Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 31,90 кв.м; визнати за відповідачем [PERSON] право власності на: житловий будинок - площею 52,8 кв.м. та земельна ділянка - площею 37 соток, розташовану по [ADDRESS]; металевий гараж [NUMBER], площадка №1 в гаражному кооперативі «Енергетик»; вантажний автомобіль «ЗІЛ ММЗ» самоскид, д.н.з. [NUMBER]; вантажний автомобіль «ЗІЛ ММЗ-бортовий»; вантажний автомобіль «IVECO» з маніпулятором. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який 20.03.2014 р. рішенням Дарницького районного суду м. Києва було розірвано. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина. Діти мешкають з матір'ю в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Під час шлюбу сторонами, було придбано рухоме та нерухоме майно, проте домовитися в позасудовому порядку про розподіл майна не виявилося можливим, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила суд його задовольнити у повному обсязі та не заперечувала щодо розгляду справи у її відсутність. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачами позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачами позовних вимог прийнято судом. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. 20.09.2003 року ВРАГС Дарницького РУЮ у м.Києві зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], актовий запис № 752 (а.с.7). Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] (а. с. 18). Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.2014 року, яке набрало законної сили 31.03.2016 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 16). Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано рухоме та нерухоме майно, яке в судовому засіданні документально підтверджено в розумінні вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, а саме: квартира [ADDRESS], загальною площею 31,90 кв.м., на праві власності належить [PERSON], відповідно до реєстраційного посвідчення №023180 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна; житловий будинок - площею 52,8 кв.м. з надвірними спорудами, домоволодіння розташоване по [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 06.06.2007 року та технічного паспорту належить [PERSON]; вантажний автомобіль «ЗІЛ ММЗ» самоскид, д.н.з. [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за [PERSON]; вантажний автомобіль «IVECO», самоскид, д.н.з. [NUMBER], відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за [PERSON]; Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено Згідно з ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві сумісної власності. У відповідності до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач в своїх позовних вимогах ставить вимоги про визнання права власності на нерухоме майна квартири в якій проживає разом з їхньою спільною донькою, під час розгляду справи відповідач визнав позовні вимоги та ця обставина прийнята судом. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, вислухавши учасників, які приймали участь у справі, дослідивши доказі по справі, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В частині гаражного боксу та земельної ділянки відомвити, оскільки сторонами не надано доказів на підтверження їх права власності.

Outcome: partial