Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога»(Позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 14.01.2015р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір позики № 500014738. Згідно умов Договору відповідачу надано кошти в розмірі 1950,00 грн. строком користування на 30 днів. За користування кредитом встановлено плату в розмірі 1 % від суми за кожен день користування позикою. Проте, після закінчення дії договору позики відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконав і станом на 25.05.2015 року має заборгованість у сумі 8560,50 грн., яку позивач просить стягнути та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує(а.с.29). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином(а.с.26). Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України у заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 14.01.2015 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір позики № 500014738. Згідно умов Договору відповідачу надано кошти в розмірі 1950,00 грн. строком користування на 30 днів. За користування кредитом встановлено плату в розмірі 1% від суми за кожен день користування позикою (а.с.5-7). Також встановлено в судовому засіданні, що позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується платіжним дорученням № 595 від 14.01.2015 року (а.с.8). Відповідач, порушив взяті на себе зобов'язання, і у зазначений строк отримані грошові кошти позивачу, не повернув. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1.1, 1.4 Договору позикодавець зобов'язується надати позичальникові грошові кошти в позику в сумі 1950,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов'язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 1 % від суми позики за кожен день користування позикою. Строк дії договору 30 днів, але в будь якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії цього договору та не припиняє нарахування позикодавцем процентів за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів(п. 1.2 Договору). За п.п. 1) п. 2.2.2 Договору позичальник зобов'язаний вчасно повернути позику, сплатити проценти за користування позикою та комісію за обслуговування договору позики в порядку визначеного цим договором. У випадку прострочення сплати заборгованості за цим договором в повному обсязі або частково, сплатити нараховані проценти за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення(п.п. 3) п. 2.2.2 Договору). При порушенні виконання зобов'язань за договором позики та у разі, якщо, встановлений пунктом 1.4 цього договору процент за користування позикою менший ніж 2 відсотки від суми позики за кожен день користування позикою, то позичальник додатково сплачує штраф, розмір якого розраховується відповідно до умов договору(п.4.4 Договору). Вказаний договір позики укладений у формі електронного документу із відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Так, ст. 5 Закону України «Про електронний документ та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб'єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов'язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб'єктами електронного документообігу на договірних засадах. Згідно ст. 8 вказаного Закону зазначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає другій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом(ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. В зв'язку з тим, що відповідач у обумовлений у ст.530 ЦК України строк не повернув позичені грошові кошти, утворилась заборгованість, що станом на 25.05.2015 року становить 8560,50 грн. та складається з: суми позики - 1950,00 грн.; відсотки за користування позикою 585,00 грн.; прострочені відсотки за користування позикою у сумі (за 100 днів прострочення повернення позики) 5850,00 грн.; штраф у сумі 175,50 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, перевіреному у судовому засіданні (а.с.4). Відповідачем не було надано належних і допустимих доказів щодо виконання ним взятого на себе зобов'язання по поверненню взятих у борг грошових коштів належним чином. Таким чином, суд вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню, тому присуджує до стягнення з відповідача суму боргу в розмірі 8560,50 грн. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved