Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

у травні 2019 року [PERSON] через свого представника - адвоката Васильєва Є.Є. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Укрпошта» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживачів. Свої вимоги обґрунтував тим, що 23.05.2017 року громадянин Китаю [PERSON] подав оператору поштового зв`язку у відділенні № 150 ПАТ «Укрпошта», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноарміська, 102, посилку для відправлення до Китаю, яка містила тютюнові вироби (тютюнові стіки «Parliament»). Посилка була подана оператору у відкритому вигляді, вміст посилки було ним оглянуто, після чого без будь-яких зауважень щодо її вмісту посилка була прийнята та оформлена як міжнародне поштове відправлення за № СР031949594UA. [PERSON] було сплачено за послуги з пересилання 3 005,20 грн. Разом з тим, посилка фактично відправлена відповідачем до Китаю не була, [PERSON] притягнуто до відповідальності за порушення митних правил та конфісковано тютюнові вироби як такі, пересилання яких законодавством України заборонено. За таких обставин, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій працівника відповідача [PERSON] завдано матеріальну шкоди у вигляді вартості оплаченої послуги за направлення міжнародного поштового відправлення в сумі 3 005,20 грн. та вартості втрачених тютюнових виробів, вкладених у міжнародне поштове відправлення в сумі 17 500,00 грн., оскільки при перевірці вмісту посилки ним не повідомлено про заборону пересилання міжнародним поштовим відправленням тютюнових виробів та прийнято посилку без зауважень щодо її вмісту на предмет наявності заборонених для пересилання предметів, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути на його користь вартість попередньо оплаченої послуги за відправку міжнародного поштового відправлення № СР031949594UA у розмірі 3 005,20 грн., суму збитків у розмірі 17 500,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 9 200,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року позов прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 05.09.2019 року (а.с. 19-20). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Ухвалою від 05.09.2019 року розгляд справи відкладено на 02.12.2019 року (а.с. 74). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України АТ «Укрпошта» скористалось своїм правом та направило до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї (а.с. 24-70). Ухвалою від 05.09.2019 року відзив залишено без руху (а.с. 75). 15.10.2019 року від АТ «Укрпошта» знову до суду подало відзив на позовну заяву, у якому просило відмовити у задоволенні позову, виходячи з обставин відсутності будь-яких порушень з боку оператора поштового зв`язку (а.с. 82-132). 13.11.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважав позицію відповідача такою, що не відповідає дійсності. Вказав, що відповідачем порушено норми Закону України «Про поштовий зв`язок», Правил надання послуг поштового зв`язку, Порядку пересилання поштових відправлень, Керівництва з приймання поштових відправлень та Всесвітньої поштової конвенції, як наслідок, порушено права позивача як споживача послуг поштового зв`язку. Просив позов задовольнити в повному обсязі, виходячи з обставин, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив (а.с. 151-164). Ухвалою від 02.12.2019 року розгляд справи відкладено на 26.02.2020 року (а.с. 166-167). Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 23.05.2017 року громадянин Китаю [PERSON] подав оператору поштового зв`язку у відділенні № 150 ПАТ «Укрпошта», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Червоноарміська, 102, посилку для відправлення до Китаю. Вказана посилка містила тютюнові вироби, а саме: торгової марки «Parliamente» у кількості 500 пачок по 20 стіків кожна (10 000 стіків) на загальну суму 17 500,00 грн. Позивач подав оператору поштового зв`язку посилку у відкритому вигляді та складену митну декларацію CN 23 від 23.05.2017 року. Судом встановлено, що посилку було прийнято без будь-яких зауважень щодо її вмісту разом з митною декларацією та оформлено як міжнародне поштове відправлення за № СР031949594UA. Докази на підтвердження зворотного в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України суду не надано. Вартість послуги пересилання міжнародного поштового відправлення склала 3 005,20 грн., які позивач оплатив відповідно до фіскального чека від 23.05.2017 року (а.с. 10). Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуги поштового зв`язку, згідно якого відповідач зобов`язався здійснити пересилання міжнародного поштового відправлення (посилку) з України до Китаю. Серед основних засад діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку відповідно до положень ст. 3 Закону України «Про поштовий зв`язок» є: захист інтересів користувачів у сфері надання послуг поштового зв`язку; забезпечення надання послуг поштового зв`язку встановленого рівня якості. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, серед іншого, мають право на: належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди відповідно до закону. Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» послуги поштового зв`язку надаються на договірній основі згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, та повинні відповідати встановленим нормам якості. Таким чином, позивачу, як споживачу в сфері надання послуг поштового зв`язку, гарантується, що послуги йому будуть надані якісно та у відповідності з Правилами надання послуг поштового зв`язку, Порядком пересилання поштових відправлень, Керівництвом з приймання міжнародних поштових відправлень і будуть відповідати нормам якості, встановленим даними нормативно-правовими актами і нормативними документами. Разом з тим, обов`язки оператора поштового зв`язку при прийманні та обробці міжнародних поштових відправлень (посилок) полягають у наступному: - приймати міжнародне поштове відправлення (посилку) у фізичної особи у відкритому вигляді (п. 69 Правил надання послуг поштового зв`язку); - приймати міжнародне поштове відправлення (посилку) від фізичної особи з перевіркою вкладення (п. 4.4.1.2 Порядку пересилання поштових відправлень); - перевірити згідно з Керівництвом з приймання міжнародних поштових відправлень, чи дозволений обмін посилками з країною призначення, чи не вкладені до посилки предмети, ввезення яких до цієї країни заборонено, чи додана достатня кількість митних декларацій CN 23 (п. 4.4.1.7 Порядку пересилання поштових відправлень); - переконатися, чи не вкладені в посилку предмети, вивезення яких за кордон заборонено або дозволено при дотриманні встановлених умов, перевірити відповідність запису в митній декларації CN 23 (п. 4.4.1.7 Порядку пересилання поштових відправлень); - в разі виявлення заборонених предметів і речовин не приймати таке відправлення (п. 35 Правил надання послуг поштового зв`язку, п. 1.1 ч. 1, п. 2.1.4 ч. 2 ст. 15 Всесвітньої поштової конвенції (Женева, 2008)). При цьому, згідно з п. 37 Правил надання послуг поштового зв`язку, у міжнародних поштових відправленнях забороняється серед іншого пересилати інші предмети, ввезення яких заборонено до країн відповідно до законодавства та актів Всесвітнього поштового союзу. Відповідно до п. 2.1.4 ч. 2 ст. 15 Всесвітньої поштової конвенції, заборонено для всіх категорій відправлень пересилання предметів, ввезення чи обіг яких заборонено в країні призначення. Пунктом 1.3 частини 1 статті 15 Всесвітньої поштової конвенції визначено, що усі країни-члени або їхні призначені оператори мають можливість доповнювати списки заборон, які містяться в цій статті та які можуть бути застосовані відразу після їхнього внесення до відповідного довідника. Так, на офіційному сайті АТ «Укрпошта» у розділі «Предмети, що заборонені до пересилання» міститься інформація про перелік предметів, заборонених митним законодавством України до пересилання у поштових відправленнях до Китаю, у якому серед іншого зазначено - листя тютюну та тютюнові вироби, які підпадають під групу 24 «Тютюн та промислові замінники тютюну», УКТЗЕД. Тобто, у розумінні положень ст. 235 МК України та ст. 15 Всесвітньої поштової конвенції пересилання тютюнових виробів міжнародним поштовим відправленням заборонено. Таким чином, після отримання від позивача посилки, оператор поштового зв`язку повинен був перевірити її вміст на предмет заборонених для пересилання речей та тільки після того вирішити питання про прийняття посилки. Однак, оператором поштового зв`язку у порушення вимог законодавства не вчинено жодних дій для належного здійснення такої перевірки, прийнято посилку та оформлено міжнародне поштове відправлення. Відповідачем вказане не спростовано доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Крім того, як вбачається зі змісту заповненої позивачем митної декларації CN 23, вказана декларація хоча й була складена у порушення п. 4.4.1.1 Порядку пересилання поштових відправлень, а саме: заповнена трьома мовами, однак, все одно міжнародне поштове відправлення оператор поштового зв`язку прийняв, що також, на думку суду, свідчить про неналежне ставлення оператору поштового зв`язку до виконання покладених на нього обов`язків. В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, оператором поштового зв`язку у відповідності до вимог ст. 39 Правил надання послуг поштового зв`язку, міжнародне поштове відправлення було пред`явлено митним органам для здійснення митного контролю та митного оформлення, внаслідок чого 19.06.2017 року Київської міської митницею ДФС відносно позивача складено протокол про порушення митних правил № 0531/10000/17 за ст. 473 МК України та вилучено на підставі ст. 511 МК України предмети, які містились у міжнародному поштовому відправленні СР031949594UA (а.с. 11-12). Зі змісту протоколу вбачається, що у діях позивача (відправник міжнародного поштового відправлення) наявні ознаки порушення митних правил, передбачені ст. 473 МК України, зокрема, пересилання у міжнародному поштовому відправленні товарів, заборонених до такого пересилання, а саме: тютюнових виробів торгової марки «Parliament» у кількості 500 пачок по 20 стіків кожна (10 000 стіків) на загальну суму 7 500,00 грн. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.11.2017 року в справі № 760/12212/17, яка набрала законної сили, позивача визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 473 МК України, безпосередній предмет порушення митних правил (тютюнові вироби) конфісковано (а.с. 13-15). Таким чином, судом встановлено, що дії оператора поштового зв`язку, який перебував з відповідачем у трудових відносинах, призвели до того, що попередньо оплачена позивачем послуга фактично надана не була, а належні позивачу предмети у міжнародному поштовому відправленні - втрачені. Доказів в розрізі ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування вказаного відповідачем не надано. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що позивачу внаслідок неправомірних дій працівника відповідача, що полягали у належному здійсненні перевірки вмісту міжнародного поштового відправлення, завдано матеріальну шкоду у вигляді вартості оплаченої послуги за направлення міжнародного поштового відправлення та вартості втрачених тютюнових виробів, вкладених у міжнародне поштове відправлення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню на відшкодування матеріальної шкоди 20 505,2054 грн., з яких: 3 005,20 грн. - вартість оплаченої послуги за направлення міжнародного поштового відправлення; 17 500,00 грн. - вартість втрачених тютюнових виробів, вкладених у міжнародне поштове відправлення. Крім того в порядку, визначеному ст. ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 921,00 грн. Разом з тим, суд не знаходить правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 200,00 грн., оскільки позивачем не надано усіх необхідних доказів на підтвердження понесення таких витрат, зокрема, акту приймання-передачі наданих послуг та платіжного документа про оплату послуг. На підставі викладеного,

Outcome: partial