Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, у якому просив: визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 37,3 кв.м., загальною площею 49,3 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є піклувальником над двоюрідним братом, неповнолітнім сиротою - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 19.09.2018 року № 437. [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , а [INFO] померла його мати [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2001 року. Після смерті батьків залишилася спадщина, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 37,3 кв.м., загальною площею 49,3 кв.м., яка належала на праві приватної власності його батьку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6159276, реєстраційний номер [NUMBER] , номер запису 25 в книзі 231П-25. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру [PERSON] було відмовлено у зв`язку з тим, що з наданих нотаріусу документів вбачається, що спадкова квартира була придбана [PERSON] у шлюбі з [PERSON] , а тому кожному з них належить доля у вказаному майні, яку в досудовому порядку згідно чинного законодавства виділити неможливо. Заявнику було запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно. Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину за законом прийняла його дружина [PERSON] , неповнолітній [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON] , але у зв`язку з її смертю [INFO] спадщина перейшла до її спадкоємця за законом, сина - [PERSON] , спадщина після смерті якого відкрилася [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , які є відповідачами по справі. Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] окрім спадкоємця [PERSON] , прийняли батько померлої - [PERSON] , спадщина після смерті якого відкрилась [INFO] , та мати померлої - [PERSON] , спадщина після смерті якої відкрилась [INFO] . Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняв [PERSON] , постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, згідно довідки Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Відповідачі по справі не претендують на спадщину, однак позивач позбавлений можливості вирішити спір у позасудовому порядку через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити позов. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву та просили задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подали заяви про визнання вимог позивача в повному обсязі та про проведення розгляду справи за їх відсутності. Крім того, про визнання позову відповідачі заявляли особисто у попередньому судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є піклувальником над двоюрідним братом, неповнолітнім сиротою - [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 19.09.2018 року № 437 (а.с. 7). Після смерті батьків [PERSON] відкрилася спадщина, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 37,3 кв.м., загальною площею 49,3 кв.м., яка належала на праві приватної власності його батьку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6159276, реєстраційний номер [NUMBER] , номер запису 25 в книзі 231П-25 (а.с. 16). Згідно копій спадкових справ № 623/2018 та № 103/2011, [PERSON] 23.10.2018 року та 30.01.2019 року звернувся до Шостої криворізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] та [PERSON] , тобто в межах встановленого законодавством строку. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. 30.01.2019 року постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру у зв`язку з тим, що спадкова квартира була придбана [PERSON] у шлюбі з [PERSON] , а тому кожному з них належить шлюбна доля у вказаному майні, яку в досудовому порядку згідно чинного законодавства виділити неможливо, та було запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на спадкове майно (а.с. 14). У судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, після смерті свого батька [PERSON] , померлого [INFO] , та смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг з поважних причин. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Інші спадкоємці за законом до майна померлих [PERSON] та [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на спірне спадкове майно не претендують, питання спадкування вирішено сторонами у позасудовому порядку, заявлені позовні вимоги повністю визнали та не заперечують проти визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки позивач наполягає на задоволенні позову, а відповідачі не заперечують проти цього та визнають позов, і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved