Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 01.06.2013 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] 2013 року народження. Спільне життя у сторін не склалося, через постійні конфлікти, шлюбні відносини припинені з березня 2017 року, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]». Позивач в судовому засіданні відсутня, до суду надала заяву відповідно до якої позов підтримує та справу просить розглянути без її участі. Відповідач в судовому засіданні відсутній, до суду надав заяву відповідно до якої позов визнає та незаперечує проти розірванню шлюбу, справу просить розглянути без його участі. При вищевикладених обставинах, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю позивача та відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2013 року відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції. Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Спільне життя у сторін не склалося, оскільки через постійні конфлікти, шлюбні відносини припинені з березня 2017 року, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та їх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved