Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У червні 2014 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 13 березня 2014 року близько 13 год. 30 хв. рухаючись на велосипеді по вул. 60 років Жовтня в м. Кременчуці, з боку зупинки громадського транспорту «вул. Московська» в напрямку центральної частини міста, біля зупинки громадського транспорту «вул. Гвардійська» його обігнав тролейбус №152, який рухався по маршруту « 3а». Обігнавши його, водій тролейбуса різко повернув вправо, щоб з'їхати на зупинку. Від раптового маневру позивач не міг вчасно зреагувати, в результаті чого вдарився об тролейбус і впав. У результаті ДТП майно позивача було пошкоджене, а саме: електронні ваги ACS та риба, що стала непридатною до використання. Водій тролейбуса [PERSON] пообіцяв відшкодувати втрати [PERSON], від чого в подальшому категорично відмовився. Вина [PERSON] підтверджується його особистими поясненнями та наказом №213 від 20.03.2014 року, згідно якого [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України. Просив стягнути з КП «Кременчуцьке тролейбусне управління» на його користь 330,00 грн. матеріальної шкоди, 5000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та витрати пов'язані із сплатою судового збору. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. Третя особа у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 13 березня 2014 року близько 13 год. 30 хв. рухаючись на велосипеді по вул. 60 років Жовтня в м. Кременчуці, з боку зупинки громадського транспорту «вул. Московська» в напрямку центральної частини міста, біля зупинки громадського транспорту «вул. Гвардійська» його обігнав тролейбус №152, який рухався по маршруту « 3а». Обігнавши його, водій тролейбуса різко повернув вправо, щоб з'їхати на зупинку. Від раптового маневру позивач не міг вчасно зреагувати, в результаті чого вдарився об тролейбус і впав. У результаті ДТП майно позивача було пошкоджене, а саме: електронні ваги ACS та риба, що стала непридатною до використання. Водій тролейбуса [PERSON] пообіцяв відшкодувати втрати [PERSON], від чого в подальшому категорично відмовився. Вина [PERSON] підтверджується його особистими поясненнями та наказом №213 від 20.03.2014 року, згідно якого [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України та вимог робочої інструкції водія тролейбуса. Ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд вважає, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, яким заподіяна шкода позивачу, який не є володільцем іншого джерела підвищеної небезпеки, несе відповідальність по відшкодуванню такої шкоди, підстави для звільнення його щодо відшкодування шкоди, передбачені ч.5 ст.1187 ЦК України відсутні. Ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). У п. 6 цієї ж постанови зазначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. Ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.05.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 9 цієї ж постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Необхідно стягнути з Комунального підприємства «Кременчуцьке тролейбусне управління» на користь [PERSON] у відшкодування майнової шкоди 330 грн. Зважаючи на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору, який був сплачений позивачем при зверненні до суду в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial