Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Туристична фірма «Пілігрім-М» про стягнення заборгованості за договором на туристичне обслуговування в сумі 41703,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 14.08.2014 року було укладено договір на туристичне обслуговування, відповідно до умов якого ПП «ТФ «Пілігрім-М» зобов'язалось забезпечити надання [PERSON] комплекс туристичних послуг, а останній зобов'язався прийняти і оплатити послуги. Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі та сплатив вартість поїздки на суму 41703,00 грн., що підтверджується дорученнями від 14.08.2014 року та від 03.10.2014 року, а відповідач в свою чергу порушив умови договору та не надав послуг з туристичного обслуговування. Посилаючись на викладене, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 41703,00 грн., 13764,72 грн. інфляційних втрат, 346,19 грн. трьох процентів річних, а всього 55813,91 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. Посилався на недобросовісність дій відповідача та на звернення до правоохоронних органів з цього приводу. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в письмових запереченнях на позовну заяву. Пояснив, що позивачем не надано належних доказів оплати туристичних послуг за договором. Надані позивачем копії доручень не підтверджують факту оплати по договору, оскільки містять підписи тільки [PERSON] та [PERSON] Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 14.08.2014 року між [PERSON] (за договором - турист) та Приватним підприємством «Туристична фірма «Пілігрім-М» (за договором - Туроператор) було укладено договір на туристичне обслуговування (а.с. 5-10). Відповідно до п. 1.1. Договору Туроператор зобов'язується відповідно до вимог чинного законодавства України, правочинів, укладених з українськими і закордонними компаніями, що будуть задіяні в обслуговуванні Туриста, та умов даного договору забезпечити надання Туристу комплексу туристичних послуг, а Турист зобов'язується прийняти і оплатити вказані послуги. Згідно із п. 1.2. Договору комплекс туристичних послуг згідно замовлення Туриста, зробленого ним у заявці, являє собою туристичну подорож за маршрутом Україна - Андорра з 10.03 по 17.03.14 року на 7 днів. Сторонами не заперечується, що в даному пункті мала місце описка, оскільки дата подорожі була зазначена раніше, ніж укладено договір, а представник позивача зазначав, що фактичні дати, в які Турист мав бажання здійснити подорож є з 10.03.2015 по 17.03.2015 року. Відповідно до п. 2.1. та 2.2. Договору ціна даного договору включає в себе відшкодування витрат Туроператора на наданий ним відповідно до умов даного умов даного договору і вимог чинного законодавства України комплекс туристичних послуг і становить 2206 Євро. Турист зобов'язаний сплатити Туроператору зазначену у пункті 2.2. даного договору суму (ціну договору) у повному обсязі не пізніше 25.09.2014 року. В якості підтвердження оплати за договором, позивачем було надано доручення від 03.10.2014 року на суму 27703,00 грн. та від 14.08.2014 року на суму 14000,00 грн. (а.с. 11). Відповідно до змісту вказаних доручень [PERSON] доручила громадянці [PERSON] внесення від її імені грошових коштів в сумі 27703,00 грн., а [PERSON] доручив громадянці [PERSON] внесення від його імені грошових коштів в сумі 14000,00 грн. на рахунки підприємств, що надають туристичні послуги, згідно з листом бронювання, який є невід'ємним додатком до цього доручення. Повноваження за вказаними дорученнями [PERSON] та [PERSON] не можуть передати частково чи повністю іншій особі. Слід зазначити, що вказані доручення не містять доказів фактичної передачі коштів за Договором з боку позивача, або зазначених в доручені осіб на рахунок ПП «Туристична фірма «Пілігрім-М». Окрім того листи бронювання, які є невід'ємними додатками до вказаних доручень суду не надані. 26.01.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із претензією про повернення коштів за договором (а.с. 12), відповіді на яку матеріали справи не містять та сторонами суду не надано. Відповідно до п. 4.1. Договору у випадку невиконання умов даного договору з вини Туроператора, Турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умови дотримання п. 4.6. даного договору. Згідно із п. 4.2. Договору у випадку відмови Туроператора від виконання даного договору, Турист має право на відшкодування підтверджених документально збитків, заподіяних внаслідок розірвання даного договору, крім випадку, коли це відбулося з вини Туриста. Відповідно до п. 5.9. Договору у випадку анулювання подорожі з вини Туроператора Туристу повертається повна вартість сплачених останнім послуг протягом 14 днів. Доказів анулювання подорожі з вини відповідача суду не надано. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Відповідно до п. 2.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637 (далі по тексту - Положення), підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Згідно із п. 3.1. Положення, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Відповідно до п. 3.3. Положення приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником. Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів оплати туристичних послуг за договором в сумі 2206 Євро не пізніше 25.09.2014 року. Надані позивачем доручення, як зазначалось вище, не містять доказів фактичної передачі коштів за Договором з боку позивача, або зазначених в доручені осіб на рахунок ПП «Туристична фірма «Пілігрім-М». Окрім того слід зазначити, що за умовами договору суму (ціну договору) позивач зобов'язаний був сплатити у повному обсязі не пізніше 25.09.2014 року, проте матеріали справи не містять доказів такої оплати у передбаченому договором розмірі та у встановлений договором строк. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту оплати коштів відповідачу за Договором та обов'язку останнього відшкодувати завдані неналежним виконанням договору документально підтверджені збитки, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed