Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У травні 2016 року до Менського районного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] міської ради Чернігівської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовано тим, що 03.04.2014 року помер батько позивачки [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на нежитлову будівлю (магазин літ А-1), загальною площею 29,2 кв.м., що розташований за адресою вул. Андрейченка Максима, 29 а в м. Мена Чернігівської області та інше майно. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно і в установлений законом строк звернулась до [PERSON] районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було видано свідоцтво про право власності на спадкове майно за позивачкою на земельну ділянку, що надана спадкодавцю для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою вул. Андрейченка Максима, 29 а в м. Мена Чернігівської області. У видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У звязку з цим для захисту своїх прав позивачка звернулась до суду. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Після перерви в судове засідання не зявилась, просила справу розглянути без її участі. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідач [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, але надіслав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи тільки з її участю до суду не надходило. За таких обставин, справу можливо розглянути без участі відповідачки [PERSON] та представника відповідача [PERSON] міської ради Чернігівської області, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 392, 1223 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні 03 квітня 2014 року в м. Мена Чернігівської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 229684, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями якої першої черги за законом є дочка спадкодавця позивачка [PERSON] та дружина відповідачка [PERSON], яка відмовилась від прийняття своєї частки спадкового майна на користь позивачки. В установлений законом строк позивачка звернулась до [PERSON] районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори 06.04.2016 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0061 га, що розташована в місті Мена Чернігівської області, вул. Вербова, 29а, наданої для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, належної спадкодавцю на праві приватної власності згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.54). Із рішення сьомої сесії сьомого скликання [PERSON] міської ради Чернігівської області від 22 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків міста Мена» слідує, що вулицю Вербова перейменовано на вулицю [PERSON] (а.с.65). Із постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.04.2016 року слідує, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на магазин 29 а, що розташований в місті Мена Чернігівської області, вулиця Максима Андрейченка, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.66). Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). При цьому, перехід прав та обовязків у порядку спадкування є можливим тільки за умови, якщо вони належали спадкодавцю на день смерті і не припинилися у звязку зі смертю. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як слідує із доданих до позовної заяви доказів, зокрема Декларації про початок виконання будівельних робіт від 10.03.2014 року спадкодавцю [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію гаражу під магазин за адресою вул. Артема, 29 в м. Мена Чернігівської області 10.03.2014 року (а.с.62). 03.04.2014 року [PERSON] помер (а.с.5). В судовому засіданні позивачем та його представником не доведено того, що спадкодавець за такий короткий проміжок часу збудував та набув права власності на будівлю магазину, а також не надано належних доказів з приводу будівельних матеріалів, які використовувались для його будівництва. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2009 року за спадкодавцем [PERSON] зареєстровано право власності на нерухоме майно, в тому числі і гараж, що розташований в м. Мена по вул. Андрейченка Максима (колишня Артема), 29, де гараж зазначено як погосподарська будівля. Документів, що свідчили б про надання гаражу статусу нежитлового приміщення магазину позивачем та його представником не надано. Крім цього, спадкодавцеві було надано дозвіл на реконструкцію гаражу під магазин за адресою вул. Артема, 29 в м. Мена Чернігівської області, а в позовних вимогах позивачка просить визнати за нею право власності на будівельні матеріали, що використовувались для будівництва нежитлової будівлі (магазину) в м. Мена по вул. Андрейченка Максима, 29 а. Стаття 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed