Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У травні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Бака Оксана Василівна, Новомосковська міська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, [PERSON] , про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Згідно уточненого позову просили визнати за [PERSON] право власності на 5/6 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 5/6 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та 1/6 частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [INFO] помер [PERSON] . До складу спадщини увійшло нерухоме майно -два житлових будинки, розташованих за вищезазначеною адресою. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповідав позивачу [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , а позивачу [PERSON] - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачі звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте, у видачі свідоцтв про право на спадщину на житлові будинки за заповітом їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Крім того, нотаріусом виявлено, що право на обов`язкову частку у спадщині має [PERSON] , який був неповнолітнім на час відкриття спадщини. Позивачі зазначають, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] належав позивачу на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 08 лютого 1988 року. Власником житлового будинку по [ADDRESS] був батько [PERSON] - [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 05 вересня 1969 року. Після смерті батька [PERSON] своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав та не оформив свої спадкові права. Посилаючись на наведені обставини позивачі просять задовольнити їх позов. Ухвалою судді від 21 травня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 21 вересня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивачів не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника, у вирішенні питання покладається на розсуд суду та зазначає, що відповідач не порушував прав позивачів, а тому просить не покладати на відповідача судові витрати. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника. З урахуванням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, ч. 5, ч. 7 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення цього рішення суду є 01 листопада 2021 року. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав позивачу [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , а позивачу [PERSON] - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу 12 липня 2017 року (а.с.71). Як вбачається зі спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , після його смерті позивачі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за заповітом, звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Донька померлого [PERSON] звернулася з заявою про відмову від спадщини (а.с.98-103). Постановою приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. від 24 вересня 2020 року їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на житлові будинки за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Вирішуючи питання про належність спадкодавцю житлових будинків, суд враховує наступні обставини та норми права. Рішенням виконкому Новомосковської міської ради народних депутатів №546/1 від 04 грудня 1987 року [PERSON] надано земельну ділянку по [ADDRESS] площею 600 кв.м., термін будівництва - три роки, до 04 грудня 1991 року (а.с.123). 08 лютого 1988 року було укладено типовий договір про надання безстроково у користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, який посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори та зареєстровано за №621. За умовами цього договору [PERSON] зобов`язався на відведеній земельній ділянці побудувати житловий будинок (а.с.121-122). 04 грудня 1990 року, на підставі вищезазначеного рішення, договору та акту про відвід земельної ділянки, [PERSON] надано дозвіл на виконання робіт (а.с.29). З технічного паспорту на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] вбачається, що його побудовано у 1992 році (а.с.24-26). Відповідно до довідки КП «Новомосковське БТІ» від 22.01.2019, у відповідності до обстеження, проведеного 15 грудня 1998 року, за адресою : [ADDRESS] знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, право власності на який в КП «Новомосковське БТІ» не зареєстровано. Відповідно до інвентаризаційної справи будівництво дозволено [PERSON] згідно з рішенням Новомосковської міської ради від 04 грудня 1987 року (а.с.226). За даними Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано (а.с.243). Відповідно до пункту 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в Державних будівельних нормах А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів. У серпні 2012 року до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 внесені зміни до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції та в абзаці 82 зазначено, що прибудови до індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарські (присадибні) будівлі та споруди, які побудовані до 5 серпня 1992 року, до самочинного будівництва не належать. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного суду України від 04.04.2018 року у справі № 369/5518/15-ц (провадження № 61-4693 св 18), від 05.09.2019 у справі № 520/8590/15-ц (провадження № 61-32598 св 18), від 01.07.2019 у справі № 206/6298/16-ц (провадження № 61-31398 св 18). Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. У свою чергу, до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. Враховуючи, що житловий будинок [PERSON] збудував на відведеній для цього земельній ділянці на підставі наданого дозволу, та на час завершення будівництва житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями (до 05 серпня 1992 року), законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно, суд приходить до висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] належав померлому [PERSON] , а відтак він входить до складу спадщини після його смерті. Стосовно питання про те, чи набув спадкодавець [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , суд виходить з наступного. 05 вересня 1969 року було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, який посвідчено державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори та зареєстровано за №3750. За умовами цього договору [PERSON] зобов`язався на відведені земельній ділянці побудувати житловий будинок. З технічного паспорту вбачається, що будівництво будинку було завершено у 1975 році (а.с.217-219). Відповідно до довідки КП «Новомосковське БТІ» від 22.01.2019 р., у відповідності до обстеження, проведеного 15 грудня 1998 року, за адресою : [ADDRESS] знаходиться житловий будинок з господарськими спорудами, право власності на який в КП «Новомосковське БТІ» не зареєстровано. Відповідно до інвентаризаційної справи будівництво дозволено [PERSON] згідно з рішенням Новомосковської міської ради від 11 червня 1969 року (а.с.226). За даними Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано (а.с.242). Отже, враховуючи наведені вище положення законодавства, та те, що житловий будинок [PERSON] збудував на відведеній для цього земельній ділянці, та на час завершення будівництва житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями (до 05 серпня 1992 року), законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно, суд приходить до висновку, що [PERSON] був власником цього будинку. [INFO] [PERSON] , який був батьком [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження (а.с.32,238). Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу. Дружина померлого - [PERSON] звернулася з заявою про відмову від спадщини на користь сина померлого [PERSON] . Інший спадкоємець - [PERSON] своєчасно звернувся з заявою про прийняття спадщини (а.с.232-238). Право власності на спадкове майно [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] не оформив. Разом з тим, у відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] увійшов також і житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як встановлено у ч.ч.1,3 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Як встановлено у ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Судом встановлено, що право на обов`язкову частку у спадщині має син померлого [PERSON] , 2002 року народження, який на час відкриття спадщини був неповнолітнім (а.с.13). Зі спадкової справи вбачається, що спадкоємцями за законом першої черги були троє осіб - дружина [PERSON] , син [PERSON] , донька [PERSON] . Отже, у разі спадкування за законом [PERSON] належала б 1/3 частка спадщини, а тому розмір його обов`язкової частки становить 1/6 частина від усієї спадщини. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки спадкодавцю [PERSON] належали два житлових будинки, які він заповідав позивачам [PERSON] та [PERSON] , а позивач [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщину, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved