Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

У червні 2019 року Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.12.2016 року Оболонським РЦЗ за заявою відповідача [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 14.12.2016 року по 31.01.2017 року. Під час перебування на обліку як безробітного в Оболонському РЦЗ, за особистою заявою відповідача [PERSON] , на підставі укладеного договору № 027800001 про професійне навчання безробітного від 14.12.2016 року, за кошти Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відповідача направлено на професійне навчання до навчально-курсового комбінату КП «Київпастранс» з 22.12.2016 року по 19.06.2017 року. Оскільки відповідач припинив професійне навчання за направленням центру зайнятості без поважних причин, позивач просить стягнути з [PERSON] кошти за надані йому соціальні послуги, які складаються із вартості професійного навчання та медичного огляду у розмірі 1 021 грн. 28 коп. та суму сплаченого судового збору. Представник Київського міського центру зайнятості у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення повістки за місцем реєстрації, тому відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 07.12.2016 року відповідач [PERSON] звернувся до Оболонського районного центру зайнятості з заявою, в якій просив до вирішення питання про його працевлаштування надати статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013 року № 198 та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття. Витягом з наказів про прийнятті рішення по [PERSON] ПК № 027816120700005 вбачається, що Наказом від 13.12.2016 року № НТ161213 [PERSON] надано статус безробітного. Наказом від 14.12.2016 № НТ161214 призначено [PERSON] допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги по безробіттю. 22 грудня 2016 року [PERSON] розпочав професійне навчання у Навчально-курсовому комбінаті КП «Київпастранс» за професією водій трамвая зі строком навчання 6 місяців з 22.12.2016 року по 19.06.2017 року, згідно договору № 027800001 від 14 грудня 2016 року. Згідно наказу Навчально-курсового комбінату КП «Київпастранс» № 12-у від 31.01.2017 року [PERSON] відраховано з групи № 439 у зв`язку з невідвідуванням занять з 17.01.2017 року по 31.07.2017 року з невідомих причин з 31 січня 2017 року. Наказом від 09.02.2017 року № НТ170209 зазначено, що [PERSON] припинено виплату по безробіттю. У відповідності до Наказу № 33 від 01.03.2017 року соціальні послуги, надані [PERSON] визнано безпідставним та таким, що підлягають поверненню у розмірі 1 021 грн. 28 коп. На виконання даного наказу [PERSON] було направлено претензію № 19-12148 від 17.11.2017 про повернення коштів протягом місяця від дня отримання претензії, проте вимога була залишена без належного реагування. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Як вбачається із п. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі припинення професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) із застрахованих осіб стягується сума витрат на професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації. Згідно п. 2.10 Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства освіти і науки України № 318/655 від 31 травня 2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 червня 2013 року № 1029/23561 у разі припинення безробітним професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальністю) безробітний відшкодовує центру зайнятості, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання, про що зазначено у п. 3.1.1 договору № 027800001 від 14.12.2016 року про професійне навчання безробітного. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленні сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у х сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає і рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийняття. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказами в цілому, та і кожного доказу. Відповідно до п. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі досліджених доказів установлено, що позивачем було затрачено кошти на професійне навчання відповідача в сумі 1 021 грн. 28 коп., з навчання відповідача було відраховано з причини не відвідування без поважних на те причин занять, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Київського міського центру зайнятості та їх задоволення. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved