Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернулась до Солом»янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини, визначення графіку зустрічей батька з дитиною та збільшення розміру стягуваних аліментів. Ухвалою Солом»янського районного суду м. Києва від 23.05.2013 року цивільну справу передано до Дарницького районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилалась на те, що у шлюбі із відповідачем у них народилась донька [PERSON] ([INFO]), після того, як шлюб між сторонами було розірвано, дочка почала постійно проживати за місцем проживання позивача. [PERSON] у позасудовому порядку не змогла дійти згоди із відповідачем про визначення місця проживання доньки та щодо способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Відповідач не опікувався ні потребами, ні інтересами малолітньої доньки, тому позивач була змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2010 року на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дитини, у розмірі 1500 (однієї тисячі п'ятисот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Після чого, батько дитини, [PERSON], за рішенням суду сплачував аліменти. З урахуванням того, що у [PERSON] захворіла мати, а потреби доньки перевищують визначений розмір стягуваних аліментів, вона просила суд збільшити розмір указаних аліментів до 2000 грн. щомісячно, мотивуючи більш значними витратами, а також просила визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір'ю та встановити графік зустрічей батька з дитиною. Ухвалою суду, яку занесено до журналу судового засідання, від 15.11.2013 року прийнято до спільного розгляду та об'єднано у одне провадження первісний позов із зустрічною позовною заявою відповідача [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкування з дитиною, її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, про зменшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи позов [PERSON] зазначив, що після розлучення він бажає приймати участь у вихованні дитини, виконувати свої батьківські обов'язки, але [PERSON] штучно створює постійні перешкоди у спілкуванні із донькою, чим порушує не лише його права як батька, а в першу чергу порушує права та інтереси дитини. [PERSON] у своєму зустрічному позові не заперечував проти проживання доньки [PERSON] за місцем реєстрації її матері [PERSON], однак наполягав на зобов»язанні [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні з дочкою, тому що він зобов'язаний дбати про дитину і має право на особисте спілкування з нею. Через своє не стабільне фінансове становище, мінімальні доходи та хворобу матері [PERSON] просив зменшити розмір аліментів, що був визначений рішенням Солом'янського районного суду від 20 липня 2010 року до 800 грн. щомісячно. У судовому засіданні 11.02.2014 року представник позивача первісний позов підтримала та просила суд його задовольнити, проти зустрічного позову заперечувала. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову визнав частково, вимоги зустрічного позову підтримав повністю. Представник третьої особи без самостійних вимог, у судове засідання не з'явився, але раніше надав суду висновок від 19.04.2013 №108-5040/01 про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], та способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с. 73-74). Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов та вимоги зустрічного позову підлягають частковому задоволенню виходячи з настапних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з грудня 2004 року по травень 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20 травня 2010 року, видане ВРАЦС Солом»янського РУЮ у м. Києві, актовий запис №338 (а.с. 8). Встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дочку : [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження від 22.06.2007 року, яке видане ВРАЦС Дніпровського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1608 (а.с. 9). Після розірвання шлюбу між батьками, дитина проживає та зареєстрована разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що вбачається з довідки Форми №3 від 10.12.2012 року та визнається сторонами у справі, а тому згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. (а.с. 11). У ході розгляду справи, позовну вимогу щодо проживання дитини за місцем проживання матері, [PERSON] визнав, про що, зазначив у своєму зустрічному позові, а тому згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України згадана вимога підлягає задоволенню (а.с. 119-121). Як вбачається з матеріалів справи, з [PERSON] стягуються аліменти за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.07.2010 року на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] ([INFO]) у розмірі 1500 гривень щомісячно, однак не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.05.2012 року і до повноліття дитини (а.с. 17-18). Статтею 180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сторонами не було досягнуто згоди щодо виховання дитини, тому вони звернулись до третьої особи Органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації з відповідними заявами. Судом досліджено висновок, що винесений Органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.04.2013 року № 108-5040/01 про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO] та способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с. 73-74). Згідно зазначеного висновку батьки дівчинки характеризуються позитивно, житлово-побутові умови у обох належні для проживання дитини. [PERSON] надає кошти на утримання дитини, батьку був встановлений порядок сумісного проведення часу з дитиною: щомісяця - кожної середи з 19 год. 00 год. до 20 год. 00 хв., кожної неділі з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.; влітку 14 днів, за умови наявності путівки до дитячого оздоровчо-лікувального закладу. Відповідно до ч. 2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 1 статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ч.2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги первісного позову про визначення місця проживання дитини, визначення графіку зустрічей батька з дитиною та збільшення розміру стягуваних аліментів є частково обґрунтованими, законними і підлягають задоволенню частково. Стосовно зустрічного позову [PERSON], то суд вважає за необхідне його задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до довідки № 449 від 08.04.2013 року [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (а.с. 136). Зі згаданої довідки та з податкової декларації платника єдиного податку вбачається, що за червертий квартал 2012 року виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) склав 20850 грн., а за перший квартал обсяг виручки - 3 760 грн. (а.с. 136-137), таким чином дохід позивача не є значним. Доказів наявності будь-яких інших доходів, що отримує [PERSON], матеріали справи не містять. До початку початку розгляду справи судом за клопотанням [PERSON] були залучені документи, що підтверджують погіршення здоров'я матері [PERSON] - [PERSON], а саме: епікриз історії хвороби № 11711/1389 від 30.10.2013 року (а.с. 122), виписний епікриз № 2945/4 (а.с. 123), аналізи (а.с. 124-129), медична карткою відносно амбулаторного хворого [PERSON] № 18224/13 від 11.09.2013 року (а.с. 130), щоденник щодо скарг, діагнозу [PERSON] (а.с. 131). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 2000 року [PERSON] є пенсіонером. (а.с. 208). [PERSON] отримує пенсію у сумі 969 грн. 02 коп., що випливає з довідка УПФУ у Дарницького району від 19.11.2013 року (а.с. 206). Частиною 1 ст. 202 СК України передбачено, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Статтею 180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень, з 1 липня - 1320 гривень, з 1 жовтня - 1373 гривні. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по утриманню дитини покладено на обох батьків (у т.ч. і на позивачку у справі [PERSON]), суд приходить до висновку про те, що є необхідність у зменшенні розміру стягуваних аліментів, який визначений рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.07.2010 року у справі №2-2449-1/10 та стягненні у подальшому з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісячно, однак не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини, що буде справедливим та достатнім порівнюючи обов'язки кожного із батьків щодо спільної дитини, виходячи з того, що у відповідача знизився рівень доходу, та на частковому утриманні у нього знаходиться хвора мати пенсійного віку, яка потребує постійних витрат на лікування тощо. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial