Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

у травні 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 337, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. 16.02.2021 року щодо звернення стягнення на предмет застави: транспортирний засіб марки Alfa Romeo, модель Mito, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 13.11.2019 року, ТСЦ 3245. Позовні вимоги мотивувала тим, що 26.05.2020 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики № 26/05/20-4, відповідно до умов якого вона отримала позику в розмірі 92 390,88 грн. на строк 12 місяців з поверненням до 26.05.2021 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 26.05.2020 року між нею та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Євтушко І.О. за № 799. Предметом застави є автомобіль марки Alfa Romeo, модель Mito, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . 16.02.2021 року приватним КМНО Євтушко І.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 337, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на належний їй транспортний засіб марки Alfa Romeo, модель Mito, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Татарченком В.Г. відкрито виконавче провадження № 64544428 від 17.02.2021 року з приводу примусового виконання вказаного документу. Зазначила, що вказаний виконавчий напис був вчинений всупереч закону з приводу заборгованості, котра не є безспірною, без дотримання процедури надіслання повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та його реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, й до того ж без дотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 17.08.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без повідомлення сторін на 22.11.2021 року та витребувано у ПН КМНО Євтушко І.О. належним чином завірені копії документів, на підстав яких вчинено виконавчий напис щодо стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с. 57-58). Ухвалою від 17.08.2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Євтушок І.О. № 337 від 16.02.2021 року (а.с. 59-61). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Подав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Євтушок І.О. пояснення на позов не надала. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Татарченко В.Г. пояснення на позов не надав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, за правилами спрощеного позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 26.05.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 26/05/20-4, відповідно до умов якого позивач отримала позику в розмірі 92 390,88 грн. на строк 12 місяців з поверненням до 26.05.2021 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої вимоги виконав в повному обсязі, про що також свідчить написана власноруч розписка позивача. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 26.05.2020 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Євтушко І.О. за № 799. Предметом застави є автомобіль марки Alfa Romeo, модель Mito, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 13.11.2019 року, ТСЦ 3245. 10.07.2020 року було зареєстровано звернення стягнення на предмет застави (автомобіль марки Alfa Romeo, модель Mito, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), що підтверджується витягом № 66823235 від 10.07.2020 року. В цей же день, 10.07.2020 року [PERSON] цінним листом з описом вкладення направило боржнику [PERSON] нотаріально посвідчений лист-повідомлення № 1076 від 10.07.2020 року щодо виконання договірних зобов`язань, яким повідомило [PERSON] про порушення нею своїх зобов`язань, пропонував достроково повернути позику та повідомив, що у разі невиконання даної вимоги буде змушений звернутися до нотаріуса за виконавчим написом. Вказаний лист було направлено на адресу позичальника, яка одночасно є заставодавцем, визначену в договорі позики та договорі застави, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та отримано особисто [PERSON] 17.07.2020 року. 12.01.2021 року [PERSON] цінним листом з описом вкладення направило боржнику [PERSON] нотаріально посвідчений лист-повідомлення № 39 від 12.01.2021 року щодо виконання договірних зобов`язань, яким повідомило [PERSON] про порушення нею своїх зобов`язань, пропонував достроково повернути позику та повідомив, що у разі невиконання даної вимоги буде змушений звернутися до нотаріуса за виконавчим написом. Вказаний лист було направлено на адресу позичальника, яка одночасно є заставодавцем, визначену в договорі позики та договорі застави, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. 16.02.2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса КМНО Євтушко І.О. з заявою про звернення стягнення за заставлене майно (автомобіль марки Alfa Romeo, модель Mito, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ) шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Разом з заявою [PERSON] надав нотаріусу наступні документи: договір позики № 26/05/20-4 від 26.05.2020 року; розписку [PERSON] від 26.05.2020 року; договір застава транспортного засобу № 799 від 26.05.2020 року; витяг з Державного реєстру обтяжень; копії вимог від 10.07.2020 року та від 12.01.2021 року й зворотні повідомлення. Також в матеріалах нотаріальної справи, копії яких були надані нотаріусом на виконання ухвали суду про витребування доказів, наявні інформаційні довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів. 16.02.2021 року приватним нотаріусом КМНО Євтушок І.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 337, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки Alfa Romeo, модель Mito, 2009 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачку на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 13.11.2019 року, ТСЦ 3245. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного транспортно засобу запропоновано задовольнити вимоги [PERSON] за період з 26.05.2020 року по 12.01.2021 року в розмірі 102 134,71 грн., в тому числі: 53 162,71 грн.- сума боргу за договором позики, 48 972,00 грн. - неустойка відповідно до п. 10 договору позики. Приватним виконавцем Татарченком В.Г. відкрито виконавче провадження № 64544428 від 17.02.2021 року з приводу примусового виконання вказаного документу. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом(ст. 18 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України(ст. 87 Закону). Частиною 1 ст. 88 Закону передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п. п. 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до п. 1 Переліку № 1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно(крім випадку, передбаченого пунктом1-1 цього переліку) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документів згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум, витребування майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ст. 19 Закону України «Про заставу»). Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави (ст. 20 Закону України «Про заставу»). Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про заставу» заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Згідно ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмірне виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання направо іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Такими чином, відповідачем разом з заявою про вчинення виконавчого напису були надані передбачені Переліком № 1172 документи, необхідні для вчинення відповідної нотаріальної дії, а саме: догові застави, договір позики, копії доказів надання позики, копії вимоги позичальнику з підтвердженням про надіслання, розрахунок заборгованості. В процесі перевірки нотаріусом дотримання вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» нотаріусом було перевірено факт реєстрації звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в Реєстрі та долучено до матеріалів нотаріальної справи витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Отже, приватним нотаріусом було отримано перелік передбачених законодавством документів та додатково отримано та перевірено інформацію, необхідну для вчинення відповідної нотаріальної дії. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності (саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 23.06.2020 року у справі №645/1979/15-ц та від 15.01.2020 року у справі №305/2082/14-ц). Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.01.2020 року у справі № 305/2082/14-ц, спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Тобто, сама лише наявність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку не може бути належним підтвердженням спірності такої заборгованості. Боржник має належними та достовірними доказами спростувати перед судом таку заборгованість або її розмір на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса. Звертаючись до суду із позовом позивач заперечувала проти проведеного відповідачем розрахунку заборгованості, проте власний розрахунок заборгованості за позикою або, висновок експерта, складений на її замовлення тощо до суду не подала. Подані позивачем копії квитанції на суми 8 091,46 грн. та 16 188,00 грн. (а.с. 15, 16) вказаних висновків суду не спростовують, адже з останніх не вбачається, що перерахування вказаних сум мало місце саме відповідачу і саме на виконання договору позики № 26/05/20-4 від 26.05.2020 року. Таким чином позивач у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед відповідачем за договором позики на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Позивач не вказала суду, яким, на її думку, був дійсний реальний розмір заборгованості на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису та не підтвердила своїх доводів жодними доказами. Так само, позивачем не доведено належними й допустимими доказами недотримання відповідачем процедури надіслання повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та його реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, й без дотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані твердження позивача суд оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки останні спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи. Тому, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості перед відповідачем за договором позики на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не вказала суду, яким, на її думку, був дійсний реальний розмір заборгованості на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису та не підтвердила своїх доводів жодними доказами. Інші доводи позивача спростовуються матеріалами справи. Тому, суд надходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed