Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому посилаючись на порушення відповідачкою зобов`язань за кредитним договором, укладеним 29.11.2005 року, просив стягнути заборгованість, що утворилась станом на 28.02.2014 року, в розмірі 13233,02 грн., яка складається з: 12126,69 грн. - заборгованості за процентами та штрафи в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 606,33 грн. (процента складова). Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 травня 2014 року позов задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 13233,02 грн. та 243,60 грн. судового збору, а всього 13476,62 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 травня 2014 року, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ненадання належної оцінки діючому законодавству та обставинам, що мають істотне значення для вирішення справи, неналежну правову оцінку доказів позивача та заперечень представника відповідача. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір між сторонами не укладався, наявна тільки заява клієнта, в якій зазначено суму кредиту і щомісячні платежі, умов договору [PERSON] надано не було. [PERSON] зазначає, що стягнуті судовим наказом Бахмацького районного суду від 30.04.2008 року 7219,18 грн. не були направлені ПАТ КБ «ПриватБанк» протягом серпня 2010 року - січня 2012 року на погашення заборгованості ні за кредитом, ні за відсотками, що є грубим порушенням норм договору і умов кредитування. У запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав апеляційну скаргу відповідачки. При апеляційному розгляді справи представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано заяву з уточненим розрахунком, згідно якого загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 11624 грн. 52 коп., а саме: 10594,78 грн. - відсотки за користування кредитом, а також 500 грн. + 529,74 грн. штрафи. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2014 року, арифметичну помилку у якому виправлено ухвалою апеляційного суду від 23 вересня 2014 року, рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26 травня 2014 року змінено; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами в сумі 1095,30 грн.; у іншій частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено; рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому, в ухвалі суду касаційної інстанції зазначено, що апеляційний суд, визначивши розмір заборгованості з урахуванням строку позовної давності, не встановив строк дії платіжної картки, початку перебігу позовної давності і дійшов передчасного висновку про її сплив, а також апеляційний суд не визначився, чи є само по собі посилання на строк позовної давності у запереченнях відповідачки на позов заявою про його застосування. Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої інстанції чи апеляційної інстанцій при новому розгляді справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Рожка С.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, представника відповідача [PERSON], який просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору, у результаті чого у неї виникла заборгованість у розмірі 13233,02 грн., яка на підставі ст.ст. 526, 599, 1054 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки. Однак повністю погодитися з таким висновком районного суду не може апеляційний суд, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 29 листопада 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит в сумі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 36% річних за користування кредитними коштами. У заяві на оформлення кредитної карти відповідачка підтвердила, що укладений сторонами договір складається із цієї заяви та Умов і правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта та Тарифів (а.с.15-16). Судовим наказом Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2008 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 7219,18 грн. (а.с.99). Із заяви про видачу судового наказу вбачається, що вищезазначена заборгованість, яка стягнута наказом від 30.04.2008 року, у відповідачки утворилась станом на 06.04.2008 року і складається із: 5015,33 грн. заборгованості за кредитом та 2203,85 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.119-120). Відповідно до довідки СТОВ «Україна» від 19.05.2014 року №105 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано 7270 грн. за період з серпня 2010 року по січень 2012 року включно (а.с.98). Із вказаної довідки, виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів за рахунком [PERSON] (а.с. 122-141), розрахунку заборгованості за договором від 29.11.2005 року (а.с. 145-150) вбачається, що сума заборгованості, стягнута за судовим наказом від 30 квітня 2008 року, повністю погашена 20 січня 2012 року. Крім того, із уточненого розрахунку заборгованості (а.с. 145-150) вбачається, що стягнута за судовим наказом заборгованість за кредитом та відсотками, зараховувалась ПАТ КБ «ПриватБанк» саме на погашення таких платежів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено статтею 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні карти як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною картою, які є складовою кредитного договору, карта діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії карти (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що кредитний договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу про припинення договору, він автоматично лонгується на такий же строк. У пункті 5.4 розділу II Умов і правил надання банківських послуг строк погашення процентів - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту у повному обсязі визначений не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «Моnth». Відтак, питання черговості і розміру погашення боргових зобов'язань сторони погодили у Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору (п. 5.6.1 Умов і правил надання банківських послуг). Апеляційним судом встановлено, що строк дії кредитної карти [PERSON] встановлено до листопада 2012 року (а.с.246). Зважаючи на те, що судовим наказом Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2008 року з [PERSON] стягнуто заборгованість, що виникла станом на 06.04.2008 року, а зобов'язання по кредитному договору відповідачкою повністю виконано 20 січня 2012 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» підставно нараховувались відсотки за користування кредитом саме до 20.01.2012 року. Згідно розрахунку позивача, який апеляційний суд приймає як належний доказ (а.с. 145-150), розмір відсотків становить 10594 грн. 78 коп. На підставі положень ст.ст. 526, 527, 599 ЦК України та беручи до уваги уточнений розрахунок заборгованості, наданий позивачем в ході апеляційного розгляду справи, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за процентами у розмірі 10594,78 грн. та передбачені пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафи в сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та 529,74 грн. (процентна складова), а всього 11624,52 грн. (а.с.145-150). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, то норми ч.3 ст.267 ЦК України поширюються як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка подала до суду першої інстанції заперечення, в яких позов не визнала з підстав необґрунтованості суми заборгованості і вказувала на сплив позовної давності (а.с.45-46). В ході розгляду справи в апеляційному порядку представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] на уточнені запитання колегії суддів пояснив, що просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» виключно з підстав необґрунтованості суми заборгованості, інші підстави для відмови у позові відсутні. Зважаючи на те, що в запереченнях на позов [PERSON] тільки посилалася на існування терміну позовної давності, який банк, на її думку, пропустив, а позов просила залишити без задоволення з підстав необґрунтованості суми заборгованості, у судових засіданнях першої та апеляційної інстанції представник відповідачки [PERSON] не просив застосувати строк позовної давності, категорично на погоджувався саме з сумою заборгованості, апеляційний суд приходить до переконання, що саме по собі посилання на строк позовної давності в запереченнях на позов не є заявою про його застосування в розумінні ст. 267 ЦК України. Твердження апелянта про відсутність укладеного між сторонами кредитного договору є необґрунтованими, оскільки при укладанні кредитного договору [PERSON] в заяві на оформлення кредитної картки від 29 листопада 2005 року особистим підписом засвідчила, що договір складається із цієї заяви та Умов і правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта та Тарифів, що становлять договір про надання банківських послуг. Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції шляхом зменшення суми заборгованості за кредитним договором, стягнутої з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», з 13233 грн. 02 коп. до 11624 грн. 52 коп. Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При зверненні до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» сплатив 243,60 грн. судового збору (а.с.1). Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, то пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 213,97 грн. (87,84% від сплаченої позивачем суми 243,60 грн.). При зверненні до суду з апеляційною скаргою [PERSON] сплатила 121,80 грн. судового збору (а.с.70). У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги [PERSON] на 12,15%, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь відповідачки підлягає стягненню 14,79 грн. судового збору (121,80 грн. x 12,15%).

Outcome: partial