Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], відділу державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції про зняття арешту на майно та заборони на відчуження на нерухоме майно. Посилається на те, що між ним та [PERSON] укладено договір позики, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки. За умовами договору іпотеки останній передав в іпотеку позивачу квартиру № 12, розташовану в м. Ізяслав по вул. Шевченка, БОС № 6 Хмельницької області. 11 листопада 2014 року Ізяславський районний суд Хмельницької області ухвалив рішення у справі № 675/2314/14-ц, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - вищевказану квартиру, визнано за [PERSON]\~право власності на вищезазначене нерухоме майно. Проте, постановою відділу державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції\~про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника серії ВП № 43408947 від 22 травня 2014 року накладено арешт на вищевказану квартиру, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на проведення державної реєстрації права власності на цю квартиру. Ухвалою суду від 03 липня 2015 року у даній справі залучено співвідповідачів управління Пенсійного фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області, [PERSON] та [PERSON] У судове засідання сторони, їх представники та представник третьої особи не зявилися. У поданій до суду письмовій заяві позивач [PERSON] просив справу слухати за його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Ізяславського районного управління юстиції звернувся до суду з письмовою заявою, у якій просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності та вказав, що проти задоволення позову заперечує. Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області надіслав до суду заяву, у якій просив справу слухати за його відсутності та залучити управління до участі в справі в якості третьої особи. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з письмовою заявою, у якій просив справу слухати за його відсутності та в задоволенні позову відмовити. Згідно акта комісії Ізяславської міської ради Хмельницької області від 25 серпня 2015 року та акта КП «Житлосервіс» від 28 серпня 2015 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] за адресою місць своєї реєстрації відсутні, в звязку з чим вручити їм повістки про виклик до суду не являється можливим. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України фізичній особі, що не має статусу підприємця, судова повістка надсилається за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, оскільки відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 квітня 2012 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики, за яким останній позичив у [PERSON] 219000 гривень на строк до 02 квітня 2013 року. В якості забезпечення [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики 03 квітня 2012 року між [PERSON] і [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Ізяславського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 299. Предметом іпотеки була житлова квартира № 12, розташована в м. Ізяслав по вул. Шевченка, БОС № 6 Хмельницької області. Вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 16 грудня 2014 року, у рахунок виконання основного зобов'язання за договором позики від 02 квітня 2012 року в сумі 219 000,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03 квітня 2012 року та визнано за [PERSON] право власності на спірну житлову квартиру. Також, як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відділі державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 45011635 про стягнення з [PERSON] боргів. У звязку з цим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції [PERSON] 22 травня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно, що належить боржнику [PERSON] в межах суми боргу. На виконання зазначеної постанови Реєстраційною службою Ізяславського районного управління юстиції 22 травня 2014 року зареєстровано обтяження у виді арешту на вищевказану житлову квартиру. На момент винесення державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно [PERSON] стягувачами за зведеним виконавчим провадженням являлися управління Пенсійного фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області, [PERSON] та [PERSON], а тому останні залучені до участі в справі в якості співвідповідачів. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до розяснень, що містить п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт,\~вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Зважаючи на викладені обставини, на підставі вищевказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, знявши з спірного нерухомого майна арешт. Водночас, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Ізяславського районного управління юстиції задоволенню не підлягають, оскільки зазначена установа не є стороною виконавчого провадження, а тому рішення суду не вплине на її права та обовязки. Суд не бере до уваги твердження управління Пенсійного фонду України в Ізяславському районі Хмельницької області щодо необхідності залучення його до участі в справі в якості третьої особи, оскільки управління є стягувачем за виконавчим провадженням, при виконанні якого накладено арешт на нерухоме майно. Що стосується позовних вимог в частині виключення обтяження на вказану квартиру з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна, суд зазначає наступне. Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 15 розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 року N 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зняття заборони відчуження з майна та належить до компетенції нотаріуса, а підставою для такої дії є рішення суду про зняття арешту з майна. Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 74 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно п. 75 Порядку, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Одним із документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17.10.2013 року № 868 повноваження щодо зняття заборони відчуження майна відноситься до компетенції реєстраційної служби, а не суду. В зв'язку із чим, позовні вимоги [PERSON] в частині виключення належного позивачу нерухомого майна з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 328, 386 Цивільного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»,

Outcome: partial