Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача в якому просить стягнути на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 11404,15 грн. Обгрунтовуючи вимоги позивому, вказує, що відповідач не виконує свої зобов'язання по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у зв'язку із чим утворилась заборгованість та неустойка (пеня), що підлягає стягненню з [PERSON] Ухвалою суду від 08.06.2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Разом з тим, від відповідача відзив на позов не надходив, судові повістки судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] отримав судові документи 12.07.2018, у відповідності до вимог цивільно процесуального законодавства. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про даний спір, не подав відзив і відсутні запереченя з боку позивача щодо неможливості розгляду справи у заочному порядку. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20.03.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб та зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у місті Києві, про що складений актовий запис за № 215. Від шлюбу [INFO] народилась у сторін донька, [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ в м. Києві від 24.06.2009 р. 07.06.2016 року рішенням Печерського районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.09.2016 року стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.04.2016 і до досягнення дитини повноліття. 27.09.2018 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазюком Д.М. відкрито виконавче провадження № 54785750. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів, за останнім утворилася заборгованість по виплатті аліментів в сумі 37829,77 грн. Позивачем розраховано неустойку (пеню) за несплату аліментів, яка за період з 14.04.2016 р. по 30.04.2018 р. складає 11404,15 грн. Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Так, розраховуючи розмір пені згідно з положеннями ст. 196 СК України, суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Зважаючи на те, що відповідач був обізнаний про наявність даного спору на розгляді у суду, відзив не надав та доказів того, що заборгованість утворилась внаслідок причин, які не залежали від нього, а відтак суд дійшов до переконання про обгрунтованість вимог позовної заяви та наявність підстав для нарахування неустойки (пені). З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved