Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 19 липня 2019 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Оболонському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1014. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] дітей немає. Позивач стверджувала, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя, внаслідок чого подальше збереження сім`ї є неможливим. [PERSON] зазначила, що з [PERSON] вони не мешкають разом з листопада 2019 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують. Позивач просила суд розірвати шлюб, укладений 19 липня 2019 року між нею та [PERSON] . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та пояснила, що шлюб між нею та відповідачем зберегти неможливо, а її рішення про розірвання шлюбу є остаточним. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні, проте не просив надати подружжю строку для примирення. Заслухавши вступні слова сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. З матеріалів справи вбачається, що 19 липня 2019 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у Оболонському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1014 (а. с. 4). Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] дітей немає. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У своїй постанові від 26 листопада 2018 року у справі №761/33261/16-ц Верховний Суд вказав на те, що тлумачення ст. 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Позивач у судовому засіданні пояснила, що у неї відсутнє почуття любові до відповідача. Також [PERSON] зазначила, що її рішення розірвати шлюб є обміркованим, виваженим та остаточним. Враховуючи викладене, суд не вважає доцільним вживати заходи щодо примирення подружжя. За приписами ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Судом встановлено, що сторони справи не мешкають разом з листопада 2019 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, їх шлюб носить формальний характер. За наведених обставин, суд вважає, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн. Зважаючи на вищенаведене,

Outcome: approved