Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з 29 липня 2007 року по 22 квітня 2019 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У листопаді 2017 року відповідачка звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу та одночасно подала заяву про видачу судового наказу про стягнення з позивача аліментів. Проте, як зазначає останній, через декілька днів вони налагодили стосунки та відповідачка вирішила забрати вказані заяви. Остання відмовилася від позову про розірвання шлюбу, однак судовий наказ про стягнення аліментів вже судом був виданий, тому такий вручили відповідачці. Однак, такий нею не пред`являвся до стягнення, оскільки вони до 01 січня 2019 року проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільно утримували дітей. Позивач стверджує, що з 01 січня 2019 року шлюбні відносини між ним та відповідачкою були припинені і вони почали проживати окремо, а саме: відповідачка з меншою дочкою [PERSON] переселилась до своєї матері, а старша дочка залишилася проживати разом з ним. При цьому, як зазначає позивач, між ним та відповідачкою існувала домовленість, що кожен з них повністю утримує ту дитину, яка з ним проживає, без будь-яких зустрічних вимог щодо сплати аліментів, і при бажанні кожен буде приймати участь в утриманні іншої дитини шляхом надання коштів та/або в натуральній формі. У кінці листопада на початку грудня 2019 року донька [PERSON] , яка проживала разом з позивачем, переїхала проживати до відповідачки, при цьому між ними була досягнута домовленість про те, що позивач в добровільному порядку в декілька етапів на місяць регулярно прийматиме участь в утриманні дітей в грошовій та натуральній формі. На виконання означеної домовленості на початку грудня 2019 року позивач надав відповідачці грошові кошти в сумі 1000 гривень та продукти харчування (домашня курка 2 кг, морепродукти, фрукти, овочі, солодощі та інше) на суму 280 гривень. З 13 грудня 2019 року по середину січня 2020 року стосунки між сторонами налагодились і вони знову почали проживати разом, однак у другій половині січня 2020 року відповідачка з дітьми знову пішла проживати до своєї матері. В свою чергу, як зазначає позивач, він дав відповідачці 1000 гривень на утримання дітей та в кінці місяця ще 2000 гривень, а також придбав продуктів харчування на загальну суму 300 гривень, в лютому місяці надав аліментів в грошовій та натуральній формі на загальну суму 2400 гривень, в березні - на загальну суму 3280 гривень, в квітні 2020 року - дав відповідачці для утримання дітей 2000 гривень, придбав домашню курку на суму 180 гривень, після чого передав через свою матір ще 620 гривень. Крім цього, в цьому ж місяці з його заробітної плати, вже в межах виконавчого провадження, було стягнуто аліментів на загальну суму 7193 гривні 22 копійки. Звернувшись до бухгалтерії за місцем роботи, позивач отримав постанову державного виконавця від 02 квітня 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату в межах виконавчого провадження №61466485 про стягнення аліментів за судовим наказом, виданим 27 листопада 2017 року Нетішинським міським судом Хмельницької області у справі №2-н/679/88/2017. На виконання означеної постанови роботодавцем позивача здійснено розрахунок заборгованості по аліментах з листопада 2017 року по березень 2020 року включно, розмір якої складає 82096 гривень 84 копійки. За вказаних наведених обставин, що мають істотне значення, дії відповідачки позивач вважає протиправними та, посилаючись на положення ч. 2 ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам за період з 10 листопада 2017 року по 31 березня 2020 року, нарахованих в межах виконання наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року у справі №2-н/679/88/2017. 12 травня 2020 року позивачем до Нетішинського міського суду Хмельницької області подано заяву про забезпечення даного позову шляхом зупинення стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з 10 листопада 2017 року по 31 березня 2020 року, нарахованих в межах виконання наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року у справі №2-н/679/88/2017 - до набрання рішенням у даній справі законної сили. 17 червня 2020 року представником відповідачки подано клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання нею відповіді на відзив, оскільки такий останньою був не поданий до першого судового засідання в даній справі з поважних причин, зокрема укладення з ним лише 17 червня 2020 року договору про правничу допомогу. 22 червня 2020 року відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. У відзиві [PERSON] зазначила, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення, оскільки побудований не на фактичних обставинах, а на спотворених обставинах, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Окрім того, відповідачка у відзиві зазначила, що 10 листопада 2017 року вона звернулась до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовною заявою про розірвання шлюбу з позивачем та заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, оскільки діти знаходились виключно на її утриманні, а відповідач ніякої матеріальної допомоги на їх утримання не надавав, на підставі якої 27 листопада 2017 року був виданий наказ про стягнення аліментів з відповідача. Також [PERSON] у відзиві зазначила, що 28 листопада 2017 року Нетішинським міським судом Хмельницької області по справі про розірвання шлюбу їм було надано тримісячний строк на примирення, проте діти продовжували знаходитись на її утриманні. 15 березня 2018 року Нетішинським міським судом Хмельницької області їм знову було надано тримісячний строк на примирення, оскільки за наданий їм раніше час примирення не відбулось. Діти як і раніше знаходились виключно на її утриманні. Відповідачка у відзиві вказує, що орієнтовно в кінці травня на початку червня 2018 року позивач повідомив її, що два місяці як звільнився з роботи (ВП ХАЕС) та має намір їхати на заробітки до Польщі, обіцяв що зміниться, почне утримувати дітей та піклуватись про сім`ю та просив забрати заяву про розірвання шлюбу, що вона і зробила. 15 червня 2018 року за її заявою позов про розірвання шлюбу було залишено без розгляду, оскільки вона повірила позивачу, сподіваючись на те, що сімейні стосунки між ними дійсно можуть бути відновлені, проте знову залишилась одноособово утримувати дітей. Позивач дійсно в кінці червня виїхав до Польщі, де пробув по жовтень 2018 року і весь цей час діти як і раніше знаходились на її утриманні. У середині жовтня 2018 року позивач повернувся з Польщі, проте фінансово на утриманні дітей це ніяк не відобразилось, скільки коштів він заробив їй також невідомо, діти як і раніше продовжили знаходитись на її одноособовому утриманні. 31 грудня 2018 року вона зібрала свої речі і пішла проживати до мами, оскільки квартира [ADDRESS] була оформлена на позивача за договором дарування і фактично є його приватною власністю незважаючи на те, що на купівлю цієї квартири витрачались і їх спільні кошти і кошти, які надавали її батьки. [PERSON] у відзиві вказала, що незважаючи на те, що старша донька [PERSON] залишилась проживати з позивачем, ніяких домовленостей в них щодо утримання дітей не було. Більше того утриманням доньки [PERSON] займалась [PERSON] - мама позивача, його сестра та відповідачка. На підставі наведеного відповідачка просить у задоволенні позову відмовити. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 травня 2020 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 12 травня 2020 року ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області у заяві [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі №679/604/20 відмовлено. 17 червня 2020 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідачки про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відповідачкою відповіді на відзив. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов повністю з підстав зазначених у ньому, просили такий задовольнити. Додатково позивач зазначив, що в період шлюбу він, відповідачка та їх двоє дітей проживали на його зарплату. Коли він у 2018 році їздив на заробітки до Польщі, то також надавав гроші для сім`ї. Представник позивача зазначив, що поданий до відзиву доказ, зокрема письмові пояснення [PERSON] є неналежним та недопустимим доказом у справі, оскільки суд сприймає лише безпосередні свідчення свідка, які дані під присягою. Представник вважає, що такі письмові пояснення не є доказом в розумінні цивільного процесуального закону, окрім того вони не були позивачу та йому надані заздалегідь. Поряд з цим позивач та його представник не клопотались про надання часу для надання відповіді на відзив. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Додатково відповідачка зазначила, що постійно дітей утримувала вона, навіть коли проживали разом з позивачем. Остання заперечила факт домовленості з позивачем про розмір та періодичність сплати аліментів, а також надання позивачем коштів для сім`ї під час його перебування на заробітках у Польщі. З приводу того, чому раніше не пред`являла наказ про стягнення аліментів до виконання, відповідачка пояснила, що це робила на прохання чоловіка, оскільки той не хотів, щоб це стало відомо на роботі, а також те, що це було б перешкодою йому для виїзду за кордон. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши позивача та його представника, відповідачку та її представника, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити частково зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 березня 2019 року був розірваний (арк. спр. 9-10). У період шлюбу у сторін народилось двоє дочок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними свідоцтва про народження, виданого 16 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області (арк. спр. 6), та свідоцтва про народження, виданого 18 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області відповідно (арк. спр. 7). Рішеннями виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області від 12 вересня 2019 року визначено способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (арк. спр. 14), та способи участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (арк. спр. 15). З постанови державного виконавця Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 02 квітня 2020 року (арк. спр. 17) судом установлено, що при примусовому виконанні судового наказу Нетішинського міського суду Хмельницької області №2-н/679/88/2017 від 02 квітня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Вказаною постановою стягнення звернуто шляхом відрахування із доходів боржника, який отримує дохід у ВП ХАЕС, аліментів та заборгованості по сплаті таких з 10 листопада 2017 року. Згідно даних довідки ВП ХАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» від 27 квітня 2020 року №223 про нараховані доходи та утримані аліменти за період 2017-2020, заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01 квітня 2020 року становить 82096 гривень 84 копійки (арк. спр. 18). Як убачається з акту обстеження умов проживання від 08 серпня 2019 року за адресою проживання позивача, з останнім станом на момент обстеження проживає дочка [PERSON] , [INFO] (арк. спр.12). З акту обстеження умов проживання від 29 серпня 2019 року за адресою проживання відповідачки судом встановлено, що з останньою станом на момент обстеження проживає дочка [PERSON] , [INFO] (арк. спр.13). З даних заяви [PERSON] до виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області про визначення способів виховання від 01 серпня 2019 року, убачається, що остання зверталась про визначення способів виховання щодо дочки [PERSON] , [INFO] , яка проживала станом на звернення з такою заявою з батьком (арк. спр. 11). Також судом з пояснень відповідачки, наданих в судовому засіданні, встановлено, що [PERSON] , [INFO], проживала з 01 січня 2019 року з позивачем, що також убачається зі змісту позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу, з якою остання зверталась до суду (арк. спр. 8). Позивач, вказуючи на наявність істотних обставин, що дають йому право на звільнення його від заборгованості по сплаті аліментів на дітей, в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, звернувся до суду з даним позовом про захист свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дітей, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України), зокрема главою 15. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин, зокрема проживання з позивачем з січня 2019 року по листопад 2019 року включно дочки [PERSON] , [INFO] , що на переконання суду, є істотними обставинами, що мають в даному випадку значення, та є підставою для суду звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами за даний період. При цьому суд приймає до уваги надані позивачем на підтвердження вказаних обставин докази, які, на переконання суду, є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Не спростовувала у судовому засіданні таких обставин і сама відповідачка. Щодо наведених позивачем аргументів на підтвердження інших обставин, а саме: проживання разом з відповідачкою, ведення спільного господарства та бюджету, спільне утримання дітей в період з 27 листопада 2017 року до 01 січня 2019 року, а також добровільну сплату в грошовій і натуральній формі аліментів для відповідачки в період з 13 січня 2020 року по квітень 2020 року, які, на переконання позивача, дають підстави суду звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за вказані періоди, то судом такі відхиляються з огляду на таке. Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Зокрема позивач означені вище обставини не доводить будь-якими належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України. Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що факт спільного проживання сторін та незвернення до виконання відповідачкою наказу про стягнення аліментів беззаперечно підтверджує те, що позивач надавав кошти на утримання дітей. Оцінюючи інтереси сторін з точки зору забезпечення їх справедливого балансу, суд визнає, що міркування дотримання мінімальних інтересів неповнолітньої дитини на отримання гарантованого законом забезпечення переважають над інтересами позивача, що мають істотне значення, проте не можуть слугувати підставою для звільнення його від виконання обов`язку повністю. Надаючи оцінку письмовим поясненням [PERSON] , надані відповідачкою, як доказ, суд вважає, що такі не містять даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки вони не встановлені передбаченими цивільним процесуальним законом засобом доказування. При вирішенні даного спору суд застосовує норми права, які містяться в ст. 197 СК України, та на які вірно посилається позивач у поданому позові. За вказаних обставин, суд вважає, що права позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, підлягають захисту шляхом задоволення позову частково.

Outcome: partial