Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. У своєму позові [PERSON] посилалася на те, що 16 березня 2017 року померла її бабуся [PERSON], яка, відповідно до заповіту від 07 серпня 2009 року, заповіла позивачу належну їй квартиру № 6, яка знаходиться за адресою: місто Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 161. Для отримання спадщини, позивач 02 березня 2018 року звернулась до нотаріуса. Однак державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки при підготовці документів нотаріусом було виявлено арешт від 27 липня 2006 року накладений на спадкове майно. Померла ще при житті подала заяву про зняття арешту з квартири, яку 11 травня 2016 року постановою апеляційного суду Дніпропетровської області було задоволено, але через тривалий хворобливий стан, належним чином не оформила зняття арешту. У звязку із викладеним позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру №6 яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 161. Позивач та представник позивача надали до суду заяви, у якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача надала суду заяву в якій просила вирішити це питання на розсуд суду. Третя особа у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 16 березня 2017 року померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 735357, виданого Соборним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9). Перед смертю, 07 серпня 2009 року, [PERSON], [INFO] склала заповіт, відповідно до якого, належну їй квартиру, яка розташована в [ADDRESS], заповіла [PERSON], [INFO]. (а.с. 10) У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі. Постановою державного нотаріуса від 13 квітня 2018 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з при підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було виявлено наявність арешту нерухомого майна за реєстраціним номером 3520857, зареєстрованого 27 липня 2006 року Сьомою ДДНК на підставі постанови Слідчого ОВС СО ОП СУ УМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 28 лютого 2000 року та арешт за реєстраційним номером 4919313, зареєстрований 07 травня 2007 року Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області, на підставі постанови СО ОП СУ УМВС України в Дніпропетровській області від 28 лютого 2000 року (а.с.11). Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року, арешт, накладений на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] знято (а.с. 39). Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 1216\~-\~1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В силу ч. 1 ст.\~1268, ч. 1,5\~ст.\~1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст. 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268\~ЦК України незалежно\~від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, але в звязку з наявністю у реєстрі арештів на спадкове майно, вона позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги року [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно задовольнити. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). На підставі викладеного та

Outcome: approved