Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстрований, однак понад один рік не проживає, [PERSON] Шлюб між нею та відповідачем розірвано 20 січня 2014 року. Просить суд: - визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою 5 у будинку 63 по вулиці Шолом-Алейхема у місті Броварах Київської області у звязку із його відсутністю у ній без поважних причин понад один рік; - зняти з реєстрації [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO]. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. До суду надійшли письмові заяви від позивача про розгляд цивільної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримуються, проти заочного розгляду справи вона не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку за зареєстрованим місцем проживання. До суду повернулися поштові конверти із позовною заявою та доданими до неї документами із відміткою поштового відділення звязку «за закінченням терміну зберігання». Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] із 09 лютого 2002 року. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2014 року (а.с.7). Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 липня 2008 року № 19564524 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Це нерухоме майно належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 28 червня 2008 року № 3873, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.12). Частинами першою, другою статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статей 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із статтями 63, 68 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] під час перебування у шлюбі із [PERSON] Зареєстроване право власності також було під час перебування позивача й відповідача у зареєстрованому шлюбі. Інших даних матеріали справи не містять. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивача [PERSON] й відповідача [PERSON], не зважаючи на те, що право приватної власності на це нерухоме майно зареєстроване лише за позивачем [PERSON] Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed