Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

у січні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати зобов`язання, що виникло з договору поруки №3186-ДПі від 12.10.2007, укладеного між ПАТ «ПроКредитБанк» (код ЄДРОПУ 21677333) та [PERSON] , таким, що припинило свою дію. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 12.10.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредит Банк» було укладено рамкову угоду №3186 згідно умов якої кредитор зобов`язався здійснювати кредиутвання позичальника у межах лімітів умов кредитування, крім цього 12.10.2007 між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №3186-ДП1 відповдіно до умов якого поручитель поручився перед кредитором солідарно відповідати за невиконання [PERSON] обов`язків за рамковою угодою, також [PERSON] уклала з позивачем догвоір іпотеки №3186-ІД 01 від 12.10.2007 відповідно до якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після чого 05.12.2012 рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської областізадволено позовін вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 4424931 грн 02 коп. солідарно з боржників на підставі чого 06.11.2013 мід [PERSON] та АТ «ПроКредит Банк» було укладено Договір про порядок викоання рішенння суду, відповідно до якого остання зобов`ялася виконувати рішення суду та сплатити 3656655 грн 57 коп., останній платіж у розмірі 14000 грн 00 коп. по вказаному договору [PERSON] сплатила 01.02.2017, а починаючи з 02.02.2017 по 20.01.2010 жодних інших платежів на викоання рішення суду по договору не здійснювалися. Крім цього через невиконання [PERSON] зобов`язань за договором про порядок виконання рішення суду від 06.11.2013 та вимог рамкової угоди, 29.03.2018 ПАТ «ПроКредит Банк» подав до Васильківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості, на підставі чого 08.05.2018 відкрито провадження по справі. Внаслідок зазначених обставин позивач вважає, договір поруки №3186-ДП1 від 12.10.2007 підлягає припиненню, оскільки відбулася зміна виконання основного договору, так як [PERSON] не здійснишви наступного чергового платежу в рахунок погашення заборгованості на викоання рішення суду від 05.12.2012 чим порушила її зобов`язання перед банком, яке розпочалося 02.02.2017 з моменту якого позивач не пред`являв вимог до поручителя [PERSON] , не зважаючи на те, що порука згідно ст. 559 ЦК України припиняється після зікнчення шісти місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, а в договорі поруки не встанврлено стркоу, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного викоання зобов`язань за кредитним договором не є встанволеним сторонами строком припинення дії поруки, оскілкьи суперечить частині ч. 1 ст. 251 ЦПК України та ч. 1 ст. 252 ЦПК України, а тому правовідносини з 02.08.2017 є такими, що припинилися, крім цього порука ввжається припиненою, внаслідок набранян чинності постанови суду апеляційної інстанції, оскільки постановою Апеляційного суду Київської області від 28.02.2018 ухвалу Васильківського міськрайонного сууд Київської області від 30.10.2017 скасовано та постанволено нове судове рішення, яким відмовлено ПАТ «ПроКредит Банк» у заяві про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання з підстав того, що минув строк переривання строку, до нового строку не зараховується. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2020 відкрито підготовче провадження по справі (а.с. 57). 10.03.2020 відповідач по справі подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимо, оскільки позиваечм пропіщено стрко позовної давності з часу оспорюваного договору до дня пред`явлення позову минуло 13 років, крім цього позивач послався на положення норми, яка втратила чинність та з 04.02.219 дана норма діє в нові редакції, а саме ч. 4 ст. 559 ЦПК України, яка передачає, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки, також посиланян позивача на наявність судового рішення, яким встанволено пропуск строку пред`явлення виконавчих документів до виконання не звільняє поручителя від зобов`язань по договору поруки (а.с. 65-70). Позивач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 61). Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 08.04.2020 від представника надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 62-64). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 12.10.2007 між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено рамкову угоду №3186 згідно умов якої кредитор на підставі Угоди зобов`язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконувати всі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань. Ліміт суми кредитування становить 500000 дол. США 00 цен., ліміт строку кредитування 180 календарних місяців та максимальний розмір процентів становить 40% річних (а.с. 10-13). 12.10.2007 між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу №1.35115/3186 згідно умов якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 240 доларів США 00 цен. на строк 180 календарних місяців від дати видачі кредиту включно із 12,5% річних (а.с. 14, 15). 22.11.2007 між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу №1.35906/3186 згідно умов якого кредитор на підставі та умовах рамкової угоди №3486 від 12.10.2007, а також цього договору зобов`язався надати кредит у розмірі 39790 доларів США 00 цен. на строк 84 календарних місяців із 12.5% річних (а.с. 16, 17). 19.03.2008 між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір про надання траншу №1.37888/3186 згідноя кого позичальник отримла кредит у розмірі 40000 доларів США 00 цен. на строк 84 календарних місяців, під 13% річних (а.с. 20, 21). 29.12.2009 між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до Договору траншу (а.с. 18, 19). Крі цього 12.10.2007 між ЗАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №3186-ДП1 згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у повному обсязі як солідарний із позичальником боржник (а.с. 22, 23). Згідно п. 2.3. встановлена Договором порука у повному обсязі поширюється на зобов`язання позичальника із врахуванням усіх Кредитних договорів, а також змін та/або договорів з моменту набрання ними чинності. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2012 задоволено вимоги ПАТ «ПроКредит Банк» про стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 4424931 грн 02 коп. за кредитним договором №1.35906/3186 від 22.11.2017 та кредитним договором №1.37888/3186 від 19.03.2008 та судовий збір по справі (а.с. 24-30). 06.11.2013 між [PERSON] та ПАТ «ПроКредит Банк» укладено договір про порядок виконання рішення суду за цим договором боржник зобов`язується своєчасно здійснювати погашення заборгованості, яка складає 3656655 грн 57 коп. відповідно до умов договору та Графіка погашення заборгованості, який є Додатком №1 до цього договору (а.с. 31-33). Відповідно до постанови Апеляційного суду Київської області від 28.02.2018 по справі №1008/6818/12 скасовано ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2017 та постановлено нове рішення, яким в задоволенні заяви ПАТ «ПроКредит Банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовити (а.с. 35-40). Підсумовуючи вищезазначені обставини слід зазначити, відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Положеннями п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. ст. 12,81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Договір поруки укладений 12.10.2007, а із зазначеним позовом до суду позивач звернувся лише в січні 2020 року, тобто зі спливом майже 13 років, крім цього позивачем не доведено той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права раніше, з огляду на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. 13.02.2018 у Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду прийняв постанову у справі № 910/9452/17, в якій сформовано правові позиції щодо питання про застосування інституту позовної давності для формування єдиної судової практики з розгляд) спорів, пов`язаних із застосуванням банківського законодавства. Суд зазначив, що згідно зі ст. 261 ЦК України саме з моменту укладення спірного договору поруки, поручитель повинен був знати про його невідповідність вимогам законодавства і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності. Так, Верховний Суд зазначив, що в розумінні ст. 256 ЦК України позовна давність є часовою межею подання особою позову, тобто звернення з вимогою про прийняття рішення про захист конкретного порушено права. Початок перебігу, тривалість та сплив позовної давності пов`язується з конкретною вимогою про захист окремого порушеного права. У даному випадку така вимога стосується визнання недійсним договору у зв`язку з його невідповідністю на момент укладення нормам чинного законодавства. Таким чином підтверджена правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 02.09.2014 у 915/1437/13, що саме з моменту укладення спірного договору починається перебіг позовної давності. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з часу укладення оспорюваного договору до дня пред`явлення позову минуло 13 років та позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що він не міг довідатись про своє порушене право протягом 13 років, про що зазначено у постанові ВСУ за №6-17цс17 від 22.02.2017. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed