Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У травні 2019 р. позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення грошової компенсації, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони з 19.09.1987 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі сторонами 19.03.2012 р. був придбаний автомобіль «RENAULT TRAFIC» д.н.з. [NUMBER] за 300000,00 грн. На початку травня 2018 р. їй стало відомо, що відповідачем вказаний транспортний засіб відчужено [PERSON] за 246000,00 грн., при цьому її згоди на продаж спільного майна він не отримував, а відтак, оскільки вона не претендує на цій автомобіль, просить стягнути з відповідача на її користь 123000,00 грн. компенсації за проданий автомобіль. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовні заяві, не заперечувала щодо заочного рішення; відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України визнано за можливе справи розглядати у відсутність сторін та ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 Конвенції» право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб 19.09.1987 року, який був зареєстрований у Відділені РАЦС Білоцерківського міськвиконкому, актовий запис №1398. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині: [PERSON] . Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно приписів ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.( ч. 1 ст. 65 СК України). Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В період спільного подружнього життя сторони придбали 19.03.2012 року, за спільні кошти подружжя, автомобіль «RENAULT TRAFIC» д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, номер шасі [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (ч. 1 ст. 71 СК України). За правилами ч.1-3, ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як вбачається з копії договору продажу транспортного засобу №692-10/2017 від 13.10.2017 р. ПП «Інстант Авто» на підставі укладеного з власником транспортного засобу договору комісії № №692-10/2017 від 13.10.2017 р. продав [PERSON] транспортний засіб «RENAULT TRAFIC» д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску синього кольору, номер шасі [NUMBER] . Вартість транспортного засобу складає 246000,00 грн. Відповідно до повідомлення Регіонального сервісного центру в м. Києві №31/26-26380в від 28.02.2019 р. , згідно наявних даних автоматизованої інформаційної системи МВС станом на 19.02.2019 р. транспортний засіб «RENAULT TRAFIC» д.н.з. [NUMBER] , 2012 року випуску синього кольору, номер шасі [NUMBER] зареєстрованим за [PERSON] . Згідно ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Як наголошує п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використання його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, оскільки відповідач розпорядився автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача, в силу наведених законодавчих норм остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля. Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості автомобіля суд приймає до уваги наданий позивачкою договору продажу транспортного засобу №692-10/2017 від 13.10.2017 р. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість спірного майна згідно із договором продажу транспортного засобу №692-10/2017 від 13.10.2017 р. становить 246000,00 грн., відповідно 1/2 складає 123000,00 грн. Таким чином, оскільки відповідач самостійно розпорядився автомобілем, незважаючи на необхідність отримання відповідно до положень ст. 65 СК України письмової згоди на відчуження такого цінного майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, без згоди позивача на ще і не в інтересах сім`ї, то вартість відчуженого автомобіля має бути врахована при поділі майна подружжя, а позивач має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля. Згідно з правовим висновком Верховного Суду в постанові від 03 травня 2018 року у справі 755/20923/14-ц, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Аналізуючи вказані вище положення законодавства України, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації, оскільки спірний автомобіль набутий сторонами за час перебування їх у шлюбі та відчужений відповідачем без згоди позивача, чим порушено право власності останньої, а відтак за вказаних обставин суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved