Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

у суд із позовною заявою звернувся [PERSON] , у якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловою площею за адресою: [ADDRESS] згідно ордеру № 55 від 29.01.2010 року та зобов`язати Державну міграційну службу Чернігівської області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку із службового житла, яке належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] згідно ордеру № 55 від 29.01.2010 року. Вимоги позивач мотивує тим, що на даний час проходить військову службу та являється військовослужбовцем. За рішенням начальника Деснянського гарнізону, згідно ордеру №55 від 29.01.2010 року, надано у користування житлову площу в сімейному гуртожитку - кімнату № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . На момент отримання ордеру, позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 21 березня 2016 року шлюб з останньою рішенням суду було розірвано. Із березня 2015 року [PERSON] не проживає на даній житловій площі та не має жодних відносин з позивачем, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймає. У добровільному порядку відповідачка відмовляється знітися з реєстрації. У судове засідання позивач не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки не повідомила, заяву про розгляд справи у його відсутності не подавала. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність сторін в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. У судовому засіданні встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини: згідно корінця ордеру від 29.01.2010 року [PERSON] було надано право на зайняття з сім`єю (дружина [PERSON] та дочка [PERSON] ) житлової площі в гуртожитку в [ADDRESS] , розміром 29.63 кв. метрів; рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 березня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано; згідно акту обстеження квартири [ADDRESS] від 01.04.2019 року, у даній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зареєстрована, але не проживає з березня 2015 року по теперішній час [PERSON] . Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи Остерська КЕЧ району та Державна міграційна служба Чернігівської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання підлягає частковому задоволенню із наступних підстав: згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку) (ч.1ст.66 ЖК України). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами (ч.1 ст.67 ЖК України). Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР (ст.68 ЖК України). Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що нормами законодавства встановлені обов`язки особи, яка користується житловим приміщенням сплачувати комунальні послуги, утримувати житло в належному для проживання стані. При цьому право користування наданим для проживання житлом не є абсолютним та обмежується нормами законодавства необхідністю його фактичного використання особами, яким воно надане за призначенням для проживання. Так, наданими позивачем доказами підтверджується факт не використання житла відповідачем за призначенням протягом строку, встановленого положеннями ст.72 ЖК України, яким є складений у відповідності до норм законодавства акт посадових осіб органу, на який покладено обов`язок обслуговування житлового фонду. При цьому, доказів поважності причин не використання житла, відсутності особи за місцем реєстрації протягом шестимісячного строку суду не надано. За таких обставин, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідача у наданому спірному житловому приміщенні понад 6 місяців, зібрані у справі докази та їх оцінка свідчать про фактичне таке не проживання, - наявні підстав для визнання відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Внаслідок викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивача про втрату відповідачем права користування житлом - квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Державну міграційну службу Чернігівської області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку із службового житла, яке належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на житло є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial