Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 18 січня 2018 року між нею, [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено Договір, згідно умов пункту 1 якого нею було передано, а гр. [PERSON] прийнято у власність 2000,00 (дві тисячі) доларів США, що підтверджується власноруч написаною розпискою гр. [PERSON] в момент передачі йому суми позики 18.01.2018 року. Зміст договірних зобов`язань полягає в передачі нею у власність відповідача грошових коштів в сумі 2000,00 доларів США, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався, зокрема, сплатити проценти за користування грошовими коштами у визначеному сторонами розмірі. Передусім позивачем як позикодавцем належним чином виконано умови Договору шляхом передачі відповідачу як позичальнику грошових коштів в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі доларів США). Так, за умовами Договору, а саме пункту 1.2, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 7 (сім) відсотків в місяць та відповідно 94 (дев`яносто чотири) проценти річних. Проценти сплачуються щомісячно, 18 числа до дня повернення позики або по закінченню строку видачі позики (п.п. 1.2.1 п.1.2 Договору). При цьому всупереч умовам укладеного Договору та передачі позивачем грошових коштів в сумі 2000,00 доларів США, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не здійснив сплату щомісячних процентів (7% в місяць) у визначений законодавством та умовами Договору строк. Тобто зі сторони гр. Круківського 1.С. не вчинено дій, спрямованих на виконання належним чином зобов`язання відповідно до умов Договору, що є порушенням останнього. Станом на 10.05.2019 року відповідачем не було здійснено виплати належних до сплати мені як позикодавцеві щомісячних процентів за Договором за період липень 2018 року - квітень 2019 року, в зв`язку з чим сума нарахованих за вказаний період та несплачених відповідачем процентів становить 1400,00 (одну тисячу чотириста) доларів США (140 доларів США* 10 місяців). Таким чином, оскільки відповідачем як позичальником несплачено проценти за користування грошовими коштами в загальній сумі 1400,00 доларів США та не було здійснено повернення на її користь жодної частини позики із загальної суми 2000,00 (дві тисячі) доларів США, що передана ним, виходячи з умов Договору та приписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України вважає за необхідне звернутись з вимогою про повернення (сплату) позичальником також суми позики в розмірі 2000,00 (дві тисячі) доларів США. З метою досудового врегулювання спору, оскільки відповідачем не було здійснено виплати належних до сплати позивачеві як позикодавцеві щомісячних процентів за Договором позивач неодноразово звертався до позичальника з письмовими вимогами про сплату процентів та повернення суми позики згідно умов Договору в повному обсязі (рекомендовані поштові відправлення №№ 0103049828709, 0103049828695 від 18.02.2019 року, №№ 0103049603480,0103049603472 від 06.03.2019 року та № 0405039523205 від 07.03.2019 року). Зокрема, претензії від 18.02.2019 року та 06.03.2019 року, які направлялись відповідачу на адресу місця реєстрації відповідача: [ADDRESS] , а також на адресу, зазначену відповідачем в Договорі: [ADDRESS] , повернулась на адресу позивача не врученими адресату із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Поряд із цим, згідно витягу з сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення № 0405039523205, направленого на адресу: [ADDRESS] , вимога від 06.03.2019 року була отримана відповідачем 29.03.2019 року. Копія вказаного витягу міститься в матеріалах позовної заяви. Проте, вказані вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення. Наразі, гр. [PERSON] не здійснено ні сплати щомісячних процентів за спірний період, ні повернення суми позики. Будь - яких пояснень щодо невиконання своїх зобов`язань за Договором та вимог позикодавця гр. [PERSON] також надано не було. Таким чином, оскільки відповідач у порушення умов Договору та вимог чинного законодавства України не виконав свої зобов`язання перед позивачем як позикодавцем щодо сплати процентів за користування грошовими коштами та повернення суми позики, позивач набув право вимагати повернення суми переданих позичальнику в якості позики коштів в сумі 2000,00 доларів США та стягнення належних процентів у розмірі 1400,00 доларів США в судовому порядку. Загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 3400,00 доларів США. (2000,00 доларів США+ 1400,00 доларів США). Тому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника, податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , с. Шпитьки ) на користь гр. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) грошові кошти в сумі 3400,00 доларів США (три тисячі чотириста доларів США). В подальшому позивачка до суду направила заяву про збільшення позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) на користь гр. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) грошові кошти в сумі 3820,00 доларів США (три тисячі вісімсот двадцять доларів США), оскільки станом на 24.07.2019 відповідачем не було здійснено виплати належних до сплати їй як позикодавцеві помісячних процентів за Договором за період травень - липень 2019 року, в зв`язку з чим сума нарахованих за вказаний період та несплачених відповідачем процентів становить 420,00 (чотириста двадцять) доларів США (140 доларів США*3 місяці) та стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за ДРФО: [NUMBER] ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень на користь [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за ДРФО: [NUMBER] ). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав заявлені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. 18 січня 2018 року між нею, [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено Договір, згідно умов пункту 1 якого нею було передано, а відповідачем [PERSON] прийнято у власність 2000,00 (дві тисячі) доларів США, що підтверджується власноруч написаною розпискою гр. [PERSON] в момент передачі йому суми позики 18.01.2018 року. Зміст договірних зобов`язань полягає в передачі нею у власність відповідача грошових коштів в сумі 2000,00 доларів США, а відповідач, у свою чергу, зобов`язався, зокрема, сплатити проценти за користування грошовими коштами у визначеному сторонами розмірі. Передусім позивачем як позикодавцем належним чином виконано умови Договору шляхом передачі відповідачу як позичальнику грошових коштів в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі доларів США). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, саме нормами положення ст. 1046, ч.1 ст. 1049 ЦК України визначено обов`язок повернення визначеної грошової суми позики за умови відсутності прямого зобов`язання в Договорі. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, умовами п. 7.1 укладеного між сторонами Договору від 18.01.2018 року передбачене її право як позичальника у випадку прострочення повернення чергової частини позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. При цьому за умовами п. 3 Договору позика повертається в доларах США готівкою. Як визначено сторонами в Договорі, позика вважається поверненою в момент передачі позикодавцеві грошових коштів готівкою та відмітка в розписці (п.6 Договору). Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин, зважаючи на те, що позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість позики, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) на користь гр. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) грошові кошти в сумі 3820,00 доларів США (три тисячі вісімсот двадцять доларів США), оскільки станом на 24.07.2019 відповідачем не було здійснено виплати належних до сплати їй як позикодавцеві помісячних процентів за Договором за період травень - липень 2019 року, в зв`язку з чим сума нарахованих за вказаний період та несплачених відповідачем процентів становить 420,00 (чотириста двадцять) доларів США (140 доларів США*3 місяці). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 892, 49 грн. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для відшкодування понесених судових витрат позивачу у зв`язку з задоволенням позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 4 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. За змістом п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону України «Про адвокатуру» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи містять договір про надання правничої (правової) допомоги за № 07/05/19 від 07 травня 2019 року та додаткову угоду № 1 від 07 травня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 07.05.2019 року, відповідно до якої замовником є [PERSON] , а виконавцем є Адвокатське бюро «Дзеніка Сергія». Крім того матеріали справи містять акт надання правничої допомоги від 15 серпня 2019 року до договору про надання правничої (правової) допомоги від 07.05.2019 року, відповідно до якого виконавець Адвокатське бюро «Дзеніка Сергія» надав, а замовник [PERSON] отримала послуги в порядку, в строк та на умовах встановлених договором на суму 10 000, 00 грн. Враховуючи встановлені обставини, в межах наданих доказів, суд вважає, що стороною позивача доведено належними доказами понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. оскільки матеріали справи містяться належні докази наявності договірних відносин щодо надання правової допомоги між позивачем та Адвокатським бюро «Дзеніка Сергія» на користь якого позивачем було сплачено грошові кошти. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрати пов`язані з оплатою послуг адвоката в розмірі 10 000, 00 грн. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved