Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про зобов'язання вчинити дії, а саме перевести право набувача по спадковим договорам від 12.05.2006 року та стягнути витрати з оплати судового збору. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що 06.07.2017 між нею та [PERSON] було укладено договір позики від 06.07.2017, відповідно до якого відповідачу було надано у позику грошові кошти в розмірі 2 611 930 грн., що в еквіваленті становить 100 000, 00 доларів США станом на день підписання договору. Відповідно до договору відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти до 15.01.2018 року. Також, в забезпечення виконання покладених зобов'язань, а саме повернення позики у розмірі 2 611 930 грн. між позивачем та відповідачем 06.07.2017 року укладено договір застави, де предметом застави є майнові права, які виникли по спадковим договорам від 12.05.2006 року. В порушення вказаного договору позики, відповідач не виконав у встановлений договором термін зобов'язання та не повернув кошти, у зв'язку з чим, [PERSON] звернулась до суду та просить задовольнити позов у заявлений нею спосіб. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників справи, на підставі наявних в ній даних. Враховуючи, що у справі на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, проведено підготовче засідання, у якому відповідачем надано заяву про визнання позову, суд дійшов висновку про ухвалення рішення в порядку ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передає у власність відповідачу грошові кошти в сумі 2 611 930 грн., що є еквівалентом 100 000, 00 доларів США за офіційним валютним курсом Національного Банку України встановленим на момент укладання даного договору. Відповідно до п. 4 Договору позики відповідач зобов'язаний повернути грошові кошти, без сплати процентів до 15.01.2018 року. Так, п. 8 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов'язання [PERSON], останній зобов'язаний сплатити [PERSON] суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також виплатити пеню, в розмірі 0,5 відсотка від суми позики за кожний день прострочення. Того ж дня, 06.07.2017 року в забезпечення виконання зобов'язань покладених на [PERSON], між позивачем та відповідачем було укладено договір застави, де предметом застави є майнові права, які виникли на підставі договорів, а саме: - спадкового договору від 12.05.2006 укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого відповідач зобов'язується виконувати передбачені договором розпорядження [PERSON] в разі смерті останньої набуває права власності на 1/2 частину квартири, за адресою [ADDRESS]. - спадкового договору від 12.05.2006 укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого відповідач зобов'язується виконувати передбачені договором розпорядження [PERSON] і в разі смерті останнього набуває права власності на 1/2 частину квартири, за адресою [ADDRESS]. Відповідно до п. 19 даного договору застави, [PERSON] у разі не виконання зобов'язання перед [PERSON] передає майнові права, які виникли на підставі вищевказаних вказаних договорів спадкування. Також п. 20 Договору застави від 06.07.2017, передбачено, що у разі не виконання договору позики, звернення стягнення на майнові права, здійснюється на підставі рішення суду, шляхом зміни набувача спадкових договорів від 12.05.2006 року, з [PERSON] на [PERSON]. Так, 12.05.2006 відповідач уклав договори спадкування з [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких у разі смерті власників квартири, право власності на квартиру, за адресою [ADDRESS], переходить до відповідача. Як вбачається, з договору застави, предметом вказаного договору є майнові права відповідно до договорів спадкування від 12.05.2006, а саме набуття права власності на квартиру, за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, користуючись своїм правом на майнові права, згідно договору застави від 06.07.2017, позивач просить перевести на [PERSON] право набувача по спадковому договору від 12.05.2006, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та перевести на [PERSON] право набувача по спадковому договору від 12.05.2006, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно, ст. 572 ЦК України передбачає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом, що передбачено ч. 2 ст. 586 ЦК України. Стаття 19 Закону України «Про заставу» передбачає, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, друга статті 590 ЦК України). Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Відповідно до ст. 1216 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно, ст. 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Також, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 206 ЦПК України, а саме те, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав, коли встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем не виконав та не повернув кошти у встановлений договором термін, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного, вважаю, що позов [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити дії, підлягає задоволенню в межах заявлених вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 1409,60 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved