Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Придніпровської товарної біржі, про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання прав власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.03.1998 року її чоловік [PERSON], який помер 05.08.2017 р., уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна № 398, предметом якого згідно п.1 цього договору була квартира, загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м,, яка знаходиться за адресою: м Дніпродзержинськ, [ADDRESS]. Зазначений договір був укладений в Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі, його посвідчував В.о.директора філії даної біржі [PERSON]. Згідно Реєстраційного посвідчення, виданого Дніпродзержинським БТІ, посвідчено, що право приватної власності на дану квартиру зареєстровано за [PERSON], про що 13.03.1998р. зроблено запис у реєстрову книгу №118, реєстровий № 210003. Її чоловік [PERSON] помер 05.08.2017 р., вона на момент його смерті є його дружиною, з метою отримання спадщини вона звернулась до Другої кам'янської державної нотаріальної контори. Дніпропетровської обл. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 лютого 2018 р. їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із недотриманням нотаріальної форми посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Таким чином, вона не може успадкувати дану квартиру, що залишилась після смерті її чоловіка [PERSON]. Зазначає, що [PERSON] сплатив за дану квартиру та прийняв її шляхом проживання разом з нею в цій квартирі та реєстрацією, про що є відмітка у паспорті. Таким чином, всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу може бути визнаний дійсним в судовому порядку, що передбачено ст. 47 ЦК України, в редакції 1963 року. Зазначений договір купівлі продажу квартири був зареєстрований в Дніпродзержинським БТІ, на підставі чого був виданий технічний паспорт на квартиру. На теперішній час дана квартира не зареєстрована у Реєстраційній службі міста Камянське. На теперішній час вона бажає успадкувати цю квартиру, у звязку з чим, вона вимушена звернутись до суду. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд: визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 398 від 10.03.1998 року, укладений між [PERSON], діючим від імені [PERSON], і [PERSON], предметом якого згідно п. 1 цього договору була купівля-продаж квартири, загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., що складається з 4 кімнат, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсним; визнати за нею, [PERSON], право власності на квартиру, загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м., що складається з 4 кімнат, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила задовольнити, про що надала суду письмову заяву, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - Придніпровської товарної біржі, в судове засідання не зявився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23.05.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 22.06.2018 року позивач звернулась до суду з заявою про витребування від Другої камянської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON], який помер 05.08.2017 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22.06.2018 року витребувано з Другої кам'янської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної з приводу відкриття спадщини після [PERSON], померлого 05.08.2017 року (актовий запис про смерть № 579 від 07.08.2017 року), включаючи відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину; спадкоємців; майно, яке отримане в спадщину (найменування, опис, вартість, частка тощо); дата видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.09.2018 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.10.2018 року постановлено провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~ у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наданих суду матеріалів, 10.03.1998 року [PERSON], уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна № 398, предметом якого згідно п.1 договору є квартира, яка розташована за адресою: м Дніпродзержинськ, [ADDRESS], загальною площею 77,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м, та складається з 4 кімнат. Зазначений договір був укладений в Дніпродзержинській філії Придніпровської товарної біржі, посвідчений В.о.директора філії Придніпровської товарної біржі [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, копією технічного паспорту (а.с. 5, 7-9). З матеріалів справи вбачається, що після вчинення договору купівлі-продажу нерухомого майна, право власності позивача на квартиру на його імя було зареєстровано в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 13.03.1998 року та зареєстровано в реєстрову книгу № 118 за реєстровим № 21003, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення (а.с.6). Позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 27.06.1981 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10). Згідно наданих матеріалів, 05.08.2017 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Згідно наданих суду копій спадкової справи, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися спадкоємці померлого: дружина [PERSON] та син [PERSON], донька [PERSON], які відмовилися від належних їм по закону часток у спадщині на користь дружини померлого [PERSON] (а.с.63-68). Позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з грошових вкладів, а також автомобіля, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 09.02.2018 року (а.с.72). Постановою державного нотаріуса Другої Камянської державної нотаріальної контори від 09 лютого 2018 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме, видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на квартиру, розташовану за адресою: м Дніпродзержинськ, [ADDRESS], у звязку із відсутністю нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с.13). Згідно змісту позову, при укладенні на Придніпровській товарній біржі договору купівлі-продажу зазначеної квартири, всі зобовязання за договором нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, [PERSON] сплатив за дану квартиру грошові кошти та прийняв її шляхом проживання в ній, сторони ніяких претензій один до одного не мали. В односторонньому порядку позивач не може зареєструвати договір належним чином, а також отримати спадщину, що порушує її права та законні інтереси. \~ \~ \~ \~Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права. Згідно ч.2 ст. 47 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вiд 01 липня 2004 року № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», який до введення в дію ЦК України від 16 січня 2003 року, регулював порядок застосування ст. 47, ч.2 ЦК України від 1963 року, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені в законі обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсним угод на підставі ч.2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом було встановлено, що сторони при укладенні договору не були обізнані про обовязковість нотаріального посвідчення договору, а також враховуючи той факт, що текст договору купівлі-продажу не містив вимоги щодо обовязкового нотаріального посвідчення угоди, вважали правомірним набуття ними права власності на квартиру. Сторонами виконані усі вимоги ст.655 ЦК України, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зараз позивач не має можливості скористатися правом власності на нерухоме майно, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, а відповідач хоч і не заперечує проти його укладення, та не заперечує проти позову, але ухиляється від належного оформлення договору. Враховуючи викладене, суд вважає, достатньо підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Вирішуючи позовні вимоги, щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 68 та 69 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом нотаріус перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства ( за законом або за заповітом) та склад спадкового майна. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обовязково вимагаються відповідні документи. Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, а родинні та інші відносини спадкоємців зі спадкодавцем можуть бути підтверджені свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану; копіями актових записів; копіями рішення суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. При спадкуванні за заповітом перевіряється наявність заповіту. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оригінал заповіту, поданий спадкоємцем, залишається у справах нотаріуса. Свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, кожному з них окремо із визначенням прізвища, імені, по батькові та часток у спадщини інших спадкоємців. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 9\~частини 1статті\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» від\~1\~липня 2004\~року №\~1952-ІV,\~передбачено,\~що однією\~із підстав\~державної реєстрація\~права власності\~та інших\~речових прав\~є рішення\~суду,\~що набрало\~законної сили,\~щодо права\~власності та\~інших речових\~прав на\~нерухоме майно. Враховуючи вищезазначені\~обставини,\~та приймаючи\~до уваги,\~що позивач\~позовні вимоги\~підтримав,\~наполягав на\~їх задоволенні,\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб не\~порушуються,\~тому позовні\~вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст. ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати у справі відносяться на рахунок позивача.

Outcome: approved