Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, 24 листопада 2016 року вступило в законну силу рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області про поновлення на роботі, на посаді діловода Бориспільського відділу поліції [PERSON], як таку, що була незаконно звільнена та визнано незаконним наказ № 251/ о/с від 03 червня 2016 року «Про звільнення [PERSON]». Вказаним рішенням Позивача було поновлено на посаді, однак питання щодо виплати останній заробітної плати за час вимушеного прогулу не було вирішено, тому вона звернулася до суду та просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача на її користь 21189 грн. 72 коп. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила суд провести засідання за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити, зазначила, що проти заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд робить висновки про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Згідно із ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул в зв'язку з незаконним звільненням. Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2016 року позовну заяву [PERSON] до Головного управління національної поліції в Київській області про поновлення на роботі було задоволено, поновлено позивача на посаді діловода Бориспільського відділу поліції, оскільки остання була незаконно звільнена та визнано незаконним наказ 251 о/с від 03 червня 2016 року «Про звільнення [PERSON]». Вказане рішення суду набрало законної сили 24 листопада 2016 року. Як вбачається з даного рішення, питання про стягнення коштів за час вимушеного прогулу не ставилося. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу (інформаційний лист від 27.09.2012 року №10-1389/0/4-12постанова від 23 січня 2012 р. № 6-87 цс 11). Згідно довідки № 1194 від 26 жовтня 2016 року, виданої Головним управлінням Національної поліції в Київській області, вбачається, що [PERSON] працювала в ГУ НП в Київській області та отримувала заробітну плату за останні повні два місяці 2016 рік, а саме за квітень - 3927,30 гривень та за травень 2016 року - 3927,30 гривень При цьому, за вказані місяці слід обрахувати кількість робочих днів, що становить - 43 робочих дні, а відтак 3927,30 + 3927,30 грн. = 7854,60 гривень : 43 дні = 182,67 грн. Відповідно до розрахунку, здійсненого відповідачем, [PERSON] звільнено 03 червня 2016, а рішення суду, яким її поновлено на роботі набрало законної сили 24 листопада 2016 року, тобто, вимушений прогул з 03 червня 2016 року по 14 листопада 2016 року становить - 116 робочих днів. Зважаючи на це, заробітна плата за час вимушеного прогулу становить - 21189 грн. 72 коп. (182,67 х 116) Зважаючи на вказані вище обставини, а також те, що [PERSON] перебувала у вимушеному прогулі, і не отримувала заробітну плату за цей період, суд вважає, що її позовні вимоги, слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 червня 2016 року по 14 листопада 2016 року в сумі - 21189,72 гривень.

Outcome: approved