Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила суд стягнути з відповідача суму банківського вкладу по договору - заяві №300131/129832/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 5 місяців в іноземній валюті в розмірі 7000 доларів США. Свої позовні вимоги він обґрунтувала тим, що 10.10.2014 року між нею та відповідачем було укладено Договір - заява №300131/129832/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» , за умовами якого Банк прийняв від нього на строк з 10.10.2014 року по 10.04.2015 року грошові кошти в розмірі 7000 доларів США із нарахуванням та виплатою процентів за ставкою 12 % річних. Вказувала, що 10.04.2015 року вона зверталась до відповідача із вимогою повернути їй банківський вклад, проте цього зроблено не було. У зв'язку з вищезазначеним, просила суд стягнути з відповідача суму банківського вкладу у розмірі 7000 доларів США, проценти за користування кредитом у розмірі 108 доларів США 16 центів та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 27 доларів 04 центів, а також 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, була повідомлена належним чином про місце і час розгляду справи. Відповідач Публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та кредит» в особі відділення №125 «Слобожанського регіонального департаменту» Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та кредит» в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, представник за довіреністю Ю.С. Вечора надав клопотання про відкладення слухання справи у зв'язку з неможливістю завчасно подати заперечення на позовну заяву, проте доказів або посилань на докази, які б свідчили на обґрунтованість клопотання суду не надали. Таким чином, з огляду на те, що відповідач, що є юридичною особою, мав достатній час для підготовки та викладення по справі своїх міркувань, жодного разу до залу суду не з'явився, проте судом були повідомлений належним чином та завчасно, зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув цивільну справу у присутності представника позивача та з урахуванням усіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи. Суд, дослідивши матеріалів справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 10.11.2014 року було укладено Договір - заяву №300131/129832/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 5 місяців в іноземній валюті. Відповідно до пункту 1 Договору про банківський вклад, Банк прийняв від Вкладника грошові кошти у загальній сумі 7000 доларів США 00 центів на строк до 10.11.2014 року по 10.04.2015 рік. Процентна ставка за договором склала 12,00% річних (а.с.4). Як вбачається з пункту 3 Договору - заяви №129832/5-14 від 10.11.2014 року, Вкладник має право отримувати суму процентів, нараховані на вклад, протягом строку, визначеного у Договорі - заяві, щомісячно, у порядку та у строки, передбачені Основними умовами. На письмову вимогу Позивача від 10 квітня 2015р. року щодо повернення коштів за договором банківського вкладу № 300131/129832/5-14, від відповідача не було отримано жодної відповіді і будь-які дії щодо повернення вкладу відповідачем на користь позивача здійснено не було. Сума вкладу відповідно до умов договору складає 7000 доларів США. Факт внесення [PERSON] суми вкладу у розмірі 7000 доларів США підтверджується копію меморіального валютного ордеру (а.с.9). Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі па умовах та в порядку, встановлених Договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з п. 3 Договору, вкладник має право отримувати суми процентів , нараховані на вклад, протягом строку, визначеному в п.1 цього договору-заяви, щомісячно, в порядку та строки, передбачені п.4.2, 4.3.2 Основних умов. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з чим, бездіяльність відповідача-1 повернути вкладнику його кошти порушує права вкладника та умови укладеного між сторонами договору. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідач порушив умови договору в частині виплати процентів та повернення вкладу, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази та виходячи із норм чинного законодавства, судом встановлено що відповідачі не виконують зобов'язання за договором банківського строкового вкладу та безпідставно не повертають позивачу належні йому грошові кошти по договору банківського вкладу, у зв'язку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми банківського вкладу підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь процентів за користування вкладом за період з 10.04.2015 року по день звернення до суду, а саме до 26.05.2015 року у розмірі 108 доларів США та 3% річних у розмірі 27 доларів 04 цента, то суд приходить до висновку, що ці вимоги також підлягають задоволенню Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, згідно пункту 2 Договору - заяви №300131/105702/7-14 від 11.09.2014 року, за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1 Договору-заяви, Банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,00% річних (а.с.4). Як вбачається з позову [PERSON] відповідач по справі повністю сплатив проценти за користуванням вкладу саме до дня повернення їй банківського договору, встановленого умовами договору, тобто до 10.04.2015 року. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі 6-247цс14 вбачається, що згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Крім того, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України вбачається, що відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також: 3% річних від простроченої суми. Оскільки позивач не має можливості розпорядитися належною їй сумою грошового вкладу, оскільки відповідачем кошти не повертаються, порушено право позивачки на своєчасне отримання належних їй сум за вкладом. Також суд враховує позицію Верховного суду України при розгляді справи № 6-140 цс 13, 25.12.2013 р., відповідно до якої за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти и проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак, ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд погоджується із розрахунком позивача відносно сум процентів за період з 10.04.2015 року по 26.05.2015 року та 3% відсотків річних (а.с.3). Так, проценти за користуванням банківського вкладу за період з 10.04.2015 року по 26.05.2015 року розраховуються наступним чином: 7000 (сума вкладу)х12% (розмір процентів, передбачені умовами договору):365х47 (кількість днів прострочення)=108 доларів 16 центів. Розмір 3% річних вираховується наступним чином: 7000 (сума банківського вкладу)х3%:365х47= 27 доларів 04 цента. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази та виходячи із норм чинного законодавства, судом встановлено що відповідач не виконовав зобов'язання за договором та безпідставно не повернув позивачу належні йому грошові кошти по договору банківського вкладу, у зв'язку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення процентів та 3 % річних є такими, що підлягають задоволенню. Відносно валюти грошових коштів, які необхідно стягнути на користь [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами. Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до вказаних норм, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Суд вважає обґрунтованою необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу за договором банківського вкладу, а також відсотки та 3% річних саме у валюті - долар, при цьому вважає, що вказані кошти повинні бути сплачені відповідачем у доларах США без конвертації у гривню. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, то стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Оскільки законодавством про договір банківського вкладу відшкодування моральної шкоди не передбачено, а п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживачів на відшкодування моральної шкоди у випадку у разі заподіяння шкоди небезпечною для життя та здоров'я продукцією, то право на відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням договору банківського вкладу буде лише у разі, коли її відшкодування передбачене самим договором. Суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 10000 гривень моральної шкоди безпідставними, оскільки судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним договором та Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60 грн. та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати - 3654 грн. Виходячи з того, що позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1507 грн. 92 коп., оскільки ціна позову дорівнювала 7135,20 доларів США, що на день звернення з позовом складало 150792,99 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial