Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У червні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що 07 червня 2013 року з відповідачем укладено кредитний договір на суму 50000,00 грн. на споживчі цілі, строком до 26 вересня 2016 року з виплатою щомісяця кредиту частинами зі сплатою за користування коштами 24 відсотки річних, без забезпечення виконання умов договору іншими засобами, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, а позивач набув право вимоги дострокового виконання зобовязання, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 25 травня 2015 року загальним розміром 56456,99 грн., що складається з тіла кредиту в сумі 40936,96 грн., відсотків в сумі 5992,48 грн., комісії 5982,28 грн., пені в сумі 3545,27 грн., та покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 07 червня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №R53100429578В, долучений до матеріалів справи в копії (а.с.9-17), за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику кошти в сумі 50000,00 грн. зі сплатою за користування ними 24% річних та комісійної винагороди в сумі 1,69 % на місяць, строком повернення до 07 червня 2016 року на споживчі потреби відповідно до Графіку. (п. 1-3, 4.2 договору). Відповідач, приєднавшись до цього договору на умовах ст.634 ЦК України, одержавши 07 червня 2013 року кошти в сумі 50000,00 грн., що об'єктивно підтверджується меморіальним ордером №4150 від 07 червня 2013 року та випискою по рахунку (а.с. 18, 19), зобовязався використати кошти за цільовим призначенням, повернути банку кредит до 07 червня 2016 року, сплативши відсотки за користування кредитом та комісійну винагороду щомісяця до 7 числа кожного місяця, відповідно до графіку (п.4.1-4.6 договору, Графік на а.с.11). За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. З огляду на викладене, суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.4-8), які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що останнім не заперечувалось та не спростовано. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що відповідач в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054, 10561 ЦК України не сплачував тіло кредиту і з порушенням ст. 529 ЦК України відступив від умов про частину, виконуваного обов'язку, і строків виконання, у зв'язку з чим станом на 25 травня 2015 року прострочив виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу частини кредиту в сумі 40822,30 грн., з яких 36849,33 грн. поточна, а 3972,97 грн. прострочена заборгованість по тілу кредиту, а також відсотків в сумі 5916,88 грн., з яких 3408,28 грн. - прострочена заборгованість, за період з 06 травня 2014 року по 25 травня 2015 року 2508,60 грн. та комісії в сумі 4292,29 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Так, за перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, на його користь згідно зі ст. 550 ЦК України та п.5.1 договору відповідач, за відсутності клопотання з його боку про зменшення розміру неустойки з наведенням підстав для цього у відповідності зі ст.551 ЦК України, зобовязаний сплатити за час прострочення пеню в межах строку позовної давності, передбаченого п.7.1 договору, за період з 08 травня 2014 року по 25 травня 2015 року в розмірі 0,5% в день від суми прострочених зобовязань за кожен день, що за тілом кредиту і відсотками становить 3545,27 грн. та за комісією з 09 вересня 2014 року по 25 травня 2015 року 1689,99 грн. Також, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За перевіреним у судовому засіданні розрахунком позивача на його користь згідно ч.2 ст. 625 ЦК України підлягає стягненню за період з 09 вересня 2014 року по 25 травня 2015 року 3% річних за тілом кредиту в сумі 34,98 грн., за відсотками 23,30 грн., інфляційні втрати за тілом кредиту 79,68 грн., за відсотками 52,30 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved