Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 6 400,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання по погашенню заборгованості, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 132, 60 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 08.06.2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 06.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позов та заява про застосування позовної давності, відповідно до яких [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що підписуючи заяву - анкету відповідач був ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами обслуговування, а також докази видачі йому кредитної картки. Крім того, застосування пені та штрафів є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне й те саме порушення. Нарахування відсотків після закінчення строку дії договору повинно було припинитися. Також, відповідач просить застосувати строки позовної давності, які пропущено без поважних причин, так як строк дії договору визначено 12 місяців, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач після отримання картки здійснював щомісячні платежі. За відсутності клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, у відповідності до ч.ч.5, 8 ст.279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені сторонами обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного провадження. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.06.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останньому на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності було відкрито картковий рахунок та встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 6 400,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається із анкети-заяви, довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с.8-33). Як зазначено у довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, [PERSON] зобов'язався вносити на погашення кредитної заборгованості 7 % від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості). Згідно наданого розрахунку, станом на 31.03.2018 року кредитна заборгованість становить 111 132, 60 грн., яка складається з 6 270, 22 грн. - заборгованості за кредитом, 95 479, 41 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 614, 75 грн. - заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) та 5 268, 22 грн. - штрафу (процентна складова). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст.ст.625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Вказані положення також закріплені у п.1.1.3.2.2. та п.2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». За нормами ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, для вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Зважаючи на те, що [PERSON] протягом 2010-2015 років здійснювалися операції по картці, останній платіж для поповнення карткового рахунку відповідачем проведено 20.09.2015 року, при цьому Умовами і Правилами надання банківських послуг визначено погашення відсотків щомісячними платежами, моментом виникнення заборгованості є 21.10.2015 року, враховуючи, що згідно із реєстром відправки позовної заяви банк пред'явив позов до суду 27.04.2018 року, строк звернення позивача до суду не пропущено, оскільки перебіг строку було перервано, після чого він почав рахуватися заново, в зв'язку з чим заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконував свої зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитним договором б/н від 25.06.2010 року, по поверненню суми кредиту, при цьому, оскільки із наданої виписки по рахунку [PERSON] є незрозумілим зміна поточної заборгованості по кредиту, яка станом на 31.01.2018 року становила 6 077,39 грн., а вже станом на 28.02.2018 року зазначена як 6 270,22 грн., суд вважає, що із відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 077,39 грн. При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів отримання [PERSON] кредитних коштів та їх використання, а також не ознайомлення останнього із тарифами кредитування, оскільки даний факт підтверджується анкетою-заявою відповідача від 25.06.2010 року, яка містить підпис [PERSON], довідкою про умови кредитування, у якій зазначені усі умови використання кредитки, яка також містить його особистий підпис, та випискою банку по рахунку, яка відповідно до Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5, є первинним документом, що фіксує факт виконання операції та є підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах. Посилання відповідача на те, що після припинення строку дії договору банк повинен був припинити нарахування процентів, суд також вважає необґрунтованим, оскільки в порядку п.2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Умовами і Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, не передбачено припинення нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення дії договору. Крім того, відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення договору позивачем, починаючи з 01.09.2014 року була змінена процентна ставка до 34,80% на рік на суму заборгованості, а з 01.04.2015 року - до 43,20 % на рік. Відповідно до вимог ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Згідно із п.1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, Банк має право на зміну Тарифів, при цьому Банк зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови. Пунктом 1.1.3.1.9. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що Банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, який вказаний у Заяві, надавати держателю виписки про стан Картрахунків. При підключенні держателя до системи INTERNET-banking (ПРИВАТ 24) надання виписок здійснюється через вказаний комплекс. При підключенні держателя до комплексу Mobile-banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлення. Однак, у заяві-анкеті, копія якої додана до позову, спосіб надання виписки про стан Картрахунку не вказаний. В судове засідання представником позивача не надано доказів того, що банк повідомив відповідача про зміну процентної ставки за кредитним договором та відповідач таке повідомлення отримав. За таких обставин підстав для застосування підвищеної процентної ставки немає. Отже, за період з 01.09.2014 року по 31.03.2018 року підлягає застосуванню відсоткова ставка у 30 % річних. За таких обставин, суд не може прийняти як належний доказ надані позивачем розрахунки відсотків за користування кредитними коштами в сумі 95 479,41 грн. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по відсоткам відповідача перед банком станом на 31.03.2018 року становить 7 027,36 (6077,39 грн. (заборгованість за тілом кредиту) х 30% : 360 днів х 1218 днів (кількість днів, за яку нараховується заборгованість, а саме з 01.09.2014 року по 31.01.2018 року)) + 858,81 грн. (раніше нараховані відсотки за користування кредитом). Вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення неустойки, на думку суду, також підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.546, ст.549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. За нормою п.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком порушення зобов'язання. Згідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, умовами такого кредитування передбачено сплату пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається з пені (1), яка складається з базової процентної ставки за договором, нараховується за кожний день прострочення кредиту та пені (2), яка складається з 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць за наявності прострочки за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму, більшу 50 грн. (передбачено п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року). Також, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, передбачено сплату штрафу, який становить 500 грн. + 5 % від суми позову (передбачено п.п.1.1.5.32, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року). Договором передбачено сплату комісії за зняття готівки, комісії за моніторинг неактивної картки, комісії за отримання балансу на чек у банкоматах, комісії за безготівковий розрахунок та за видачу нової картки. З наданого розрахунку суми заборгованості за кредитом (графа сума комісії та пені) вбачається, що 01.12.2010 року відповідачу було нараховано до сплати 30,00 грн., після чого 01.03.2013 року, 01.08.2013 року та 01.07.2014 року було нараховано 50,00 грн., а починаючи з 01.12.2013 року нараховувалося щомісяця до сплати 100 грн. Зазначене дає підстави вважати, що дані суми нараховувалися в якості відповідальності за порушення зобов'язань за договором (пені). Отже, позивачем заявлена вимога про застосування як штрафу, так і пені за порушення відповідачем зобов'язання щодо погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним у порядку та строки, визначені умовами договору, та відповідно поставлено питання про подвійну цивільну-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання, що суперечать вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що вимога банку про стягнення з відповідача заборгованості за пенею в розмірі 3 614, 75 грн. необґрунтована та задоволенню не підлягає. Разом із тим, із [PERSON] на користь позивача, в порядку п.п.1.1.5.32, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, підлягає стягненню штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штраф в розмірі 655,24 грн. (5% від суми позову, тобто 5% від заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за його користування, яка становить 13 104,75 грн.). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (13 %) в сумі 229,06 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial