Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що йому на праві належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Новоградківка, вул. 50 років Жовтня, буд. 23. В цьому будинку зареєстровані його діти [PERSON], [PERSON], [PERSON]. При цьому [PERSON] проживає в будинку, а [PERSON] і [PERSON] в будинку не проживають. Посилаючись, що відповідачі чинять йому перешкоди у здійсненні права власності на жилий будинок, позивач з урахуванням уточнень до позову просив виселити [PERSON] з будинку та зобовязати Овідіопольський районний відділ Головного управління державної міграційної служби в Одеській області зняти [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з реєстраційного обліку в будинку.(а.с. 80-81) В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позов не визнали, посилаючись, що в порядку спадкування після смерті їх матері [PERSON] вони набули право власності кожна по 1/6 частині жилого будинку. Овідіопольський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України просив розглянути справу за відсутності його представника. (а.с. 85) Відповідач [PERSON] за місцем реєстрації в жилому будинку №23 по вул. 50 років Жовтня в с. Новоградківка не проживає, що підтверджено поштовими повідомленнями про неможливість вручення судових повісток, згідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, а тому справа розглянута судом за його відсутності. (а.с. 31, 86-87) У зустрічному позові [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що вони є дітьми [PERSON] та [PERSON], які з 22.07. 1977 р. перебували у шлюбі. Під час шлюбу їх батьки 04.08.1988 р. за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу придбали жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. 50 років Жовтня, 23 в с. Новоградківка Овідіопольського району. 05.09.1996 р. померла їх матір [PERSON] і відкрилась спадщина на належну їй ? частину зазначеного жилого будинку. На час смерті матері вони були малолітніми, проживали з батьками та братом [PERSON] в жилому будинку і деякий час залишились проживати в ньому після смерті матері, а потім були передані на виховання опікуну. В цей час вони звернулись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину, але в цьому їм відмовлено у звязку з тим, що право власності на житловий будинок в установленому законом порядку не зареєстровано. З наведених підстав відповідачі просили визнати за кожною з них право власності в порядку спадкування за законом після смерті їх матері по 1/6 частині жилого будинку. (а.с. 58-59) В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зустрічний позов підтримали. [PERSON] зустрічний позов не визнав, посилаючись на його безпідставність тому, що спірний жилий будинок є його особистою власністю.(а.с. 82-84) Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що первинний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 22 липня 1977 року [PERSON] і Шарік (до шлюбу Шишова) [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб. (а.с. 72) Під час шлюбу у [PERSON] і [PERSON] народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], обоє [INFO] (а.с. 62-71) 04.08.1988 р. на підставі договору купівлі-продажу на імя [PERSON] був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Новоградківка, вул. 50 років Жовтня, буд. 23. (а.с. 9-10) Згідно до ст. 22 КпШС України, чинного на час придбання жилого будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, а відповідно до ст. 28 цього ж Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Жилий будинок нажитий подружжям [PERSON] і [PERSON] під час шлюбу, був їх спільним сумісним майном і частки у праві власності на це майно кожного з подружжя були рівними. Посилання [PERSON] про те, що спірний жилий будинок є його особистим майном, суд до уваги не приймає, вважає їх необґрунтованими тому, що будь-яких допустимих доказів на підтвердження цих посилань позивач суду не надав. 05.09.1996 р. померла дружина поживача [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, та відкрилась спадщина на спадкове майно у виді ? частини жилого будинку. (а.с. 73) Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції закону 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, спадкоємцями за законом першої черги, в рівних частках, після смерті [PERSON] були її чоловік [PERSON] та неповнолітні на той час діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 548 ЦК України в редакції 1963 року було встановлено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: а) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; б) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] в жилому будинку залишились проживати чоловік померлої [PERSON] та її четверо дітей. Ці обставини також підтверджені довідками Новоградківської сільської ради. (а.с. 6, 74) Сам позивач в судовому засіданні визнав, що після смерті його дружини всі четверо його дітей проживали з ним протягом 9 днів в будинку, а після цього їх забрала під опіку до себе мати його покійної дружини. Рішенням Овідіопольського районного суду від 01.03.2006 р. [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] у звязку з тим, що він ухилявся від їх виховання та утримання. При цьому судом в інтересах дітей був накладений арешт на жилий будинок.(а.с. 88) Фактично позивач та його четверо дітей згідно до наведених вище положень ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, прийняли спадщину після смерті [PERSON] і частка кожного із спадкоємців у спадковому майні має становити 1/10 частину жилого будинку.( ? : 5 = 1/10) В нотаріальному порядку [PERSON], [PERSON] і [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через ту обставину, що право власності на жилий будинок в установленому законом порядку не було зареєстроване. (а.с. 60) На підставі наведеного суд дійшов до висновку, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню і за [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON] по 1/10 частині за кожною на жилий будинок. В іншій частині зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. З наведених вище норм цивільного законодавства слідує, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні право користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, позбавлення права на користування житловою площею та зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання і Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті їх матері набули право власності кожен по 1/10 частині жилого будинку, поряд з позивачем вони є співвласниками цього майна, мають рівні з позивачем права щодо користування, володіння та розпорядження цим майном, незважаючи на те, що вони в установленому законом порядку не оформили це право та не зареєстрували його. За таких обставин відсутні законні підстави для зняття з реєстрації місця проживання в спірному будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також виселення [PERSON] з будинку, тобто відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню понесені ними витрати зі сплати судового збору по 243 грн. 60 коп. кожній. (а.с. 55-57)

Outcome: partial