Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що в червні 2014 року позивач та відповідач уклали усний договір про виконання робіт, відповідно до якого відповідач до 10.09.2014 року зобов'язався виготовити та встановити міжкімнатні двері. На підтвердження укладення договору відповідач отримав від позивача суму авансу в розмірі 7000 грн., про що власноруч написав відповідну розписку, в якій зобов'язався виконати роботи в строк до 10.09.2014 року. З моменту укладення договору підряду та до теперішнього часу відповідачем не виконано будь-яких робіт та грошові кошти в сумі 7000 грн. також не повернуті. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача суму авансу в розмірі 7000 грн., інфляційні витрати в розмірі 6074,92 грн., 3% річних в розмірі 579,37 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1440 грн., а всього просив стягнути 15094,29 грн. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення у випадку неявки відповідачки. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.06.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір підряду, відповідно до якого відповідач зобов'язався виконати та встановити позивачу в строк до 10.09.2014 року міжкімнатні двері, в рахунок авансу відповідач отримав від відповідача 7000 грн., що підтверджується розпискою від 12.06.2014 року, однак до теперішнього часу роботи відповідачем не виконані. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч.1, ч.3 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Невиконання сторонами письмової форми угоди, встановленої законом, не тягне за собою її недійсність, крім випадків встановлених законом (ч.1 ст. 218 ЦК України). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до ч.1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначені права споживача у випадку порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Споживач вправі відмовитись від договору про виконання робіт (виконання послуг) та вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу настільки повільно, що закінчити її у встановлений строк стає неможливим. Таким чином, судом встановлено, що сторони уклали договір підряду, відповідно до якого відповідач, отримавши суму авансу в розмірі 7000 грн. зобов'язався у строк до 10.09.2014 року надати послуги позивачу, але умов договору не виконав. На вимогу позивача відповідач добровільно відмовляється повернути суму авансу, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення сума авансу знайшли своє підтвердження письмовими доказами та підлягають задоволенню. Згідно ст.625 ч.2 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв'язку з невиконанням зобов'язання відповідач повинен сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за час прострочення виконання зобов'язання. Позивач надав розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, згідно із яким 3% річних за весь час прострочення виконання зобов'язання складає 579,37 грн., інфляційні втрати складають 6074,92 грн. Суд, перевіривши розрахунки позивача, вважає їх вірними, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають також задоволенню. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1440,00 грн., в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт та квитанцію. Відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт вбачається, що позивач адвокатом була витрачена 1 година на формування та складання позовної заяви, додатків до неї, 1 година на вивчення судової практики за аналогічними справами, 1 година на юридичну консультацію (а.с. 10-12). Згідно вимог статті 11, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1440 грн. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що підтверджується наданими суду доказами та з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума авансу в розмірі 7000 грн., інфляційні втрати в сумі 6074,92 грн., 3% річних в розмірі 579,37 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1440 грн. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору за подачу позову, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved