Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, зазначаючи про те, що 02.01.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір позики в усній формі, предметом якого було надання у власність боржнику грошових коштів у розмірі 200\~000,00 грн., які [PERSON] зобовязався повернути до 01.06.2014 року. На підтвердження отримання грошових коштів у позику [PERSON] склав письмову розписку. У квітні 2014 року відповідач повернув позивачеві 130\~000 грн. Однак, боржник до теперішнього часу частково не виконав свій обовязок по поверненню 70\~000,00 грн., порушивши строки повернення коштів, передбачені ч.1 ст. 1046 ЦК України. З огляду на викладене на підставі ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 70\~000 грн. заборгованості за договором позики від 02.01.2014 року. Ухвалою суду від 18 липня 2018 року прийнято до розгляду дану справу та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5ст.279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У відповідності до частини першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківські рахунки. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідно до письмової розписки від 02.01.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 200\~000,00 грн., які він зобовязався повернути в строк до 01.06.2014 року. Станом на 25.06.2018 року грошові кошти відповідачем не повернуто частково в сумі 130\~000 грн. Залишок боргу у сумі 70\~000 грн. не сплачено. Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінювалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною( сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові №6-50цс 16 від 24.02.2016 року). Отже, дослідивши боргову розписку про отримання в борг грошових коштів, яка видавалася відповідачем (боржником) позивачу (позикодавцю), суд приходить до висновку, що між сторонами укладений письмовий договір позики, який в силу його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошових сум позичальнику, тому невиконання відповідачем грошових зобовязань у встановлені строки, свідчить про порушення ними права позивача, яке підлягає судовому захисту. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 70\~000,00 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 1046 -1050 ЦК України,

Outcome: approved