Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, вказавши, що 19.03.1997р. вона придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS], оформивши договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.1997р. за № 479 на Універсальній Товарній Біржі «Віконт-Т». Сторони домовилися про всі істотні умови договору, які ними були виконані, крім нотаріального посвідчення договору. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися квартирою, тому що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.1997р. за № 479 не був посвідчений нотаріально. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Від представника третьої особи надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю, проти позову не заперечує. Відповідно до ухвали суду ведеться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 19.03.1997р. на Універсальній Товарній Біржі «Віконт-Т» був зареєстрований договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 479, а саме: квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], - з однієї сторони та [PERSON], - з іншої сторони. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.1997р. за № 479 був зареєстрований в ММБТІ 21.03.1997р. за № 16322. Претензій сторони один до одного не мали на момент укладання угоди та за минулий час. Всі істотні умови угоди дотримані, договір зареєстрований в ММБТІ. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурор вправі визнати угоду дійсною. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.03.1997р. за № 479 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved