overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 листопада 2007 року Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (актовий запис № 293). На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що спільне життя у сторін не склалося через взаємне непорозуміння, недовіру та різні погляди на життя, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені, а збереження сім'ї є неможливим та суперечить інтересам позивача. Від шлюбу у сторін дітей немає, відповідач відмовляється звернутись до органів ДРАЦ. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом об'єктивно встановлено, що 23 листопада 2007 року Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб (актовий запис № 293) від 17.06.2017 року. Спільне життя у сторін не склалося через взаємне непорозуміння, недовіру та різні погляди на життя, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені, а збереження сім'ї є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Від шлюбу у сторін дітей немає, відповідач відмовляється звернутись до органів ДРАЦ. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Ухвалою судді від 03.07.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Ухвалою суду від 11.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 26.03.2005 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю з літа 2017 року, шлюбні відносини припинені. Спір щодо утримання дитини та розподілу спільного майна подружжя на даний час відсутній. Тому, позивач просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем 26.03.2005 року. У судовому засіданні 04.12.2018 року позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. У судове засідання 04.12.2018 року відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неяґвки суду не повідомив. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.03.2005 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Від шлюбу сторони мають від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Шлюбні стосунки між сторонами припинені з літа 2017 року, примирення неможливе, спір щодо утримання дитини та розподілу спільного майна подружжя на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із даним позовом та просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 27.11.2007 року шлюб із відповідачем існує формально, оскільки більше п'яти років вони проживають окремо. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя та з втратою порозуміння. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 листопада 2007 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 2206. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини [NUMBER] Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 серпня 1994 року він із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися, сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій з приводу розірвання шлюбу не заперечувала та просила розглянути справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 серпня 1994 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1118 (а.с. 6). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 23 січня 1999 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, сім'я розпалась та існує формально. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, з приводу ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згоди представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 січня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадського стану Шевченківського району м. Києва, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 51.(а.с. 3). Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 12-13). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 вересня 2014 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, з січня 2017 року проживають окремо, спільних дітей не мають, спільного господарства не мають. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила шлюб розірвати, посилаючись на викладене в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.09.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, про що 27.09.2014 року складено відповідний актовий запис №1475. (а.с. 3). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони сімейні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 грудня 1991 року вона із відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися з 2015 року, сторони разом не проживають, через постійні конфлікти,та суперечки спільне життя стало неможливим, спільного господарства не ведуть. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій з приводу розірвання шлюбу не заперечував та просив розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 грудня 1991 року у органі реєстрації актів цивільного стану Радянського району м. Києва, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 596 (а.с. 7). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (до шлюбу Бортнік) В.С. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 серпня 2012 року Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (актовий запис № 129). На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в шлюбі вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на життя, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені. Збереження сімї між ними є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Судом обєктивно встановлено, що 18 серпня 2012 року Старокостянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, було зареєстровано шлюб між позивачкою [PERSON] (до шлюбу Бортнік) В.С. та відповідачем [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб (актовий запис № 129) від 17.03.2017 року. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося через взаємне непорозуміння, різні погляди на життя, внаслідок чого їх шлюбні стосунки припинені. Збереження сімї між ними є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувсь в суд із заявою і просив встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], яка померла 27.05.2004 року була його матірю. В обґрунтування заяви посилавсь на те, що 27.05.2004 року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, проте оформити спадщину після смерті матері він не може, так як не може підтвердити родинні відносини із спадкодавцем, оскільки в заповіті спадкоємцем зазначено «Пелиховського Анатолія Броніславовича», а згідно паспорта він «Пелихівський Анатолій Броніславович». Заявник звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, просив заяву задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України, суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 27.05.2004 року була матірю [PERSON], [INFO] Зазначені обставини підтверджуються: паспортними даними заявника; даними свідоцтва про народження заявника V-УР №1094000 від 11.12.1962 року; даними постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій держнотаріуса Старокостянтинівської держнотконтори №1662/02-31 від 24.03.2017р.; даними актового запису про смерть [PERSON] серія 1-БВ №250637; даними заповіту від 17.03.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за №312. На підставі викладеного,

Outcome: approved