Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати договір фінансового лізингу № 005064 від 15.04.2017 недійсним та стягнути з відповідача сплачені грошові кошти у розмірі 34424 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачем вказано, що умови укладеного договору фінансового лізингу № 005064, порушують права позивача як споживача, а саме вона не отримала інформації, який саме автомобіль буде їй переданий, який у подальшому, так і не був їй поставлений, окрім того, договір нотаріально не був посвідчений /а. с. 2-16/. 17.08.2017 судом прийнято до спільного розгляду поданий відповідачем зустрічний позов про визнання договору фінансового лізингу № 005064 від 15.04.2017 дійсним, який обґрунтований доводами, що істотні умови в оспорюваному договорі фінансового лізингу [PERSON] є узгоджені сторонам, про що свідчить особистий підпис позивача та його часткове виконання - сплата авансового платежу, а від нотаріального посвідчення вона відмовилася, написавши відповідну заяву /а. с. 24-34, 38/. Доводи, наведені у зустрічній позовній заяві, узгоджуються з аргументами у письмових запереченнях на первісний позов /а. с. 36/. У судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] (відповідач за зустрічним) та / або її представник не з'явилися, до суду подано заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримуються у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення немає заперечень. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» у судове засідання не з'явився, про судовий розгляд повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомлено, у прийнятій до розгляду зустрічній позовній заяві просив також розглянути справу без участі представника, також матеріали справи містять письмові заперечення на первісний позов /а. с. 36/. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 15.04.2017 ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) уклали договір фінансового лізингу № 005064 з додатками №№ 1, 2, 3, предметом лізингу якого є автомобіль Kia Sportage 2.0 AT, вартістю 344240 грн. /а. с. 6-15/. На виконання умов даного договору позивачем, згідно з платіжним дорученням № 67576440322405634911 від 15.04.2017, були внесені кошти в сумі 34424 грн. на рахунок відповідача /а. с. 16/. Цього ж дня при укладенні договору фінансового лізингу, позивач [PERSON] подала заяву про відмову від нотаріального посвідчення оспорюваного нею договору, з якої також вбачається, що вона наполягає на його укладенні, і окремо звернулася із заявою, у якій вказала, що уважно прочитала та зрозуміла умови договору у повному обсязі, коректно отримала інформацію від менеджера-консультанта /а. с. 34/. Поняття фінансового лізингу надається у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», який являє собою вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За пунктом 1.1 договору відповідач взяв на себе зобов'язання придбати і передати позивачу у користування майно, а позивач - прийняти і сплачували лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору, тобто даний договір є договором непрямого лізингу. За частиною другою статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 807 ЦК України і ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно з ст. 184 ЦК України, річчю визначеною індивідуальними ознаками є така річ, яка наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». За частиною 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотною умовою договору лізингу є предмет лізингу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам, договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. У пункті 2 договору, який дає визначення термінів, зазначено, що предметом лізингу є транспортний засіб, зазначений в п. 3.1 договору, фінансового лізингу (автомобіль, сільськогосподарська техніка, навісне обладнання, механізми та ін.), що підлягає обов'язковій державній реєстрації. У пунктах 3.1 і 3.2 договору зазначено, що предметом лізингу по договору є автомобіль Kia Sportage 2.0 AT, вартість якого вказана у додатку № 1 до договору: 344240 грн., без вказівки на специфікацію та інші індивідуальні ознаки колісного транспортного засобу. Індивідуальними ознаками автомобіля, зокрема, являються: марка, модель, тип, об'єм двигуна, тип пального, колір, дата випуску, вартість тощо. Індивідуально визначена річ є єдиною у своєму роді, відрізняється серед інших неповторними ознаками, виділена із загальної маси речей даного роду. Індивідуально визначені речі, виступаючи об'єктом правовідносин, не можуть бути замінені,сторони мають на увазі конкретну річ, визначену індивідуальними ознаками, за допомогою яких виникає можливість виділити її з ряду інших таких же речей. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 137 «Про затвердження Порядку проведення обов'язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу» від 30.01.2012, ідентифікація транспортного засобу - процес визначення категорії, типу, моделі, марки, призначення, виробника та особливостей конструкції транспортного засобу станом на дату першої реєстрації в Україні згідно з маркуванням, реєстраційними документами, експлуатаційною документацією та інформаційними матеріалами виробника. Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, ідентифікація колісного транспортного засобу - установлення відповідності характеристик, ознак певного КТЗ (тип, модель, версія, рік виготовлення, робочий об'єм двигуна, комплектність, повна маса тощо) даним виробника. Згідно п. 2.2 Наказу № 710 Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки» від 26.11.2012, ідентифікацію виробника, категорії, моделі, дати виготовлення завершеного ТЗ, його призначення, типу двигуна, окремих технічних характеристик здійснюють за даними, зокрема, міжнародного ідентифікаційного номера (VIN - VehicleldentificationNumber). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», інформація про продукцію повинна містити дату виготовлення продукції. Враховуючи умови п. 3.1 оспорюваного договору та додатків №№ 1, 2, 3 до нього, встановлено, що предмет лізингу не визначений індивідуальними ознаками, які вирізняють його з-поміж інших, однорідних речей, індивідуалізуючи його, оскільки відсутні такі обов'язкові, відповідно до вказаних нормативно-правових актів індивідуальні ознаки як дата виготовлення (рік виготовлення), призначення, виробник, ТЗ, робочий об'єм двигуна, комплектність, повна маса, міжнародний ідентифікаційний номер (VIN - VehicleldentificationNumber). Відповідно до п. 5 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», обмеження права споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію є порушенням прав споживачів. За приписом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до чинного законодавства України, зокрема ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг», яким повністю урегульовано такий вид економічної діяльності як фінансовий лізинг, посилання позивача на норми ст. 799 ЦК України є безпідставними, оскільки передбачено, що фінансовий лізинг повністю регулюється спеціальними законами, а отже до договорів лізингу можуть застосовуватися загальні положення про найм (оренду) лише з урахуванням спеціальних особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Отже, не існує норми, яка б встановлювала обов'язковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, незалежно від того, якого виду майно передається у лізинг та кому саме. Право власності на майно у лізингодавця в більшості випадків не має на момент укладення договору лізингу, оскільки спочатку укладається договір лізингу, і лише потім, відповідно до специфікації лізингоодержувача, лізингодавець придбаває річ у продавця для подальшої її передачі лізингоодержувачу. Для того, щоб нотаріус посвідчив договір найму (оренди), йому (нотаріусу) потрібно впевнитися, що орендодавець є повноважним на вчинення такого договору, тобто, що у нього є право власності на предмет оренди. Виходячи з цього, у лізингодавця повинне бути право власності на предмет лізингу на момент укладання договору лізингу. В той же час, законодавчо визначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених ЦК України та законом. А Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу. Суд відхиляє доводи позивача за первісним позовом з приводу відсутності нотаріального посвідчення укладеного договору, проте невизначеність в оспорюваному договорі щодо індивідуальних ознак предмету лізингу є порушенням вимог законодавства і є підставою для визнання договору фінансового лізингу № 005064 від 15.04.2017 недійсним. При цьому зустрічний позов про визнання договору дійсним, відповідно, судом залишається без задоволення, вважаючи за необхідно зазначити, що критично оцінюється зміст заяви від 15.04.2017, у якій вказано, що позивач за первісним позовом уважно прочитала та зрозуміла умови договору у повному обсязі, коректно отримала інформацію від менеджера-консультанта, оскільки наявність заяви з таким змістом не звільняє лізингодавця від обов'язку вказівки індивідуальних ознак предмету лізингу в укладеному правочині. За положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки. Отже, відповідач має повернути позивачеві отримані за недійсним договором лізингу № 005064 від 15.04.2017 кошти у сумі 34424 грн. Оскільки позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача ТОВ «ЛК «Еталон» підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору, яку належало сплатити при поданні позовної заяви, а саме у розмірі 1280 грн. У разі відмови у задоволенні позову, згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, судові витрати не відшкодовується стороні, яка їх понесла, відтак сума сплаченого судового збору за подання зустрічного позову у розмірі 1600 грн. не стягується з позивача за позовом первісним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved