Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Усова Катерина Вікторівна в інтересах [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування, третя особа - приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Єпіфанцева Наталія Вікторівна. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті її колишнього чоловіка [PERSON] . Оскільки вони разом фактично проживали, вели спільне господарство, то позивач вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка складається з 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1268-1270 ЦК України. Крім того, відсутні докази підтвердження родинних зв`язків [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] . Позивач просить встановити, що [PERSON] , [INFO] , проживала зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Сєвєродонецьку Луганської області, не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з вересня 2011 року по день його смерті - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Сєвєродонецьку Луганської області, а саме на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,3 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. На виконання ухвали суду від 19.08.2021 представником відповідача Шарніковою І.І. було подано відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає у повному обсязі на підставі наступного. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Єпіфанцової Н.В. для оформлення та подальшої видачі свідоцтва про право на майно, яке належало її колишньому чоловіку [PERSON] , померлому [INFO] , [PERSON] було відмовлено у здійсненні даної нотаріальної дії у зв`язку з тим, що у встановлений законом строк вона не подала заяву про прийняття спадщини і відповідно до ст. 1270 ЦК України пропустила строк для прийняття спадщини і не надала доказів про постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається такою, що не прийняла спадщину. Закон визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Ні чоловік, ні жінка не повинні перебувати у цей період у іншому шлюбі, адже це суперечить чинному законодавству України, публічному порядку та моральним засадам суспільства. Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти за які таке майно було набуте (джерело набуття). Необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін, а й обставини придбання майна внаслідок спірної праці. В якості доказів проживання чоловіка та жінки без шлюбу є: спільні фотографії, відеозаписи; докази спільного відпочинку (придбані спільно квитки, бронювання готелів, спільне страхування тощо); докази спільного придбання товарів і послуг (чеки, акти, квитанції); спільний доступ до одного банківського рахунку, на якому спільний бюджет; докази наявності спільних дітей; докази оформлення кредитів чи позики на придбання майна для потреб сім`ї. [PERSON] не надала доказів, що вони разом з [PERSON] вели спільне господарство та мешкали разом за адресою: [ADDRESS] , тому їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого колишнього чоловіка. Немає доказів, що [PERSON] робила поховання [PERSON] за власні кошти. Шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] був розірваний 24.07.2008. Мешкає позивач за адресою: [ADDRESS] . 30.09.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача Усової К.В. , в якій зазначено, що заперечення щодо позовних вимог, викладені відповідачем у письмовому відзиві на позов, вона вважає необґрунтованими та безпідставними. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 24.08.2008, але смерть сина [PERSON] (помер [INFO] ) зблизила їх обох і вони почали проживати спільно у вищевказаній квартирі і вести сімейний уклад побуту. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Право спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`ю не менш як 5 років (ст. 1264 ЦК України). Юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Разом з тим, ст. 1264 ЦК України визначає право особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, на спадкування в порядку четвертої черги спадкоємців за законом. Таким чином, жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, належать до спадкоємців четвертої черги за законом. Для отримання права на спадкування у такому випадку потрібне звернення зацікавленої особи до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та спільних витрат підтверджено показами свідків. В період з вересня 2011 року по квітень 2017 року було придбано диван, про що свідчить прибутково-касовий ордер. [PERSON] оплатила витрати з поховання спадкодавця, про що свідчить замовлення покупця. Отже, надані докази надають право позивачу встановити факт спільного проживання однією сім`єю і визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом. Представник позивача Усова К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області Шарнікова І.І. в судовому засіданні просила вирішити справу у відповідності до чинного законодавства, процесуальна позиція щодо позовних вимог - на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Єпіфанцева Наталія Вікторівна у судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі. На підставі клопотання представника позивача, яке було задоволено судом, до початку підготовчого засідання було витребувано у приватного нотаріуса Сєвєродонецького районного нотаріального округу Єпіфанцевої Н.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . На підставі клопотання представника позивача, яке було задоволено судом, було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] почала проживати разом з [PERSON] після похорон сина, приблизно з кінця 2011 року. Після цього [PERSON] змінився та став іншою людиною: перестав зловживати спиртними напоями, був чисто одягнутий, у нього у квартирі перестали відбуватися гулянки. Він є сусідом позивача, живе на сьомому поверсі. [PERSON] та [PERSON] жили разом як чоловік та жінка, купували продукти харчування, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Свідок не був присутнім на похоронах [PERSON] , але на похоронах їх сина була присутня позивач [PERSON] . Він не знає, чи перебувала позивач зі спадкодавцем у шлюбних відносинах. Після смерті [PERSON] [PERSON] не бачив більше позивача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , вони є сусідами. [PERSON] почала проживати в цьому будинку з 1988 року. [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім`єю, сім`я була гарна. [PERSON] почав зловживати спиртними напоями, випивав разом з сином. До них постійно приходили сторонні люди, випивали з ними, тому позивач пішла з родини. Восени 2011 року помер їх син. [PERSON] почала проживати разом з [PERSON] після похорон сина. Після цього [PERSON] змінився та став іншою людиною: перестав зловживати спиртними напоями, був чисто одягнутий, сторонні люди також перестали ходити до квартири, припинилися гулянки. [PERSON] та [PERSON] жили разом як чоловік та жінка, купували продукти харчування, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Вони разом придбали диван і вона бачила як його заносили до квартири [PERSON] . [PERSON] не знала, що шлюб між ними було розірвано та вважала, що вони проживають постійно однією сім`єю як чоловік та жінка, проживали вони разом до смерті [PERSON] . Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 14.03.1997 Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] , [INFO] , уродженка селища Алмазна міста Кадіївка Луганської області, Україна, зареєстрована з 30.04.2004 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.1995 Фондом комунального майна на підставі розпорядження (наказу) № 7351 від 02.03.1995, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24.07.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 24 липня 2008 року розірвали шлюб, про що 24.07.2008 зроблено відповідний актовий запис № 289. Прізвище чоловіка після розірвання шлюбу - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.09.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер [INFO] у місті Сєвєродонецьк Луганської області, Україна, про що 20.09.2011 зроблено відповідний актовий запис № 1165, у віці 33 роки. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 15.09.2011 № 37307, виданої 15.11.2018 Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані син позивача - [PERSON] , [INFO] , чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] . З копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 73, виданого 22.12.2011 ПП [PERSON] вбачається, що [PERSON] купила диван ФРЕШ ЄВРОКНИЖКА, вартість якого склала 5 000,00 грн. Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННЕ № 071829, виданого 19.06.2019 державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сергієнко А.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1-289, спадкоємцями 1/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , 1978 року народження, померлому [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/6 частці квартири відповідно. Відповідно до копії замовлення покупця № 648, наданого 23.04.2017 ПП [PERSON] , вартість ритуальних послуг, які сплатила [PERSON] , склала 6 121,50 грн. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 19.02.2019 Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у місті Сєвєродонецьк Луганської області, Україна, про що 24.04.2017 складено відповідний актовий запис № 665, у віці 66 років. Згідно з копією довідки № 9687, виданої 22.09.2020 Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований з 16.06.1992 за адресою: [ADDRESS] , та знятий з реєстраційного обліку 01.06.2017 у зв`язку зі смертю [INFO] . Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 97/02-31, винесеної 23.09.2020 приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., відмовлено в здійсненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що [PERSON] було пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1268-1270 ЦК України. Крім того, відсутні докази підтвердження родинних зв`язків [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] . З копії спадкової справи № 53/2020, наданої приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В. після померлого [INFO] [PERSON] , 23.09.2020 заведена спадкова справа за заявою [PERSON] . Інші спадкоємці, які б бажали прийняти спадщину, до нотаріуса не звертались. Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61786141 від 23.09.2020, у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо відкритої спадкової справи відносно [PERSON] , померлого [INFO] . Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу встановлення факту проживання спадкоємця зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лиже жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані з ним спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно проживають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але і інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено у судовому засіданні позивач, відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України, є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , так як проживала з померлим більше п`яти років однією сім`єю до часу відкриття спадщини, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважає, що фактично прийняла спадщину, тому що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з вересня 2011 року до 19.04.2017. Доказами, які свідчать про фактичне прийняття спадщини позивачем [PERSON] , тобто про проживання спадкодавця [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини зі спадкоємцем [PERSON] , а саме з вересня 2011 року по [INFO] , у квартирі за адресою: [ADDRESS] , є письмові докази, досліджені у судовому засіданні та показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які допитані у судовому засіданні. Показання цих свідків суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони стосуються предмету доказування та отримані безпосередньо судом. При цьому підстав, за яких суд повинен вважати показання свідків недостовірними, не вбачається, а тому суд вважає ці показання достатніми доказами на підтвердження факту, який просить встановити позивач. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до дня його смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Водночас, позивач отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.09.2020, а саме відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, не оформила у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлена можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець померлого [PERSON] , має право на спадкування за законом спадкового майна, яке залишилось після смерті останнього, оскільки позивач не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем однією сім`єю. За таких обставин суд вважає, що право власності позивача дійсно порушене і підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене вище, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved