Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У січні 2021 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит від 02 липня 2020 року № 150_02 у розмірі 56 345, 91 грн та 2 102,00 грн судового збору. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 липня 2020 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 150-02 на суму 50 000,00 грн зі сплатою процентів строком на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01 липня 2025 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника. Враховуючи, що відповідачем не були дотримані зобов`язання, вказані в пункті 4.3 кредитного договору, а саме: несвоєчасна сплата щомісячних платежів протягом строку дії кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а також враховуючи право банку, згідно умов договору, дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, представник АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з метою стягнення заборгованості за вищевказаним договором в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання, призначено судовий розгляд справи на 01 березня 2021 року. Даною ухвалою сторонам надано строк на подання заяв по суті справи. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року з метою дотримання реалізації права сторін на подання заяв по суті судовий розгляд справи відкладено на 05 квітня 2021 року. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року з метою дотримання реалізації права відповідача на подання відзиву на позовну заяву судовий розгляд справи відкладено на 02 червня 2021 року. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою на поштовому конверті «адресат відсутній». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 02 липня 2020 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 150\-\--02, відповідно до пункту 2.1. якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені кредитним договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Згідно із пунктом 2.2. кредитного договору кредит надається в загальному розмірі 50 000 (п`ятнадцять тисяч гривень) 00 копійок на строк 60 (шістдесят) місяців з терміном остаточно погашення кредиту не пізніше «01» липня 2025 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору. У відповідності до пункту 2.4.1 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56% річних. Згідно із пунктом 3.3.3. кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 833,00 гривень та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно, до 10 числа місяця наступного за звітнім, починаючи з серпня 2020 року. За умовами пункту 4.3. кредитного договору позичальник зобов`язаний: належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання, у строки, обумовлені цим договором повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди, за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а у випадку порушення умов цього договору, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки. Відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з кредитного договору. Відповідно до пункту 8.3. кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентів за користування Кредитом, комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15% суми простроченого платежу. Відповідно до пункту 3.10.2.2 договору дострокове повернення кредиту за ініціативою банку відбувається у разі прострочення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором щодо погашення заборгованості (у тому числі за кредитом та/або процентами та/або комісіями) на строк понад 58 (п`ятдесят вісім) календарних днів. Частиною першою статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими паками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У свою чергу, пунктом 4.2.2. кредитного договору, встановлено право банку при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами, більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом установлено та узгоджується з матеріалами справи, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, зокрема: несвоєчасно виконував зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку, наданого банком, сума заборгованості позичальника за кредитним договором станом на 16 листопада 2020 року становить 56 345, 91 грн, із яких: 48 978,57грн - загальна сума простроченого кредиту (основного боргу); 7 294,66 грн - загальна сума прострочених нарахованих процентів; 4,17 грн - загальна сума інфляційних втрат від прострочених суму основного кредиту; 11,70 грн - загальна сума інфляційних втрат від нарахованих та несплачених процентів; 33,92 гр. - загальна сума 3% річних на суму простроченого кредиту; 22,89 грн - загальна сума 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначила, що «у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався процесуальним правом надати свої заперечення проти позовних вимог та надати докази, які мали підтвердити належне виконання ним договірних зобов`язань, будь-яких заперечень щодо наданого банком розрахунку кредитної заборгованості не надав, що в силу вимог частини першої статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у визначеному позивачем розмірі. Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує на підставі статті141 ЦПК України і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Outcome: approved