Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

У січні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрована вона та відповідач. Проте, шлюб між сторонами розірвано та з 2019 року відповідач у вищевказаній квартирі не проживає без поважних причин, за послуги з утримання квартири та комунальні платежі не сплачує, його особистих речей у квартирі немає. Його реєстрація у квартирі порушує права позивача на розпорядження та користування майном, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за вищевказаною адресою. 01лютого 2021 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилася її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги підтримують, не заперечувала проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву до суду не надходили. За вказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди сторони позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, про що зазначено у відповідній заяві, суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст.\~223,\~280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до\~ст.47 Конституції України\~ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст.\~379\~ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об`єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23\~Цивільного кодексу\~України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно зіст.319\~ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.ч.1,2ст.405 ЦК України,члени сім`ї власника житла,які проживають разом з ним у будинку (квартирі),що йому належить,користуються жилим приміщенням в обсязі,визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом установлено, що [PERSON] проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , яка перебуває у її власності, на її ім`я оформлений особовий рахунок на квартиру. Крім [PERSON] у даній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON] , який є колишнім чоловіком позивачки, що підтверджується матеріалами справи. Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації засвідченим сусідами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] з 2019 року у вищевказаній квартирі [ADDRESS] не проживає. Отже, судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі понад 2 роки без поважних причин, комунальні платежі не сплачує, квартиру не утримує, його особистих речей у помешканні немає. Факт реєстрації у квартирі відповідача порушує права позивача на користування та розпоряджатися житлом, оскільки позбавляє можливості в повній мірі його використовувати, у зв`язку з чим позивач звернувся за судовим захистом своїх прав. Ураховуючи, що відповідач не проживає у квартирі позивача понад строки, встановлені законодавством, тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved