Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]; Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 2,0210 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,2060 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] (згідно Державного акту [NUMBER] від 25 грудня 1996 року) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Позов мотивує тим, що [INFO] в м. Фастові помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина. Також зазначає, що [PERSON] постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Батько спадкодавця - [PERSON], після своєї смерті заповіт не залишив, а тому відповідно до ст.ст. 524, 527, 529 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, право на спадщину за законом після його смерті набув його син - [PERSON], як спадкоємець 1 першої черги. Однак, [INFO], не оформивши право власності на вказане спадкове майно, [PERSON] помер. У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким визначити [PERSON] додатковий строк, достатній для подання нею заяви до Фастівської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] в установлений законом строк не прийняла спадщину від свого батька. Причиною пропуску явилось те, що її родичі, зокрема, [PERSON] - брат батька повідомив їй про те, що увесь будинок ним прийнятий в порядку спадкування за заповітом. Повіривши на слово, вона не стала подавати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини. В 2015 році вона дізналася, що 1/2 частина спірного будинку не була прийнята [PERSON] в порядку спадкування за заповітом і у неї було право на спадщину вказаної частки на будинок за законом. Представник [PERSON] заявлений ними позов в судовому засіданні підтримала. [PERSON] заявлений нею позов в судовому засіданні підтримала. Представник відповідача позов [PERSON] підтримала, проти задоволення позову [PERSON] заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов позовом [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON]. [PERSON] помер [INFO]. Суд дослідивши матеріали справи вважає встановленим той факт, що на момент смерті [PERSON] належав будинок [ADDRESS], земельні ділянки площею 2,0210 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,2060 га для ведення особистого селянського господарства, розташовані за адресою: [ADDRESS] (згідно Державного акту [NUMBER] від 25 грудня 1996 року). Судом встановлено, що [PERSON] позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно у зв'язку із відсутністю в нього оригіналів правовстановлюючий документів. Враховуючи те, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги, вжив всіх заходів щодо оформлення права власності у встановленому Цивільним кодексом України порядку, проте не набув цього права із незалежних від нього причин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], батько [PERSON], помер в 1998 році (а.с.17). Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Згідно із ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає наведені [PERSON] в позовній заяві обставини причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними, а тому відмовляє в задоволені позову [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання нею заяви до Фастівської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Outcome: approved