Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

У червні 2007р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну черговості отримання права на спадщину, розділ спадкового майна, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння. Посилалась на те, що з червня 1991р. вона проживала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] та вони прожили разом однією сім'єю до його смерті - до [INFO]. Проживали у належному йому будинку [ADDRESS], 26.09.1992р. за заявою [PERSON] вона та троє її дітей були прописані у вказаному домоволодінні. З квітня 1999р. по 1 жовтня 2002р. [PERSON] не працював, знаходився на її утриманні. З жовтня 2002р. по вересень 2004р. працював, але у нього були виявлено захворювання серця, з вересня 2004р. він перестав працювати та до його смерті вона його повністю забезпечувала, лікувала, робила уколи. [INFO] [PERSON] помер від гострої серцевої недостатності, вона його поховала, відповідач - син померлого ні за життя батька, ні під час поховання допомоги не надавав. На підставі ст. 1259 ЦК України просила змінити черговість спадкування, визнати її спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], розділити спадкове майно між нею та відповідачем, визнавши за кожним із них право власності в порядку спадкування на 1/2 частину домоволодіння. У липні 2007р. [PERSON] та [PERSON] звернулись із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння, виселення. Посилались на те, що [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], [PERSON] його син. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] не розірвано, після смерті [PERSON] вони є спадкоємцями першої черги та звернулись за прийняттям спадщини. Через зловживання [PERSON] спиртним, незабезпечення ним сім'ї матеріально, неприйняття участі у вихованні сина, недостойну його поведінку в шлюбних відносинах [PERSON] разом із сином вимушена була залишити чоловіка, піти із спірного будинку та проживати окремо. Її чоловік не був непрацездатним, не визнаний інвалідом, він не працював через зловживання спиртним, тому не знаходився у безпорадному стані та не потребував допомоги. Оскільки шлюб з нею не розірвано до позивачки не може бути застосоване таке поняття, як «проживання із спадкодавцем однією сім'єю». Просили визнати за ними право власності в порядку спадкування, позбавити позивачку права користування домоволодінням, виселити та виписати позивачку та двох її дітей з будинку без надання іншого жилого приміщення. У липні 2008р. [PERSON] уточнила позовні вимоги та зазначила, що вона є цивільною дружиною [PERSON], але оскільки з'ясувалось, що його шлюб з [PERSON] не розірвано, [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями першої черги, тому просила визнати її спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], розділити спадкове майно між нею та відповідачами [PERSON] і [PERSON], визнавши за ними право власності на 1/3 частину домоволодіння за кожним. У березні 2009р. [PERSON] подала додатковий позов, у якому просила усунути [PERSON] від спадкування після смерті [PERSON], оскільки останній тяжко хворів, а [PERSON] не турбувалась про нього, не надавала йому допомоги, якої він потребував. Справа розглядалась судами неодноразово. Ухвалою Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 17 вересня 2012р. зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням, визнання права власності та виселення виділено в окреме провадження. Заочним рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 17 вересня 2012р. позов [PERSON] задоволено, визнано її спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], що помер [INFO], усунено від спадкування його дружину [PERSON] та сина [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування після смерті [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Ухвалою Червоногвардійського районного суду м. Макіївки від 8 лютого 2013р. задоволено заяву [PERSON], скасовано заочне рішення суду від 17 вересня 2012р. Повторним заочним рішенням Червоногвардійського районного суду міста Макіївки Донецької області від 30 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] У апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд вийшов за рамки позовних вимог, оскільки вона ставила питання про визнання її спадкоємцем першої черги, а не четвертої та вимоги не міняла. 17 вересня 2012р. у цій справі було ухвалене заочне рішення, яким її вимоги були задоволені у повному обсязі. Копію цього рішення відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали 15 жовтня 2012р., своєчасно заяву про скасування заочного рішення не подали. [INFO] [PERSON] померла, так і не подавши заяву про скасування заочного рішення. [PERSON] подав таку заяву лише в січні 2013р., в порушення вимог ст.ст. 228, 229 ЦПК України суд скасував заочне рішення як відносно [PERSON], так і відносно [PERSON], хоч такої заяви від неї не поступало. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що не встановлено факту необхідності стороннього постійного догляду та постійної важкої хвороби у [PERSON], але такий висновок спростовується наданими нею доказами, зокрема медичною довідкою при причину смерті [PERSON], який помер від наявного у нього захворювання - ішемічної хвороби серця у формі постінфарктного кардіосклерозу, що ускладнився розвитком гострої серцево - судинної недостатності. [PERSON] помер у віці 49 років, в такому віці можна померти лише від важкого захворювання. Про те, що [PERSON] був у безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби показали допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] В засіданні апеляційного суду позивачка та її представник [PERSON] підтримували апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, відповідач та його представник [PERSON] проти скарги заперечували та просили рішення залишити без зміни. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що відсутні підстави для усунення від спадкування після смерті [PERSON] спадкоємців першої черги [PERSON] та [PERSON], оскільки в судовому засіданні не доведено того факту, що [PERSON] внаслідок похилого віку, важкої хвороби чи каліцтва був у безпорадному стані. Суд визнав встановленим, що позивачка проживала разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини, тому вона є можливим спадкоємцем четвертої черги, але за наявності спадкоємця першої черги не спадкує майно померлого. Надати їй право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги неможливо, оскільки позивачка змінила позовні вимоги та просила визнати право власності на спадкове майно за нею, усунувши від спадкування спадкоємців першої черги. З вказаними висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони зроблені без дотримання вимог матеріального і процесуального закону. Із справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON], після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння розташованого у [ADDRESS], яке належало померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.01.82 року за № 21, посвідченого державним нотаріусом 4-ї Макіївської державної нотаріальної контори. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є дружина померлого [PERSON] та син [PERSON], що підтверджено копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини. [PERSON] прийняла спадщину шляхом звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджено витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, з якого вбачається, що 24.04.2007р. четвертою Макіївською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті [PERSON], що помер [INFO] та копією запиту в БТІ м. Макіївки, виданому державним нотаріусом [PERSON] Із відповіді державного нотаріуса четвертої Макіївської державної нотаріальної контори від 27.05.2010р. вбачається, що 18.07.2007р. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] звернувся син спадкодавця [PERSON]. Позивачка [PERSON] просила визнати її спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], посилаючись на те, що вона перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах, понад 5 років до його смерті проживала із спадкодавцем однією сім'єю, отже є спадкоємцем четвертої черги, а оскільки вона протягом тривалого часу матеріально забезпечувала та надавала необхідну допомогу [PERSON] вважала, що вона має право спадкувати разом із спадкоємцями першої черги - дружиною та сином. У додатковому позові просила усунути від спадкування дружину, яка ухилялась від надання допомоги спадкодавцю. Позовних вимог про усунення від спадкування сина померлого позивачка не заявляла, такої позовної заяви у справі немає. Тому суд безпідставно виходив із того, що позивачка змінила позовні вимоги та просила визнати право власності на спадкове майно за нею, усунувши від спадкування обох спадкоємців першої черги. Самі по собі пояснення позивачки про те, що, на її думку, за умови усунення від спадкування [PERSON], яка своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини, не буде мати правового значення заява про прийняття спадщини від сина, який звернувся із заявою до нотаріуса пізніше встановленого законом шестимісячного строку, але нотаріусом заява була прийнята за згодою [PERSON], не свідчать про те, що позивачка змінила позовні вимоги та просила усунути від спадкування [PERSON]. Не можна погодитись із висновком суду про те, що позивачка проживала разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини, тому вона є можливим спадкоємцем четвертої черги. Згідно з ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Позивачкою доведено, що вона проживала з [PERSON] понад п'ять років до його смерті та вони були пов'язані спільним побутом, але не доведено, що проживала з ним однією сім'єю, оскільки [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], тому взаємних прав та обов'язків, притаманних сім'ї, між позивачкою та [PERSON] не виникло. Таким чином, позивачка не є спадкоємцем четвертої черги, а тому не може одержати за рішенням суду право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, що мають право на спадкування, у даному випадку є спадкоємець першої черги - син. Крім того, для отримання на підставі ч.2 ст. 1259 ЦК України права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, позивач мала довести, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Суд правильно прийшов до висновку про недоведеність тієї обставини, що померлий був у безпорадному стані, адже він не був похилого віку - помер у віці 49 років, не мав каліцтва, доказів наявності у нього тяжкої хвороби, через яку він перебував у безпорадному стані не надано. Посилання апелянта на те, що у віці 49 років можна померти лише від тяжкої хвороби безпідставні, є припущеннями та не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, медичними довідками. Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказів про потребу [PERSON] стороннього догляду, допомоги та піклування не надано. Не можуть бути підставою для скасування рішення доводи скарги про те, що суд скасував попереднє заочне рішення з порушенням вимог процесуального закону. Так, із наявних у справі супровідних листів вбачається, що копію заочного рішення від 17 вересня 2012р. суд направив відповідачам 31 жовтня 2012р. та 15 листопада 2012р.. Відомостей про отримання копії цього рішення відповідачами у справі немає. Посилання апелянта на те, що [PERSON] та [PERSON] отримали копію рішення 15 жовтня 2012р., що підтверджено довідкою центру поштового зв'язку №9 від 25.07.2013р. необґрунтовані. У зазначеній довідці, яка міститься на а. с. 55 т.2 зазначено, що рекомендований лист із Макіївки -7 надійшов до відділення поштового зв'язку Макіївка -41 17.10.2012р. ( а не 15.10.2012р.) і в цей же день був вручений особисто адресату [PERSON], однак, який саме документ був відправлений рекомендованим листом та хто є відправником цього листа відомостей немає. [PERSON] подав заяву про скасування заочного рішення 30.01.2013р., у заяві посилався на те, що про наявність рішення йому стало відомо 28.01.2013р., тому суд задовольнив його заяву та скасував заочне рішення у повному обсязі, що відповідає вимогам ст.ст. 231, 232 ЦПК України. При цьому не має правового значення той факт, що [PERSON] не подавала заяву про скасування заочного рішення, оскільки скасування заочного рішення частково - в частині одного з відповідачів, законом не передбачено. Таким чином, висновок суду про те, що позивачка проживала разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини, тому вона є можливим спадкоємцем четвертої черги є неправильним, зробленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема частини другої статті 3 СК України, ст. 1264 ЦК України, без врахування фактичних обставин справи щодо перебування спадкодавця у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Згідно з пунктами 2,4 ч.1 ст. 308 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального та процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial