Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У червні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 05.12.1995 року по 15.05.2013 року він знаходився в трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця». З 29.11.2007 року він був переведений на посаду провідника пасажирського вагону за контрактною формою та з ним укладено контракт № 364 від 29.11.2007 року строком на п'ять років. Також, 14.07.2011 року було укладено контракт № 464 та додаткові угоди до нього. 28.03.2013 року перед відправленням потягу № 311/312 сполученням «Луганськ-Москва» до позивача звернувся помічник начальника вокзалу Луганська [PERSON], який просив передати пакет особі на кінцевій станції у Москві. Він, вважаючи, що ця передача пов'язана з виконанням службових обов'язків [PERSON], погодився та взяв для перевезення вищевказаний пакет, не перевіривши його вміст та не повідомивши про пакет начальника потягу [PERSON], пакет він перевозив у службовому купе провідників. 29.03.2013 року на станції Москва за передачею прийшли співробітники Федеральної служби РФ по контролю за обігом наркотичних засобів, вилучили пакунок та затримали позивача. Як з'ясувалося у подальшому, у пакеті були медичні препарати, які місять наркотичні засоби. 04.04.2013 року позивача було попереджено про розірвання контракту та звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України. 15.05.2013 року позивача було звільнено за п. 8 ст. 36 КЗпП України з умов, передбачених контрактом. Вважає звільнення незаконним, оскільки трудовий контракт № 464, укладений між [PERSON] та вагонним депо Луганська ДП «Донецька залізниця» та додаткових угод до нього є недійсними, тому що їх було укладено під загрозою звільнення та до закінчення терміну дії попереднього контракту № 364 від 29.11.2007 року. Контракт не містить чітких умов оплати праці та матеріального забезпечення працівника, та умови контракту значно погіршують положення працівників у порівнянні зі ст.ст. 40, 41 КЗпП України; окрім того відповідач пропустив двотижневий строк для звільнення. Просить суд поновити строк звернення до суду; визнати недійсним контракт № 464 від 14.07.2011 року, укладений між позивачем та вагонне депо Луганськ ДП «Донецька залізниця» та додаткових угод до нього; визнати безстроковим трудовий договір між позивачем та вагонне депо Луганськ ДП «Донецька залізниця»; скасувати наказ відповідача № 901-ОС від 15.05.2013 року про звільнення та поновити позивача на посаді провідника пасажирських вагонів вагонного депо Луганськ Донецької залізниці та стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у позовній заяві, просили задовольнити позов. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що укладений з позивачем контракт та додаткові угоди до нього відповідають нормам чинного законодавства, контракт було укладено на підстав особистих заяв позивача. Твердження [PERSON], що укладення контракту було під тиском адміністрації залізниці при відсутності дійсного та вільного волевиявлення позивача є надуманим та не ґрунтується на відповідних доказах. Окрім того, з боку відповідача при звільненні [PERSON] порушень чинного законодавства не було допущено, позивача було звільнено за порушення своїх посадових обов'язків, оскільки був встановлений факт порушення [PERSON] умов діючого контракту № 464 від 14.07.2011 року та додаткових угод до нього, а саме п.п. «ж» п.18, що виразилося в допущенні перевезення передачі без відповідного оформлення, що є додатковою підставою для припинення та розірвання контракту. Просили суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог в повному обсязі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з 1992 року працює на залізниці, а з 1998 року начальником поїзду. З ним було укладено контракт, у разі відмови його підписати, адміністрація залізниці погрожувала звільненням. 28.03.2013 року він як начальник поїзда сполученням Луганськ-Москва, та [PERSON] як провідник вказаного поїзду, виїхали з м. Луганська та 29.03.2013 року прибули на станцію Москва, де співробітники міліції виявили в службовому купе пакунок, у якому були ліки, після чого затримали його та [PERSON], а через деякий час відпустили. Коли вони прибули за місцем роботи, його та [PERSON] викликали на оперативну нараду, яка відбулася 04.04.2013 року, під час якої їх повідомили про звільнення за порушення посадових обов'язків через два тижні. У них відібрали пояснення, які він писав власноручно. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я, він пішов на лікарняний, після виходу на роботу його звільнили. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює провідником потягу у штабному вагоні з 2008 року на контрактній основі. Перед укладенням контрактів працівник відділу кадрів оголошує службові розпорядження, роз'яснює умови контракту, відповідає на запитання. Контракти укладаються добровільно, погроз з боку адміністрації не було. 28.03.2013 року вони разом з [PERSON] вирушили в рейс на потязі сполученням «Луганськ-Москва». В Луганську на посадці стояв [PERSON]. Після прибуття на станцію Москва, до вагону зайшли співробітники міліції та виявили пакунок, у якому були медичні препарати. Співробітники міліції їх затримали, опитали, а потім відпустили. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в сукупності, прийшов до наступного висновку. Конституція України гарантує право кожного громадянина на працю, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, гарантує рівні можливості у виборі роду трудової діяльності та захист від незаконного звільнення. Поняття «трудовий договір» міститься у частині 1 статті 21 Кодексу законів про працю України. Під цим поняттям розуміється угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений а погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про залізничний транспорт» працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно Переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затвердженого постановою КМУ від 15.07.1997 року №764, провідник пасажирського вагона є працівником, який працює на підставі контракту. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 1/13/а від 04.12.1995 року, [PERSON] був прийнятий на посаду провідника пасажирських вагонів; 16.01.1997 року згідно наказу № 25/а від 16.01.1997 року його було переведено слюсарем по ремонту рухомого составу; 02.09.1997 року позивача було переведено провідником пасажирських вагонів та 03.06.2000 року було укладено контракт; 10.08.2001 року було переведено екіпіровщиком вагонів; 05.09.2001 року позивача було переведено провідником пасажирських вагонів за контрактом згідно наказу № 32-о від 04.09.2001 року; 02.03.2006 року позивач переведений сторожем підсобного цеху, та 29.11.2007 року переведений провідником пасажирського вагону на умовах контракту (наказ № 8450ос від 29.11.2007 року), що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідно до особистої заяви [PERSON], 29.11.2007 року з позивачем було укладено контракт № 364. Строк дії контракту - з 29.11.2007 року до 28.11.2012 року (а.с. 96-100). Згідно наказу № 972-ос від 14.07.2011 року, на підставі особистої заяви [PERSON] про переведення провідником пасажирського вагону, було припинено дію контракту № 364 від 29.11.2007 року (а.с.122). Відповідно до особистої заяви [PERSON] від 14.07.2011 року (а.с. 60), позивач був переведений на посаду провідника пасажирського вагону резерву провідників на умовах контракту (наказ № 973-ос від 14.07.2011 року) (а.с. 123) та 14.07.2011 року з ним було укладено контракт № 464. Строк дії контракту - з 14.07.2011 року до 14.07.2016 року. Контракт був укладений між сторонами в двох примірниках, які зберігаються у кожної зі сторін і мають однакову юридичну силу. Контракт набув чинності з моменту його підписання сторонами (а.с. 11-15). Відповідно до наказів ДП «Донецька залізниця» вагонне депо Луганськ № 440-ос від 03.02.2012 року та від 25.03.2013 року № 507-ос, на підставі особистих заяв [PERSON] з провідником пасажирського вагону резерву провідників вагонного депо Луганськ [PERSON] було укладено Додаткові угоди до контракту № 464 від 14.07.2011 року (а.с. 60-63), примірники яких було надано позивачу на руки. 04 квітня 2013 року на оперативній нараді було проведено розбір факту перевезення експрес-передачі в штабному вагоні № 4 поїзда № 311/312 «Луганськ-Москва» провідником пасажирського вагону [PERSON] та начальником поїзда (пасажирського) [PERSON] (а.с. 52). У [PERSON] та [PERSON] було відібрано письмові пояснення щодо вказаного факту (а.с. 54-55), окрім того зазначений факт підтверджується повідомленням Федеральної служби РФ по контролю за обігом наркотиків від 01.04.2013 року № 11/2716 (а.с. 58), постановою про закінчення кримінального переслідування (а.с. 37-38), постановою про звільнення підозрюваного (а.с. 59), поясненнями [PERSON] (а.с. 56), та [PERSON] (а.с. 78), та не оспорюється самим позивачем. Оперативна нарада запропонувала за порушення посадових обов'язків, виявлених 29.03.2013 року по станції Москва робітниками Федеральної служби РФ по контролю за оборотом наркотиків, що виразилися в порушені п. 3.9.4 «Інструкції провідника пасажирських вагонів», що виразилися в допущенні перевезення передачі, провідника пасажирського вагону [PERSON] попередити про розірвання контракту на підставі підпункту «ж» п. 18 Контракту з провідником пасажирського вагону № 464 від 14.07.2011 року та додаткової угоди до нього. 04.04.2013 року [PERSON] був повідомлений про те, що за порушення ним умов контракту трудовий договір з ним буде розірвано, а він звільнений з роботи на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України та підпункту «ж» пункту 18 зазначеного контракту через два тижні з моменту ознайомлення з повідомленням, про що [PERSON] 04.04.2013 року був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 53). Відповідно до наказу (розпорядження) № 901-ос від 15.05.2013 року, [PERSON] було звільнено з посади провідника пасажирського вагону за п. 8 ст 36 КЗпП України з підстав, передбачених контрактом (а.с. 18). Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не оспорювалися сторонами у судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження обставин на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Таким чином, судом було встановлено, що позивач перебував із відповідачем у трудових відносинах за контрактною формою трудового договору. Контракти та додаткові угоди до контракту з [PERSON] було укладено на підставі його особистих заяв. Також, суд бере до уваги, що з 02.03.2006 року позивач працював сторожем підсобного цеху без контракту, та особисто подав заяву про переведення його провідником пасажирського вагону на умовах контракту, який було укладено 29.11.2007 року за № 364. Дію зазначеного контракту було припинено у двохсторонньому порядку за згодою сторін, що підтверджується особистою заявою [PERSON] та підписами керівника підприємства та працівника. Контракт від 14.07.2011 року № 464 та додаткові угоди до нього також було укладено відповідно до особистих заяв [PERSON] Таким чином, посилання позивача щодо застосування загроз та примусу при укладенні контракту, суд вважає безпідставним та таким, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Позивач був ознайомлений з умовами контракту та додаткових угод до нього, примірники яких було надано йому на руки, будь-яких зауважень та заперечень від [PERSON] протягом часу його роботи не надходило, умови контрактів позивачем не було оскаржено. Також, суд не бере до уваги посилання позивача, що умови контракту значно погіршують положення працівників у порівнянні зі ст.ст. 40,41 КЗпП України, оскільки у відповідності з Постановою ВСУ від 26 грудня 2012 року по справі № 6-156цс12, Верховний Суд України зазначив, що на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підстави, передбачені контрактом, є самостійними підставами припинення трудового договору. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність особи й додаткові підстави для розірвання трудового договору - контракту. Така позиція висловлена в рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/98 від 09.07.1998 року. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року (зі змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті, для його розірвання. Умовами контракту № 464 від 14.07.2011 року та додаткової угоди № 1 до зазначеного контракту, додатковою підставою припинення та розірвання контракту, не передбаченою чинним законодавством, є ж) прийняття до перевезення або перевезення в пасажирських ваганах будь-яких відправлень (експрес-передач) з порушенням вимог інструкції з надання таких послуг. Як встановлено під час розгляду справи, та не оспорюється позивачем, провідник пасажирського вагону [PERSON] здійснював перевезення експрес-передачі в штабному вагоні № 4 поїзда № 311/312 «Луганськ-Москва». Таким чином, встановивши вищевказаний факт, відповідач, відповідно до укладеного між сторонами контракту, мав право звільнити позивача з роботи за п.8 ст.36 КЗпП України. Звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням двотижневого терміну після попередження позивача про звільнення, а саме 15.05.2013 року після виходу [PERSON] з лікарняного, що відповідає вимогам контракту № 464 від 14.07.2013 року, п. 20 якого передбачено, що при достроковому розірванні контракту у разі невиконання або неналежного виконання сторонами зобов'язань, передбачених контрактом, він розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що звільнення позивача [PERSON] проведено відповідачем у відповідності з діючими нормами трудового законодавства та п.п. «ж» п. 18 Контракту № 464 від 14.07.2013 року та додаткової угоди № 1 від 03.02.2012 року до Контракту, тому підстав для визнання недійсним контракту № 464 від 14.07.2011 року, укладеного між позивачем та вагонним депо ДП «Донецька залізниця» та додаткових угод до нього; визнання безстроковим трудового договору між позивачем та вагонним депо ДП «Донецька залізниця»; скасування наказу № 901-ОС від 15.05.2013 року про звільнення та поновлення [PERSON] на посаді провідника пасажирських вагонів вагонного депо Луганськ Донецької залізниці, стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плату за час вимушеного прогулу, не вбачається. Враховуючи відсутність порушення зі сторони роботодавця трудових прав позивача, не вбачається підстав і для задоволення його позову в частині відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed