Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

у червні 2014 позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги, що 26.04.2014 року перед приміщенням Полтавської облдержадміністрації, розташованої за адресою: м. Полтава, вул. Жовтнева, 45 під час проведення «Народного віче» було розповсюджено серед значної кількості громадян газету «Київські обрії», на шпальтах якої розміщено статтю «Бізнес по міліцейськи». В цій статті було наведено матеріали, які є неправдивими та шкодять його діловій репутації як працівника правоохоронного органу, який займав керівну посаду. У звязку з цим, позивач просить суд визнати інформацію, яка була опублікована під авторством журналіста [PERSON] у статті «Бізнес по міліцейськи» та поширену 26.04.2014 року в м.Полтава під квітневим номером газети «Київські обрії» 2014 року - недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує його права та свободи, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, а саме інтервю надане відповідачем [PERSON] в частині того, що за [PERSON] «тягнеться шлейф кримінальних історій», в т.ч. сприяння «тітушкам»; ворожнеча із журналістами; завдання тілесних ушкоджень «ламав депутатам пальці»; махінації на виборах на користь [PERSON]; повязана тогочасна темна історія про зникнення мільйонів гривень з рахунків Черкаської ДАІ»; відвантаження на Полтаву з Тальнівського заводу [PERSON] 19 вагонів щебню; зведення маєтку в с. Мачухи під Полтавою; родинні звязки з олігархом [PERSON], за якого [PERSON]І видав заміж свою доньку Ганну «молодята літають на сніданок у Париж, а у відпустку на Балі»; «замовлення [PERSON] спалити фуру та «відібрання» бізнесу у [PERSON]; [PERSON] «погрозами витяг» боргову розписку з [PERSON] у 2006 році, «від нього ([PERSON]І.) приїздила людина з пістолетом, нам погрожували»; отримання [PERSON] щомісяця коштів з автостоянки. Зобовязати відповідачів [PERSON], [PERSON] принести [PERSON] публічні вибачення за розповсюдження неправдивої та недостовірної інформації, викладеної у газеті «Київські обрії» за квітень 2014 року, в т.ч. зневажливі та іронічні вислови, вказані у ній. Стягнути на його користь моральну шкоду з [PERSON] у розмірі 400 000 грн.; з [PERSON] у розмірі 100 000 грн. У судове засідання представники позивача [PERSON] та [PERSON] зявилися, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] заперечили проти задоволення позову та пояснили, що незадовго до виходу даного номеру газети «Київські обрії» за квітень 2014 року, вона зустрілася в одному із кафе в м.Полтаві з журналістом [PERSON], де в розмові відповіла на декілька питань щодо діяльності, на той час, начальника УМВС України в Полтавській області [PERSON] Дана стаття не являється інтервю, а є журналістським розслідуванням, яке проводила журналіст [PERSON] та в ній було викладено виключно доводи і оціночні судження. Про відвантаження з Тальнівського заводу 19 вагонів щебеню позивачем вона повідомляла, оскільки їй відомо про наявність такого факту, так як вона безпосередньо орендувала дану автостоянку і разом з тим її обладнувала. Розповідаючи журналісту [PERSON] про спільний бізнес із [PERSON] послалася на інформацію, отриману раніше від свого покійного чоловіка, який за життя висловлював припущення про те, що підпал транспортного засобу міг вчинити позивач. Про «погрози витягти» боргову розписку з неї [PERSON] вона повідомляла не лише журналістці, а й раніше під час судового розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до неї про стягнення боргу. Оскільки їй дійсно погрожував невідомий чоловік з пістолет повернути борг, який вона брала у [PERSON], вважає, що останній міг бути причетний до цього. Повідомивши дану інформацію, вона вважала її також офіційним зверненням через засоби масової інформації до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача, про що вказано у статті. З приводу щомісячного передавання нею для [PERSON] 3000 грн. від діяльності автостоянки стверджує про правдивість цієї інформації, яка дійсно мала місце та про яку повідомила журналісту. Інша інформація, яка надрукована в статті газети «Бізнес по міліцейськи» була отримана автором не від неї. Співвідповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не зявилися, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне: сторонами не заперечується, що в газеті «Київські обрії» за квітень 2014 року було надруковано статтю «Бізнес по міліцейськи», автором якої зазначено [PERSON]. В даній статті надруковано текст наступного змісту: «… Полковник міліції відомий громадськості та журналістам шлейфом кримінальних історій, який тягнеться за ним ще з Черкас, де той працював на посаді заступника обласного управління міліції. Виявляється, К. в Черкасах мав справу із «тітушками», ворогував із журналістами, ламав депутатам пальці, наказував міліціонерам розігнати майдан у Каневі. Ще раніше, у 2005 році, [PERSON] переховувався від міліції за махінації на виборах, звісно, на користь [PERSON]. З прізвищем К. повязана тогочасна темна історія про зникнення мільйонів гривень з рахунків Черкаського ДАІ саме в той час, коли її очолював бравий полковник…» «Поки [PERSON] будувала автостоянку, полковник пішов на підвищення став начальником ДАІ у Черкаській області. і одразу відвантажує на Полтаву з Тальнівського заводу 19 вагонів щебеню, яким вимостили автостоянку.». «Тоді ж зводиться, без перебільшення, маєток полковника в селі Мачухи під Полтавою. Свою доньку [PERSON] видає заміж за племінника [PERSON]. Молодята літають на сніданок у Париж, а у відпустку на Балі.»… «Перед смертю чоловік Сергій дуже переживав, - згадує [PERSON]: казав, що полковник замовив спалити нашу фуру, а потім і весь бізнес відбере»… «Цю розписку К. з погрозами витяг з нас ще 2006 року, як тільки було розірвано договір оренди на земельну ділянку під автостоянкою,- обурюється [PERSON].- Від нього приїжджала людина із пістолетом, нам погрожували. Ми написали розписку. Щомісяця в рахунок боргу заносили до салону краси «Панна», який належить дружині К., три тисячі гривень. Для передачі полковнику…». Над заголовком статті зазначено: «Ах какой был мужчина,- настоящий полковник.». (Том 1 а.с.16-17). В матеріалах справи наявний лист від редактора газети «Київські обрії» [PERSON], який адресований [PERSON] та отриманий нею електронною поштою, із змісту якого слідує наступне (дослівно): « …. Полтавська самооборона орендувала очолювану мною газету «Київські обрії», щоб надрукувати у ній потрібну їм інформацію. [PERSON], автор статті про [PERSON], виїжджала до Полтави на запрошення Полтавської самооборони і написала матеріал, взявши у них інформацію. Тобто вона працювала як фахівець, записала фахово надану їй інформацію Полтавською самообороною та [PERSON], з якою [PERSON] познайомилася у Полтавській самообороні. Я прочитала матеріал на наявність граматичних помилок, відвертих образ, погроз. Прочитавши, я попередила [PERSON], що за зміст матеріалу несе відповідальність автор. Вона з цим погодилася. [PERSON] говорить, що [PERSON] передала їй докази вини [PERSON]. Я цих доказів не бачила і тому нічого стверджувати не можу. Вважаю, що за подані в газеті матеріали несе відповідальність Полтавська самооборона. Якщо [PERSON] вважає, що Полтавська самооборона надала їй правдиву інформацію, то вже її справа. Я ж вважаю, що оскільки Полтавська самооборона орендувала газетну площу, а [PERSON] просто записала зі слів [PERSON] інформацію, то відповідальність за випуск газети несе Полтавська самооборона. Бо звідки б ми, живучи у Києві, взяли ті факти. І яким чином ми б самовільно написали, що це спецвипуск Полтавської самооборони».(Том 1 а.с. 18). Статтею 32 Конституцією України\~ передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Таким чином, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Із матеріалів справи вбачається, що інформація, яка містилася у статті «Бізнес по міліцейськи» у квітневому випуску газети «Київській обрії» за 2014 рік дійсно була поширена 26.04.2014 року та доведена до відома значної кількості осіб перед приміщенням Полтавської облдержадміністрації, розташованої за адресою: м.Полтава, вул. Жовтнева, 45 під час проведення «Народного віче. Не дивлячись на те, що в статті вказаній вище не зазначено конкретно прізвище позивача, виходячи із її змісту, суд приходить до висновку, що вона стосується безпосередньо особи позивача і його службової діяльності. Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Так, автор статті «Бізнес по- міліцейськи» [PERSON] зазначила в кінці статті, що просить розглядати її як офіційне звернення до Антикорупційного бюро України та Національної Гвардії України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Незважаючи на те, що на розгляд суду сторонами не було надано даних про результати розгляду даного звернення органами, до яких воно було адресовано, суд вважає, що співвідповідачі мають право на реалізацію конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України та ст.10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, з урахуванням того, що автором статті «Бізнес по міліцейськи» являється [PERSON], суд приходить до висновку, що саме нею було розміщено у квітневому номері газети «Київські обрії» за 2014 рік інформацію наступного змісту: «полковник міліції відомий громадськості та журналістам шлейфом кримінальних історій, який тягнеться за ним ще з Черкас, де той працював на посаді заступника обласного управління міліції. Виявляється, К. в Черкасах мав справу із «тітушками», ворогував із журналістами, ламав депутатам пальці, наказував міліціонерам розігнати майдан у Каневі. Ще раніше, у 2005 році, [PERSON] переховувався від міліції за махінації на виборах, звісно, на користь [PERSON]. З прізвищем К. повязана тогочасна темна історія про зникнення мільйонів гривень з рахунків Черкаського ДАІ саме в той час, коли її очолював бравий полковник…», а також інформацію щодо одруження доньки [PERSON] з племінником олігарха [PERSON]. При цьому відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечила, що нею журналісту [PERSON] було надано інформацію про те, що за життя її покійний чоловік припускав, що [PERSON] міг бути замовником підпалу фури та відбирав бізнес у [PERSON], з погрозами «витягнув» боргову розписку з [PERSON] у 2006 році, від нього приїздила людина з пістолетом та їй погрожувала», нею щомісяця тому передавалися грошові кошти у розмірі 3000 грн. Також щодо наявності маєтку в с. Мачухи Полтавського району Полтавської області, який перебуває у власності [PERSON] Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 19 його постанови № 1 від 27.09.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.\~\~ Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно ч. 2 ст. 30\~закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду\~\~на\~\~характер використання\~\~мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як встановлено судом, позивач [PERSON] з 02.03.2014 року до 27.10.2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді начальника Управління МВС України в Полтавській області, а саме на момент виходу газети «Київські обрії» у квітні 2014 року обіймав дану посаду. 27.10.2014 року звільнений із займаної посади згідно з підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року та п.62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з ОВС у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік. (ом 1 а.с.258). Пунктом 21 Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.09.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», розяснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь якій іншій галузі). У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків та повинні це усвідомлювати. Судом встановлено, що позивач обіймав посаду начальника Управління МВС України в Полтавській області, а отже являється публічною особою, межа критики щодо якого є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. У свою чергу, частина перша\~статті 34 Конституції України\~кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Проаналізувавши інформацію, яка міститься в статті «Бізнес по міліцейськи, автором якої є журналіст [PERSON] та частину інформації, яку повідомила їй [PERSON], суд відносить її до оціночних суджень, оскільки в ній міститься критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів співвідповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. При чому, як публічна особа [PERSON], вирішивши апелювати до довіри громадськості та погодившись «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, тим самим підлягав ретельному громадському контролю і потенційно зазнав гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як він виконував свої функції. Окрім цього, із наданої характеристики на імя [PERSON] вбачається, що останній був неодноразово запрошений на народні віче, громадські слухання, брифінги, «Круглі столи», де вимушений був давати пояснення стосовно відомостей, викладених у статті. Дані положення знайшли своє відображення у статтях 3,4,6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872 засіданні Комітету міністрів [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. В судовому засіданні судом допитувалися свідки, які підтверджували доводи відповідача [PERSON] в частині передавання грошових коштів [PERSON], а також свідки зі сторони позивача, які спростовувалися дані доводи, а тому суд визнає показання свідків неналежними доказами, оскільки інформація, викладена в статті відноситься до оціночних суджень, а отже довести та спростувати дані твердження неможливо. Одночасно суд не приймає до уваги висновок судово - психологічної експертизи від 26.06.2015 року згідно якої на позивача і вплинула негативно дана стаття, однак інформацію, викладену у ній неможливо визнати неправдивою, оскільки вони являються оціночними судженнями. Оскільки у задоволенні позовної вимоги позивача щодо визнання інформації недостовірно, такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію відмовлено, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобовязання принести публічні вибачення та стягнення моральної шкоди. Окрім цього, відповідно до ч. 1\~ст.277 ЦК України\~фізична особа,\~\~особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 26\~Постанови пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.09.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~роз'яснено, що відповідно до\~статті 19 Конституції України\~правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. З урахуванням викладеного, суд не вправі зобов'язувати\~\~відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації, не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Враховуючи зміст\~поширеної інформації, яка містилася в статті «Бізнес по міліцейськи», яка відноситься до оціночних суджень, приходжу до висновку, що позов до задоволення не підлягає. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed