Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/19046/13-ц від 16 квітня 2016 року визнано незаконною фактичну недоплату відповідачем [PERSON] заробітної плати з 01 вересня 2012 року та стягнуто з відповідача на її користь 2111 грн. Рішення було виконано лише 26 червня 2013 року. Вважає, що за період з 01 вересня 2012 року по 26 червня 2013 року (день виконання рішення) відповідач не вчасно виконав грошове зобов'язання, а тому вона згідно на ч.2 ст.625 ЦК України має право на стягнення з відповідача індекс інфляції за весь час прострочення а також 3 відсотки річних від простроченої сум суми. Посилаючись на ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та ч.2 ст.625 ЦК України просила стягнути з відповідача 73 грн. 98 коп. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити, в обґрунтування посилався на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на те, що стаття 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини. Крім того, у відповідності до ст.2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованого але невиплаченого грошового доходу. Вважає, що позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації за ненараховані доходи, право на отримання яких було вирішено в судовому порядку. При цьому вказані грошові кошти до сплати позивачці раніше не нараховувалися.На підставі наведеного просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі №202/19046/13-ц від 16 квітня 2016 року позов [PERSON] до ДЗ «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України» про стягнення недоплаченої заробітної плати та незаконності погіршення умов оплати праці було задоволено частково. Визнано незаконною фактичну недоплату відповідачем заробітної плати [PERSON] у звязку з встановленням з 01 вересня 2012 року посадового окладу, який відповідає посаді асистента та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] недоплачену заробітну плату, починаючи з 01 вересня 2012 року в розмірі 2111 грн. Вищезазначене рішення було виконано 26 червня 2013 року, що не оспорюється сторонами. Стаття 625 ЦК\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» кн. 5\~ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Передбачена\~ст. 625 ЦК\~відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Установлена частиною другою\~статті 625 ЦК України\~відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Така ж правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 р. у справі № 6-43цс14. З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення сум інфляції та трьох процентів річних на суму заборгованості по заробітній платі, які передбачені ч.2 ст.625 ЦК України є безпідставною, тому не підлягає до задоволення. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір про обовязок відповідача, сплатити позивачу суму компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати, яка передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Відповідно положень вищезазначеного Закону, компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини або уповноваженого ним органу (особи), здійснює підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання. Компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01.01.2001 р.). Згідно ст.ст. 2, 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати» затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Посилання представника відповідача на той факт, що позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації за ненараховані доходи, оскільки право на їх отримання було вирішено в судовому порядку, суд вважає безпідставними з огляду на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2016 року визнано незаконною фактичну недоплату відповідачем заробітної плати [PERSON] з 01 вересня 2012 року. На підставі викладеного позивач має право на одержання від відповідача вказаної компенсації нарахованої з виплаченої суми заборгованої заробітної плати за період з вересня 2012 року по червень 2013 року. Позивач, скориставшись таким правом, надав суду розрахунок компенсації у звязку із несвоєчасною виплатою, згідно якого її розмір складає 21,22 грн. Згідно\~ст.88 ЦПК України\~на відповідача слід покласти судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial