Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] і відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 4,78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Калаглійської сільської ради, масив №26, ділянка [NUMBER], а також земельної ділянки площею 0,1191 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS]. Він спадкоємець за законом першої черги, своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки йому відмовлено з тих підстав, втрачений оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а право власності спадкодавця на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства не було підтверджено державним актом та не було в установленому законом порядку зареєстровано. З наведених підстав позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері на зазначене вище спадкове майно. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю і просив розглянути справу за його відсутності. (а.с. 121-126) Калаглійська сільська рада та відділ Держземагенства в Овідіопольському районі просили розглянути справу без участі їх представників. (а.с. 127-129) Представник Овідіопольської районної державної адміністрації належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому справа розглянута судом без його участі. (а.с. 130,137) Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту наведеного вище закону слідує, що до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Тому не набуття права власності на майно спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. За життя [PERSON] тільки розпочала процес приватизації земельної ділянки площею 0,1191 га для ведення особистого селянського господарства, зокрема рішенням Калаглійської сільської ради від 05.11.2009 р. №1581-ІІІ ця земельна ділянка була передана їй у власність, нею замовлена та виготовлена ДП «Одеський інститут землеустрою» технічна документація щодо складання державного акта на право власності на цю земельну ділянку, але державний акт на право власності на земельну ділянку вона за життя не отримала та не зареєструвала це право. Тобто спадкодавець за життя не набула право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, а тому у позивача не виникло право на спадкування цього майна. Спадкодавець розпочав процедуру приватизації земельної ділянки і позивач у випадку відмови йому Калаглійською сільською радою у завершенні процедури приватизації, вправі відповідно до чинного законодавства звернутися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. З пояснень позивача та листа нотаріуса слідує, що у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва позивачу відмовлено з тих підстав, що втрачено оригінал державного акта на право власності спадкодавця на цю земельну ділянку. (а.с. 15) Відповідно до п. 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 серпня 2009 року за № 735/16751, зі змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30 серпня 2010 року № 631, новий державний акт (на ім'я спадкодавця) взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається також спадкоємцю на запит нотаріуса щодо витребовування документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, відповідно до ст. 4 Закону України «Про нотаріат». Видача акта здійснюється протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідних матеріалів, зазначених в п. 4.8 цієї Інструкції (у разі втрати державного акта), та запиту нотаріуса. Новий державний акт взамін зіпсованого, втраченого (пошкодженого) видається за наявності в територіальному органі Держкомзему другого примірника відповідного державного акта та/або документації Державного фонду документації із землеустрою, відомостей щодо земельної ділянки та її власника (користувача) в державному реєстрі земель та за умови дотримання вимог абз. 3 п. 4.8 цієї Інструкції (у разі втрати державного акта). Наведене свідчить, що з 30 серпня 2010 року спадкоємці повинні звертатися до нотаріуса з вимогою зробити відповідний запит до органів державного земельного кадастру щодо видачі державного акта замість втраченого, але з такою вимогою до нотаріуса позивач не звертався і такого запиту до відділу Держзмеагенства у Овідіопольському районі нотаріус не робив, що підтверджується копією спадкової справи. (а.с. 62-120) Між тим, другий примірник державного акта на право власності спадкодавця на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зберігається у відділі Держземагенства в Овідіопольському районі, що підтверджено відповіддю на запит суду та копією цього акта. Тобто у позивача наявна можливість оформити право на спадщину в позасудовому порядку. (а.с. 138-139) Таким чином, суд приходить до висновку, що законні підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed