Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

у травні 2015 року Державна адміністрація залізничного транспорту звернулась до суду з даним позовом. Свій позов мотивувала тим, що 14 листопада 2013 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту в особі начальника Головного управління справами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безвідсоткової цільової позики, відповідно до умов якої останньому було надано як працівнику підприємства 100 000,00 грн. зі строком повернення не пізніше ніж через путь років з моменту отримання позики. 03 липня 2014 року [PERSON] був звільнений у зв'язку із скороченням штату. За умовами договору в разі звільнення з роботи або переведення на інше підприємство [PERSON] зобов'язався погасити залишок заборгованості за позикою не пізніше дня звільнення. Разом з тим, [PERSON] кошти підприємству не повернув. Тому, вважаючи свої права порушеними, Державна адміністрація залізничного транспорту просила суд задовольнити пред'явлені вимоги. У судове засідання представник позивача та відповідач не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання оповіщались належним чином. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. За вказаних обставин суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності представника позивача та відповідача у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 листопада 2013 року між Державною адміністрацією залізничного транспорту в особі начальника Головного управління справами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безвідсоткової цільової позики № ЦН-535/13, відповідно до умов якої останньому було надано як працівнику підприємства 100 000,00 грн. зі строком повернення не пізніше ніж через путь років з моменту отримання позики (а.с. 7-10). 03 липня 2014 року [PERSON] звільнений з посади водія автотранспортних засобів Головного управління справами у зв'язку із скороченням штату (а.с. 11). Згідно п. 6.4. договору в разі звільнення з роботи або переведення на інше підприємство позичальник зобов'язується погасити залишок заборгованості за позикою не пізніше дня звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, станом на травень 2015 року відповідач не повернув залишок позики, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором позики перед позивачем, чим порушив прийняті на себе зобов'язання. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача направлялась письмова вимога про усунення порушень, однак, остання залишена ним поза увагою (а.с. 12). У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору станом на 04 травня 2015 року загальна заборгованість [PERSON] за договором позики становить 83 383,30 грн., з яких: 83 300,00 грн. - залишок позики, 83,30 грн. - пеня згідно п. 7.2.3. договору. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ході розгляду справи відповідачем клопотань заявлено не було. Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження відсутності заборгованості за договором позики, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову Державної адміністрації залізничного транспорту щодо стягнення заборгованості за договором, про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку заборгованості, здійсненого позивачем, оскільки останній стороною відповідача не спростований в розрізі ст. 60 ЦПК України. Крім того, на думку суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача й сума 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України. При цьому судом приймаються до уваги розрахунки, проведені позивачем, виходячи з того, що з боку відповідача в розпорядження суду доказів на підтвердження їх необґрунтованості, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, не надано, тому, на думку суду, останні можуть бути покладені в основу судового рішення. До того ж, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 509, 525, 526, 559, 611, 625-627, 629 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України суд, -

Outcome: approved