Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.01.2009 по 15.05.2009 в розмірі 6759,68 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 15.03.2009 по 15.05.2015 в сумі 97339,39 грн. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував із відповідачем у трудових відносинах, починаючи з січня 2015 року йому не виплачувалась заробітна плата, внаслідок чого утворилась заборгованість. В судове засідання позивач не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність та в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що з 22.06.2007 позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах. Починаючи з січня 2009 року відповідач не сплачував позивачу заробітну плату. 15.05.2009 позивача було звільнено відповідачем з роботи, разом з тим остаточного розрахунку здійснено не було. Відповідно до довідки ЗАТ «Догмат Україна» від 01.12.2009 № 4455 [PERSON] в період з 22.06.2007 по 15.05.2009 працював у ЗАТ «Догмат Україна» та за період з січня 2009 року по травень 2009 року йому був нарахований дохід у сумі 6759,68 грн. Таким чином середньомісячна заробітна плата [PERSON] за останні 5 місяців його роботи становить 1351,94 грн., а тому середній заробіток за період затримки розрахунку 72 місяці становить 97339,39 грн. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 22 цього ж закону, суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 24 закону, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що всупереч вищевказаним приписам закону відповідач не здійснює виплату всіх сум по оплаті праці, що належать позивачу, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення таких сум в судовому порядку з метою захисту порушених трудових прав [PERSON] На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved