Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

у травні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», про визнання недійсною окремої частини договору, а саме визнати недійсним з 21.05.2008 року підпункт 2.4.3 пункту 2.4. Договору кредиту №2008-690/Ф03.16-080 від 21.05.2008 року, як невідповідний закону, її дійсному волевиявленню та моральним засадам. Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивач до реєстрації шлюбу 22.01.2013 р. з [PERSON] за актовим записом № 67 мала прізвище [PERSON] . Зазначає, що 21.05.2008 року вона за колишнім прізвищем [PERSON] , підписала з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», Договір кредиту №2008-690/Ф03.16-080 від 21.05.2008 року на купівлю автотранспортних засобів. 21.05.2008 року позивач підписала з банком Додаток до Договору кредиту № 2008-690/ФОЗ.16-080 із назвою «Детальний розпис вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту». Позивач стверджує, що 27.04.2016 року довідалась про порушення її права окремою частиною кредитного Договору, коли ознайомилася із розрахунком банку від 22.01.2016 року про заборгованість перед банком на загальну суму 36698,28 доларів США Позивач зазначає, що умова з підпункту 2.4.3. пункту 2.4. Договору кредиту № 2008-690/Ф03.16-080 від 21.05.2008 р. суперечила діючому на день вчинення правочину законодавству і моралі, що є передбаченою ч.1 ст. 203 ЦК України першою підставою для визнання судом недійсним цього підпункту договору за цим позовом, а відповідач навмисно ввів її в оману щодо обставин з істотним значенням за цією частиною правочину, який позбавляє визначати її проявлене 21.05.2008 року при підписанні волевиявлення за підпунктом 2.4.3. пункту 2.4. Договору вільним та таким, що відповідало її внутрішній волі. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.05.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.10.2020 року замінено відповідача у справі - залучено до участі у справі його правонаступника АТ «Альфа-Банк». На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, з огляду на що суд розглядає справу за наявних у справі матеріалах. Представником позивача подана заява про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №67. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . 21.05.2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено договір кредиту №2008-690/Ф03.16-080 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 19 366,00 доларів США зі сплатою 8,88% процентів річних та затвердженим порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку. Відповідно до п. 1.2 Договору, кредит надається позичальнику для оплати придбаного автомобіля марки FORD, модель FIESTA, рік випуску 2008, сірого кольору, згідно з договором купівлі-продажу №08087 від 21.05.2008 року укладеним з ТОВ «Віннер-Мотор Спорт». Відповідно до п. 1.3 Договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають: 1.3.1 з [PERSON] Договір застави транспортного засобу визначеного в п.1.2. цього договору, заставною вартістю 97 800 доларів США, який також забезпечує виконання зобов`язань позичальника за додатковим договором. Згідно з п.2.4.3. договору, проценти, нараховані на прострочену заборгованість за кредитом вважаються простроченими процентами. Так, позивач просить суд визнати недійсним з 21.05.2008 року підпункт 2.4.3 пункту 2.4. Договору кредиту №2008-690/Ф03.16-080 від 21.05.2008 року, як невідповідний закону, її дійсному волевиявленню та моральним засадам. Однак, суд не погоджується з вказаною позицією позивача з огляд у на наступне. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам закону. Він породжує не ті права і обов`язки, яких бажали його учасники, а правові наслідки, котрі прямо передбачені у законі. Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальність за порушення умов договору. Враховуючи зміст пунктів кредитного договору, [PERSON] з моменту підписання цього договору була обізнана щодо надання кредиту в іноземній валюті, оплатності кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту. Таким чином, позивачка була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів. Варто зауважити, що оскаржуваний підпункт 2.4.3 договору, не встановлює для позивача жодних додаткових зобов`язань у разі прострочення заборгованості, а лише вказує на визначення процентів, які нараховуються на прострочену заборгованість. При цьому, твердження позивача, що вказаним пунктом її двічі притягають до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а також те, що вказаний пункт є дійсно неустойкою за ознаками для визначення розміру грошової суми для передання боржником кредитору, є помилковими. Так, відповідно до п.4.1 договору, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4. цього договору а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1. цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що дії у період прострочення. Враховуючи викладене, зважаючи на встановлені судом обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для визнання частини правочину недійсним, оскільки підписавши такий договір, вчиняючи дії на його виконання позивач підтвердила дійсну волю на укладання такого договору. Посилаючись на застосування відносно неї обману, позивач не обґрунтовує та не надає будь-яких доказів вчинення таких дій ПАТ «Укрсоцбанк» при укладенні договору. Обов`язок доказування в даному випадку покладається на сторону, яка заявляє про застосування такого обману. З огляду на викладене, позов не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed