Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У суд звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 21 жовтня 2017 року у Рожищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 109. Позов обґрунтовується тим, що 21 жовтня 2017 року сторони уклали шлюб. Спільних дітей не мають, однак відповідач нехтує проханням [PERSON] про розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Різність характерів та поглядів на сімейне життя призвели до фактичного припинення шлюбних відносин і з грудня 2020 року сторони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. На цій підставі категорично заперечує проти надання строку на примирення. Після розірвання шлюбу просить залишити їй теперішнє прізвище « [PERSON] ». Сторони, будучи належним чином повідмолені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. У заяві відповідача [PERSON] від 8 листопада 2021 року значиться про визнання позовної вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 21 жовтня 2017 року сторони уклали шлюб. Нормою ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 55 СК дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до частин 3, 4 ст. 56 СК кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбне життя сторін не склалося, обоє з подружжя бажають розірвання шлюбу і позивач заперечує проти надання строку для примирення. Положенням ч. 2 ст. 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд вбачає підстави для розірвання шлюбу, так як його збереження суперечить інтересам позивача та відповідача. Оскільки в даній справі має місце визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, тому згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить суму 454 грн. Із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору в частині, за винятком повернутої із державного бюджету суми судового збору, - в розмірі 454 грн.

Outcome: approved