Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

У травні позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та з врахуванням уточнених позовних вимог просив усунути йому перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] у м. Києві, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в даній квартирі та зняття їх з реєстраційного обліку за спірною адресою, обґрунтовуючи позов тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2013 р. він є власником зазначеної квартири. Відповідачі були колишніми власниками спірної квартири, у зв'язку із чим залишаються в ній зареєстрованими, хоча фактично не проживають в ній з моменту підписання договору купівлі-продажу. У добровільному порядку відповідачі не бажають знятися з реєстраційного обліку за спірною адресою, чим чинять йому перешкоди як власнику житла. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачами його права власності на спірну квартиру. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи за місцем державної реєстрації повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовими конвертами, повернутим на адресу суду у зв'язку із закінченням терміну його зберігання (а.с. 25-32) і оголошенням у пресі «Голос України № 175 (5925) від 13.09.2014 р. (а.с. 39), заперечень проти позову суду не надавали, про поважність причин неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Представник відділу Державної міграційної служби Святошинського РВ ГУДМС України в м.Києві у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, заяви про слухання справи без їх участі не надходило. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів та представника третьої особи на підставі матеріалів, що є в справі. Заслухавши пояснення позивача беручи до уваги процесуальну позицію відповідача, що викладена в запереченні на позов, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Згідно частини 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення було отримано позивачем згідно договору купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Державну реєстрацію права власності було проведено 19.07.2014 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2014 р., індексний номер 6479602 (а.с.5-7). Відповідно до довідки КП «ДУОЖФ Святошинського району м. Києва» Філія № 803-804 форми №3 від 28.05.2013 р. № 6070 р. на спірній житловій площі зареєстровані та проживають: позивач [PERSON], власник особового рахунку, [PERSON], дружина, відповідачі [PERSON], [PERSON] (а.с.17). Згідно актів перевірки КП «РЕО-3» від 29.01.2014 р. та19.03.2014 р. складених майстром технічних дільниць КП «РЕО-3» Чичерінди А.В., за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не проживають у даній квартирі з 19.01.2013 р по теперішній час та витрат по утриманні квартири не несуть (а.с.12-13). Як встановлено у судовому засіданні з 19.01.2013 р. відповідачі у спірному житловому приміщенні не проживають, як вбачається із копій паспортів починаючи з 25.04.2014 р. вони отримали посвідку на постійне проживання у Росії (а.с.11). Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. У частині 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У даному випадку право власності у [PERSON] на квартиру [ADDRESS] виникло і зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідачі були зареєстровані в спірній квартирі, як колишні співвласники і мали право користування житловим приміщенням в цій квартирі та право проживання в ній лише на час, коли були співвласниками і відповідно такі права відповідачів припинились з часу переходу права власності на спірну квартиру повністю до [PERSON], який як титульний власник житла, не давав згоди на державну реєстрацію відповідачів в належній йому на праві власності квартирі. Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням в спірній квартирі для відповідачів є похідним від права власності позивача, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і похідного права користування житловим приміщенням в цій квартирі. Аналізуючи зазначені вище правові норми, суд приходить до висновку, що оскільки право власності відповідачів спірної квартири припинено, є припиненим і їх похідне право користування житловим приміщенням в цій квартирі, тобто, відповідачі зберігають право користуються житловою площею в цій квартирі без відповідної правової підстави. Крім цього, як пояснював позивач, стверджується письмовими доказами в справі, відповідачі з 19.01.2013 р. у спірній квартирі не проживають і житлом не цікавляться, комунальні послуги і витрати на утримання будинку та прибудинкової території не несуть. Доказів у спростування таких обставин справи суду не надано. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні в частині позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки правові підстави для збереження права користування житловим приміщенням в спірній квартирі для відповідачів відпали. Що стосується вимог про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Оскільки в спірному випадку право власності відповідачів на спірну квартиру припинено, у зв'язку із чим припиненим є і їх похідне право на користування житловим приміщенням в цій квартирі, а тому вони на підставі ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підлягають зняттю з реєстраційного обліку за спірною адресою. Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012 р.

Outcome: approved