Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

у червні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Останній мотивував тим, що йому та його брату [PERSON], який помер [INFO], належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У зв'язку із розглядом цивільної справи за позовом [PERSON] про визнання права власності на квартиру, йому стало відомо про існування підробного договору купівлі-продажу, посвідченого ПН КМНО [PERSON], за умовами якого 07 вересня 2007 року його брат [PERSON], діючи від свого імені та від його на підставі довіреності від 30 серпня 2007 року, продав квартиру [ADDRESS] відповідачу [PERSON] Однак, вважає, що з врахуванням того, що станом на вересень 2007 року [PERSON] був практично нерухомим внаслідок травми хребта, мав низку хвороб, які перешкоджали йому вести звичайний спосіб життя та унеможливлювати його присутність при укладенні угоди, остання не могла відбутись. Про це свідчить також підписи на договорі, які не схожі на підписи його брата. Крім того, вказав на те, що 30 серпня 2007 року довіреності на ім'я брата, якою б уповноважував останнього на продаж квартири, не видавав. З огляду на викладене, вважає, що договір купівлі-продажу від 07 вересня 2007 року є недійсним. Протокольною ухвалою від 23 травня 2013 року прийнято до розгляду з позовом [PERSON] позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним (а.с. 120-130). Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2011 року встановлено факт батьківства померлого [INFO] [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON], 2008 року народженця, та [PERSON], 2007 року народження. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Діти померлого з моменту народження проживають у вказаній квартирі. Вказала, що [PERSON] за життя не повідомляв ні її, ні свого брата про те, що він уклав договір купівлі-продажу квартири, а підпис у зазначеному договорі виконаний не [PERSON], оскільки підпис в договорі та підпис в паспорті останнього суттєво різняться. Оскільки договір купівлі-продажу від 07 вересня 2007 року порушує права та інтереси малолітніх дітей, не спрямований на реальне настання правових наслідків, просила визнати його недійсним та скасувати його реєстрацію. В судовому засіданні позивач [PERSON] обґрунтування свого позову та позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Третя особа із самостійними вимогами [PERSON], в свою чергу, підтримала обґрунтування свого позову та позовні вимоги й просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідач [PERSON], який в установленому законом порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. ПН КМНО [PERSON], повідомлена в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, будучи належним чином повідомленими про дату та місце проведення судового засідання у справі, явку своїх представників в останнє не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши позивача [PERSON] та третю особу із самостійними вимогами [PERSON], які не заперечували проти розгляду справи за відсутності [PERSON] та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 05 березня 2001 року № 25344 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 44). 07 вересня 2007 року за договором купівлі-продажу, посвідченого ПН КМНО [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим № 5938, [PERSON], діючи від себе особисто та від імені та в інтересах [PERSON] згідно з довіреністю, посвідченою ПН КМНО [PERSON] 30 серпня 2007 року за реєстровим № 1442, продав квартиру [ADDRESS] [PERSON] (т. 1 а.с. 147-156). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 48). Згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 33191 (И-2014) від 24 квітня 2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 2007 року (т. 2 а.с. 82). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2011 року встановлено факт батьківства померлого [INFO] [PERSON] по відношенню до малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди останнім у користуванні квартирою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 123-125). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції, ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном - ст. 319 ЦК України. За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зокрема, істотними умовами договору купівлі-продажу, визначеними ЦК України, є умови про предмет, кількість товару (ст. 669 ЦК України). Судом встановлено, що вимоги ст. 669 ЦК України при укладенні спірного договору дотримані. Як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 ЦК України). Зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Звернувшись до суду, позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] в обґрунтування своїх вимог посилались на відсутність волевиявлення з боку [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу від 07 вересня 2007 року, підпис останнього в спірному договорі не відповідає його дійсному підпису. Крім того, [PERSON] сильно хворів, а тому не міг укласти договір купівлі-продажу. [PERSON], до того ж, вказував на те, що також не мав бажання продавати належну йому частину зазначеної квартири і довіреності на ім'я [PERSON] 30 серпня 2007 року з даного приводу не видавав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, в ході розгляду справи стороною позивача, так само як і третьою особою із самостійними вимогами, клопотань заявлено не було. І це при тому, що у судовому засіданні судом роз'яснювалися права заявляти клопотання, в тому числі і про витребування відповідних доказів, однак останніми клопотань заявлено не було, визначеними цивільно-процесуальним законодавством правами та порядком витребування доказів вони не скористались та не витребували у встановленому законом порядку доказів, необхідних для обґрунтування своєї позиції. Не скористались останні й правом, передбаченим ст. 143 ЦПК України, на заявлення клопотання про призначення експертизи по справі. Крім того, відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. У відповідності до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Як вбачається з матеріалів справи, укладаючи спірний договір, [PERSON] діяв від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої ПН КМНО [PERSON] 30 серпня 2007 року за реєстровим № 1442. Отже, враховуючи той факт, що за своєю юридичною природою довіреність являє собою односторонню угоду, яка визначає повноваження представника, а законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 ЦК України), зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, суд приходить до висновку про те, що доказів на підтвердження наявності підстав для визнання довіреності на ім'я [PERSON] недійсною в ході розгляду справи не здобуто, так як обставин, визначених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. З огляду на викладене, на думку суду, [PERSON] мав достатній обсяг повноважень на укладення спірного договору. Тому, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку про те, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Таким чином, судом встановлено, що сторони домовилися про всі суттєві умови договору купівлі-продажу майна та відбулося повне його виконання, що підтверджується об'єктивною сукупністю матеріалів справи. Посилання [PERSON] на те, що діти [PERSON] з народження проживають у квартирі [ADDRESS], так само як і посилання [PERSON] на те, що до сьогодні з боку відповідача [PERSON] не пред'явлено жодних вимог до квартири, як на підставу недійсності договору купівлі-продажу від 07 вересня 2007 року не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що, по-перше, не спростовують висновків останнього, викладених вище, а, по-друге, звернення за захистом своїх прав та інтересів чи реалізація останніх є правом особи, в даному випадку [PERSON], а не її обов'язком. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], так само як і в задоволенні вимог [PERSON], оскільки аналіз зібраних у справі доказів в їх сукупності на обґрунтування позицій останніх, не дає суду підстав для їх задоволення. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є недоведеними, на їх підтвердження не надано доказів в розумінні положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, як того вимагає ст. 60 ЦПК України. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 6, 11, 16, 203-215, 235, 317, 319, 391, 627, 628, 636, 655, 669 ЦК України,

Outcome: dismissed