Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

У травні 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся з позовом про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 09 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №50002927. За даним договором ТОВ «Порше Мобіліті» надав [PERSON] кредит у сумі 95\~023,01 грн., що в еквіваленті на день укладення договору становило 11\~804,10 дол. США, зі змінною процентною ставкою, строком на 60 місяців. Свої зобовязання за договором товариство виконало. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на травень 2015 року виникла заборгованість за кредитом, яка складається з основного боргу за кредитом - 641 358,20 133\~089,10 грн., збитків 16\~692,00 грн., штраф 19\~023,60 грн., 3% річних 2\~201,04 грн., інфляційних втрат 59\~570,30 грн., що разом складає 230\~576,04 грн. Просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за Кредитним договором №50002927 в розмірі 230 5776,04 грн.; судові витрати покласти на відповідача. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги. Вказав, що в поданий розрахунок не включені останні платежі [PERSON], тому сума кредиту, яка підлягає поверненню становить 118\~339,96 грн., відсотки за користування кредитними коштами 6\~931,76 грн. Також вказали, що розмір збитків 16\~692,00 грн., штраф 19\~023,60 грн., 3% річних 2\~071,76 грн., інфляційні втрати 56\~071,26 грн., що разом складає 219\~111,34 грн. Просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за Кредитним договором №50002927 в розмірі 219\~111,34 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача та відповідач [PERSON] позовні вимоги визнали в частині неповерненого кредиту в розмірі 31\~803,15 грн.; в решті позовних вимог заперечували. Суду пояснили, що відповідачка належним чином виконувала свої зобовязання, але згодом виникли спірні моменти та до їх врегулювання з травня 2015 року [PERSON] не сплачує по кредиту. Позивачем не подано доказів на підтвердження понесених збитків, втрат. Вказали, що за рішенням суду виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню. Просили позов задоволити в частині стягнення неповернутого кредиту в розмірі 31\~803,15 грн., в решті позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 17 січня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №50002927. За умовами договору ТОВ «Порше Мобіліті» надав [PERSON] кредит у сумі 95\~023,02 грн., що в еквіваленті на дату укладення договору становить 11\~804,10дол. США, зі змінною процентною ставкою, строком на 60 місяців. У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 12 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено Договір застави транспортного засобу, за яким в заставу передано автомобіль марки VW, рік випуску 2012, реєстраційний номер [NUMBER]. 02 березня 2015 року за виконавчим написом нотаріуса звернено стягнення на предмет застави. З пояснень сторін встановлено, що за рішенням Святошинського районного суду м. Києва виконавчий напис нотаріуса визнаний таким, що не підлягає виконанню. Дана обставина не оспорювалась позивачем по справі. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Статтею 1049 Цивільного кодексу передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору та Загальних умов кредитування [PERSON] мала вчасно сплачувати відсотки за користування коштами та тіло кредиту. П.1.4.3 Загальних умов кредитування передбачено, що до 10 числа кожного місяця компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для оплати платежу відповідно до графіку погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіку погашення кредиту. У разі, якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу, позичальник не пізніше ніж за три дні до настання відповідного строку сплати платежу у повернення кредиту звертається до компанії за рахунком. Суд критично оцінює поданий розрахунок відповідача, оскільки кредитним договором сторони погодили порядок зарахування сплачених платежів, п.1.7 Загальних умов кредитування. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Зобов'язання (у тому числі - сплачувати проценти) припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму борг три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши подані суду розрахунки щодо відсотків за користування кредитними коштами та заборгованості по тілу кредиту, враховуючи, що через існування спірних відносин несплачувались позивачем платежі, визнання позову в частині повернення кредиту, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення 127\~343,48 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 118\~339,96 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 6\~931,76 грн. та три відсотки річних в розмірі 2\~071,76 грн. Ч.2 ст. 625 ЦК України також передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. За умовами кредитного договору усі платежі мають бути сплачені в гривнях за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в дол. США, відповідно до ст. 1.3 Загальних умов кредитування. З поданого розрахунку також встановлено, що основна сума заборгованості за кредитним договором становить 5\~631,75 дол. США. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Оскільки розрахунок боргу позивачем вказаний в доларах США, тому суд вважає безпідставні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 56\~071,26 грн., тому в даній частині позовних вимог суд відмовляє. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до п.8.2 у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту, визначеного п.3.3, за винятком порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту. П.3.3 передбачено, що позичальник зобовязаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховуються компанією і вказується в повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником (для фізичних осіб). Якщо з яких-небудь причин повідомлення буде не отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення такого повідомлення. Звертаючись з позовом до суду в травні 2015 року, позивач вказав, що відповідачем останні платежі здійснювались в жовтні 2014 року. Дана обставина спростовується поданою зведеною облікової випискою по рахунку, поданими квитанціями по сплаті кредиту. Також суд критично оцінює пояснення позивача щодо повідомлення [PERSON] про наявність боргу шляхом направлення листа від 05 вересня 2014 року про дострокове повернення коштів. Доказів цим обставинам, зважаючи на тривалість судового розгляду, суду подано не було. Не заявлено клопотання про їх витребування, оскільки відповідач заперечувала отримання нею такої вимоги. Копія конверту (а.с. 26) даної обставини не підтверджує, оскільки не містить адресата та дата відправлення вказана 09 вересня 2014 року. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення штрафу є передчасними та не підтвердженими належними та допустимими доказами, тому в цій частині відмовляє в задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: порушення зобов'язання; збитки; причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; вина. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обовязковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний звязок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів заподіяння матеріальної шкоди, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє. Суд оцінює критично пояснення позивача, що через неправомірні дії відповідача він звернувся до нотаріуса та сплатив за вчинення нотаріусом виконавчого напису, який в подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тобто позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового звязку між дією та наслідком. Також не надав позивач належних доказів щодо понесених витрат на правову допомогу, оскільки всі рахунки є загальними, без визначення норма годин, як передбачено законодавством, з врахуванням граничних розмірів таких відшкодувань. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи за №50007853 від 12 травня 2015 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2305,57 грн. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягають задоволенню відповідно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1273,43 грн.. Враховуючи викладене та

Outcome: approved