Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] селищної ради Томашпільського району Вінницької області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури [PERSON] РДА про визнання права власності на самочинне будівництво, посилаючись на те, що 31 січня 2014 року він придбав у [PERSON] нежитлову будівлю , яка знаходиться в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, по вулиці Черняховського 4а, про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Вінницької області реєстр. № 119. Відповідно до рішення 47 сесії 6 скликання [PERSON] селищної ради між позивачем та [PERSON] селищною радою було укладено договір оренди земельної ділянки на якій розташована вказана будівля. Протягом 2014- 2015 років [PERSON] на даній земельній ділянці було здійснено переобладнання нежитлової будівлі під громадську будівлю без проектної та дозвільної документації. В квітні 2016 року позивач звернувся до відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури [PERSON] РДА за видачею відповідного висновку про відповідність збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт будівель і споруд містобудівним вимогам. В цьому ж місяці позивачем замовлено технічне обстеження щодо можливості переобладнання нежитлової будівлі під громадську споруду Після виконання даного замовлення [PERSON] отримав технічний паспорт на зазначену будівлю, згідно з яким самочинно будованими є переобладнана будівля «А» загальною площею 102 кв. м., яка включає в себе тамбур -1, приміщення 2, приміщення -3 , санвузол -4 , що знаходяться за адресою:смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, по вулиці Черняховського 4 а 22 квітня 2016 року відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури [PERSON] РДА надав свій висновок відповідно до якого переобладнана без дозволу на виконання будівельних робіт нежитлова будівля під громадську будівлю по вул. Черняховського 4 а в смт. Томашпіль відповідає містобудівним вимогам. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта в результаті обстеження дефектів основних конструктивних елементів будівлі не виявлено. Конструктивні елементи знаходяться в нормальному стані, відповідають вимогам надійності і безпечної експлуатації, придатні для подальшої безпечної експлуатації. Позивач зазначає, що після закінчення всіх будівельних робіт він постійно користується спірним нерухомим майном, а саме громадською будівлею, земельною ділянкою, сплачує всі необхідні платежі та послуги, та вважає, що він фактично є його власником, однак не може розпорядитись ним, тому з даним позовом він вимушений звернутися до суду. Крім того [PERSON] зазначає, що прав та інтересів інших осіб по не порушив. Звернень від власників сусідніх об'єктів нерухомого майна щодо порушення їхніх прав цими роботами не поступало, що свідчить про відсутність таких порушень, так само, як і відсутні порушення правил експлуатації цього об'єкту. 27 квітня 2016 року позивач звернувся до [PERSON] селищної ради Вінницької області із заявою про погодження переобладнання (зміну цільового призначення) вказаної будівлі розташованої по вул.Черняховського 4а та 29 квітня 2016 року виконавчий комітет [PERSON] селищної ради прийняв рішення № 55, яким погодив зміну цільового призначення вищезазначеної будівлі, розташованої в смт. Томашпіль по вулиці Черняховського 4а , переобладнання її з нежитлової в громадську. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Томашпільського району Вінницької області [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Начальник відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури [PERSON] РДА [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що позивачі у справі [PERSON] є власниками нежитлової будівлі, яка знаходиться в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, по вулиці Черняховського 4а, про що свідчить договір купівлі-продажу від 31 січня 2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Вінницької області реєстр. № 119. Відповідно до рішення 47 сесії 6 скликання [PERSON] селищної ради між позивачем [PERSON] та [PERSON] селищною радою 10.02.2014 р. було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0523955100:01:002:0778 на якій розташована вказана нежитлова будівля. Протягом 2014- 2015 років [PERSON] на даній земельній ділянці було здійснено переобладнання нежитлової будівлі під громадську будівлю без проектної та дозвільної документації. Позивач [PERSON] отримав технічний паспорт на зазначену будівлю, згідно з яким самочинно будованими є переобладнана будівля «А» загальною площею 102 кв. м., яка включає в себе тамбур -1, приміщення 2, приміщення -3 , санвузол -4 , що знаходяться за адресою:смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, по вулиці Черняховського 4 а. Відповідно до висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури [PERSON] РДА від 22 квітня 2016 року переобладнана без дозволу на виконання будівельних робіт нежитлова будівля під громадську будівлю по вул. Черняховського 4 а в смт. Томашпіль відповідає містобудівним вимогам. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта в результаті обстеження дефектів основних конструктивних елементів будівлі не виявлено. Конструктивні елементи знаходяться в нормальному стані, відповідають вимогам надійності і безпечної експлуатації, придатні для подальшої безпечної експлуатації. 29 квітня 2016 року виконавчий комітет [PERSON] селищної ради прийняв рішення № 55, яким погодив зміну цільового призначення вищезазначеної будівлі, розташованої в смт. Томашпіль по вулиці Черняховського 4а , переобладнання її з нежитлової в громадську. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст.1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Згідно із чч.1 і 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст.90 ЗК України), землекористувачі (ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 1021 ЗК України) або з інших передбачених підстав. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.4 Постанови від 30.03.2012 №6 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначив, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під наданням земельної ділянки слід розуміти передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Згідно з п.9 згаданої Постанови за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. ВСУ в правовій позиції №6-1328цс15 зазначив, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Нормою ч.2 ст.376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК України). Таким чином, судом установлено сукупність необхідних умов для визнання за позивачем [PERSON] права власності на самочинне будівництво, а саме те, що власник земельної ділянки на заперечує проти цього, а саме будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Згідно викладеного, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved