Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень просив: - скасувати (визнати недійсним) нарахований позивачу борг за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 21308,67 грн. за період з грудня 2009 року по серпень 2016 року; - зобов'язати ТОВ «Міська сервісна компанія «Управдом» здійснити перерахунок позивачу по утриманню будинку та прибудинкової території за період з травня 2013 року по серпень 2016 року на суму 10522,80 грн.; - зобов'язати ТОВ «Міська сервісна компанія «Управдом» виключити з квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг всі нарахування та борги, які виникли за період до 1 травня 2013 року; - зобов'язати ТОВ «Житлово-сервісна компанія «Управдом» здійснити перерахунок позивачу по утриманню будинку та прибудинкової території за період з грудня 2009 року по квітень 2013 року на суму 10785,87 грн. Позов мотивований тим, що 01.06.2006 позивач укладав договір на утримання будинку та оплату комунальних послуг лише з ТОВ «Градострой-сервіс», яке управляло будинком після його побудови у 2006 році. З 2009 року виконання функцій балансоутримувача будинку було покладено на компанію ТОВ ЖСК «Управдом». До листопада 2006 року виконавці послуг з утримання будинку та прибудинкової території здійснювали нарахування оплати у відповідності до ціни, вказаної у договорі від 01.06.2006 № 19 П-6в, згідно тарифу 0,58 грн./м.кв., а з листопада 2006 року згідно тарифу 1,10 грн./м.кв. Позивач вчинив акцепт щодо ціни договору у розмірі 1,10 грн./кв.м., здійснивши оплати відповідних квитанцій, внаслідок чого уклався договір у спрощеній формі згідно ст. 207 ЦК України. Разом з тим, позивач не укладав договір на умовах оплати тарифу по ціні 3,32 грн./1 кв.м., оскільки жодного разу не сплатив суми по тарифу 3,32 грн./1 кв.м. З огляду на викладене, позивач вважає дії відповідачів щодо підвищення вартості комунального платежу незаконними. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити. Представник третьої особи КП ГІОЦ в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідачів. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] (особовий рахунок [NUMBER]) та оплачує послуги з утримання будинків та прибудинкових територій та централізованого опалення. Балансоутримувачем будинку № [ADDRESS], де проживає [PERSON], до 2009 року було ТОВ «Градострой-Сервіс», а з 2009 року виконання функцій балансоутримувача будинку було покладено на компанію ТОВ ЖСК «Управдом». При цьому з квітня 2013 року надання послуг здійснює ТОВ «МСК «Управдом». За період з 01.12.2009 по серпень 2016 року позивач сплачувала послуги з утримання будинку і прибудинкової території із розрахунку 1,10 грн./1 кв.м., при цьому відповідачі за цей період рахували 3,32 грн./1 кв.м., внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 21308,67 грн. Як визначено у ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ст.. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Згідно ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Розділом V Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюються права та обов'язки Споживачів, Виконавців, Виробників. Як визначено у ст.. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Згідно офіційного тлумачення Конституційним Судом України пункту 2 розділу ІІV Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» (Рішення № 21-рп/2003 від 25.12.2003 року № 9-рп/2005 від 13.10.2005 року), Київській міській державній адміністрації (КМДА) делеговано повноваження Київської міської ради (Київради) встановлювати ціни та тарифи на житлово-комунальні послуги. Згідно зі ст. 24 ЖК УРСР для експлуатації державного і громадського житлового фонду створюються житлово-експлуатаційні організації, діяльність яких здійснюється на основі господарського розрахунку. Житлово-експлуатаційні організації забезпечують схоронність житлового фонду і належне його використання, високий рівень обслуговування громадян, а також контролюють додержання громадянами правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території. Жилий будинок може експлуатуватися тільки однією житлово-експлуатаційною організацією. Якщо для експлуатації будинків відомчого або громадського житлового фонду не може бути створено житлово-експлуатаційну організацію, експлуатація будинків здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією. Позивач проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], будинок обслуговується житлово-експлуатаційною організацією - ТОВ «МСК «Управдом», яке забезпечувало позивача та інших мешканців будинку житлово-комунальними послугами. Стороною позивача не надано суду доказів того, що позивач не споживала житлово-комунальні послуги, які були надані відповідачами. На час звернення до суду з даним позовом послуги з утримання будинку та прибудинкової території і послуги централізованого опалення за період з 01.12.2009 по серпень 2016 року вже надані та спожиті [PERSON] При цьому, за правилами ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. За змістом ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що надання позивачу доступу до житлово-комунальних послуг та направлення відповідачем в адресу позивача рахунку за спожиті житлово-комунальні послуги з зазначенням їх виду та вартості слід вважати офертою, а споживання позивачем послуг слід вважати акцептом, в розумінні ч. 2 ст. 638 ЦК України. Відсутність юридичного факту відмови позивача від споживання послуг по ціні встановленій на час споживання послуг позивачем, свідчить про те, що ціна була узгоджена сторонами у відповідності до ч. 1 ст. 632 ЦК України. Більше того, позивач періодично частково оплачувала надані їй відповідачами послуги, що в черговий раз підтверджує факт отримання нею таких послуг та користування ними. Таким чином, оскільки ціна на послуги була узгоджена сторонами та договір у встановленому законом порядку не оспорювався і не розривався, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed