Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У травні 2018року [PERSON] (місце проживання 65072, [ADDRESS]) звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Державної казначейської служби України (місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури. Свої вимоги обґрунтовує тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства і прокуратури протягом сімдесяти семи місяців, йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, що виразилось у незаконному затриманні, притягненні до кримінальної відповідальності та обранні запобіжного заходу за наступних обставин: 11 травня 2011 року стосовно [PERSON] були проведенні оперативно-розшукові заходи, що підтверджується матеріалами досудового слідства, зокрема, обвинувальним висновком від 22.09.2011 року. 16 травня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції Проскурніним А.Н. було порушено кримінальну справу №932 стосовно [PERSON] за ч.1 ст. 359 КК України. 05 липня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції Проскурніним А.Н. щодо [PERSON] був обраний запобіжний захід - підписка про невиїзд. 26 серпня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції Проскурніним А.Н. було порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 359 КК України, яку того ж дня було об'єднано в одне провадження з кримінальною справою №932. 11 квітня 2014 року Малиновський районний суд м. Одеси виніс вирок, яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України і призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі. Застосовуючи дію ст. ст. 75, 76 КК України [PERSON] було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на один рік. Запобіжний захід [PERSON] до вступу вироку в законну силу Малиновський районний суд м.Одеси залишив попередній - підписку про невиїзд. 09 жовтня 2014 року Апеляційний суд Одеської області виніс ухвалу, якою: - апеляційну скаргу захисника в інтересах [PERSON] задовольнив частково; - вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 11 квітня 2014 року, стосовно [PERSON], засудженого за вчинення злочину, передбаченого ст. 359 ч. 1 КК України - скасував; - кримінальну справу за звинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 359 ч. 1; 15, ч.3, 359 ч.2 КК України - закрив. 17 липня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс Ухвалу, якою Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року щодо [PERSON] скасував, справу направив на новий апеляційний розгляд. 22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Одеської області винесла Ухвалу, якою: апеляцію захисника в інтересах [PERSON] задовольнив частково; вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року відносно [PERSON] скасований; кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 359, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 359 КК України направлено прокурору Одеської області для додаткового розслідування; запобіжний захід щодо [PERSON] залишено колишній - підписка про невиїзд. В подальшому слідчим відділом Управління СБ України в Одеські області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22016160000000061 від 10.02.2016 року були внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 359 КК України із зазначенням [PERSON] в якості особи, що скоїла злочин, у короткому викладі обставин , що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. 26 вересня 2017 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси Осіік Д.В., своєю ухвалою частково задовольнив клопотання адвоката позивача та встановив строк 2 (два) місяці з моменту отримання органом досудового розслідування зазначеної ухвали для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України), по кримінальному провадженню №22016160000000061. 24.11.2017 року кримінальне провадження №22016160000000061 було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. [PERSON] зазначає, що внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, що виразилася у незаконному повідомленні про підозру та незаконному триманні під вартою. Посилаючись на статті ст. 1, 5 Закону України від 01.12.1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, ст. 1176 ЦК України суд, ст.ст. 4, 175, 184 ЦПК України - позивач вважає, що має право на звернення до суду із даною позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури. Розмір матеріальної шкоди у сумі 52000,00 гривень позивач підтверджує договором про надання правової допомоги від 15.05.2011 року, звітом адвоката до договору про надання правової допомоги, квитанцією до прибуткової накладної. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що порушення розумних строків розслідування та розгляду кримінальної справи, застосування до [PERSON] протягом всього строку розслідування та розгляду кримінальної справи запобіжного заходу - підписки про невиїзд, через що [PERSON] був позбавлений можливості вільно виїжджати з постійного місця проживання, тобто фактично був позбавлений законного права свободи пересування, що стало причиною обмежень в житті [PERSON]; порушення нормального та звичного способу життя; порушення і розриву його соціальних зв'язків; пригніченого стану, почуття приниження, відчаю і страху;погіршення загального стану здоров'я; значної шкоди честі та гідності. Як зазначає позивач, вказані обставини призвели до суттєвого погіршення умов життя, вкрай негативно вплинули на морально-психологічний стан родини, що спричиняло позивачу значних моральних страждань та порушувало звичний лад життя. Суму моральної шкоди позивач визначив у розмірі 573 342,00 гривень. Зазначені кошти, загальною сумою 625 342,00 гривень позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Представник позивача надав до суду заяву, у якій підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. 