overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

У травні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №552, мотивуючи позов тим, що протягом останніх декілька років стосунки у них розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Певний час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім'я припинила своє існування, на даний час вони проживають окремо. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] та [PERSON], які мешкають з позивачкою. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 02.10.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №552 (а.с.5) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 42 та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 26 (а.с. 6-7 ). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У травні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 950, мотивуючи позов тим, що з початку квітня 2018 року сторони припинили спільне проживання, мешкають за різними адресами, спільного господарства не ведуть. Подружнє життя не склалося, сімя розпалася, підставою цьому сталі різні погляди на сімейне життя, відсутність спільних інтересів, духовних звязків. Сімя носить виключно формальний характер. На примирення категорично не згодна, оскільки це суперечить її інтересам. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У \~судовому засіданні\~встановлено,\~що сторони\~знаходяться в\~шлюбі з\~13.12.2014\~року,\~що підтверджується\~ свідоцтвом\~про укладення\~шлюбу Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 950.(а.с.4) Від шлюбу дітей не мають. Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з початку квітня 2018 року. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

У травні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27.05.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 197, мотивуючи позов тим, що з січня 2017 року сторони припинили проживання однією сім'єю, хоча й продовжували проживати в одному будинку, у зв'язку з тим, що між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Від шлюбу мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спір щодо спільного майна подружжя буде вирішуватися окремо. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач та його представник, не заперечували проти задоволення позовних вимог, суду пояснили, що13.05.2018 року, позивачка, після чергового скандалу, забрала сина та переїхала жити до своєї сестри в [ADDRESS]. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 27.05.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 197.(а.с.4) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5) Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з травня 2018 року. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

У травні 2018 р. відповідач [PERSON] звернувся до суду з даною заявою. В обґрунтування заяви зазначив, що вважає дане ухвалене заочне рішення незаконним, так як судом не було всебічно з'ясовано обставини справи, не належно було повідомлено відповідача про час та місце слухання справи, і він був позбавлений можливості надати суду докази, якими він заперечує проти позову. Тому посилаючись на зазначені обставини, відповідач [PERSON] просить суд скасувати заочне рішення Оболонського р/с м. Києва від 09.01.2018 р. та призначити справу до розгляду. Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала у повному об'ємі, при цьому під час судового засідання отримала зауваження щодо нетактовної поведінки під час слухання справи. При цьому до суду з'явилась позивач, яка не змогла нічого пояснити з приводу даної заяви. Її представник - адвокат [PERSON], у свою чергу запропонував суду відмовити у даній заяві, так як жодного належного доказу відповідачем не надано, із цього приводу надав заяву-заперечення щодо відмови у заяві відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що заява відповідача [PERSON] не підлягає задоволенню з урахуванням того, що у своїй заяві останній не посилається на належні та допустимі докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У травні 2018 р. відповідач звернувся до суду з даною заявою. В обґрунтування заяви зазначив, що 06.04.2018 р. Оболонським р/с м. Києва було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги позивача було задоволено частково. Вважає дане ухвалене заочне рішення незаконним, так як суд прийшов до неналежного висновку щодо її повідомлення, так як вона у січні хворіла, а її адвокат виїхав за межі України - АР Крим, і про рішення вона дізналась від адвоката, так як на той час перебувала у лікарні. Тому посилаючись на зазначені обставини, просить суд скасувати заочне рішення Оболонського р/с м. Києва від 06.04.2018 р. та призначити справу за правилами загального провадження, так як бажає подавати докази, побачити позивача та відповісти на запитання. У судове засідання з'явилась заявник [PERSON] та повідомила суд, що її адвокат знову виїхав за межі України, а тому підтримує свою заяву про перегляд заочного рішення, так як їй не подобається проведена експертиза щодо вартості пошкоджень автомобіля, і вона хоче дані питання розглянути у судовому засіданні у присутності позивача. У відповідності до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява відповідача [PERSON] не підлягає задоволенню з урахуванням того, що у своїй заяві остання не посилається на належні та допустимі докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У травні 2018 р. державний виконавець Голосіївського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Левіцький Т.К. звернувся до суду із даним поданням. Як вказано у поданні, перевіркою було з'ясовано, що на виконанні у Голосіївському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-2434 від 23.05.2007 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (як вказано у поданні). Як вказано у поданні, 13.09.2007 р. при направлені до головного бухгалтера ТРМ «Київенерго» постанови про звернення стягнення на доходи разом із оригіналом виконавчого листа № 2-2434 від 23.05.2007 р., який виконувався державним виконавцем Білан І.В. Виконавець вказує, що станом на 14.05.2018 р. вказаний державний виконавець звільнений із займаної посади за власним бажанням. Тому посилаючись на вищевикладене, державний виконавець Голосіївського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Левіцький Т.К. просить суд видати дублікат виконавчого листа по даній справі. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши письмові докази у справі встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, на виконанні у Голосіївському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2-2434 від 23.05.2007 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (як вказано у поданні). При цьому 13.09.2007 р. при направлені до головного бухгалтера ТРМ «Київенерго» постанови про звернення стягнення на доходи разом із оригіналом виконавчого листа № 2-2434 від 23.05.2007 р., який виконувався державним виконавцем Білан І.В. Станом на 14.05.2018 р. вказаний державний виконавець звільнений із займаної посади за власним бажанням. Також до матеріалів подання надано довідку від 14.05.2018 р., яка підписана якоюсь особою замість начальника даного відділу ДВС, із тим самим текстом, що і у поданні, який стосується направлення виконавчого листа та звільнення зі своєї посади [PERSON] У відповідності до п. 17.4 розділу XIII ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Тому враховуючи викладене та халатне відношення до своїх посадових обов'язків державних виконавців Голосіївському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, суд приходить до висновку щодо недоцільності задоволення подання державного виконавця Левіцького Т.К., так як саме подання містить помилки у тексті подання та жодного доказу щодо втрати виконавчого листа, окрім безадресної довідки від 14.05.2018 р., до суду не надано.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У травні 2018 р. заявник звернувся до суду з даною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що рішенням Оболонського р/с м. Києва від 15.01.2013 р. було стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Експобанк» 48203,48 дол. США та 21453,51 грн. пені за несвоєчасну сплату щомісячної комісії та судовий збір у сумі 3219 грн. На виконання рішення 29.03.2013 р. було видано виконавчий лист по даній справі. Як вказано у заяві, у відповідності до договору про відступлення права вимоги № 50 від 06.03.2018 р. між ПАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON] та [PERSON] було передано право вимоги за кредитним договором № 182/АК-2007 на користь заявника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» разом із всіма додатками до нього. Посилаючись на вищевикладені обставини представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» просить суд замінити стягувача у виконавчому листі - ПАТ «КБ «Експобанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Жодна сторона в судове засідання не з'явилась. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, рішенням Оболонського р/с м. Києва від 15.01.2013 р. було стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Експобанк» 48203,48 дол. США та 21453,51 грн. пені за несвоєчасну сплату щомісячної комісії та судовий збір у сумі 3219 грн. На виконання рішення 29.03.2013 р. було видано виконавчий лист по даній справі. Згідно ст. 512 ЦК України, однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином. У відповідності до ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, у відповідності до договору про відступлення права вимоги № 50 від 06.03.2018 р. між ПАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON] та [PERSON] було передано право вимоги за кредитним договором № 182/АК-2007 на користь заявника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» разом із всіма додатками до нього. Суд, повно та всебічно оцінивши письмові докази, прийшов до висновку, що заява представника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У травні 2018 р. заявник звернувся до суду з даною заявою. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що рішенням Оболонського р/с м. Києва від 16.02.2012 р. було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Експобанк» 33797,99 дол. США та 12611,27 грн. На виконання рішення 09.10.2013 р. було видано виконавчі листи по даній справі. Як вказано у заяві, у відповідності до договору про відступлення права вимоги № 50 від 06.03.2014 р. між ПАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON] та [PERSON] було передано право вимоги за кредитним договором № 268/АК-2007 на користь заявника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» разом із всіма додатками до нього. Посилаючись на вищевикладені обставини представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» просить суд замінити стягувача у виконавчому листі - ПАТ «КБ «Експобанк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Жодна сторона в судове засідання не з'явилась. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, рішенням Оболонського р/с м. Києва від 16.02.2012 р. було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Експобанк» 33797,99 дол. США та 12611,27 грн. На виконання рішення 09.10.2013 р. було видано виконавчі листи по даній справі. Згідно ст. 512 ЦК України, однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином. У відповідності до ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, у відповідності до договору про відступлення права вимоги № 50 від 06.03.2014 р. між ПАТ «КБ «Експобанк» та [PERSON] та [PERSON] було передано право вимоги за кредитним договором № 268/АК-2007 на користь заявника - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» разом із всіма додатками до нього. Суд, повно та всебічно оцінивши письмові докази, прийшов до висновку, що заява представника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

у травні 2018 р. заявник звернулася до суду із вказаною заявою, просить суд визнати недієздатною свою двоюрідну сестру [PERSON], [INFO] проживаючої за адресою: [ADDRESS], оскільки вона з 2004 року перебуває на обліку у Київському міському ПНД №4 з діагнозом шизофреноподібний психоз, параноїчний синдром, неодноразово перебувала на амбулаторному лікуванні у Київському міському ПНД№4 та ТМО «Психіатрія» та через хворобу вона не може розуміти значення своїх дій, керувати ними і потребує опіки та постійного догляду. Заявник та її представник у судовому засіданні заяву підтримали у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у заяві. Заінтересована особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним, просила слухати справу у відсутності представника (а.с. 20). Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, проходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2017 застосовано до [PERSON] примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом (а.с. 6). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №192 від 24.10.2017 КМЦСПЕ [PERSON], [INFO] виявляє ознаки шизофренії параноїчної, безперервний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект, параноїчний синдром (згідно з МКХ-10, шифр F20.0. та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 39 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання її недієздатною, суд вважає необхідним заяву задовольнити. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. З урахуванням вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України суд визначає строк дії даного рішення у 2 (два) роки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved