Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що при житті її батьку [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] (далі - житловий будинок). [PERSON] помер [INFO] , після його смерті відкрилася спадщина за законом, яку вона прийняла. З інформаційної довідки від 31.10.2017 позивачу стало відомо про зареєстровану заборону відчуження житлового будинку. Арешт нерухомого майна накладався на її колишнього чоловіка [PERSON] , як на власника будинку. Однак, [PERSON] жодного відношення до будинку, який належав її покійному батьку не має. Таким чином, Здолбунівським відділом ДВС безпідставно накладено арешт на вказаний будинок. Позивач не може оформити спадщину на вказане нерухоме майно, тому просить зняти арешт з житлового будинку [ADDRESS] , який накладений постановою Здолбунівського відділу ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.06.2008. Ухвалою суду від 12.07.2019 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.26). Ухвалою суду від 15.08.2019 залучено Здолбунівський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с.31). У вересні 2019 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору державний реєстратор Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області Чернацька Оксана Володимирівна, [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на вказаний житловий будинок (а.с.33-37). В обгрунтування вимог позивач за зустрічним позовом зазначив, що 19.08.2001 між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано. Від спільного сумісного проживання мають трьох неповнолітніх дітей. Після одруження проживали у житловому будинку [ADDRESS] . В період спільного проживання ним було виконано за рахунок його коштів та з застосуванням фізичної праці комплекс робіт по утриманню жилого будинку, господарських приміщень, ремонт, перебудова та побудова нових приміщень. Зокрема, було добудовано веранду до житлового будинку, збудовано господарську будівлю, піднавіси, встановлено огорожу, влаштовано свердловину. На підставі вкладення ним грошових коштів та своєї праці у вказаний будинок, просить визнати за ним право власності на 1/4 частину будинковолодіння. Право власності на житловий будинок 06.06.2019 зареєстроване на батька [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , тобто право власності зареєстровано на померлу особу та є незаконною. Реєстрація проведена державним реєстратором Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області Чернацькою О.В. Крім того, була чинною оскаржувана [PERSON] постанова державного виконавця про накладення арешту на будинковолодіння. Наявність такої постанови позбавляла державного реєстратора здійснювати будь-які дії щодо реєстрації права власності. Ухвалою суду від 25.10.2019 задоволено заяву позивача [PERSON] про відвід судді Мички І.М., справу передано для автоматизованого визначення судді (а.с.146). Ухвалою суду від 04.11.2019 призначено підготовче судове засідання, вимоги за зустрічним позовом [PERSON] об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] (а.с.148). Ухвалою суду від 18.12.2019 призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено (а.с.169-171). Ухвалою суду від 12.05.2020 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 22.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 05.01.2021 провадження у справі за зустрічним позовом в частині скасування державної реєстрації 3/4 права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] закрите. В судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] , представник позивача - відповідача [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача - позивача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав в повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в судовому засіданні підтримала первісний позов, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Здолбунівського районного відділ ДВС Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, причину неявки суд не повідомив, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується копією журналу вихідної кореспонденції. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області Чернацька О.В. в судове засідання не з`явилася, причину неявки суд не повідомила, належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення. Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких [PERSON] проживаючи з дружиною [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] добудував веранду, сарай до клуні, обгородив господарство парканом. Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких він є власником квартири [ADDRESS] , в якій [PERSON] та [PERSON] тривалий час проживали у 2004 році. Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких після шлюбу [PERSON] та [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] було добудовано хлів біля клуні, паркан, перебудовано веранду. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких [PERSON] добудував ганок в житловому будинку [ADDRESS] , хлів біля клуні, паркан. [PERSON] отримала декретні кошти за які було придбано блоки для будівництва ганку, поставлені в будинку вікна. Після одруження [PERSON] та [PERSON] проживали у Рівному, згодом переїхали проживати до батьків [PERSON] . Починаючи з 2006-2007 років сторони переїхали в с. Будераж Здолбунівського району. Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких його син [PERSON] побудував веранду до житлового будинку [ADDRESS] , сарай, піднавіс, огорожу. Відремонтував старий сарай, зробив ремонт у літній кухні, поміняв вікна в будинку, зробив скважену. Будівельні матеріали купувалися [PERSON] . Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких він возив блоки, будівельні матеріали, різав ліс для будівництва веранди до житлового будинку [ADDRESS] . За роботу з ним розраховувався [PERSON] . Будівельними роботами при будівництві веранди керував [PERSON] . Відповідач-позивач [PERSON] надав показання, як свідок, згідно яких він добудував веранду, піднавіс, два сараї, паркан, туалет в домогосподарстві [ADDRESS] . Крім того, робився поточний ремонт, а саме вставлялися вікна у літній кухні, робилася груба, підлога. Кошти на будівельні роботи та ремонт використовувалися з сімейного бюджету та допомагав батько. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердила правильність висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи складеного 30.04.2020. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що при житті [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , про що свідчить копія технічного паспорту, виготовленого станом на 28.09.2017 (а.с.122-125) та виписка з погосподарської книги с. Будераж Здолбунівського району Рівненської області від 15.04.2019 року, за якою згідно погосподарської книги № 2, особовий рахунок № [NUMBER] , будинок [ADDRESS] рахується за [PERSON] (а.с.9). 19.08.2001 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26.02.2019 розірвано (а.с.14). 20.06.2008 постановою про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Відділу ДВС Здолбунівського районного управління юстиції Кот Ю.Ф. накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-9536 виданого 15.01.2008 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Єдність» 10939,47 грн. заборгованості (а.с.17). 02.07.2008 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.06.2008 накладено арешт на нерухоме майна - будинок [ADDRESS] (а.с.18). Листом Здолбунівського районного відділу ДВС від 29.11.2017 року повідомлено [PERSON] про відсутність підстав для зняття арешту з даного домоволодіння (а.с.15). [INFO] помер [PERSON] (а.с.6), після його смерті відкрилася спадщина за законом, в тому числі на вказаний житловий будинок, яку прийняла дочка [PERSON] (а.с.41). 06.06.2019 державним реєстратором Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області Чернацькою Оксаною Володимирівною зареєстровано право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок (а.с.10). Висновком експерта № ЕУ-01/20 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 30.04.2020, визначено вартість робіт та матеріалів при будівництві та ремонту домоволодіння [ADDRESS] . Згідно з ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно усталеної судової практики відповідачами у такій справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 521/17712/15-ц. Належними відповідачами за первісним позовом у даній справі є боржник [PERSON] та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно - стягувач Кредитна спілка «Єдність», яка згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не ліквідована, а перебуває в стані припинення за судовим рішенням про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури від 13.06.2012 справа № 5019/956/11 (відомості з офіційного сайту https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result). Орган державної виконавчої служби залучається до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Згідно ч.1 ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Клопотань про залучення за первісним позовом співвідповідача КС «Єдність» позивачем [PERSON] до суду подано не було. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (п. 41, висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Кредитну спілку «Єдність», як особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, не було залучено до участі у справі за первісним позовом у якості співвідповідача, що є наслідком відмови у задоволенні первісного позову. Вимога [PERSON] за зустрічним позовом про визнання права власності на частину домоволодіння не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідач - позивач [PERSON] приймав участь у добудові веранди, будівництві підсобних приміщень у домогосподарстві [ADDRESS] , що підтверджується показаннями свідків, які в судовому засіданні не були спростовані. Вказане домоволодіння належало покійному батьку позивача - відповідача [PERSON] - [PERSON] , тому [PERSON] вправі вимагати не визнання за ним права власності на частину будинку, а відшкодування своїх затрат на будівництво. Вказане узгоджується з роз`ясненями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень. Вимога [PERSON] за зустрічним позовом про часткове скасування державної реєстрації права власності є безпідставною, з огляду на наступне. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи по захист свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду по захист наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а у ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу про захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. ЄСПЛ у рішенні від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п.35), рішенні від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (п.32) визначає, що конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Згідно з рішенням Конституційного Суду від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК 2004 року та інших законах у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо неопосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідач - позивач [PERSON] має право на відшкодування своїх затрат на будівництво, тому вимога за зустрічним позовом про часткове скасування державної реєстрації права власності є необґрунтованою, оскільки у відповідача - позивача відсутнє цивільне право, яке порушено і потребує захисту, внаслідок реєстрації права власності, у зв`язку із чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: dismissed