Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу позивачка по справі створила нову сім`ю, проживає в м. Львові, дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні. Батько не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання сина, хоча має таку можливість, оскільки періодично працює в Республіці Польща. Просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнути на її користьпроцесуальні витрати в сумі 600 грн. Відповідач позову не визнав, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки після розірвання шлюбу саме він займається вихованням та утриманням сина. Дитина проживає разом з ним в будинку його батьків в с. Васючин Рогатинського району Івано-Франківської області. Він не має постійної роботи в Україні, тому працює за межами України. На час його відсутності дитина проживає з його батьками. Дитина знаходиться на його повному матеріальному утриманні. Позивачка з вересня 2018 року проживає у м. Львові, з цього часу не бере участі в утриманні і вихованні сина. Позивачка відповіді на відзив не подала, у судове засідання не з`явилися, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини з посиланням на докази, на підставі яких вони встановлені. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , повторно виданим 24 липня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рогатинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області. Згідно довідки Васючинської загальноосвітньої школи від 25 червня 2019 року № 47 [PERSON] , 2008 року народження навчається у п`ятому класі. Його доглядом і вихованням займається бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . Згідно довідки Васючинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області № 387 від 25 червня 2019 року, акта обстеження матеріально-побутових умов від 02 липня 2019 року, [PERSON] проживає разом з бабусею та дідусем по татовій лінії в [ADDRESS] . Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 15 жовтня 2019 року, визначено за доцільне проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 160, ч. 1 ст.161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] фактично проживає разом з батьком, відповідачем по справі [PERSON] . Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження позивачки про перебування на її утриманні малолітнього сина не підтверджено належними та допустимими доказами по справі, документально спростовано відповідачем по справі, а тому позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed