Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, вони мають спільну доньку, яка на даний час є повнолітньою, продовжує платне навчання, а тому не має можливості працевлаштуватись та утримувати себе самостійно. В судовому засіданні, збільшивши та остаточно уточнивши свої вимоги, позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх доньки у щомісячному розмірі 1200 грн., починаючи з дати подачі позову та до закінчення навчання або до досягнення останньою повноліття, в залежності від того, яка з цих двох обставин відповідно настане першою, а також просила стягнути з відповідача половину вартості навчання дочки в учбовому закладі, поклавши на нього понесені нею судові витрати по справі. Водночас, в судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що протягом 2014-2016 рр. вартість навчання доньки вона особисто взагалі не оплачувала ( тільки квитанції оформлені на її ім»я); насправді ж половину цих грошових коштів надавав їй для оплати відповідач, а половину його та її родичі. Також пояснила, що на даний час їх донька утримує себе самостійно, маючи щомісячний дохід, оскільки працює, але не офіційно; крім того, дійсно, батько майже постійно їй допомагає добровільно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнав, пояснивши, що, навіть, і за відсутності постійного заробітку він доньці постійно допомагає, оплачуючи половину вартості її навчання в університеті та щомісячно витрати на оплату оренди житла за місцем знаходження навчального закладу в м.Одесі, а також, надаючи грошові кошти на інші її потреби. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову повністю, виходячи з наступних, встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із наявних матеріалів справи, повнолітня дитина сторін [PERSON], [INFO], дійсно навчається на денній формі навчання на контрактній основі в Одеському національному університеті імені Мечникова, термін навчання з 01.09.2015 року до 30 червня 2019 року. В ході розгляду справи судом було встановлено з особистих пояснень [PERSON] у якості свідка, що вона має постійний дохід, працюючи неофіційно офіціантом у кафе, у середньому 6-9 тисяч на місяць, крім того, батько [PERSON] постійно їй допомагає добровільно, а тому наміру стягувати з нього аліменти вона не має. Крім того, він також оплачує половину вартості її навчання, тоді як матір [PERSON] іншу половину сплачує не за рахунок своїх особистих коштів, а за рахунок коштів родичів. Аналогічні вищезазначеним поясненням доньки сторін надала суду свідчення і матір позивачки [PERSON], будучи допитаною як свідок. З наданої суду виписки по картці [PERSON] вбачаються щомісячні надходження грошових коштів на її рахунок від [PERSON] Слід також зазначити, що позивачка [PERSON] також всі вищевказані обставини визнала. У відповідності із ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом зазначених вимог закону [PERSON] має право звернутися із таким позовом. Однак, такий позов нею міг бути поданий в інтересах повнолітньої [PERSON], яка повинна бути позивачем у зазначеній справі, а з врахуванням того, що остання є дієздатною особою, то аліменти мають бути стягнуті саме на її, а не інших осіб, користь, в тому числі, коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб. Разом з тим, як вже зазначалось вище, [PERSON] звернулась до суду в своїх інтересах, а не в інтересах доньки; [PERSON] проживає окремо від батьків, утримує себе самостійно, вимог щодо стягнення аліментів на її користь з [PERSON] не має, оскільки він і так допомагає їй добровільно та регулярно. Отже, з врахуванням всіх перелічених обставин, з огляду також на те, що поряд із законністю, рішення повинно бути за своєю суттю справедливим, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Суд відмовляє позивачеві і у задоволенні її вимоги про стягнення додаткових витрат на оплату навчання [PERSON] у розмірі 1/2 частини оплати за навчання,виходячи з наступного. По-перше, судом було встановлено, визнано і підтверджено в судовому засіданні позивачкою, що ці витрати фактично понесені не нею, а іншими особами, зокрема, відповідачем, а також близькими родичами обох сторін, тому вона не може вимагати їх стягнення на свою користь. По-друге, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відтак, сам факт навчання дитини у вищому навчальному закладі на контрактній основі, на думку суду, не є особливою обставиною, яка породжує обов'язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину в розумінні та в порядку ст. 185 СК України Крім того, Сімейний кодекс України не передбачає стягнення додаткових витрат на утримання повнолітньої дитини, яка навчається. Така можливість передбачена ст. 185 СК України, яка знаходиться в главі 15 СК України. Згідно вказаної глави, встановлено підстави, розмір та порядок стягнення аліментів саме на неповнолітніх дітей. Главою 16 СК України встановлено стягнення коштів на повнолітніх дітей та передбачено можливість стягнення виключно аліментів, а не додаткових витрат.У визначенні розміру аліментів і повинна враховуватись вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. З огляду на вищенаведене, враховуючи також, що й на час недосягнення [PERSON] повноліття витрати на оплату за її навчання фактично були понесені не позивачкою і остання це визнала в ході розгляду справи, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення на її користь з відповідача додаткових витрат на утримання доньки у зв»язку із навчанням. Отже, у позові слід відмовити повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed