Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з даним позовом. Позов мотивувала тим, що їй стало відомо про існування виконавчого провадження № 63771804, яке було відкрито на підставі виконавчого напису № 42878, який вчинений 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. та за яким з неї на користь ТОВ «ФК «Аланд» стягнуто заборгованість у розмірі 17929,62 грн.. Позивач зазначає, що жодних боргових зобов`язань у неї не має, кредитних відносин між нею та іншими установами не існує. Більш того, що у постанові про відкриття виконавчого провадження не вказано за яким саме фінансовим зобов`язанням у неї виникла заборгованість перед відповідачем. Крім того, позивач зазначила, що відповідач не звернувся до неї з вимогою про погашення заборгованості. Їй не відомі правові підстави походження боргу та прав у відповідача на його стягнення, також не відомо за який період вчинено стягнення заборгованості та які нарахування входять до складу нарахованого боргу. Вчинення виконавчого напису № 42878 без її відома, без повідомлення її про наявність боргу, без повідомлення про намір звернення стягнення заборгованості, шляхом вчинення виконавчого напису, в тому числі, без надання їй копії розрахунку боргу та ненадання підтвердження права вимогам до неї, як боржника, свідчить про порушення нотаріусом норм чинного законодавства. Тому, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2021 року було відкрито загальне провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 08 червня 2021 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області було закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, позов підтримала у повному обсязі та просила суд позов задовольнити. Окрім того, зазначила, що проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом при розгляді справи встановлено, що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено оскаржуваний виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 42878 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 112/10083ЕСLKB36S11 від 16 березня 2016 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК Аланд», у загальному розмірі 17929,62 грн. (а.с 52). На підставі вказаного виконавчого напису № 42878, 08 березня 2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В., у виконавчому провадженні № 63771804 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] (а.с 13-14). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Проте вказана Постанова № 1172 не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими можливе стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови № 1172 та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана судом незаконною та нечинною, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, з наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів від 16 січня 2021 року, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., надано копії документів на підставі яких було здійснено виконавчий напис № 42878 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 112/10083ЕСLKB36S11, із яких вбачається, що до приватного нотаріуса звернувся представник ТОВ «ФК «Аланд» Карпук І.А. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі № 112/10083ЕСLKB36S11 від 16 березня 2016 року. До вказаної заяви, представником ТОВ «ФК «Аланд» приватному нотаріусу було додано: кредитний договір № 112/10083ЕСLKB36S11 від 16 березня 2016 року; Виписку з особового рахунка за Кредитним договором № 112/10083ЕСLKB36S11 [PERSON] ; копію реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; копію довіреності представника ТОВ «ФК «Аланд»; копію Договору № 329 про відступлення прав вимоги від 04 жовтня 2018 року; копію Договору відступлення прав вимоги № 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року, копію реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-капітал» та ТОВ «ФК «Аланд». У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, оцінюючи вищевказані документи, судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису, керувався оригіналом Кредитного договору № 112/10083ЕСLKB36S11 16 березня 2016 року та Випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 112/10083ЕСLKB36S11 [PERSON] , яка підготовлена представником за довіреністю ТОВ «ФК «Аланд» Карпук І.А, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Разом з тим, кредитний договір № 112/10083ЕСLKB36S11 від 16 березня 2016 року, не був нотаріально посвідчений, а відтак у приватного нотаріуса Горай О.С. були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на вказаному кредитному договорі, оскільки він не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Горай О.С. в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався у безспірності заборгованості, не встановив чи існує взагалі заборгованість по кредитному договору № 112/10083ЕСLKB36S11 від 16 березня 2016 року, в якому розмірі та за який саме період. А тому, за встановлених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, а оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в загальному розмірі 1362, 00 грн.. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved