Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

у травні 2018 року ТОВ «Ліко-житлосервіс» звернулося у суд з позовом до [PERSON] про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира знаходиться у багатоповерховому будинку, утримання й експлуатацію якого здійснює ТОВ «Ліко - житлосервіс» на підставі акту прийому - передачі житлового будинку від 01 грудня 2011 року. ТОВ «Ліко-житлосервіс» надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема за адресою: [ADDRESS], відповідно до структури тарифів, затверджених розпорядженням КМДА № 100 від 31.012017 р. Оскільки відповідач є власником вищевказаної квартири, то вона, на думку позивача, фактично є споживачем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, які надає ТОВ «Ліко-житлосервіс». Позивач зазначає, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмови споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам закону. 13 вересня 2017 року відповідачу було направлено на розгляд та підписання пропозицію укладення Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (вих. № 1668 від 12 вересня 2017 р.), разом з двома примірниками Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 вересня 2017 р., що підписаний з боку ТОВ «Ліко-житлосервіс». Форма та зміст (умови) наданого на розгляд та підписання Типового договору відповідають постанові КМ України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій». Однак відповідач не виконав умов, які були зазначені в листі, внаслідок чого договір не був укладений, проте послуги фактично отримані. За таких підстав, позивач просить визнати укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS], від 01 вересня 2017 року між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та [PERSON]. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. (а.с. 21) Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Відповідач відзив суду не надіслав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грущинською О.В. (а.с. 7) 13 вересня 2017 року відповідачу було направлено на розгляд та підписання пропозицію укладення Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (вих. № 1668 від 12 вересня 2017 р.), разом з двома примірниками Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 вересня 2017 р., що підписаний з боку ТОВ «Ліко-житлосервіс». Відповідно до п. 1 ч .3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Зазначеному обов'язку споживача кореспондує обов'язок виконавця підготувати та укласти зі споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (п.3 ч.2 ст.21 цього Закону). Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (постанова КМУ №529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України №529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком як споживача так і виконавця послуг, якщо такий договір відповідає типовому договору. Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умови, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Частиною 5 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Аналогічна норма закріплена й у ч. 4 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином зазначеними нормами передбачено процедуру погодження між сторонами умов договору про надання житлово-комунальних послуг, та право на внесення проекту договору не лише виконавцем, але й споживачем послуг, що ним і було зроблено. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України). Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 627 ЦК України з урахуванням положень ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Однак у випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі 6-110цс12 від 10.10.2012 року, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. З, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішується судом. Ураховуючи, що лише ТОВ «Ліко-житлосервіс», тобто одна сторонами, виявила бажання на укладення такого договору, сторони не дійшли згоди щодо його умов, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Ліко-житлосервіс» не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed