Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

у червні 2013 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила суд визнати недійсним ордер на житлове приміщення площею 11,7 кв. м в кімнаті [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON], мотивувавши свої вимоги тим, що вказане приміщення займається нею на підставі ордера № 014572 серії Б, виданого на підставі Розпорядження Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 98 від 12 лютого 2010 року. В судовому засідання позивач та її представник обґрунтування позову та його вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судовому засіданні проти вимог [PERSON] заперечив, просив суд відмовити в їх задоволенні. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12 лютого 2010 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією прийнято розпорядження № 98 «Про видачу ордерів мешканцям Голосіївського району», яким видано ордер [PERSON], яка зареєстрована та мешкає в гуртожитку родиною 2 осіб в гуртожитку по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 185-186). На підставі вказаного розпорядженням 15 лютого 2010 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією [PERSON] видано ордер серії Б № 014572 про право на зайняття жилого приміщення площею 11,7 кв. м, яке складається з 1 кімнати [ADDRESS] (т. 1 а.с. 6). Судом також встановлено, що 31 січня 2013 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією винесено розпорядження № 59 «Про видачу ордерів мешканцям Голосіївського району», яке містить: п. 1.6 щодо видачі ордеру [PERSON], яка проживає в кімнаті [ADDRESS] - на кімнату [ADDRESS], житловою площею 11, 7 кв. м. на одну особу - [PERSON], [INFO]; п. 5 щодо анулювання ордеру на жиле приміщення № 014572 серії Б від 15 лютого 2010 року (т. 1 а.с. 162-163). Вказане розпорядження є чинним, незаконним в установленому законом порядку не визнано, а тому суд вважає за можливе прийняти його дот уваги та покласти в основу судового рішення (т. 2 а.с. 9-10). Крім того, згідно ст. 58 ЖК Української PCP на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Так, як було зазначено вище, 12 лютого 2010 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією прийнято розпорядження № 98 «Про видачу ордерів мешканцям Голосіївського району», яким видано ордер [PERSON], яка зареєстрована та мешкає в гуртожитку родиною 2 осіб в гуртожитку по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 185-186). Вказане розпорядження було прийнято на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2009 року, яким було задоволено позов [PERSON] до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - [PERSON] про надання ордеру на жиле приміщення та зобов'язано Голосіївську районну у м. Києві державну адміністрацію видати [PERSON] ордер на право зайняття з дочкою [PERSON] житлового приміщення. Однак, як вбачається з матеріалів справи, зазначене судове рішення на дату видачі відповідачем розпорядження № 98 від 12 лютого 2010 року не набрало законної сили, оскільки було оскаржено [PERSON] в апеляційному порядку. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2010 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2009 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, який в подальшому залишив позов [PERSON] без розгляду (т. 1 а.с. 48-51). Тобто, відповідач позбавлений був можливості приймати розпорядження № 98 від 12 лютого 2010 року щодо видачі [PERSON] ордеру на спірне житлове приміщення на 2 особи, посилаючись на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2009 року, оскільки воно не набрало чинності. Вказане встановлено й постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: [PERSON] про визнання протиправним та скасування розпорядження, що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню (т. 2 а.с. 9-10). До того ж, судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано, що на момент прийняття розпорядження № 98 від 12 лютого 2010 року спірне житлове приміщення було зайняте [PERSON], тобто не було вільним, а тому, на думку суду, відповідач діяв не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. Вказане підтверджується матеріалами справи. В той же час розпорядження відповідача № 59 від 31 січня 2013 року, яким видано ордер [PERSON] на спірне житлове приміщення та анулював ордер на жиле приміщення № 014572 серії Б від 15 лютого 2010 року, визнано в судовому порядку законним та обґрунтованим. Згідно п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP, затверджених Постановою Ради Міністрів УPCP № 470 від 11 грудня 1984 року, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Згідно до ч. 1 cт. 58 ЖК УPCP ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тому, оскільки впродовж 30 (тридцяти) днів з моменту видачі ордеру позивач та її донька не вселилися у спірне житлове приміщення, а доказів на підтвердження зворотного в розрізі положень ст. ст. 57-59 ЦПК України в розпорядження суду надано не було, та не вживали будь-яких заходів по вселенню, у тому числі із застосуванням судових процедур, тому, на думку суду, ордер № 014572 серії Б від 15 лютого 2010 року втратив чинність. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин (ст. 15 ЦПК України). В ході розгляду справи суду, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, позивачем не було надано доказів на підтвердження своєї позиції. Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що права [PERSON] не порушені відповідачем, що, на думку суду, свідчить про необґрунтованість та не доведеність її вимог, а тому останні, на думку суду, задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 58 ЖК України,

Outcome: dismissed