Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 60543,91 грн. за договором поставки №АР22/05-1 від 22.05.2018 року, посилаючись на порушення боржником своїх зобов`язань за даним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що згідно з умовами договору поставки №АР22/05-1 від 22.05.2018 року ним (постачальником) було передано відповідачу (покупцю) насіння овочевих культур в асортименті згідно додатку №2 (Специфікація) на підставі видаткової накладної №1057 від 06.06.2018 на загальну суму 57400,32 грн., яке отримано особисто [PERSON] 06.06.2018 року, про що свідчить його власноручний підпис на цій накладній. Разом з товаром відповідачу був переданий також рахунок на оплату №940 від 04.06.2018 року . Проте, [PERSON] взяті на себе зобов`язання за вказаним договором поставки належним чином не виконував, на вимоги про погашення заборгованості не реагував, унаслідок чого, станом на 15.12.2020 року, за ним утворилась заборгованість у розмірі 60543,91 грн., яка складається з: 37400,32 грн. - основного боргу, 8377,88 грн. - заборгованості за пенею, штрафу за прострочення оплати - у розмірі 5740,03 грн., 3524,77 грн. - трьох процентів річних та 5500,91 грн. - інфляційних витрат. Посилаючись на вищевикладене, ТОВ «Хазера Україна» просило суд задовольнити позовні вимоги повністю. Ухвалою судді від 22.01.2021 року позовну заяву ТОВ «Хазера Україна» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у адресованій суду заяві просив розглядати справу в його відсутність, на задоволенні позову наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про судові засідання останній повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в її матеріалах: заявою [PERSON] про відкладення розгляду справи від 19.05.2021 року для ознайомлення з матеріалами справи та розписками про його ознайомлення з датами наступних судових засідань: від 19.05.2021 року та 11.06.2021 року, що підтверджує належне повідомлення та повну обізнаність відповідача про дати розгляду справи в суді. Разом з тим, у судове засідання 02.07.2021 року [PERSON] повторно не з`явився з невідомих причин, про їх наявність та поважність суду не повідомив. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду доказів на спростування спірної заборгованості, як і доказів на підтвердження належного виконання ним взятих зобов`язань перед позивачем. Судом встановлено, що згідно з умовами договору поставки №АР 22/05-1 від 22.05.2018 (надалі - договір) позивачем (постачальником) було передано відповідачу (покупцю) насіння овочевих культур (надалі - товар) згідно додатку №2 (Специфікації від 04.06.2018) до договору, на підставі видаткової накладної №1057 від 06.06.2018 року, на суму 57 400,32 грн . Товар був отриманий особисто відповідачем 06.06.2018, про що свідчить його власноручний підпис на видатковій накладній №1057 від 06.06.2018. Разом з товаром відповідачеві також був переданий рахунок на його оплату №940 від 04.06.2018 на суму 57 400,32 грн . Згідно з пунктом 3 додатку №2 (Специфікації від 04.06.2018) до договору (далі - Специфікація №2) оплата за товар здійснюється в розмірі 100% його вартості, що складає 57 400,32 грн., до 01.10.2018. Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону та договору. Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Проте, свої зобов`язання з оплати отриманого Товару відповідач виконав неналежним чином, оплативши товар частково та з порушенням встановленого строку. Так, згідно наявного в матеріалах справи розрахунку від 30.06.2020 року відповідачем було перераховано на рахунок позивача 20 000,00 грн за отриманий Товар. Таким чином, сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 37 400,32 грн ., яка на момент подачі позову є непогашеною та підлягає стягненню з [PERSON] . Наведене свідчить про порушення відповідачем своїх зобов`язань, що є підставою для застосування до нього і штрафних санкцій. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до пункту 8.9 договору у випадку прострочення оплати за поставлений товар покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вчасно суми за кожен день прострочення за весь період такого прострочення. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже, аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічні висновки зазначені в Постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 6-1138цс 15, від 08.02.2017 у справі №3-1217гс16. Таким чином, період прострочення платежу, за який нараховується штрафна санкція - пеня, рахується в межах останніх 12 місяців перед зверненням позивача до суду, тобто з 16.12.2019 року по 15.12.2020 року, становить 8 377,88 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, згідно з пунктом 8.10 договору у випадку прострочення оплати за поставлений товар понад 30 днів покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 10% від суми заборгованості. З врахуванням прострочення оплати відповідача по сумі 57 400,32 грн. за період з 02.10.2018 по 29.06.2020 сума такого штрафу становить 5 740,03 грн., тобто позовні вимоги в цій частині також є обгрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дослідивши розрахунки позивача, а саме розрахунок стягнення трьох процентів річних та розрахунок стягнення втрат від інфляції за весь час прострочення, суд погоджується із ними та вважає такий розрахунок правильним, враховуючи при цьому також те, що він не оспорювався відповідачем. Таким чином, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань з відповідача слід на користь позивача стягнути три проценти річних в сумі 3524,77 грн. та втрати від інфляції в сумі 5500,91 грн. Враховуючи вищевикладене, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача загальна заборгованість у розмірі 60543,91 грн., що складається з: заборгованості за договором №АР22/05-1 від 22.05.2018 року в сумі 37400,32 грн., пені в сумі 8377,88 грн., 3% річних у розмірі 3524,77 грн. та індексу інфляції у розмірі 5500,91 грн. Отже, позов слід задовольнити повністю. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на викладене підлягає стягненню із відповідача на користь позивача сума судового збору у розмірі 2102,00 грн., сплаченого при подачі позову. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає, що їх також слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрат сторін та ї представників, що пов`язані з явкою до суду. Відповідно до ч. 2 ст.137 ЦПК розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ «Хазера Україна» та адвокатом Хекало О.О. 23.10.2019 року укладено договір про надання правової допомоги №19-3. В своїх вимогах позивач вказав, що оплата адвокатської допомоги у справі становить 15000,00 грн.. З урахуванням того, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення, проте, відповідач не заявляв відповідного клопотання і не оспорював докази, які їх підтверджують, суд приходить висновку, що заявлені позивачем відповідні вимоги також підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved