохання та до припинення шлюбних відносин. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін та розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 14 серпня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 309. Мають від шлюбу неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки з квітня 2014 року, так як мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення відповідно до ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка після одруження своє прізвище не міняла.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 22 листопада 2005 року Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області, актовий запис № 30. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з січня 2014 року, вони проживають окремо та не ведуть сумісного господарства. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, що призвело до втрати почуття кохання. Відповідач ухиляється від звернення до органів РАЦС із спільною заявою відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, залишити шлюбне прізвище, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 22 листопада 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області, актовий запис № 30. Від шлюбу дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Подружні стосунки між сторонами припинені з січня 2014 року у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, сторони проживають окремо та не ведуть сумісного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою в своїй заяві висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 27 червня 2012 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 219. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені, вони мешкають окремо, ведуть окреме господарство та мають окремий бюджет. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на сімейне життя, виховання дитини, вирішення сімейних проблем, з питань матеріального забезпечення родини, все це призвело до втрати почуття кохання та до припинення шлюбних відносин. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 27 червня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 219. Мають від шлюбу малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки, так як мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення відповідно до ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не була присутня в судовому засіданні та не висловила в своїй заяві думку щодо зміни свого прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище.

Outcome: approved