Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

У червні 2019 року позивач пред`явила вказаний позов до відповідача та вказала, що з 1987 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім неї у даному будинку проживають: [PERSON] - дочка, [PERSON] - внучка, а також проживає без реєстрації зять - [PERSON] .. На даний час вона не може приватизувати вказане житло, оскільки право власності на нього не оформлене. Дане житло перебуває на балансі Почаївського комбінату комунальних підприємств Почаївської міської ради. Вказаною квартирою вона користується з 1987 року. Представник позивача - адвокат Зембра Є.Й. в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак міський голова надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Почаївської міської ради. Позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши надані позивачем докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. З поквартирної карточки вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] з 08 вересня 1993 року, дочка [PERSON] , [INFO] з 30 серпня 1995 року, чоловік [PERSON] , [INFO] (а.с.7). З картки реєстраційної вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). З поквартирної карточки вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). З довідки, виданої Почаївською міською радою № 904 від 10 червня 2019 року вбачається, що багатоквартирний будинок в [ADDRESS] є квартира №2 перебуває на балансі Почаївського комбінату комунальних підприємств (а.с.11). З довідки № 66 від 7 червня 2019 року вбачається, що будинок по [ADDRESS] перебуває на балансі Почаївської ККП з 1990 року згідно інвентарної справи №7. [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] з 1993 року (а.с.12). З довідки про склад сім`ї №488 від 27 травня 2019 року вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.13). З довідки, виданої Кременецьким РК БТІ №445 від 10.06.2019 року вбачається, що право власності на житлову квартиру [ADDRESS] в КРКБТІ не зареєстровано (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі - Постанова), при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Також, п. 11 вказаної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, визначено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення ст.344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно п.13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Позивач достовірно довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна не має, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved