Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] \~\~ звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 17.08.1979 року (р-р № 4523). У вищезазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач з квітня 2019 року. Проте з 2004 року і по теперішній час відповідач не мешкає у вказаному будинку. Відповідач не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. У\~ будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу користуватись будинком, він не може оформити субсидію. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 17.08.1979 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Жданівської державної нотаріальної контори Квач А.П., зареєстрованого в реєстрі за № 4523, зареєстрованого Жданівським БТІ за реєстраційним № 1091, позивач є власником будинку [ADDRESS] . Згідно акту б/н від 07.05.2020 року, складеного квартальним [PERSON] , відповідач зареєстрований у будинку [ADDRESS] з 2019 року, проте фактично не проживає у ньому з 2004 року. Свідок [PERSON] в своїх письмових поясненнях вказав, що є сусідом позивача, тому добре його знають. Відповідач є пасинком позивача, він зареєстрований у будинку [ADDRESS] , проте фактично не проживає у ньому. Свідок [PERSON] в своїх письмових поясненнях вказала, що позивач є її вітчимом, а відповідач є її рідним братом. Відповідач зареєстрований у будинку [ADDRESS] з 2019 року, проте фактично не проживає у ньому. Вказані докази у своїй сукупності свідчать, що відповідач з 2019 року не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з 2019 року не проживає за місцем реєстрації у будинку [ADDRESS] . За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved