Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив: - визнати за ним право власності на будівельні матеріали (цегла, газоблоки, утеплювачі, шифер, паробар»єр, двері, коробочки, пиломатеріал) з яких складається прибудова до дачного будинку; технічне обладнання, що знаходиться у прибудові до дачного будинку, а саме: водонагрівач, батареї та труби опалення, котли - електричний та твердотопливний з автоматичним управлінням; сараї, площею 10 кв.м. та 12 кв.м. (пиломатеріал,дрова), які розташовані на земельній ділянці [ADDRESS]; - зобов»язати його знести прибудову до дачного будинку та сараї, площею 10 кв.м. та 12 кв.м., які розташовані на земельній ділянці [ADDRESS], шляхом демонтажу будівельних матеріалів, з яких вони складаються та технічного обладнання, яке в них знаходиться, та звільнити від них дану земельну ділянку. Свої вимоги обґрунтував тим, що після припинення шлюбних відносин, з 07.07.2013 року, за погодженням з колишньою дружиною [PERSON], він, в період з липня по грудень 2013 року, за власні кошти здійснив прибудову до її садового будинку, який розташований на земельній ділянці [ADDRESS], яку його колишня дружина отримала у спадок після смерті матері. Оскільки прибудову здійснив за власні кошти, після припинення шлюбних відносин, тому посилаючись на ч.3 ст.57 Сімейного кодексу України, ст.ст.321,392 ЦК України, просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали. Представником позивача в ході судового розгляду подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно яких, просить визнати за позивачем право власності на будівельні матеріали (цегла, газоблоки, утеплювачі, шифер, паробар»єр, двері, коробки, пиломатеріали) з яких складається прибудова до дачного будинку, що знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS], вартістю 39 659 грн ( а.с.206). Ухвалою суду від 12.10.2015 року за клопотанням представника позивача, співвідповідачем по даній справі залучено [PERSON], який є власником садового будинку та земельної ділянки, на якій знаходиться спірна прибудова. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав повноваження на представлення його інтересів своєму представнику - [PERSON].(а.с.57). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Обгрунтовуючи вартість будівельних матеріалів, вкладених позивачем у будівництво прибудови до садового будиночку,представник позивача посилався на висновок експерта по справі, яка розглядалася Деснянським районним судом м. Чернігова (справа №750/11257/13, а.с.230-237 т.1). Після оголошеної перерви, в судове засідання не з»явився, надав заяву про продовження розгляду справи у його відсутність (а.с.214). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала повноваження на представлення її інтересів своєму представнику - [PERSON](а.с.117). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на письмові заперечення на а.с.166-167, 215-216. Просив в задоволенні позову відмовити. Співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмові заперечення на а.с.199-200. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №750/11257/13 та розглядаючи справу в межах заявлених вимог та по наданих доказах, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.3,15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1989 року, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.02.2014 року. Шлюбні відносини були припинені з початку липня 2013 року. Набуту у період їх шлюбу земельну ділянку [ADDRESS] та побудований на ній літній садовий будиночок, [PERSON], отримала у спадок після смерті матері [PERSON]. Спадщину [PERSON] прийняла 29.11.2001 року. Право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для садівництва [PERSON] оформлено 17 березня 2014 року. Підставою виникнення у неї права власності було свідоцтво про право на спадщину. На території зазначеної земельної ділянки, в період з липня 2013 року по кінець грудня 2013 року, тобто, після припинення шлюбних відносин, позивачем [PERSON] була здійснена добудова до літнього будиночку, без згоди на це власника та відповідних дозволів ради. Дані обставини відповідно до ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки встановленні рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, яке набрало законної сили і яким в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації у відшкодування ? частини вартості виконаних будівельних робіт та поліпшень, зроблених на території земельної ділянки [ADDRESS], відмовлено (а.с.103-107). Також при розгляді справи щодо поділу спільного сумісного майна подружжя була проведена судово будівельно-технічна експертиза, на яку посилається представник позивача по даній справі, про що експертом складено висновок № С-120 від 14.08.2014 р., згідно якого вартість будівельних матеріалів, використаних при будівництві вказаної вище прибудови, за період з 07.07.2013 року по день проведення експертизи - 14.08.2014 року, становить 39659,00 грн (справа №750/11257/13, а.с.230-237 т.1). Виходячи із змісту частин 1, 2 статті 331 ЦК України, частини 1 статті 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абзац 1 частини 3 статті 331 ЦК України). Відповідно до статті 24 КпШС України, яка діяла на момент набуття [PERSON] спадщини, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (роздільне майно). Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, укладених 16 липня 2015 року та посвідчених приватним нотаріусом Мороз Т.В., відповідач [PERSON] розпорядилася належним їй майном, а саме, продала [PERSON] земельну ділянку [ADDRESS] та розташований на ній садовий будинок, загальною площею 65,3 кв.м. з надвірними будівлями ( а.с.94-97). Згідно п.1.3 Договору купівлі-продажу садового будинку, цей садовий будинок з надвірними спорудами належить продавцю на праві приватної власності на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області 09 липня 2015 року. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого 30 червня 2015 року, садовий будинок [ADDRESS] Старобілоуської сільської ради, з прибудовою, має загальну площу 65,3 кв.м.( а.с.99-102). Таким чином, [PERSON], вказаний садовий будинок разом з прибудовою здала в експлуатацію та зареєструвала своє право власності на нього. З часу реєстрації права власності на садовий будинок та інші будівлі, правове визначення спірного об'єкта, як будівельні матеріали, припинило своє існування і спірний об'єкт набув правового статусу садового будинку та господарських будівель. Проте, позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на будівельні матеріали, які були використанні ним при будівництві прибудови до садового будинку. А отже позивачем не вірно обраний спосіб захисту. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на будівельні матеріали, які були використанні ним при будівництві прибудови до садового будинку, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed