Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 01.09.2008 по 04.05.2018 він працював на ПАТ «Запоріжжяобленерго». Звільнився на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. На час звільнення існувала і на теперішній час має місце заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2017 року по травень 2018 року у сумі 44620,74 грн., яка залишається не виплаченою на теперішній час. З урахуванням викладеного, просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі. В судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити його у повному обсязі. Представник ПАТ «Запоріжжяобленерго» в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, відзиву на позов не надав, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Суд, за згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що згідно Наказу № 2231-к від 01.09.2008 [PERSON] був прийнятий до ВАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду сторожа першого розряду підрозділу відомчої охорони, що підтверджується копією трудової книжки та копією Довідки №418 від 04.05.2018. Згідно Наказу №1783 від 27.04.2018 позивач був звільнений з ПАТ «Запоіжжяобленерго» з 04.05.2018 у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до статті 116\~КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно довідки про нараховану суму, належну працівнику при звільненні, № 418 від 04.05.2018, за період з вересня 2017 року по дату звільнення позивачу нараховано та не виплачено заробітну плату у сумі 44620,74 грн. Наявність невиплаченої заробітної плати позивача у зазначеному розмірі на час розгляду справи відповідачем не заперечується. Таким чином, вимоги позову про стягнення заборгованості по заробітній платі є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~з відповідача\~підлягає стягненню\~ в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved