Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд визнати дійсним договір довічного утримання від 06 травня 2015 року, укладений між ним та [PERSON]; визнати за позивачем право власності на домоволодіння [ADDRESS]; визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,0 кв.м. та житловою площею16,3кв.м. Позивач в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору довічного утримання від 06 травня 2015 року, укладеного між позивачем [PERSON] та [PERSON], позивач зобов'язався здійснювати утримання (догляд) за [PERSON], а саме: надавати побутові послуги (лагодження одягу та взуття, надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири - один раз на тиждень, прання та прасування білизни - один раз на 10 днів) виконання різних ремонтних робіт, витрати на придбання лікарських засобів, забезпечення надання медичної допомоги, щотижневого забезпечення продуктами харчування, організації щоденного триразового харчування та ін. Відповідно до п.1.2 договору довічного утримання від 06 травня 2015 року [PERSON] передала позивачу у власність квартиру за [ADDRESS] та домоволодіння [ADDRESS] а позивач зобов'язався забезпечувати [PERSON] утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я також довічним доглядом. Зазначений договір довічного утримання укладений у простій письмовій формі. Сторонами було досягнуто згоди за всіма його положеннями. Згідно п.6.3. договору довічного утримання від 06 травня 2015 року передбачається, що сторони домовилися зустрітися біля приміщення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. 10 травня 2014 року об 11 год. для нотаріального посвідчення зазначеного договору довічного утримання. Однак, 06.05.2015 року [PERSON] з приводу поганого самопочуття не з'явилася до нотаріуса для укладання даного договору у нотаріальній формі. Не дивлячись на факт того, що договір у нотаріальній формі сторони так і не уклали з [PERSON] - позивач сумлінно виконував свої зобов'язання за цим договором, піклувався про [PERSON] та доглядав її. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 квітня 2016 року виданого Амур-Нижньодніпровським районним у м.Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] померла у віці 84 років, актовий запис №681. Згідно відповіді КП «ДМБТІ» від 13.05.2016 року за №6263, станом на 31.12.2012 рік в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А. за реєстром 730, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №730. Статтею 15 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. У зв'язку із тим, що [PERSON] не змогла у вказану дату та час з'явитися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору довічного утримання через хворобу, договір не було нотаріально посвідчено, однак сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовим договором укладеним між ними. Відповідач, у свою чергу, з дозволу позивача на час розгляду справи проживає в [ADDRESS] Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач деякий час доглядав за [PERSON] та вважає себе спадкоємцем. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме - в частині визнання права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS]. Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON], тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial