Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

У черві 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення суми зайво виплачених аліментів. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 30 травня 2017 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя винесено рішення, відповідно до якого визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з позивачем, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів (доходу) заробітку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 06.01.2017 року. Дитина мешкає разом з позивачем з 19.12.2016 року, проте з нього продовжують стягувати аліменти на користь відповідачки. Розрахунок по аліментам [PERSON] проведений за період з 19.12.2016 року по 31.03.2017 рік, а поточні виплати не проводить відповідачка. У звязку з вищевикладеним вимушений звернутися до суду. Просив припинити виплату аліментів на утримання доньки [PERSON] відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 30.05.2017 року за № 2/264/555/2017 та припинити виконавче провадження у Приморській виконавчій службі, та стягнути з [PERSON] сплачені позивачем аліменти за період з 01.04.2017 року по 30.06.2017 року. В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачки зайво сплачені кошти на сплату аліментів за період з 01.04.2017 року по 30.06.2017 рік у розмірі 6621 гривень. Позивач до судового засідання не з'явився, до суду надійшла заява з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. 11 червня 2001 року народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 733290, виданого 22.12.2016 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 697. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16.12.2014 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто на користь [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 14.11.2014 року. Пізніше у звязку із наявністю спору про місце проживання дитини рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30.05.2017 року було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки всіх видів (доходу) заробітку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 06.01.2017 року. За рішенням суду дочка мешкає з позивачем з 19 грудня 2016 року та на даний час повністю перебуває на утриманні батька. Попри наявність рішення суду про стягнення аліментів з відповідачки - [PERSON] з 06.01.2017 року, остання продовжувала безпідставно отримувати аліменти за попереднім виконавчим листом. Так з квітня 2017 року по червень 2017 року відповідачка по справі регулярно отримувала суми грошових коштів як аліменти на утримання дитини, але використовувала їх не за призначенням, а на себе, оскільки дитини в той період вже проживала із батьком та була на його утриманні. В червні 2017 року за заявою позивача в ВДВС Приморського району м.Маріуполя було направлено ухвалу суду про відкриття провадження по вказаній цивільній справі, відповідно до якої було зупинено виконавче провадження на підставі виконавчого документу, виданого відповідно до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 30.05.2017 року за № 264/98/17. Всього за період квітень 2017 року і по червень 2017 року бухгалтерією за місцем праці позивача на адресу відповідачки було перераховано грошові кошти як аліменти у розмірі 6621,07 грн., що підтверджується довідкою про доходи з місця роботи [PERSON] за № 733 від 04.07.2017 року. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 181 ч.2,3 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування - ст. 59 ЦПК України). Таким чином, законодавством передбачено, що право на аліменти має той з батьків, з ким дитина проживає. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачем з грудня 2016 року. Відповідачка знаючи, що дитина з грудня 2016 року перебуває на утриманні батька та проживає з ним, продовжувала безпідставно отримувати аліменти від нього. Отже, суд приходить до висновку, що в спірний період часу з квітня 2017 року по червень 2017 року відповідачка незаконно отримувала аліменти, та використовувала їх на свої потреби, адже дитина проживала з батьком. Всього за період з квітня 2017 року по червень 2017 року бухгалтерією за місцем праці позивача на адресу відповідачки було перераховано грошові кошти як аліменти у розмірі 6621,04 грн., які підлягають поверненню позивачу як безпідставно отримані, оскільки вони виплачувалися саме на утримання дитини, яка проживає із позивачем та утримується за його рахунок. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Оскільки отримані відповідачем грошові кошти призначалися як засіб до існування дитини, яка не проживала з відповідачем, та кошти не були витрачені нею і отримувались без достатньої правової підстави за наявності протилежного рішення про стягнення аліментів вже з відповідача, тому підлягають стягненню на користь позивача як безпідставно отримані кошти в сумі 6621,04 грн. Взявши до уваги все вищевказане, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення. Також з відповідача згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень, сплачений позивачем під час звернення до суду.

Outcome: approved