Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про виселення з квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. 18 серпня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір оренди квартири № 18/08/15, згідно умов якого, орендодавець передає орендарю в тимчасове платне користування (оренду) квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є власністю на підставі спадщини за заповітом від 11.02.2015 року НАК 763114 на строк з 18 серпня 2015 року по 18 лютого 2016 року. Однак, Договір оренди, на підставі якого відповідач мала право користуватися приміщенням закінчив свою дію 18 лютого 2016 року. 18 березня 2016 року позивач направив відповідачу повідомлення про необхідність укладення нового договору оренди, оскільки попередній закінчив свою дію, шляхом погодження істотних умов нового договору та його підписання. На що, відповідач відмовилася підписувати новий договір, а також відмовилась виселятися з квартири позивача, окрім того перестала сплачувати плату за оренду. Позивач не планує більше здавати в оренду квартиру, оскільки в даній квартирі має намір проживати його донька, про що заздалегідь було повідомлено відповідача. Тому, позивач просив суд виселити відповідача з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Суд, заслухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 ЖК Української РСР). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 18-88, виданий 11.02.2015 року, видавник: Перша Київська державна нотаріальна контора, є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33440595 від 11.02.2015 року (а.с.5) та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38355068 від 12.09.2014 року (а.с.6-7), Виягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39594828 від 11.02.2015 року (а.с.8). 18 серпня 2015 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено Договір оренди квартири № 18/08/15, відповідно до умов якого, орендодавець передає орендарю в тимчасове платне користування (оренду) квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є власністю на підставі спадщини за заповітом від 11.02.2015 року НАК 763114 на строк з 18 серпня 2015 року по 18 лютого 2016 року (а.с.9). За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч. 1 ст. 810 ЦК України). Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років (ч. 1 ст. 821 ЦК України). Позивач звернувся до відповідача з Повідомленням про складання нового договору від 18 березня 2016 року, де зазначено, що з 18 березня 2016 року вступає в дію новий складений договір про найм житлового приміщення, при погодженні викладених у ньому умов обома сторонами. Попередній договір скасовується, так як відповідно договору складеного 18 вересня 2015 року строк його дії відповідно п. 1.1 минув, так як було порушено однією із сторін відповідно п. 4.3. Копія договору надається для ознайомлення. У випадку погодження всіх умов обома сторонами, вказаних в договорі і відсутності заборгованості, договір підписується орендодавцем та орендарем з 18 березня 2016 року. У випадку відмови підписувати новий договір однією із сторін, орендар зобов`язується виїхати із квартири до 18 квітня 2016 року, оскільки дане повідомлення повідомляє орендаря за 30 днів відповідно Договору п. 4.2 і домовленості між сторонами (а.с.13). Згідно п. 4.1 Договору оренди квартири № 18/08/15, орендар, що належним чином виконував свої зобов`язання за цим договором має переважне право перед третіми особами на подовження строку оренди на умовах зазначених в даному договорі. Пунктом 4.2 Договору оренди квартири № 18/08/15 передбачено, що договір може бути припиненим у випадку порушення однією із сторін умов дійсного договору або у випадку двосторонньої згоди, про що сторони повинні одне одного попередити не пізніше, чим за 30 діб. Укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем (ч. 1 ст. 168 ЖК Української РСР). Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, зазначено, що відповідач відмовилася підписувати новий договір, а також відмовилась виселятися з вищезазначеної квартири. У разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст. 169 ЖК Української РСР). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. (ст. 41 Конституції України). Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам наявним у матеріалах справи, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач відмовилася підписувати новий договір, а також відмовилась виселятися з квартири [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved