Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON], в якому просила визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], із позивачем за адресою [ADDRESS]; визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] із позивачем за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що з 10 листопада 2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають двох синів: неповнолітнього [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З 14 квітня 2015 року позивач разом із синами почала проживати окремо від відповідача, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, учиняє скандали, сварки та вчиняє насильство в сімї на очах у дітей. Застосовує фізичне насильство та висловлюється нецензурно до позивача. Побоюючись за себе та синів, позивач разом із синами переїхала проживати до своєї матері в [ADDRESS]. Згодом уклала договір оренди двокімнатної квартири, яка знаходиться в [ADDRESS]. Також є співвласником двох квартир за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS]. Старшого сина [PERSON] позивач перевела до нової школи поряд із новим місцем їх проживання. Відповідач не надав допомоги щодо відвідування сина за старою школою. У звязку із переходом до нової школи позивач вимушена була приділяти більше уваги та часу сину для його облаштування в школі, що дозволило дитині продовжити вчитися на відмінно. Позивач не чинила перешкод у спілкуванні відповідача із синами, а навпаки була прихильником такого спілкування батька із синами. 15 травня 2015 року позивач забрав старшого сина [PERSON] та вчинив сварку, вимагав повернення позивача із синами до його місця проживання по вул. Рівній. З 15 травня 2015 року і до закінчення навчального року старший син [PERSON] школу не відвідував, а перебував у батьків відповідача. Відповідач відмовився повернути сина позивачу. Позивач не заперечує, щоб діти бачилися із батьками відповідача, проте виступає проти того, щоб дитина прогулювала навчання в школі. Позивач не дійшла згоди із позивачем щодо місця проживання дітей. Вказує, що в інтересах обох синів проживати разом із позивачем, а не з батьком. Позивач має вищу освіту, зараз перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 4 років, в вересні 2015 року планує вийти на свою постійну роботу на підприємство ТОВ «ЕКО Іллічпродукт». Планує, що її мати, яка проживає неподалік від орендованого житла, буде допомагати їй відводити сина до школи. Рішенням суду з відповідача було стягнуто аліменти на утримання синів. За рахунок вказаних коштів позивач зможе створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Зазначає, що відповідач через постійне вживання ним спиртних напоїв не зможе забезпечити умови для нормального розвитку дітей, їх навчання, догляду за дітьми під час хвороби, забезпечити їм належне харчування, санітарно-гігієнічні умови проживання та належне виховання дітей. На підставі цього просила задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання синів за місцем проживання матері. У судове засідання позивачка не зявилася, надала письмову заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила провести розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник третьої особи Служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Надав до суду висновок органу опіки та піклування. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що сторони з 10.11.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 25.04.2006р. серії І-НО №063129 (а.с. 22), а також син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 13.12.2011р. серії І-НО №437838 (а.с. 21). Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 25.05.2015 року було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2/5 частини (40%) з усіх видів його доходів щомісячно. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 20.07.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Сторони припинили шлюбні стосунки та не мешкають разом. Відповідно до акту Комітету самоорганізації населення «Сонячний» від 08.05.2015 року неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на час складання акту проживали разом з матірю за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору оренди обєкта нерухомості від 15 квітня 2015 року позивач строком на один рік орендує квартиру за адресою [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання позивача [PERSON] [ADDRESS] спеціалістами служби у справах дітей було виявлено достатні умови для проживання дитини, встановлено, що у дітей мається окрема кімната, окремі спальні місця, є шафа для речей, компютер, стіл для навчання, іграшки, в квартирі працюють всі комунікації: газ, електроенергія, холодна та гаряча вода (а.с.40). Згідно акту обстеження умов проживання відповідача [PERSON] по вул. Трипільській, буд. 18, спеціалістами служби у справах дітей було виявлено достатні умови для проживання дитини, встановлено, що в будинку у дітей мається окрема кімната, окреме спальне місце, дитячі меблі, компютер, в будинку також є електропобутова техніка (а.с.37). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд приходить до наступного. Частина 8 статті 7 Сімейного Кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що обома сторонами в рівній мірі створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку неповнолітніх дітей, а також для забезпечення їх потреб, що підтверджується відповідними актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сторін спору. Позивач [PERSON] у 2000 році закінчила Харківську державну академію міського господарства і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Електричний транспорт» та здобула кваліфікацію інженера-електромеханіка, що підтверджується відповідним дипломом серії ХА№12171360 від 27 червня 2000 року (а.с. 6). Відповідно до довідки ТОВ «ЕКОІЛЛІЧПРОДУКТ» від 22.05.2015 року на теперішній час позивач працює в зазначеному підприємстві на посаді електромонтер по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 3 розряду дільниця ремонту електрообладнання і КИП і А. З 07.12.2014 року по 06.12.2015 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 4 років. Отже суд приходить до висновку, що житлові умови та матеріальний стан сімї позивача є достатніми для забезпечення належного утримання та виховання її синів. Згідно підтвердження, наданого з Комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №53 Маріупольської міської ради Донецької області» від 20.05.2015 року №65 [PERSON] зарахований до 3-В класу вказаної школи з 21.04.2015 року. Школу відвідував з 21.04.2015 року по 15.05.2015 року. Також згідно листа Комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №53 Маріупольської міської ради Донецької області» від 26.05.2015 року №342 учень 3-В класу [PERSON] перейшов до зазначеної школи 21 квітня 2015 року. За період навчання хлопчик в школі зарекомендував себе як старанний, дисциплінований учень. Гарно виконує усі письмові навчання, правильно читає, має високі навчальні досягнення. Память гарна. Ставлення до речей бережливе, охайне. Розуміє вимоги вчителя і намагається їх виконувати. Скромний, стриманий, дисциплінований. Вихованням займається матуся, [PERSON]. Вона регулярно зявляється на батьківські збори, слідкує за досягненням сина. За висновком органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області вбачається, що колегіальний орган комісія з питань захисту прав дитини Жовтневої райадміністрації Маріупольської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON] за місцем її проживання. Вирішуючи спір щодо місця проживання малолітніх дітей суд перш за все виходить з інтересів самих дітей. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч.2 та ч.3 ст.161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з позивачкою, а так само з відповідачем. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована України та набрала чинності 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому за принципом № 6, закріпленим у «Декларації про права дитини» від 20 листопада 1959 року, вбачається, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір'ю, окрім випадків, коли є виключні обставини, що свідчать про необхідність розлучення з матір'ю. Тобто перевага у вихованні в першу чергу повинна надаватися матері. Міжнародною Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, виходячи з рівності прав матері та батька у п. 1 ст. 9 проголошено право, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли таке розлучення є необхідним в найкращих інтересах дитини. На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, закріплені в «Декларації про права дитини» та «Конвенції про права дитини», за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, та враховувати, що малолітня дитина не повинна бути розлучена із своєю матір'ю, суд прийшов до переконання, що малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], буде якнайкраще мешкати разом зі своєю матір'ю, [PERSON] за місцем проживання останньої, оскільки при вирішенні наявного спору судом не було встановлено таких обставин, які б свідчили про необхідність розлучення малолітніх дітей з матір'ю. На підставі викладеного та

Outcome: approved