Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зобов?язання вчинити певні дії, стягнення боргу. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.01.2016 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. У свою чергу, [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з зустрічною позовною заявою. В обґрунтування зустрічних позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності на мансардний поверх квартири [ADDRESS]. Позивач за зустрічним позовом у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1227, [PERSON] придбав у приватну власність квартиру № 5, що знаходиться у будинку № 14 у м. Дніпропетровську по вул. Виконкомівській. Відповідно до витягу № 34164115 від 17.05.2012 року, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] зареєстрував право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачем за власні кошти було здійснено добудову мансардного поверху за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Виконкомівська, 14/5. Відповідно до технічного висновку, складеного експертом [PERSON] від 02.04.2016 року всі конструкції знаходяться в задовільному стані та відповідають категорії ІІ, перепланування в квартирі № 5 з забудовою мансардного поверху не вплинула на конструктивну схему житлового будинку та на стан його несущіх конструкцій, подальша експлуатація можлива за функціональним призначенням. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в січні 2016 року було укладено усну домовленість, відповідно до якої останній зобов?язався здійснити державну реєстрацію за позивачем права власності на мансардний поверх в квартирі [ADDRESS]. Позивач передав відповідачу оригінали право установчих документів, однак відповідач взяті на себе зобов?язання не виконав, оригінали документів не повертає. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, а відповідно до положень ч. 5 вказаної норми на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності є законними та обґрунтованими, а на підтвердження решти позовних вимог за зустрічним позовом позивачем не надано належних та допустимих доказів. На підставі викладеного,

Outcome: partial