Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно договору дарування від 23 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Гринюком П.Д., вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована, але з вересня 2019 року не проживає, її (позивача) донька [PERSON] . На даний час місцезнаходження [PERSON] їй не відоме. Позивач зазначає, що вона отримує мінімальну пенсію, інших доходів немає, на її утриманні перебуває онук - [PERSON] . У зв`язку з реєстрацією відповідача в вказаному будинку у позивача виникають труднощі з оформленням житлової субсидії. Оскільки відповідач не проживає в належному їй (позивачу) будинку, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач позов підтримала та викладене підтвердила, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 14-15). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.11-12, 17-18), у вказаному будинку з 16 червня 2010 року зареєстрована відповідач [PERSON] , яка з вересня 2019 року у даному будинку не проживає. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до\~ст.\~405\~ЦК України,\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними у справі доказами, відповідач більше одного року не проживає у належному позивачу будинку, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved