Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійним. Позовна заява мотивована тим, що її батько [PERSON] у 2017 року захворів на гостре порушення мозкового кровообігу та інші хвороби у зв`язку з чим мав незадовільний стан здоров`я і проходив лікування в різних медичних установах. Стан здоров`я його постійно погіршувався, проявлений правобічний перез привів до втрати рухомості правої ноги та руки. Розмова з ним була невнятною, не міг висловлювати свою думку, не орієнтувався в просторі, на цьому ґрунті проявлялася нервозність та агресія. В подальшому батько не міг рухатися без сторонньої допомоги, не розмовляв, не пам`ятав букви. 27.02.2019 року батько був визнаний інвалідом 2 групи довічно. Вона зі своєю сім`єю проживала спільно з батьками : батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] [INFO] батько помер. Після смерті відкрилася спадщина. Після звернення до нотаріальної контори виявилося, що [PERSON] 03.01.2020 року склав заповіт, яким все належне йому майно в рівних частках заповів сину [PERSON] та онуку [PERSON] - які є її братом та сином відповідно. Посилаючись на те, що внаслідок хвороби батько не міг писати та читати, не усвідомлював значення своїх дій та керувати ними, тому просила визнати заповіт недійсним. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позов не визнав, в інші судові засідання не з`являвся без поважних причин. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи до суду не прибули, причини неявки не повідомили у встановленій в ухвалі строк відзив не подали. Третя особа приватний нотаріус Садовський А.М. в судовому засіданні пояснив, що був запрошений [PERSON] за місцем його проживання для складання заповіту. На час складання заповіту він по зовнішніх ознаках був дієздатним, тому засвідчив його волю. Суд заслухавши учасників, дослідивши письмові докази приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка є донькою [PERSON] і спадкоємцем за законом. 03.01.2020 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Полонського районного нотаріального округу Хмельницької області Садовським А.М., реєстровий номер 54. Відповідно до змісту заповіту [PERSON] заповів все належне йому на праві приватної власності майно в рівних долях відповідачам [PERSON] та [PERSON] . На прохання заповідача, заповіт складено та посвідчено за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Із наявних досліджених у справі довідок та медичної документації встановлено, що в період з весни 2017 року до весни 2020 року [PERSON] декілька разів переніс гостре порушення мозкового кровообігу, у зв`язку з чим він неодноразово (22.05.-07.06.2017р., 07.09.-19.09.2018р., 02.01.-08.01.2019р., 02.11.-12.11.2019р., 10.12-24.12.2019р. та весною 2020 року) перебував на стаціонарних лікуваннях у спеціалізованих відділеннях лікарнях м. Полонного, м. Хмельницька та інституті геронтології м. Києва. Згідно даної медичної документації у [PERSON] констатувались, як неврологічні порушення так і розлади психічної сфери у вигляді «розладів оперативної пам`яті та концентрації уваги» в межах «дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ступені». 27.02.2019 року [PERSON] був визнаний інвалідом 2 групи довічно. В грудні 2019 року [PERSON] перебував на відновлювальному лікуванні в інституті геретології в м. Києві, де у нього констатували наявність неспроможності упізнати предмети, побутові предмети та букви, прояви порушення мови, викликані порушенням пам`яті із затрудненнями у підбиранні потрібних слів при побудові речень. За результатами висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 153 від 12.04.2021 року проведеної Київським міським центром судово-медичної експертизи [PERSON] на момент складання заповіту від 03.01.2020 року страждав психічним розладом у вигляді органічного ураження головного мозку судинно- дисметаболічного походження з вираженим психоорганічним синдромом. [PERSON] на момент складання заповіту від 03.01.2020 року за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. За таких обставин суд вважає, що складаний [PERSON] підлягає визнанню недійсним з підстав передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, яка передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Крім того, із дослідженої частини даного висновку експертизи видно, що [PERSON] у момент складання заповіту виявляв комплекс психічних і поведінкових порушень по типу виражених психоорганічного синдрому, виникнення яких було обумовлено попередньо перенесених ним в період 2017-2019 р.р неодноразовими гострими порушеннями мозкового кровообігу, які за своїм характером і ступенем вираженості тоді позбавляли його усвідомлювати значення своїх дій та можливості керувати ними. Даний висновок узгоджуються із встановленими у справі фактичними обставинами за яких було складено заповіт та дослідженими доказами. Аналіз наведених даних досліджень дають суду підстави дійти висновку, що [PERSON] під час посвідчення заповіту не перебував у стані тимчасового психічного розладу, а його неспроможність в момент вчинення розуміти значення своїх дій. Що стосується пояснень приватного нотаріуса Садовського А.М., яким здійснювалося посвідчення заповіту, про те що саме [PERSON] він був запрошений для складання заповіту, а при спілкуванні з ним той перебував у нормальному, адекватному стані, виявляв оцінку своїх дій, виявляв бажання скласти заповіт на користь сина та онука, особисто прочитав заповіт та його підписав, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать встановленим фактичним обставинам та висновку посмертної судово-медичної експертизи. Крім того, під час розгляду справи, будь-яких заперечень щодо висновку експерта та клопотань про проведення повторної посмертно судово- психіатричної експертизи від відповідачів не надходило. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задовленню . Відповідно до ст.141 ЦПК з відповідачів підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати пов`язання зі сплатою судового збору та витрат на проведення експертизи.

Outcome: approved