27.06.2018 року у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського райсуду в м. Одесі було задоволено клопотання позивача та витребував від слідчого відділу Управління служби безпеки України в Одеській області копію постанови про закриття провадження №22016160000000061. Відповідач у відзиві на позов від 25 липня 2018року заперечував проти позову, з підстав його необґрунтованості, а саме стверджує, що: - Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем та кошти саме Державної казначейської служби, які виділяються на її утримання, не можуть буті стягнуті на користь інших осіб; - дії органів державної влади щодо притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності не визнано незаконними; - розмір заявленої моральної шкоди є необґрунтовано завищеним, а задоволення позову призведе до економічно не обґрунтованих збитків Державного бюджету України та нецільового використання бюджетних коштів. Представник позивача надав відповідь на відзив, якою повністю заперечував проти доводів відповідача, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11 травня 2011 року стосовно [PERSON] були проведенні оперативно-розшукові заходи, що підтверджується матеріалами досудового слідства, зокрема, обвинувальним висновком від 22.09.2011 року. 16 травня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції Проскурніним А.Н. було порушено кримінальну справу №932 стосовно [PERSON] за ч.1 ст. 359 КК України. 05 липня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції Проскурніним А.Н. щодо [PERSON] був обраний запобіжний захід - підписка про невиїзд. 26 серпня 2011 року старшим слідчим 2 відділення слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області капітаном юстиції Проскурніним А.Н. було порушено кримінальну справу стосовно [PERSON] за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 359 КК України, яку того ж дня було об'єднано в одне провадження з кримінальною справою №932. 11 квітня 2014 року Малиновський районний суд м. Одеси виніс вирок, яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 359 КК України і призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі. Застосовуючи дію ст. ст. 75, 76 КК України [PERSON] було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на один рік. Запобіжний захід [PERSON] до вступу вироку в законну силу Малиновський районний суд м.Одеси залишив попередній - підписку про невиїзд. 09 жовтня 2014 року Апеляційний суд Одеської області виніс ухвалу, якою: - апеляційну скаргу захисника в інтересах [PERSON] задовольнив частково; - вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 11 квітня 2014 року, стосовно [PERSON], засудженого за вчинення злочину, передбаченого ст. 359 ч. 1 КК України - скасував; - кримінальну справу за звинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 359 ч. 1; 15, ч.3, 359 ч.2 КК України - закрив. 17 липня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс Ухвалу, якою Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 9 жовтня 2014 року щодо [PERSON] скасував, справу направив на новий апеляційний розгляд. 22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Одеської області винесла Ухвалу, якою: апеляцію захисника в інтересах [PERSON] задовольнив частково; вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року відносно [PERSON] скасований; кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 359, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 359 КК України направлено прокурору Одеської області для додаткового розслідування; запобіжний захід щодо [PERSON] залишено колишній - підписка про невиїзд. В подальшому слідчим відділом Управління СБ України в Одеські області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №22016160000000061 від 10.02.2016 року були внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 359 КК України із зазначенням [PERSON] в якості особи, що скоїла злочин, у короткому викладі обставин , що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. 26 вересня 2017 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси Осіік Д.В., своєю ухвалою частково задовольнив клопотання адвоката Пономаренка Д.В., який діяв у моїх інтересах, та встановив строк 2 (два) місяці з моменту отримання органом досудового розслідування зазначеної ухвали для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування (в порядку ст. 114 КПК України), по кримінальному провадженню №22016160000000061. 24.11.2017 року кримінальне провадження №22016160000000061 було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В матеріалах справи наявні відповідні докази, які представником відповідача не оспорювалися. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що у зв'язку з неправомірними рішеннями та діями, вчиненими щодо позивача [PERSON] органами досудового розслідування і прокуратури, які виразилися у незаконному застосуванні запобіжних заходів, незаконному затриманні, незаконному притягненні до кримінальної відповідальності, йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, на відшкодування якої направлений позов. Отже, правовідносини, що склалися між сторонами спору, виникли в результаті здійснення органами досудового розслідування та прокуратури функцій з розслідування вчиненого злочину, передбаченого ч.ч.1, 2 ст. 359 КК України, з метою притягнення позивача [PERSON]до кримінальної відповідальності. Таким чином, суд вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури [PERSON] завдано моральну та матеріальну шкоду з огляду на наступне. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конституцією України встановлена відповідальність держави перед людиною, в статті 3 якої зазначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України). За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.56 Основного Закону України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Галузеву конкретизацію вказаних конституційних правил вміщено в положеннях ст.1176 ЦК України, відповідно до частини першої якої шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України). З цього слідує, що право на відшкодування завданої в названих правовідносинах шкоди, виникає у випадку вчинення правопорушником делікту, який містить склад цивільного правопорушення, особливістю якого є те, що вина правопорушника не має будь-якого правового значення для виникнення обов'язку з відшкодування завданої шкоди. Враховуючи наявність у даній статті бланкетних норм, то вказані правовідносини є предметом регулювання також Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР (далі - Закон). Так, відповідно до положень п.1ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У даному випадку завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч.2 ст.1 Закону). Пунктом 1 ст.2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема постановлення судом виправдувального вироку. Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема, моральна шкода. Положеннями частини другої ст.1176 ЦК України та п.1 ч.1 ст.2 Закону визначено, що право на відшкодування шкоди виникає у випадках скасування незаконного вироку суду, закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового слідства). Таким чином, в даному випадку умовами відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду є те, що шкода була завдана діями, про які зазначено в ч.1 ст.1176 ЦК України та в ч.1 Закону, а саме закриття справи у відношенні позивача. За час незаконного перебування під слідством та судом, [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу. Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин 2, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Верховний суд України у справі №6-2203цс15 висловив правову позицію, згідно з якою відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.9постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»межі відшкодування моральної шкода визначаються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час розгляду справи. Верхня межа розміру відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду законодавством не встановлена. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров'я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Таким чином, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало йому фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану. Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини у сукупності із зазначеними нормами закону, суд дійшов висновку, що справа була дуже важливою для позивача, оскільки він протягом сімдесяти семи місяців перебував під слідством, був затриманий та утримувався під вартою, за злочин, події щодо якого викликали сумніви в ході проведення досудового розслідування. Позивач зазнав негативних впливів унаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Зазначені обставини представником відповідача не спростовувалися. Згідно ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 3723 гривні. Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, [PERSON] підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 286 671,00 грн., оскільки час незаконного перебування під слідством [PERSON] складав 77 місяців. Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої. Проте, враховуючи, що період перебування [PERSON] під слідством складає період з 16 травня 2011 року по момент закриття кримінального провадження №22016160000000061 від 10.02.2016 року, відповідно до якого були внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 359 КК України - 24 листопада 2017 року і становить 6 років 5 місяців (77 місяців) та враховуючи конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи внаслідок притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, виходячи із ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди в подвійному розмірі - 573 342,00 грн. Стосовно заперечень представника відповідача, суд вважає, що вказаний розмір матеріальної шкоди не призведе та не може призвести до збагачення позивача, а є лише розумним відшкодуванням моральної шкоди, завданої позивачеві в наслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури. Відповідно до ст. 22 ЦК України:особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права. Отже, існує прямий причинно-наслідковий зв'язок між діями органів СБУ, суду щодо [PERSON] та необхідністю Позивача на звернення за правовою допомогою до адвоката, а відповідно з необхідністю Позивача оплачувати гонорар адвоката. Відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. З урахуванням того, що правова допомога надавалася в період з 15.05.2011 року по 03.05.2018 року, що розмір витрат на правову допомогу співмірний з тим обсягом правової допомоги, який був наданий протягом зазначеного періоду. Розмір матеріальної шкоди визначається судом в розмірі суми, сплаченої громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги - 52 000,00 грн., відповідно до наданих позивачем доказів, доданим до матеріалів справи (договір, звіт, квитанція). Відповідно до вимог ст.ст. 170, 174 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава відповідає за своїми зобов'язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Таким чином моральна і матеріальна шкода підлягають стягненню на користь позивача за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди,завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи без діяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових та службових осіб при здійсненні нимисвоїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку визначеному законом. Згідно з ч.2 ст.2ЦК Українидержава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Державу Україна в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до ст. 43 БК України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Відповідно доп.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого УказомПрезидента Українивід 13квітня 2011року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджетута місцевихбюджетів напідставі рішеннясуду. Постанова Пленуму Верховного Суду України«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у п.10-1 зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845. Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України. На підставі ст.ст.81,82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З цих підстав суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст.267 ЦПК України визначити й порядок виконання судового рішення, а саме стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, за рахунок коштів Державного бюджету України, на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 52 000,00 гривень, моральної шкоди у розмірі 573 342,00 гривень, загальною сумою 625 342,00 гривень, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та законними, відтак, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved