Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просила позбавити останнього батьківських прав відносно його сина [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26.02.2011 по 19.10.2012 роки. Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] батьком якого є відповідач, проте відповідач жодного разу не брав участі у вихованні дитини, забезпеченні її побуту, не відвідує сина. Її намагання звернути увагу відповідача на проблему недостатньої його участі у житті дитини не знайшли свого розуміння зі сторони відповідача. Відповідачем зовсім не здійснюється матеріальне забезпечення дитини, аліменти не сплачуються. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 26.02.2011, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] та взяли спільне прізвище [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 23.09.211 [PERSON] народився [INFO] батьами якого є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 19.102.012 шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 09.07.2012 З [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] Відповідно до висновку Обухівської районної державної адміністрації від 12.04.2018, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON]. Відповідно до довідки заборгованість [PERSON] по спліті аліментів з 01.07.2014 по 01.03.2018 становить 26050 грн. Відповідно до довідки Григорівської сільської ради від про склад сім'ї 16.03.2018 [PERSON] проживає разом з своїм сином [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] Позивач та її син [PERSON] проживають разом. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає, не піклується, життям дитини не цікавиться. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.п.15.16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». Враховуюче вищевикладене, суд знаходить доведеним факт ухилення відповідача від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, а тому за таких виняткових обставин та з метою захисту інтересів дитини, забезпечення її зростання в умовах турботи, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved