Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в середині липня він познайомився з відповідачем, яка через тиждень після знайомства почала поширювати проти нього неправдиві відомості та інформацію, розказуючи всім, що він її зґвалтував і є ґвалтівником. Вказані обставини мали місце, коли 23.07.2015 відповідач зателефонувала на номер 102 та викликала поліцію, яку повідомила про її зґвалтування. Після письмових пояснень позивача та пропонування робітниками поліції пройти експертизу для встановлення ознак зґвалтування, відповідач категорично відмовилась, пояснюючи, що викликала поліцію для залякування позивача та стягнення з нього грошових коштів. За перевіркою вказаних обставин кримінальне провадження відкрито не було. Позивач вважає, що поширена у такий спосіб відповідачем інформація не відповідає дійсності та є неправдивою, принижує його честь та гідність, ображає його, перешкоджає йому у відносинах з жінками для створення сім`ї. Враховуючи наведене, позивач у позові просив суд: - визнати недостовірними відомості, які поширювала [PERSON] відносно [PERSON] про її зґвалтування; - стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Ухвалою суду від 18.05.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. за вимогу немайнового характеру (а.с. 12). Після усунення недоліків ухвалою суду від 16.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 08.02.2019 року (а.с. 33). 08.02.2019 року у справі проведено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 15.04.2019 року (а.с. 38). Ухвалою суду від 24.10.2019 року витребувано у Печерського УП ГУНП у м. Києві копії матеріалів перевірки ЄО № 26234 від 08.08.2015 року за заявою [PERSON] (а.с. 55). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у її відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтересів фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Як вбачається з наданих Печерським УП ГУНП у м. Києві копій матеріалів перевірки ЄО № 26234 від 08.08.2015 року, що 08.08.2015 року до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою звернувся [PERSON] , [INFO] , з приводу того, що 23.07.2015 року [PERSON] звинуватила останнього у зґвалтуванні, що мало місце по [ADDRESS] , чим принизила його честь та гідність. Відповідно до висновку старшого оперуповноваженого ВКР Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] по заяві [PERSON] від 08.08.2015 року встановлено, що будучи опитаний [PERSON] пояснив, що він проживає по [ADDRESS] та в середині липня 2015 року останній познайомився з [PERSON] , з якою в подальшому почав спілкуватися. 23.07.2015 року по вказаній адресі останній вступив в статеві відносини з [PERSON] за спільною згодою. Потім остання з невідомих причин почала вимагати з нього грошові кошти та шантажувати тим, що якщо той не надасть їй гроші, то вона звернеться за спецліній 102 та повідомить про те, що він її зґвалтував. Відмовившись надати грошові кошти, [PERSON] зателефонувала в міліцію, але згодом написала відповідну заяву з приводу того, що вона не має до нього претензій. В подальшому, у зв`язку з тим, що [PERSON] поспішав на літак, тому надав [PERSON] спочатку 100 Євро, а потім ще 50 Євро, розуміючи, що дані гроші вона йому не поверне. Поведінка [PERSON] обурила [PERSON] , тому він звернувся до працівників міліції з метою проведення з останньою відповідної профілактичної роботи. У телефонній розмові за № [NUMBER] з [PERSON] остання в категоричній формі відмовилася надавати будь-які пояснення, посилаючись на ст. 63 Конституції України, а також додала, що не може приїхати до Печерського районного управління міліції, так як на даний час перебуває за межами м. Києва. Окрім того, [PERSON] додала, що викладений зміст заяви [PERSON] не відповідає дійсності. Під час виконання даного матеріалу встановлювались свідки та очевидці даної події, але проведеними заходами встановити свідків та очевидців події не вдалося можливим. Під час проведення перевірки [PERSON] та [PERSON] роз`яснено положення деяких статей адміністративного та кримінального кодексів та попереджено про неприпустимість вчинення в подальшому аналогічних дій та випадків. Внаслідок чого перевірку по матеріалам ЄО № 26234 від 08.08.2015 року закінчено та вказані матеріали списано до справи РУ (а.с. 64). Листом за підписом начальника райуправління [PERSON] . [PERSON] було повідомлено відсутність ознак кримінального правопорушення за його заявою від 08.08.2015 року (а.с. 70). Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 3, 28). Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Як вбачається зі змісту ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Статтею 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 р. за № 1 (далі - Постанова Пленуму ВСУ) при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Положеннями ст. 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 положення ч. 1 ст. 7 Цивільного кодексу Української РСР «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою відповідальність, передбачену чинним законодавством України. Таким чином, оскаржувана позивачем інформація, з якою відповідач [PERSON] звернулась до поліції зателефонувавши на номер спецлінії 102, тобто до правоохоронного та компетентного органу, наділеного повноваженнями по перевірці та прийняттю рішень, а отже в даному випадку має місце реалізація її права на звернення, передбаченим ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Також позивачем не надано до суду доказів, які свідчать, що зазначена інформація завдала шкоди честі та гідності позивача, а також перешкоджає йому у відносинах з жінками. Крім того, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу про поширення відповідачем [PERSON] недостовірної інформації відносно [PERSON] хоча б одній особі у будь-який спосіб. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 81 ЦПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Враховуючи, що позивачем не доведено наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до суду з позовними вимогами, не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач поширила щодо нього недостовірну інформацію, суд дійшов висновку відмову у задоволенні позовних вимоги про визнання інформацію недостовірною та такою, що ганьбить честь та гідність позивача. Також суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факт порушення особистого немайнового права позивача відповідно до ст. 280 ЦК України. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed