Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачу та її сину - [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. В листопаді 2011 року позивач дізналася, що син без її згоди продав належну йому ? частину спірної квартири [PERSON] Оскільки продаж частини квартири відбувся без згоди позивача з істотним порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернулась до суду за захистом. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся неодноразово, причини неявки суду не відомі, письмових заперечень проти позову не надходило. Третя особа в судове засідання також не з'явилась, направила суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 17.04.2003 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. 20.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу ? частини квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та 23.12.2010 року зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Відповідно до матерів справи [PERSON] про існування договору від 20.12.2010 року дізналась в листопаді 2011 року, про що, зокрема, свідчить постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 28.11.2011 року. До матеріалів справи не долучено жодних доказів, які б свідчили про надання позивачем письмової та нотаріально посвідченої згоди на укладення договору купівлі-продажу ? частини спірної квартири. Крім того, в самому договорі купівлі-продажу від 20.12.2010 року (п. 4) містяться положення про те, що сторонам роз'яснено наслідки укладення договору без згоди іншого співвласника спільного сумісного майна, що також свідчить про відсутність на момент укладення спірного договору письмової та нотаріальної посвідченої згоди позивача, яка даючи показання в якості свідка повністю підтвердила вказані обставини. Відповідно до положень ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим: актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що належними та допустими доказами було доведено те, що письмової та нотаріально посвідченої згоди на укладення договору купівлі-продажу ? частини спірної квартири позивач не надавала, діючи на власний розсуд відповідач [PERSON] не мав відповідних повноважень на укладення правочину, за таких обставин договір купівлі-продажу від 20.12.2010 року слід визнати недійним. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн. по 121,8 грн. відповідно.

Outcome: approved