Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів за прострочення виконання боргових зобов`язань, просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за прострочення виконання боргових зобов`язань за договорами позики від 01 квітня 2015 року та 15 квітня 2015 року в сумі 8830грн. 93 коп., з яких 4528 грн. 95 коп. інфляційних втрат та 4301 грн. 98 коп. 3% річних. В обґрунтування поданого позову зазначено, що 01 квітня 2015 року між сторонами укладено договір позики, на виконання умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 15 000 грн. під 10% в місяць, а останній зобов`язався повернути йому вказану суму грошових коштів з відсотками на першу вимогу. 15 квітня 2015 року між сторонами було укладено ще один договір позики на тих самих умовах, проте сума коштів, яка була надана ним у борг становила 8000 грн. В зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 27 січня 2016 року, його позов до [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково. Зокрема, стягнуто з відповідача на його користь борг за договором позики від 01 квітня 2015 року, 15 квітня 2015 року в сумі 23 000 грн. та відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 9890 грн. 10 коп., а також 330 грн. судового збору. На виконання вищевказаного рішення Кіровським районним судом м. Кіровограда видано виконавчий лист, на підставі якого Фортечним відділом державної виконавчої служби м. Кропивницький Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 10 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження за № 50087683. Проте, наразі рішення суду від 27 листопада 2015 року відповідачем в повній мірі не виконано. Станом на 01 квітня 2020 року при примусовому виконанні судового рішення з боржника в рахунок виконання зобов`язань за договорами позики від 01 квітня 2015 року, 15 квітня 2015 року стягнуто 6729 грн. 59 коп. Зазначене підтверджується звітами про здійснення відрахувань та виплати за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2020 року. Таким чином, залишок заборгованості у відповідача за договором позики становить 26 160 грн. 51 коп. Вказано, що з огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Враховуючи часткове погашення суми заборгованості [PERSON] , за розрахунками з відповідача на користь позивача за період з 14 серпня 2015 року по 31 березня 2020 року підлягає стягненню 4528 грн. 95 коп. інфляційних втрат, а також 4301 грн. 98 коп. 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 червня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. В судове засідання позивач не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник відповідача в судове засідання 15 липня 2020 року надав заяву про перенесення розгляду справи для надання відзиву на позовну заяву, проте в наступне судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від представника відповідача не надходило. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за прострочення виконання боргових зобов`язань підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2015 року (справа № 404/5915/15-ц, номер провадження 2/404/3346/15) позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договорами позики від 01 квітня 2015 року, 15 квітня 2015 року в сумі 23000 грн. та відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 9890 грн. 10 коп. та 330 грн. судового збору. Заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2015 року набрало законної сили 27 січня 2016 року. На виконання вказаного рішення позивачу видано виконавчий лист, який пред`явлено на виконання ним до Фортечного ВДВС м. Кропивницький ПСМУМЮ (м. Дніпро) та постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. На даний час рішення суду від 27 листопада 2015 року відповідачем в повній мірі не виконано. Станом на 01 квітня 2020 року при примусовому виконанні судового рішення з боржника в рахунок виконання зобов`язань за договором позики від 01 квітня 2015 року, 15 квітня 2015 року стягнуто 6729 грн. 59 коп. Зазначене підтверджується звітами про здійснення відрахувань та виплати за період 01 січня 2017 року по 31 березня 2020 року. Залишок заборгованості у відповідача за договорами позики становить 26 160 грн. 51 коп. Позивач має право на стягнення інфляційних втрат за період з 14 серпня 2015 року по 31 березня 2020 року та 3% річних за період з 14 серпня 2015 року по 31 березня 2020 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором позики, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, правовий аналіз норм статей 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Такий правовий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). З матеріалів справи вбачається, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується судовими рішеннями, це грошове зобов`язання не виконано, тому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України він має відшкодувати позивачу його інфляційні втрати та сплатити 3 % річних. Вирішуючи спір, суд повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов висновку про те, що на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договорами позики, яке не виконано у повному обсязі, тому відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, має сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних за період, що не охоплений судовим рішенням. Розрахунок 3 % річних здійснюється за період з 14 серпня 2015 року по 31 березня 2020 року. Сума 3 % річних від основної суми боргу становить 4 301 грн. 98 коп. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за період з 14 серпня 2015 року по 31 березня 2020 року і складає 4 528 грн. 95 коп. Розрахунок 3 % річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*n>V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V - 3 %, D - кількість днів у році, 100 - 100 %. Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) * Q>/ DM, де S - сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100 %. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 8830 грн. 93 коп., з яких 4528 грн. 95 коп. - інфляційних витрат та 4301 грн. 98 коп. - 3% річних. Доказів, які спростовують позовні вимоги стороною відповідача суду не надано. Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за прострочення виконання боргових зобов`язань підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти за прострочення виконання боргових зобов`язань за договорами позики від 01 квітня 2015 року та 15 квітня 2015 року в сумі 8830 грн. 93 коп., з яких 4528 грн. 95 коп. - інфляційних витрат та 4301 грн. 98 коп. - 3% річних. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved