Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, з 28 грудня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Зазначила, що відповідач щомісяця виплачує аліменти в розмірі 1500,00 грн., однак, на її думку, розмір аліментів в даний час є недостатнім для утримання та гармонійного розвитку дитини, оскільки змінився вік дитини, зросли потреби для забезпечення нормально рівня її життя, крім того, змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку порівняно з 2016 роком. Стверджувала, що їх спільна з відповідачем донька у вересні 2019 року піде до школи, в зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги, оскільки дитині слід придбати шкільний одяг, шкільне приладдя, а також переобладнати її кімнату та створити комфортні умови для навчання. Посилаючись на те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в частці від заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки він працевлаштований та має стабільний дохід, позивачка просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року (справа №521/20644/15-ц) та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення повноліття дочки, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 21 червня 2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 12-13). Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 27-28). Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до ст. 128 ЦПК України. Раніше надала до суду заяву про заочний розгляд справи, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд розглянути справу в порядку заочного провадження та винести заочне рішення (а.с. 34, 35). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав (а.с. 36). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачки, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 Сімейного Кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Судом встановлено, що позивачка перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року був розірваний (а.с. 7-8). У зв`язку із розірванням шлюбу, позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 8). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5). Встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2016 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, з 28 грудня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття (до [INFO] ). Згідно ст. 82 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням по цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, обов`язок по сплаті аліментів з боку відповідача на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з правовою позицією Верховного суду України у справі за № 143цс13 від 05 лютого 2014 року: з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що донька відповідача - [PERSON] , [INFO] , потребує матеріальної допомоги, тому вважає, що оскільки відповідач є працездатною людиною, то він може платити щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини з усіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Доказів, що спростовують зазначене, відповідачем суду не надано. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях СК України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, покращать її матеріальне становище і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону, тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір по справі становить 768,40 грн. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, дані виплати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved