Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У червні 2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що з 16.09.2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. У вказаному шлюбі народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 5329 від 16.12.2014р., складений Черьомушкінським відділом РАЦС м. Москви. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 11.11.2016р. Відповідач по справі не надає матеріальну та моральну підтримку дитині, жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про дитину, хоча має таку можливість. Факт неотримання аліментів від відповідача також підтверджується Довідкою про неотримання аліментів від 22.02.2017р. за №В-8 Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції. Дитина народилась у м. Москва, на теперішній час зареєстрована громадянкою України. Відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не бажає спілкуватись з дитиною, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не надає матеріальної допомоги. Рішенням Жовтневого райсуду м.Маріуполя від 11.11.2016 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки Кіри в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття. Дитина не має ніяких почуттів до батька, не цікавиться про нього. Відповідач жодного разу не відвідував дитину. Успіхами та здоров`ям дитини не цікавиться. З питань виховання та навчання відповідач до неї не звертався. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просила позбавити його батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачка та її представник, яка діє на підставі ордеру, адвокат Ващенко І.В., у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради - Бартош Н.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , про що надала до суду відповідний висновок № 13-31-186 від 14.11.2019 року, в якому Орган опіки вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 16.09.2014 року сторони зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції, актовий запис №709, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. [INFO] у сторін в м.Москва Російської Федерації народилась дочка [PERSON] , актовий запис № 5329, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Черьомушкінським відділом РАЦС м. Москви. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 11.11.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 11.11.2016 року з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття, починаючи з 29.09.2016 року. Згідно довідки 22.02.2017р. за №В-8 Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції вбачається, що позивачка з 29.09.2016 року не отримує аліменти від [PERSON] на утримання доньки. Відповідно до довідки № 6111-536-1786 від 26.12.2014 року, виданої тимчасовим повіреним у справах України в РФ, дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована громадянкою України. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 14.11.2019 року було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з тим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою було надано до суду достатні та переконливі докази, які свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами у навчанні, не спілкується з донькою. За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, суд вбачає достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, у зв`язку із чим, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved