Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 09 лютого 2008 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 31. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення заяви до суду і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що з 09 лютого 2008 року позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася донька - [PERSON], [INFO] Останнім часом їх відносини з чоловіком погіршилися, погляди на ведення спільного господарства та виховання дітей не співпадають. Чоловік тривалий час не проживає спільно з нею та з дитиною, живе окремим життям та своїми інтересами. В результаті їх розмов позивач прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю до нашої спільної дитини, тим більше відповідач має таку саму думку. За наведених обставин їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем та збереження сім'ї є неможливим. Сім'я фактично розпалась, в зв'язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їх розлучення. Вказані обставини унеможливлюють подальше знаходження позивача у шлюбі з [PERSON] та обумовлюють звернення до суду з вимогою про розірвання шлюбу. Позивач зазначила також, що спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає. Також немає суперечок про місце проживання [PERSON], яка за домовленістю буде проживати разом з нею. Між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися також з вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню доньку та зазначила з цього приводу, що їй відомо, що за останні роки відповідач неодноразово змінював місце своєї роботи, яка була не кваліфікована, а тому мала зміст різного характеру, виду та сфери діяльності, що призводило до отримання відповідачем непостійних та нерегулярних доходів, які в досить значній частині становили доходи від неофіційних джерел. Крім того, зазначила, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. На теперішній час її звільнено з Філії публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України». З моменту звільнення не отримує заробітну плату та не має іншого доходу. Допомоги від держави на догляд дитини, не отримує.. Ухвалою суду від 08.06.2018 відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження на 05 липня 2018 року. Також даною ухвалою позивача було звільнено від сплати судового збору за поданя до суду позовної заяви про розірвання шлюбу (а.с. 16-17). Ухвалою від 05.07.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 липня 2018 року. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак через канцелярію суду надала письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що остання позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу без її участі (а.с. 29). Відповідач у судове засідання також не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення (а.с. 30). В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 лютого 2008 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 31 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 4). Судом також встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами на даний час відсутні. Дитина залишається проживати з матір'ю. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 СК України суд залишає теперішнє прізвище позивача - [PERSON]. Стосовно вимоги про стягнення аліментів судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 4). З позовної заяви вбачається, що між сторонами відсутні суперечки про місце проживання [PERSON], яка за домовленістю буде проживати разом з позивачкою. Позов відповідачем був визнаний. Частина 1 та 2 ст. 141 СК України зазначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.ст.181,183 СК України за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, розмір яких визначається судом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги матеріальне становище позивача, яка на теперішній час за наказом № 50-К звільнена з Філії ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», та не отримує заробітну плату, не має іншого доходу, допомоги від держави на догляд дитини не отримує. Також судом враховане матеріальне становище відповідача, який працює, не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. Крім того, відповідач не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 доходів щомісяця. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо своїх дітей, передбаченого ст.141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року. Визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів в розмірні 1/4 частини не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд кладе в основу рішення визнання позивачем позову в частині визначення розміру частки аліментів, які підлягають стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Приймаючи до уваги, що рішення винесене на користь позивача та з урахуванням того, що ухвалою суду від 08.06.2018 позивача було звільнено від сплати судового збору за поданя до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у справі за дві вимоги (про розірвання шлюбу та стягнення аліментів) у сумі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: approved