Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У січні 2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначено, що 12.09.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та громадянином України [PERSON] був укладений Кредитний договір №СМ-SМЕ200/403/2008. Згідно з Кредитним договором, Банк надав останньому кредит в сумі 691 000,00 доларів США на споживчі ціли. Відповідно до п. 1.1 Частини №2 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, що визначений у Частині №1 цього Договору, а Позичальник приймає Кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом та виконати всі інші зобов`язання, як це вказано у цьому Договорі. Датою остаточного повернення кредиту є 11.09.2023. Відповідно до п. 1.5 (з підпунктами) частини 2 Кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строк, визначені у Графіку Платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок. Нараховані в порядку передбаченому цим Договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту та в строк передбачений в Графіку Платежів. Відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені Цим договором строки, Позичальник зобов`язаний заплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобов`язань за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. Однак, всупереч умовам кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредиту позичальником не виконуються. 16.01.2009 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та громадянином [PERSON] укладено договір іпотеки №РМ-SМЕ200/403/2008/1. Згідно даного договору іпотеки [PERSON] - іпотекодержатель передав, а позивач прийняв в іпотеку наступне нерухоме майно: нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході, за адресою: [ADDRESS] , а саме: нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 6; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 7; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9.4 кв.м, приміщення 10; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 12; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 13. Пунктом 5.2 Договору іпотеки та ст. ст. 9,10 Закону України «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодавець зобов`язаний, зокрема: с) не відчужувати предмет іпотеки (або будь-яку його частину) будь-якій третій особі без отримання попередньої письмової згоди Іпотекодержателя на таке відчуження; d) не створювати і не допускати існування будь-якої Іпотеки, (застави), оренди (суборенди), заборони відчуження, арешту чи іншого обтяження стосовно предметів іпотеки, крім тих, які передбачені зазначеними договорами; і) не здійснювати будь-яких перепланувань чи реконструкцій предметів іпотеки без попередньо отриманої на те письмової згоди Іпотекодержателя, а також всіх передбачених законом дозволів уповноважених органів. 25.06.2010 Господарським судом Запорізької області ухвалено рішення по справі №10/648/07- 10/211/10 про визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване у підземному пішохідному переході за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.04.2016р. надано роз`яснення вказаного рішення суду, яким зазначено, що визнання права власності за [PERSON] означає скасування обтяжень цих об`єктів нерухомого майна. Проте, постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2017 року ухвала господарського суду Запорізької області від 04.04.2016 року по справі № 10/648/07-10/211/10 скасована. Тобто обтяження нерухомого майна залишились дійсними. В подальшому право власності на нерухоме майно неодноразово реєструвалось за різними особами. 20.12.2019 року, на підставі договору дарування, нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] . 05.11.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги. Згідно з вищевказаним договором Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» передало та відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних Банку за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставне майно. Права передавалися за договорами забезпечення кредитних договорів переданих Банком Позивачу за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010, у тому числі за кредитним договором №МL-200/403/2008 від 12.09.2008. Таким чином до позивача перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права звернення стягнення на заставне майно за договором іпотеки №РМL -200/403/2008/1 від 16.01.2009. Оскільки [PERSON] не виконав умов кредитного договору № МL-200/403/2008 від 12.09.2008 щодо повернення кредитних коштів відповідно до умов договору, то станом на 22.11.2011 заборгованість позичальника за офіційним курсом НБУ склала 7 617 978,50 гривень, що складається з: -2 585 572,01 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; -223 251,57 грн. - сума заборгованості за нарахованими та не сплаченими відсотками за кредитом; -4 809 163,92 грн. - нарахована пеня за неналежне виконання умов договору. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору [PERSON] , позивач звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором в солідарному порядку. 17.04.2013 рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по справі №0825/4671/2012 ухвалене рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 7 617 978, 50 грн. Вказане рішення набрало чинності 30.04.2013. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд звернути стягнення на Предмет іпотеки - нерухоме майно, нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході за адресою: [ADDRESS] : нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 6; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 7; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 10; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 12; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 13 власником яких, на підставі договору дарування нерухомого майна, серія та номер: 4227, виданий 20.12.2019, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., є [PERSON] в рахунок погашення загальної заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором №СМ-SМЕ200/403/2008 від 12.09.2008 в розмірі 7 617 978,50 грн. та застосувати спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не нижче вартості предмету іпотеки, визначеної внаслідок проведення незалежної оцінки майна. Також позивач просить суд стягнути з [PERSON] судовий збір. Ухвалою судді від 13 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в загальному порядку, у справі призначено підготовче засідання та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою судді від 13 лютого 2020 року задоволено заяву ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про забезпечення позву та накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 6; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 7; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 10; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 12; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 13. 04.03.2020 до суду від третьої особи - [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позову у яких він зазначає про те, що заявлені позовні вимоги є безпідставними, оскільки досудова вимога Банку вих. № 22-2/92598 від 08.07.2009 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором була направлена [PERSON] ще у серпні 2009 року та отримана ним 27.08.2009. За змістом цієї вимоги Банк вимагав від [PERSON] на підставі п. 1.9 кредитного договору дострокового погашення зобов`язань за кредитним договором протягом 30 днів з дати одержання цієї вимоги та зазначав, що у разі невиконання вимоги банк може стягнути всю суму заборгованості та звернути стягнення на заставне майно. Вимога не була виконана. Таким чином, у Банка право примусового стягнення боргу (право вимоги) у повному обсязі за кредитним договором виникло ще 27.09.2009. Той факт, що право примусового стягнення боргу (право вимоги) у повному обсязі за кредитним договором виникло у позивача ще 27.09.2009 було встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2015 по справі №335/13562/14-ц. Крім того, заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2013 по справі №0825/4671/2013 було достроково у повному обсязі стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором. З урахуванням зазначеного, [PERSON] вважає, що строк позовної давності за заявленими у даній справі вимогами сплинув ще 27.09.2012, а тому просить застосувати строк позовної давності до заявлених у даній справі вимог. Також [PERSON] зазначає про те, що іпотека майна, на яке позивач просить звернути стягнення припинилася, оскільки в реєстрі прав власності, в реєстрі речових прав відсутні будь-які актуальні записи про іпотеку майна, на яке позивач просить звернути стягнення, а тому просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі. 17.03.2020 до суду від відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено про те, що позовні вимоги вона не визнає, виходячи з наступного. Так, відповідач зазначає про те, що вона не є стороною ані кредитного договору, ані договору іпотеки, та не має з позивачем жодних правовідносин за цими договорами. Крім того, як на момент придбання нерухомого майна так і на теперішній час у державному реєстрі прав відсутня реєстрація іпотеки нерухомого майна, а отже нерухоме майно не є предметом іпотеки, а позивач не є іпотекодержателем. Також, [PERSON] зазначає про те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2015 по справі №335/13562/14-ц встановлено, що право вимоги у позивача за кредитним договором виникло ще 27.09.2009. Крім того заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2013 по справі №0825/4671/2013 було достроково у повному обсязі стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором. Таким чином, пред`явивши у 2011 році вимоги до позичальника та поручителя про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, банк, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив кінцевий строк виконання основного зобов`язання, що підтверджується заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2013 року по справі № 0825/4671/2013. З урахуванням зазначеного та виходячи з того, що позивачем, на момент звернення з позовом до суду, пропущено трирічний строк позовної давності, відповідач просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі. 18.03.2020 до суду від [PERSON] надійшла заява, у якій вона просить суд у даній справі застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволені позову. Ухвалою суду від 27.07.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвокат Гесня Н.Т. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Балика П.О. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимоги заперечував з підстав викладених у відзиві та просив відмовити у їх задоволені у повному обсязі, застосувавши строки позовної давності. Третя особа - [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи те, що неявка третьої особи у судове засідання не є підставою для відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON] . Заслухавши представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані суду докази, оцінивши їх належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.09.2008 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №СМ-SМЕ200\\403\\2008, відповідно до якого банк надав останньому кредит в сумі 691 000,00 доларів США на споживчі цілі, що підтверджується копією вищезазначеного кредитного договору. Дата остаточного повернення кредиту згідно договору - 11.09.2023. 16.01.2009, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №РМ-SМЕ200\\403\\2008\\1, відповідно до якого [PERSON] - іпотекодатель передав, а банк прийняв в іпотеку наступне нерухоме майно: нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході, за адресою: [ADDRESS] , а саме: нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 6; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 7; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 10; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 12; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 13. 05.11.2010 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до укладеного договору, ПАТ «ОТП Банк» передало та відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних банку за договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставне майно. Права передавалися за договорами забезпечення кредитних договорів переданих банком позивачу за договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року, у тому числі за кредитним договором №ML-200\\403\\2008 від 12.09.2008. В порушення вимог кредитного договору, [PERSON] взятих на себе за договором зобов`язань щодо повернення кредитних коштів не виконав. Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2013 року по справі № 0825/4671/2013, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕ200/403/2008 від 12.09.2008 в розмірі 7 617 978,00 грн. Як вбачається зі змісту вказаного рішення, банком було направлено [PERSON] досудову вимогу № 47670 від 08.11.2011 року про погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором протягом 30 календарних днів, але вказана вимога не була виконана, що стало підставою для звернення Банку до суду з позовом про стягнення суми боргу за кредитним договором. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2013 року набрало законної сили 30.04.2013 року та знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області. Крім того, у рішенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2015 по справі №335/13562/14-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі філії Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Запоріжжі, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню встановлено, що 08.07.2009 ПАТ «ОТП Банк» було направлено [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором № СМ-SМЕ200/403/2008 від 12.09.2008, яка була ним отримана 27.08.2009. Тобто, право вимоги про дострокове повернення кредиту у банка виникло 27.09.2009. Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.06.2010 у справі №10/648/07-10/211/10 визнано за [PERSON] право власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані у підземному пішохідному переході, за адресою: [ADDRESS] , а саме: Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 6; Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 7; Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8; Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9; Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 10; Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11; Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 12; Нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 13. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.04.2016 у справі №10/648/07-10/211/10 роз`яснено рішення господарського суду Запорізької області від 25.06.2010 у справі №10/648/07-10/211/10 та зазначено, що визнання за [PERSON] права власності на нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , означає скасування обтяжень цих об`єктів нерухомого майна, що зареєстровані в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, які значаться за [PERSON] . Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.09.2017 у справі №10/648/07-10/211/10 скасовано ухвалу господарського суду Запорізької області від 04.04.2016 у справі №10/648/07-10/211/10 про роз`яснення рішення господарського суду Запорізької області від 25.06.2010 у справі №10/648/07-10/211/10. Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході за адресою: [ADDRESS] , а саме: нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 6; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 7; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 8; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 9; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 10; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 11; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,7 кв.м, приміщення 12; нежиле приміщення (магазин), загальною площею 9,4 кв.м, приміщення 13, на підставі договору дарування нерухомого майна від 20.12.2019 №4227, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., належать на праві приватної власності [PERSON] ; іпотека та обтяження на зазначені нежилі приміщення припинена; відомості про заставу відсутні. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором іпотеки, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Як передбачено ч. ч. 1, 2 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У пункті 2.1 договору іпотеки сторони погодили, що даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, які випливають із кредитного договору від 12 вересня 2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «ОТП Банк» і [PERSON] . Враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що ТОВ «ОТП Факторинг України», якому у встановленому законом порядку було відступлено право вимоги за кредитним та іпотечними договорами, мало право на звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 617 978,00 грн., незалежно від зміни їх власника. Разом із тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. При цьому, як визначено у статті 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) існуючого між сторонами договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що пред`явивши у 2011 році вимоги до позичальника і поручителя про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, що підтверджується заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2013 року по справі № 0825/4671/2013, позивач, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив кінцевий строк виконання основного зобов`язання. Виходячи зі змісту договору іпотеки і положень Закону України «Про іпотеку», право кредитора задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у нього у зв`язку з невиконанням боржником пред`явлених до нього вимог про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. За таких обставин у позивача виникло право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дня, наступного після закінчення строку, наданого боржнику для дострокового виконання кредитних зобов`язань. Стаття 3 Закону України «Про іпотеку» закріплює, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі порушення боржником основного зобов`язання. Відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином, визначальним для встановлення моменту, з якого розпочинає перебіг трирічний строк на звернення з вимогами до іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості, є саме виникнення у кредитора права вимоги в кредитному зобов`язанні, яке є основним. Після набуття відповідачем права власності на нежилі приміщення, розташовані у підземному пішохідному переході за адресою: [ADDRESS] , вона набула статусу іпотекодавця в уже існуючому зобов`язанні і така заміна сторони не зумовлює переривання перебігу позовної давності. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності має на меті гарантувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди вирішуватимуть справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд доходить до висновку, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувшись до суду у січні 2020 року з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, пропустило трирічний строк позовної давності, не лише з моменту отримання [PERSON] досудової вимоги про повернення кредиту, а і навіть з моменту ухвалення заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2013 року по справі № 0825/4671/2013, яким було достроково у повному обсязі стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕ200/403/2008 від 12.09.2008 в розмірі 7 617 978,00 грн. За таких обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем та її представником. Крім того, з урахуванням того, що суд відмовляє у задоволені позову в повному обсязі, та враховуючи те, що у даній справі було забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд, на підставі ч.9 ст. 158 ЦПК України, вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2020 року у даній справі. Враховуючи те, що у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено у повному обсязі, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed