Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 2013 року по день його звільнення в розмірі 23458,05 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення 11186,76 гривень та моральну шкоду в сумі 15638,70 гривень. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що він працював на посаді електромонтера по обслуговуванню електрообладнання 6 розряду в Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури -Вакатов і компанія». 26 квітня 2016 року його було звільнено із займаної посади КТ ЗЗВА Вакатов і компанія» ні підставі наказу № 14 від 26.04.2016 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП. Згідно довідки від 10.05.2016 року № 109 заборгованість заробітної плати складає 23458,05 грн. Крім того, позивач вказував, що на час звільнення не виплаченою залишилася заборгованість за середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення в сумі 11186,76 гривні. Також, у зв»язку з протиправними діями відповідача та порушенням його прав при звільненні, йому завдано моральну шкоду, яку він також просить стягнути у судовому порядку. Розмір моральної шкоди, оцінює в 15638,70 гривень. У судове засідання позивач та представник позивача зявились, просили суд задовольнити позовну заяву з урахуванням змінених позовних вимог, а також з посиланням на норми Закону та надали заяву про залишення вимогу стосовно стягненню моральної шкоди без розгляду. Представник відповідача зявився позов визнала, проти задоволення змінених позовних вимог не заперечує. Суд, зясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи\~\~докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов обґрунтованим, але таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до положень\~статті 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 11 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1\~ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді електромонтера по обслуговуванню електрообладнання 6 розряду в Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури -Вакатов і компанія». 26 квітня 2016 р. він був звільнений із займаної посади на підставі наказу № 14 від 26.04.2016 р. за власним бажанням згідно ст..38 КЗпП. Факт і строки трудових правовідносин з відповідачем підтверджуються записами в трудовій книжці та копією наказу про звільнення. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1\~ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Доведено, що відповідач при звільненні позивача виплату по заробітній платі і всіх належних сум від підприємств не зробив, заборгованість складає 23458,05 грн., що підтверджується довідкою від 10.05.2016 року № 109. Крім того, позивач вказував, що на час звільнення не виплаченою залишилася заборгованість за середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення в сумі 11186,76 гривні. Згідно п.2 ч.1\~ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved