Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 14 листопада 2012 року відповідач підписала заяву-анкету про надання банківських послуг та отримала кредитну картку, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач дала свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» та іншими банківськими нормативними актами складає між нею та банком відповідний Договір, що підтверджується підписом позивача у заяві. Проте, в порушення вимог чинного цивільного законодавства України та зазначених умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 06 грудня 2020 року виникла заборгованість в загальному розмірі 16092 грн. 00 коп, яку позивач просив стягнути з відповідача разом із понесеними витратами по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача за довіреністю №3084-К-Н-О від 11 серпня 2020 року Гребенюк О.С. у судове засідання не з`явився, до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи у його відсутність, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечив проти винесення заочного судового рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяв про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. 23 лютого 2021 року постановлено ухвали про заочний розгляд справи та про відмову у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» Гребенюка О.С. про огляд веб-сайту. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14 листопада 2012 року сторони уклали договір про надання банківських послуг №б/н, за умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» яке є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 8000 грн. Цей договір укладений сторонами шляхом підписання відповідачем і представником банку 14 листопада 2012 року анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (арк. спр. 32), за змістом якої відповідач визнала, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідач засвідчила, що вона ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») (арк. спр.33) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/ (арк. спр. 34-58). Як убачається з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (арк. спр. 31), [PERSON] за підписаним кредитним договором було 04 квітня 2012 року відкрито кредитну карту № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до листопада 2015 року, 26 листопада 2013 року відкрито кредитну карту № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до серпня 2017 року, 20 вересня 2017 року відкрито кредитну карту № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до липня 2021 року, 28 серпня 2019 року відкрито кредитну карту № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до квітня 2023 року. З даних довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) (арк. спр. 30) встановлено наступну зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] : 04 квітня 2012 року - старт карткового рахунку № [NUMBER] ; 26 листопада 2013 року - встановлення кредитного ліміту, кредитний ліміт - 8000 грн.; 13 серпня 2018 року - зменшення кредитного ліміту, кредитний ліміт 0,00 гривень. З виписки по особовому рахунку [PERSON] станом на 09 грудня 2020 року вбачається, що відповідач отримувала кредитні кошти та користувалася ними (арк.спр.23-29). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06 грудня 2020 року, станом на це число існує заборгованість в сумі 16092, 00, з яких: 11925,32 заборгованість за тілом кредиту; 4166,68 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с.21-22). З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом також встановлено, що підписана відповідачем заява не містить процентної ставки за надані кредитні кошти. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 листопада 2012 року, посилався на Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору. Дійсно, витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, розмір комісії, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, а також інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та Витяг з Умов розуміла на [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Поряд з цим Банком не заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом при цьому останній просить стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України в сумі 4166,68 грн. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України. Верховний Суд України у Постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування. Як убачається з даних довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (арк. спр. 31), відповідачу за кредитним договором було надано декілька кредитних карток, зокрема 28 серпня 2019 року - кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої встановлено до квітня 2023 року. Отже, строк кредитування за даним кредитним договором закінчується у квітні 2023 року, тому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у січні 2021 року звернувся до суду з позовом до спливу строку кредитування. З огляду на зазначені встановлені обставини, на переконання суду, у позивача не було підстав до спливу даного строку нараховувати відсотки на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України за період із 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року, а застосування при розрахунку процентної ставки на рівні 84% на прострочений кредит із посиланням на положення статті 625 ЦК України суперечить змісту самої норми, яка передбачає лише три проценти річних від простроченої суми. Отже, банк безпідставно до закінчення строку кредитування нарахував 4166,68 грн., як відповідальність за порушення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України, а тому відсутні підстави для задоволення цих вимог. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на означене, суд прийшов переконання, що порушене право позивача, підлягає захисту, шляхом задоволення позову частково, а саме стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів (тіло кредиту, просторочене тіло кредиту) в розмірі 11925,32 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог частини першої статті 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1682,30 грн. судового збору, що є пропорційним розміру задоволених вимог (74,11%). На підставі викладеного,

Outcome: partial