Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У червні 2013 року позивач публічне акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд» (далі ПАТ «Дніпровськпромбуд») звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити відповідачів з кімнати № 26 в будівлі санаторію-профілакторію по пр. Петровського, 34 в м. Дніпропетровську, з наданням їм іншого житлового приміщення, а саме, кімнат № 68 та № 69 в гуртожитку по пр. Петровського, 56 у м. Дніпропетровську, згідно наданого ордеру ПАТ «Дніпровськпромбуд» № 1694 від 10.06.2013 року; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позов мотивовано тим, що відповідачі мешкають за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34 кім. 26, що підтверджується довідкою про склад родини від 10 червня 2013 року. Приміщення, яке займають останні не є житловим фондом, а є санаторієм-профілакторієм, який належить ПАТ «Дніпровськпромбуд» на праві колективної власності. При приватизації, у власність ПАТ «Дніпровськпромбуд» регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області була передана вся будівля санаторію-профілакторію, крім приміщень магазину, які зазначені у технічному паспорті в підвалі позиціями 6-11. Відповідачі займають кімнату на четвертому поверсі, зазначену у технічному паспорті п. 89 25,3 кв.м., яка є власністю ПАТ «Дніпровськпромбуд» і є кімнатою відпочинку. Частина приміщень будівлі, в якій мешкають відповідачі знаходиться в аварійному стані і є небезпечними для мешкання в них людей, інші приміщення є непридатними для нормальної експлуатації. У зв'язку з наведеним, позивач запропонував відповідачам переселитися в гуртожиток, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 56, кімнати № 68 та № 69, цей гуртожиток є державним житловим фондом та знаходиться на балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд». У серпні 2013 року [PERSON], [PERSON] подали зустрічний позов, в якому просили визнати за ними право на проживання у житловому приміщенні № 26 у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34; визнати протиправними дії ПАТ «Дніпровськпромбуд» щодо їх виселення із займаного житлового приміщення № 26 у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34; зобов'язати ПАТ «Дніпровськпромбуд» привести приміщення загального користування гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34 у придатний для використання за цільовим призначенням стан без їх виселення із займаного житлового приміщення № 26, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34. Зустрічний позов мотивували тим, що вони з 17 березня 2003 року проживають у кімнаті № 26 по пр. Петровського, 34 в м. Дніпропетровську, вказана кімната розташована на четвертому поверсі чотириповерхового будинку. Вселилися у вищезазначене приміщення на підставі ордера, виданого відповідачем відповідно до рішення сумісного засідання адміністрації та профспілкового комітету відповідача. На той час кімната обліковувалася як кімната у гуртожитку, на сьогодні відповідач стверджує, що вони проживають не в гуртожитку, а в санаторії-профілакторії, який не є житловим фондом. Займана кімната обліковується як кімната відпочинку санаторію-профілакторію. Будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34 було побудовано ще у 1952 році як гуртожиток № 1 і знаходився він на балансі Житлово-комунальної контори тресту «Дніпровськпромбуд». Весь час з моменту побудови будинку по пр. Петровського, 34 в м. Дніпропетровську гуртожитком вважаються 30 кімнат, розташованих у ньому, у яких з 1952 року по дані: час проживають люди на підставі наданих їм ордерів на вселення, отриманих згідно до ст.129 ЖК УРСР. Той факт, що будинок по пр. Петровського, 34 є гуртожитком також підтверджується інвентаризаційними картками обліків основних засобів № 480, № 546. № 554 та листом Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 8 лютого 2006 року. Документів щодо втрати приміщеннями, у яких проживають люди на законних підставах, статусу житлових і визнання їх нежитловими приміщеннями, відповідач не надає. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року, у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. Позивач за первісним позовом, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги. 20 серпня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року скасовано. Справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, зустрічні позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) позовні вимоги ПАТ «Дніпровськпромбуд» не визнає, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом)у судове засідання не з’явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. Треті сторони у судове засідання не з’явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв не надходило. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, вислухавши пояснення сторін суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі ордеру від 4 березня 2003 року, виданого ПАТ «Дніпровськпромбуд», [PERSON] та [PERSON] проживають і зареєстровані в кімнаті №26 по пр. Петровського, 34 (а.с.118-119). Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї від 10.06.2013 року, виданої ПАТ «Дніпровськпромбуд» вбачається, що [PERSON], 08.01.1965 року дійсно проживає і місце проживання її зареєстровано в санаторії-профілакторії за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34 в кімнаті відпочинку № 26 з 17.03.2003р. по теперішній час та має склад сім`ї: сина – [PERSON], 27.08.1985р.н. (а.с.7). Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, частина приміщень будівлі, в якій мешкають відповідачі, знаходиться в аварійному стані і є небезпечними для мешкання в них людей, інші приміщення є непридатними для нормальної експлуатації, в цій будівлі відсутні душові кабіни, немає газопостачання. У зв’язку з наведеним, позивачі пропонують переселити відповідачів до гуртожитку, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 56, кімнати № 68, № 69, загальною площею 34,5 кв.м. Як вбачається з висновку про технічний стан будівельних конструкцій будівлі по пр. Петровського, 34 в м. Дніпропетровську Придніпровської державної академії будівництва і науково-консалтингового підприємства «Стеконік ЛТД» від 23.01.2006 року вбачається, що гуртожиток підлягає негайному капітальному ремонту у зв'язку з непридатністю для нормальної експлуатації житлових приміщень та туалету ІІ поверху та з аварійністю кухні вказаного поверху (а.с.22-23). З матеріалів справи вбачається, що будівля, в якій мешкають відповідачі не є житловим фондом, а є санаторієм-профілакторієм, що належить на праві власності ПАТ «Дніпровськпромбуд», що підтверджується актом передачі державного нерухомого майна у статутний фонд відкритого акціонерного товариства «Дніпровськпромбуд» від 23 червня 1998 року. Відповідно до технічного паспорту від 23 липня 2007 року приміщення, яке займають відповідачі є кімнатою відпочинку, а не житловою кімнатою (а.с.15-17). Так, у плані приватизації орендного підприємства «Дніпровськпромбуд» від 07 серпня 1995 року зазначено перелік державного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, серед яких відсутній об`єкт, в якому мешкають відповідачі (а.с.9) Згідно з ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 квітня 2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 9 вересня 2010 року, встановлено, що приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд» здійснювалась відповідно із законодавством України і воно стало законним власником майна, переданого йому у статутний фонд. Відповідно до ст. ст. 4 - 6 ЖК УРСР державний житловий фонд включає в себе жилі будинки (закінчені будівництвом і здані в експлуатацію) та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян. Відносини, пов'язані з використанням під житло приміщень у нежилих будинках, не призначених для постійного проживання громадян, регулюються нормами цивільного, а не житлового законодавства, незалежно від їх тривалості. Згідно з ст. 128 ЖК УРСР житлова площа у гуртожитку надається на підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Відповідно до п. 3.1. Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження та ефективне використання такого майна. Встановлено, що згідно ордеру Публічного акціонерного товариства “Дніпровськопромбуд” №1694 від 10.06.2013 року [PERSON] надано інше жиле приміщення – кімната № 68 і № 69 в гуртожитку № 5 по пр. Петровського, 56 в м. Дніпропетровську, площею 34,3 м2, на сім`ю з двох чоловік: [PERSON] та [PERSON], однак відповідачі добровільно переселитися не бажають. Твердження відповідача на те, що вказаний гуртожиток є чоловічим, у зв`язку з чим відповідачі не бажають проживати в ньому, не знайшли об`єктивного підтвердження, оскільки зводяться тільки до небажання переселитися до іншого приміщення. Крім того, встановлено, що будівля гуртожитку, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 56 є державною власністю та знаходиться на балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд» (з.а.с.11). Згідно ч. 5 ст. 132 ЖК України, осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Проте, як зазначено вище, будівля, в якій мешкають відповідачі не є житловим фондом, а є санаторієм-профілакторієм. Враховуюче вищевикладене, той факт, що будівля в якій проживають відповідачі є аварійною та небезпечною в першу чергу для життя самих відповідачів, окрім того, кімнати які пропонують відповідачам відповідають всім необхідним вимогам та не погіршує жодним чином їх житлових прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання права [PERSON], [PERSON] на проживання у житловому приміщенні № 26 у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34; визнання протиправними дії Публічного акціонерного товариства “Дніпровськпромбуд” щодо виселення [PERSON], [PERSON] із займаного ними житлового приміщення № 26 у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34; зобов’язання ПАТ “Дніпровськпромбуд” привести приміщення загального користування гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34 у придатний для використання за цільовим призначенням стан без виселення [PERSON], [PERSON] із займаного ними житлового приміщення № 26, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34, то вказані вимоги не підлягають задоволенню з огляду на вищезазначене. Так, зокрема, вимоги про визнання права [PERSON] та [PERSON] на проживання у житловому приміщенні № 26 у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34, є незаконними, оскільки на день розгляду справи вказана будівля не є житловим приміщенням, а є санаторієм-профілакторієм, а кімната № 26 визначена як кімната відпочинку. Також, незаконні вимоги в частині зобов’язання ПАТ “Дніпровськпромбуд” привести приміщення загального користування гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Петровського, 34 у придатний для використання за цільовим призначенням стан без виселення, у в зв’язку з тим, що вказана будівля на день розгляду справи не є житловою та не має статусу гуртожитку. Аналізуючи здобуті по справі докази та враховуючи, що відповідачі проживають у будівлі, яка є аварійною та небезпечною для їх життя, та в силу ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом, а також враховуючи те, що відповідачам надано інше житло суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, тому відповідачі мають бути виселені з кімнати № 26 в будівлі санаторію-профілакторію по пр. Петровського, 34 в м. Дніпропетровську в надані їм житлові приміщення кімнати № 68 та № 69 у гуртожитку по пр. Петровського, 56 в м. Дніпропетровську, згідно наданого ордеру Публічного акціонерного товариства “Дніпровськопромбуд” №1694 від 10.06.2013 року та зняті з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved