Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ управління освіти і науки Новоград-Волинської міської ради № 130 від 14 березня 2017 року про оголошення позивачу догани та стягнути з відповідача на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 3 200 грн. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 16.11.2017 року в задоволенні позову відмовлено. 11 грудня 2017 року суддею Житомирського апеляційного суду постановлвено ухвалу, якою справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, при ухваленні судом рішення від 16.11.2017 року не було вирішено питання про розподіл судових витрат. Сторони в судове засідання не прибули. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 22 грудня 2017 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки відповідно до положень ст. 8 закону України «Про судовий збір» (в редакції від 15.12.2017 року) однією з умов звільнення від сплати судового збору є те, що предметом позову є захист трудових прав. За змістом ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за таких умов: що предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю. Клопотання [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів скрутного майнового стану, які б давали підстави для звільнення позивача від сплати судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Як вбачається з матеріалів справи позивачем [PERSON] було заявлено позовну вимогу немайнового характеру та позовну вимогу майнового характеру. При подачі до суду позовної заяви, яка містить кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є обєктом справляння судового збору підлягають сплаті кожна позовна вимога. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розміри ставок судового збору. Так, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону, за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та не більше 5 розмірів від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, відповідно пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 цього Закону ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2017 року становить 1600,00 грн., а тому ставка судового збору, яка підлягає сплаті позивачем складає: 1600,00 грн. х 0,4 = 640 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 16.11.2017 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, позивачу слід сплати судовий збір в дохід держави в розмірі 1280 грн. Враховуючи вищевикладені обставини,

Outcome: approved