Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 18.07.2019 року відкрите загальне позовне провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування і справу призначено до підготовчого засідання. 17.09.2019 року позивач надала заяву про уточнення позовних вимог. 17.09.2019 року сторона відповідача надала до суду відзив на позов. Ухвалою суду від 11.11.2019 року підготовче засідання було закрите, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача адвокат Стогній О.В., підтримуючи позов, пояснив, що [PERSON] на праві власності належала двокімнатна квартира [ADDRESS] , що розташована на 11 поверсі багатоповерхового будинку. В 2016 році у зв`язку з погіршенням здоров`я [PERSON] вирішила продати квартиру та придбати маленький будинок в селищі Таїрове, де проживає її син [PERSON] . Але коли син [PERSON] [PERSON] разом з дружиною [PERSON] запропонували [PERSON] обміняти квартиру на 1/2 частину будинку [ADDRESS] в садовому товаристві « [ADDRESS] » (саме в цьому будинку проживає син позивача), [PERSON] погодилась. [PERSON] до будинку [ADDRESS] була переселена до укладання договору відчуження квартири. 25 жовтня 2016 року [PERSON] подарувала належну їй квартиру [PERSON] рідній сестрі [PERSON] , але до сьогодні на її ім`я не оформлено право власності на 1/2 частину будинку і не оформлено її реєстрацію за місцем проживання. Представник позивача доводить, що на момент укладання договору дарування [PERSON] помилялась щодо правової природи спірного договору, що договір дарування не відповідає її внутрішній волі тому як на момент укладання договору дарування квартири позивач була впевнена, що за квартиру вона отримує інше житлове приміщення. На обґрунтування своїх вимог сторона позивача посилалась на договір дарування від 25.10.2016 року, довідку з місця реєстрації [PERSON] на момент укладання договору дарування, копію амбулаторної карти [PERSON] щодо стану її здоров`я, договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом садового будинку від 15.12.2004 року, і договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.12.2004 року в смт. Таїрове в СК «Таїр» №321 на ім`я [PERSON] , технічний паспорт на садовий будинок [ADDRESS] СК [ADDRESS] », рішення Овідіопольського районного суду Одеської області про визнання права власності за [PERSON] на самочинно побудований нею садовий будинок з господарськими спорудами, що розташовані на земельній ділянці [ADDRESS] ,свідоцтво про шлюб [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 18.10.2016 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області. Представник відповідача, не визнаючи позов, стверджував, що 25.10.2016 року договір дарування було укладено у відповідності до вимог закону і на підставі волевиявлення [PERSON] , яка безоплатно передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; що договір дарування [PERSON] було прочитано уголос і нотаріусом роз`яснено суть цього договору. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних правових підстав. За договором дарування одна сторона передає, або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність, що визначено у ст.717 ЦК України. Судом встановлено і визнано сторонами, що [PERSON] ,1937 року народження, інших доходів, крім пенсії, не має, єдиним цінним майном, що перебувало у власності [PERSON] до 2016 року була квартира, інших родичів, крім сина [PERSON] не має; що в 2016 року стан здоров`я [PERSON] погіршав, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , яка є власником садового будинку з господарськими спорудами, що розташований на земельній ділянці № [ADDRESS] в СТ « [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст.229 ЦК, якщо особа, яка здійснила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає установленню судом у цій справі, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування. Виходячи зі змісту ст.203, 717 ЦК, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Пояснення представника позивача, що [PERSON] за передану в дар квартиру мала отримати у власність 1 /2 частину будинку [ADDRESS] СК [ADDRESS] » підтверджує свідок [PERSON] , яка проживала по сусідству з [PERSON] в будинку [ADDRESS] і станом на 2016 рік працювала ріелтором в агентстві «Класік». [PERSON] в 2016 році часто хворіла, потребувала догляду, тому звернулась до неї [PERSON] з проханням надати допомогу в продажі квартири і купівлі маленького будиночку в с.м.т. Таїрове, де проживає її син. Свідок оформлювала документи для продажу квартири, коли [PERSON] разом з сином [PERSON] відмовились від продажу і пояснили, що [PERSON] обміняє квартиру на 1/2 частину будинку, що належить дружині сина. Аналогічні пояснення суду надав і свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] також пояснив, що станом на 25.10.2016 року не були належним чином оформлені документи на будинок №231 в СК [ADDRESS] », тому оформили договір дарування квартири, а не договір міни квартири на частину будинку. Після виготовлення усіх документів на будинок мали намір оформити договір дарування на частину будинку на ім`я матері. Пояснень, чому до сьогодні на ім`я [PERSON] не оформлено право власності на частину будинку свідок не надав. Щодо оформлення реєстрації [PERSON] в цьому будинку свідок пояснив, що до осені 2019 року не були готові документи для оформлення реєстрації, а восени мати відмовилась оформлювати свою реєстрацію за місцем проживання. Пояснення свідків [PERSON] і [PERSON] повністю співпадають з поясненнями [PERSON] і [PERSON] в частині укладання договору відчуження квартири, за яким позивач мала отримати інше житло у власність. Окрім того, свідки стверджували, що після укладання договору дарування син перестав надавати матері будь-яку допомогу, що частина будинку, куди [PERSON] переселили після укладання договору дарування квартири, не придатна для постійного проживання, тому як не має опалення. З огляду на викладене суд визначає, що при укладанні договору дарування позивач припустилась помилки в природі правочину, тому як неправильно сприймала фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладання договору дарування замість договору міни. Суд дійшов такого висновку не тільки за фактом прочитання тексту оспорюваного договору і роз`яснення нотаріусом суті договору, а і з огляду на вік позивача, її стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність інших, крім сина, родичів, належність дружині сина на праві власності будинку, до якого позивача було переселено до оформлення договору дарування квартири. Зазначені висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові по справі № 522/9562/16-ц від 10 квітня 2019р.

Outcome: approved