Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про захист прав споживачів та стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів в сумі 188 667,11доларів США, зазначаючи про те, що при укладенні договорів споживчого кредиту банком застосована нечесна підприємницька практика, що дозволило банку незаконне втручання в її майновий стан. Банк внаслідок нечесної підприємницької практики при укладенні договорів споживчого кредиту без належних правових підстав привласнив її грошові кошти в сумі 220 632,1доларів США, оскільки надав набагато меншу суму грошових коштів - 838 090,00грн. і відмовляється повернути різницю - 188 667,11 доларів США. 15.03.2006 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитну угоду №12/02-25, кредит надавався на споживчі потреби згідно до п.1.2 договору, тобто кредитний договір є споживчим. 13.09.2007року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено генеральний договір №051/033 про здійснення кредитування. Відповідно до п.1 генерального договору банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у гривнях та/або доларах США, Євро в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України укладенням цього договору - 696 900,00грн. на умовах визначених цим договором та додатковими угодами до нього. Чинним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.05.2015року у справі № 667/8605/14-ц встановлено факт(обставину) застосування нечесної підприємницької практики при укладенні цих договорів, якою її введено в оману стосовно суми кредиту та валюти виконання зобов`язань. Укладеними договорами валютою виконання зобов`язань визначено національну валюту України - гривню, банком виконані зобов`язання в гривнях видано кредити: - 241 190,00 грн., що еквівалентно 50 000 доларів США; 404 000грн., що еквівалентно - 80 000доларів США на момент видачі кредиту; 191 900грн., що еквівалентно 38 000 доларів США на момент видачі кредиту. При визначені договорами суми зобов`язань еквівалент в доларах США був визначений лише в зобов`язаннях банку, а при визначені суми її зобов`язань еквівалент в іноземній валюті не застосовувався, тому договором на неї покладено зобов`язання повернення лише отриманої суми кредитів - 838 090,00грн. Оскільки, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона встановлено факт застосування нечесної підприємницької практики і в силу ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» укладені договори є нікчемними(недійсними) та не породжують ніяких прав та обов`язків, тому грошові кошти отримані сторонами без належних правових підстав. У зв`язку з тим, що банк отримав значно більшу суму, він має можливість утримати належну йому суму зі сплачених коштів, тому у неї, на відміну від банку відсутнє зобов`язання повернути отримане за недійсним договором. Однак, банк відмовляється здійснити розрахунок і повернути належні їй кошти в сумі 188 667,11доларів США., зважаючи, що нею отримані кошти в сумі 838 900грн., сплачено нею 220 632,1 доларів США, сума що підлягає поверненню 188 667,011доларів США.(сума кредиту в доларах США на день подання позову 31964,99грн.(838900:26,219). З огляду на викладене, норми ст.1212 ЦК України, що регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, позивач, посилаючись на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» збагатився за її рахунок поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами, просила стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані 188 667,11доларів США. Ухвалою суду від 07.04.2020 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів Акціонере товариство «Альфа - Банк» правонаступника - ПАТ «Укрсоцбанк». У письмових запереченнях проти позову представник АТ «Альфа-Банк» за дорученням Щевцов О.С. позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності та недоведеності позовних вимог. Зазначав, що грошові кошти за кредитними договорами видавалися позичальнику [PERSON] готівкою в іноземній валюті, доларах США, що підтверджується виписками по рахунку № [NUMBER] до кредитного договору №2/02-25 від 15.03.2006року, № [NUMBER] до кредитного договору № 052/033.1 від 13.09.2007року, № 22038870950883 до кредитного договору №051/0333.2 від 22.08.2008року, згідно яких позичкові рахунки відкрито з кодом 840, що підтверджує здійснення руху коштів в доларах США. Отже, відповідачем надано докази на підтвердження видачі грошових коштів в доларах США, що підтверджується також і рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.05.2015року, а позивачем на доведено факт отримання кредитних коштів у національній валюті - гривні. Окрім, того [PERSON] пропустила строк позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачці про порушення свого права стало відомо у 2014році, під час звернення до суду з позовом про захист прав споживачів, однак до суду з позовом про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів звернулася лише у травні 2018року, тобто з пропуском строку позовної давності. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та їх представників, зважаючи на належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання та подані ними заяви. Дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки. Згідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.03.2006 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», на даний час АТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір № 12/02-25 за умовами, якого кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 80 000доларів США, зі сплатою 12,5% відсотків. та кінцевим терміном повернення до 14.03.2013року. В забезпечення договору кредиту був укладений іпотечний договір №02-23-12/02-25-458 від 15.03.2006року, предметом якого є - будівлі літ. «А загальною площею 1406,7кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 1 989 074, 00грн. 13.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено генеральний договір № 051/033 про здійснення кредитування відповідно до п.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у гривнях та/або доларах США, Євро в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановлених Національним банком України станом на дату укладення цього договору, надати 696 900,00грн. на умовах визначених цим договором та додатковими угодами до нього. Пунктом 2 генерального договору передбачено, що отримання невикористаного залишку ліміту кредитування за цим договором у доларах, Євро здійснюється за офіційним курсом Національного банку України, встановленим на день надання кредиту або його відповідної частини. Кредитування за цим договором здійснюється протягом періоду з 13.09.2007року до 12.09.2022року включно. Згідно з п. 4 генерального договору конкретні умови кредитування, а саме: сума кредиту, мета, строк кредиту, розмір процентної ставки, порядок погашення кредиту та спосіб надання кредиту визначаються додатковими умовами до договору, що укладаються сторонами. В укладеному сторонами кредитному договору та додаткових угод до нього визначені всі умови кредитування, зокрема, розмір наданого кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін. 13.09.2007року між сторонами були укладені додаткові угоди №1 до кредитного договору та іпотечного договору № 051/033 до генерального договору за умовами, якої банк надав [PERSON] кредит в розмірі разового кредиту в розмірі 38 000 доларів США на поточні потреби зі сплатою процентів у розмірі 13.5% та комісії в розмірі визначеному тарифами на послуги з надання кредиту. 18.02.2010року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» було укладено додаткову угоду № 1про внесення змін до додаткової угоди №051/033 від 13.09.2007року до генерального договору, у якій сторони дійшли згоди про внесення змін до додаткової угоди від 13.09.2007року. Чинним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.05.2015року ухваленим у справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживачів(справа № 667/8605/14-ц) встановлено, що при укладені кредитних договорів №12/02 від 15.03.2015року та генерального договору №051/033 про здійснення кредитування та іпотечним договором від 13.09.2007року №02-23-051/033-1495 були порушені права [PERSON] , оскільки статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що коли ціна договору є змінною, узгодження має відбуватися до укладення договору шляхом підписання споживачем письмового документу, в якому він повідомлений що несе валютні ризики. Не виконання банком цієї процедури є відмовою банку узгодити предмет договору - істину умову договору. Порушення зазначених вимог Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до ст.19 цього Закону є діями, які вважаються нечесною підприємницькою практикою. Оскільки під час укладення кредитних договорів мала місце нечесна підприємницька практика, то договори в силу ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемними. Статтями 525-526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ч.1 ст. 626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України). Згідно зі ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції чинній на момент укладення кредитного договору, нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору Отже, в силу положень частини другої статті 215 ЦК України визнавати їх недійсними у судовому порядку закон не вимагає, оскільки вони є недійсними в силу закону. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення цієї статті застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Обравши способом захисту своїх прав стягнення з банку 188 667,11 доларів США, з підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України та статтями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач зобов`язана довести правову та фактичні підстави своїх позовних вимог. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Підписавши кредитний договір, [PERSON] погодилась з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту саме в доларах США, а не в національній валюті України, в подальшому погашала кредитну заборгованість протягом тривалого часу саме в іноземній валюті. Звертаючись у 2014року із позовом до суду про захист прав споживачів [PERSON] у справі №667/8605/14-ц посилалася, як на підставу позову на порушення її прав споживача невиконання банком обов`язку надання їй інформації про те, що у разі подорожчання вартості валюти, збитки від таких змін несе вона в односторонньому порядку, зазначивши, що банком їй було повідомлено усно, що здійснення державою контролю за вартістю валюти, не допустить значного коливання ціни іноземної валюти. Способом захисту порушеного права обрала припинення правовідношення між нею і банком у зв`язку з застосування банком нечесної підприємницької практики. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.05.2015року у справі №667/8605/14-ц підтверджено отримання позивачкою кредиту саме в іноземній валюті, доларах США і, оскільки під час укладення кредитних договорів мала місце нечесна підприємницька практика, то договори в силу ч.2 ст.215 ЦК України визнані судом нікчемними. Діючим законодавством України передбачений спеціальний спосіб захисту прав боржника щодо повернення грошових коштів у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування(ч.1ст.216ЦК України). Отже, позивачка не довела правову та фактичні підстави своїх позовних вимог, звертаючись з позовом до суду про повернення грошових коштів на підставі ст. 1212ЦК України, а викладені нею обставини щодо отримання кредиту в національній валюті України - гривні спростовуються рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20.05.2015року, яке в силу ч.4 ст.82 ЦПК України має преюдиціальне значення, оскільки обставини встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому [PERSON] , належних та допустимих доказів про отримання кредиту в сумі 838 090грн., сплати банку грошових коштів в сумі 220 632,10 доларів США та необхідності поверненню 188 667,01 доларів США не надала і зазначені обставини судом не досліджувалися. Відповідно до приписів ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів в сумі 188 667,01 доларів США на підставі ст.1212 ЦК України Разом із тим, суд вважає доводи представника відповідача про застосування наслідки пропуску строку позовної давності такими, що позбавлені правового обґрунтування з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини другої та третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення собою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як, вбачається із дослідженої в ході судового розгляду справи №667/8605/14-ц [PERSON] звернулася до суду з позовом про порушення її прав споживача нечесною підприємницькою практикою у жовтні 2014року, рішення у справі ухвалено 20.05.2015року з даним позовом до суду позивач звернулася в 14.05.2018року тобто в межах строку позовної давності. На підставі викладеного, ст.ст.11,15, 203-204, 215-216, 256,261, 264, 509,525-526, 626-627, 1054, 1212 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed