Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до [PERSON], в якому уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь 1000 грн. майнової шкоди, заподіяної життю та здоров'ю (невідшкодованої третьою особою суми франшизи), 10 000 грн. моральної шкоди, пов'язаної з ушкодженням автомобіля та 40 000 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я. В обґрунтування позову зазначив, що 12 грудня 2010 року на автодорозі Знам'янка - Луганськ - Ізварено з вини відповідача, який керував автомобілем ЗАЗ TF 6940 Ланос, д.н.з. [NUMBER], сталася ДТП, у результаті якої було пошкоджено належний на праві власності позивачу автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER], він отримав тілесні ушкодження. Позивач в судове засідання з'явився, просив позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на його користь 1000 грн. франшизи та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач та представник відповідача в судове засідання з'явилися, проти задоволення позову заперечували. Представник відповідача додатково суду пояснила, що невідшкодована третьою особою сума франшизи та моральна шкода стягненню з відповідача не підлягають. Відповідач подав письмові заперечення проти позову, які долучені до матеріалів справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Укргазпромполіс» (далі - ПАТ СК «Укргазпромполіс»), зазначивши, що свої обов'язки страхова компанія виконала в повному обсязі (т. 2 а.с. 200). Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12 грудня 2010 року на автодорозі Знам'янка - Луганськ - Ізварено мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ TF 6940 Ланос, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено належний на праві власності позивачу автомобіль. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення (т. 1 а.с. 5). Внаслідок ДТП водій автомобіля Volkswagen Passat [PERSON] згідно з висновками судово-медичного експерта від 18 квітня 2011 року № 58 отримав ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, синців по лівій бічній поверхні тулубу, в підочних ділянках, в верхній третині лівої гомілки, на шкірі правої гомілки, садна по передній поверхні лівого стегна в верхній третині могли бути утворені від дії тупого твердого предмета або предметів, не виключено, за обставин, викладених обстежуваним тобто при ДТП, давність їх утворення може відповідати терміну вказаному обстеженим. Діагноз - тромбоз глибоких вен лівої нижньої кінцівки при встановленні тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався, оскільки розвиток даного патологічного стану не знаходиться в прямому причинному зв'язку з заподіяною обстежуваному травмою (т. 1 а.с. 7). Згідно з доповненнями до Акту судово-медичного обстеження № 58 від 18.04.2011 року, акт судово-медичного обстеження № 27-Д від 01.03.2012 рок, встановити причинний зв'язок переламів 8-го та 11-го ребер зліва з ДТП не виявляється можливим (т. 1 а.с. 8). З копії медичних документів вбачається, що після події ДТП позивач знаходився у стані стресу, звертався до лікарів, проходив лікування. Вказане підтверджується копію витягу із медичної картки запису лікаря невропатолога від 2012 р., де зазначено скарги на біль в правій нозі, в поясничній області, головний біль, поганий сон, стан погіршився після перенесення стресу в приміщенні суду, копією медичної довідки від 06.12.2012 р., згідно якої [PERSON] перебуває на «Д» обліку у лікаря-ендокринолога з 31.12.2010 р., діагноз: с/діабет тип ІІ середньої тяжкості, вперше виявлений, копії запису лікаря-невропатолога від 30.11.2012 р. про протипоказання до важкої фізичної праці, перебування під відкритим сонцем, на протягах, з нахиленим тулубом, копією виписки із історії хвороби Вільногірської ЦМЛ, хірургічне відділення, згідно якої [PERSON] перебував на лікуванні з 17.12.2010 р. по 4.01.2011 р., діагноз: забиття грудної клітини і лівої поясничної області, лівого колінного суглобу і лівої стопи, множинні синці, гостра реакція на стрес, сахарний діабет вперше виявлений; виписаний в задовільному стані, рекомендовано нагляд ендокринолога з приводу вперше виявленого сахарного діабету, копії запису лікаря-невропатолога від 29.12.2010 р. про встановлення діагнозу струс головного мозку (т. 1, а.с. 145- 147, 158-162, 167-169). Згідно висновку № 71 судово-медичної комісії за наслідками комплексної судової-медичної експертизи, діагноз «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку», як не підтверджений об'єктивною неврологічною симптоматикою, при визначенні ступеню тяжкості в рахунок не приймається, діагнози: «енцефалопатія складного ґенезу, вертебральна люмбоішиалгія з больовим синдромом», не мають травматичної причини виникнення. Діагноз «консолідовані переломи 8-го, 11-го ребер ліворуч» об'єктивним методом дослідження - рентгенологічно не підтверджені. Діагноз «забій лівого колінного суглобу, лівої стопи» є наслідком травми отриманої при ДТП, можливо 12.12.2010 р. Діагноз «підгострий тромбоз глибоких вен лівої нижньої кінцівки», встановлений через 2 місяці з моменту травми, не знаходиться у прямому причинному зв'язку з ДТП. Встановлений флотуючий тромб, виявлений в судинах лівої нижньої кінцівки, відповідає терміну виникнення до 21 доби, тобто не відповідає даті отриманої травми при ДТП (згідно літературних даних). Діагноз «цукровий діабет» не знаходиться у прямому причинному зв'язку з травмою отриманою 12.12.2010 р., так як даний діагноз немає травматичної причини виникнення в даному випадку, а стресова реакція найбільш вірогідно маніфестувала дане захворювання» (т. 1 а.с. 202а-219). Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця від 08.09.2011 року № 0061/09 майнова шкода, заподіяна автомобілю позивача внаслідок ДТП, становить 51 806 грн. 61 коп. (т. 1 а.с. 65-95). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/5634693 застрахована у Публічному акціонерному товаристві страховій компанії «Укргазпромполіс» (далі - ПАТ СК «Укргазпромполіс»). Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого), становить 100 тис. грн., за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого), - 50 тис. грн (т. 1 а.с. 17). Згідно зі страховим актом від 18 липня 2013 року ПАТ СК «Укргазпромполіс» зобов'язалося сплатити позивачу ще 3 591 грн. 89 коп. страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров'ю та тимчасовою втратою працездатності з урахуванням 1 000 грн. франшизи (т. 2 а.с. 41). Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2013 року позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 4 258 грн. 96 коп. майнової шкоди та 20 тис. грн. моральної шкоди (т. 2 а.с. 47-58). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2013 року рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2013 року в частині відмови в позові про стягнення 300 грн. витрат на технічний огляд транспортного засобу та 198 грн. послуг банку за перерахування суми відшкодування скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з відповідача на користь позивача 300 грн. витрат на технічний огляд транспортного засобу та 198 грн. послуг банку за перерахування суми відшкодування. У решті рішення суду залишено без змін (т. 2 а.с. 155, 156). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.03.2014 року рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2013 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1 000 грн. майнової шкоди, заподіяної життю та здоров'ю (невідшкодованої третьою особою суми франшизи), та 20 000 грн. моральної шкоди скасовані, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 186-188) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі настання страхової випадку (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотків від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується. Пунктом 22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 ст. 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із п. 9.3 Закону (у редакції, чинній на час вчинення ДТП) обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 гривень на одного потерпілого. За приписами ч. 2 п. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Це є окремими підставами для звернення з позовом до суду. Згідно ч. 3 вказаної норми розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи положення ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» від 01 липня 2004 року № 1961-ІV, ст. 338 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з останнього 1 000 грн. невідшкодованої страховою компанією франшизи за шкоду життю та здоров'ю позивача, заподіяну внаслідок ДТП, оскільки франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується, обов'язок з відшкодування такої шкоди лежить на страховій компанії відповідно до лімітів відповідальності та визначеного страховою компанією до сплати розміру страхового відшкодування. Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Обґрунтовуючи вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що пошкодженням автомобіля йому спричинена моральна шкода, в судовому засіданні пояснив, що належний йому автомобіль фізично знищено і відновленню він не підлягає, отже виходячи зі змісту ст. 23 ЦК України, вбачається, що позивач просив відшкодувати моральну шкоду, передбачену п. 3 названої статті, а тому на підставі п. 22.3 Закону відповідальність за такий вид моральної шкоди несе особа, яку визнано винною у ДТП, а не страховик. Суд вважає що позивач довів те, що у зв'язку з ДТП, яка сталася з вини відповідача, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у його душевних стражданнях через пошкоджений автомобіль, у зв'язку з чим змінився його звичайний стан життя, він не може використовувати автомобіль для своїх потреб та потреб своєї сім'ї, факт пошкодження його автомобіля беззаперечно свідчить про те, що позивач відчуває від цього негативні наслідки, морального та психологічного характеру, які призвели до стресової ситуації позивача. Враховуючи ступінь пошкодження автомобіля позивача, розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП, характер та ступінь моральних страждань, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. у зв'язку із пошкодженням майна, що відповідає принципу розумності та справедливості. Підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі судом не вбачається. Виходячи зі змісту позовної заяви та положень ст. 23 ЦК України, вбачається, що позивач також просив відшкодувати моральну шкоду, передбачену п. 1 названої статті, тобто моральну шкоду, спричинену ушкодженням здоров'я. В даному випадку розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню страховиком, обмежений сумою не більше 5 % ліміту, визначеного п. 9.3 Закону, який на час вчинення ДТП розмір становив 51 000 грн. Виходячи з цього, ліміт відповідальності ПАТ СК «Укргазпромполіс» щодо відшкодування моральної шкоди становить 2550 грн. Ураховуючи, що отримана позивачем травма є легкою, однак після події ДТП він звертався до лікарів, перебуваючи у стані стресу, знаходився на лікуванні у медичному закладі та продовжував лікування після виходу з нього, що підтверджується медичними документам, глибину фізичних та душевних страждань позивача у зв'язку з отриманими травмами, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, розглядаючи справу у рамках обґрунтування моральної шкоди, застосовуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає, що сума у 5000 грн. буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку отримав позивач внаслідок ушкодження здоров'я. Підстави для задоволення вимоги у повному обсязі та стягнення іншої грошової суми на відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки захворювання позивача «енцефалопатія складного ґенезу, вертебральної люмбоішиалгії з больовим синдромом», «підгострий тромбоз глибоких вен лівої нижньої кінцівки» не знаходяться у прямому причинному зв'язку з ДТП, як і діагноз «цукровий діабет», який немає травматичної причини виникнення в даному випадку, а стресова реакція найбільш вірогідно маніфестувала дане захворювання, що вбачається з висновку № 71 судово-медичної комісії за наслідками комплексної судової-медичної експертизи, який суд приймає до уваги, оскільки доказів на підтвердження протилежного позивачем суду не надано, натомість суд вважає доведеним, що позивач отримав легкі тілесні ушкодження, перебував у стресовій ситуації. Виходячи з цього та враховуючи ліміт відповідальності страхової компанії, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 2450 грн. (5000 грн. - 2550 грн.) у зв'язку з ушкодженням його здоров'я, оскільки непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі, а різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Доводи відповідача та його представника про те, що позивач звернувшись до суду погіршив свої моральні страждання і усі питання могли би бути вирішені у позасудовому порядку, суд не приймає до уваги, оскільки виходячи з положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Щодо твердження відповідача про те, що позивач отримав повне відшкодування вартості належного йому транспортного засобу і йому повністю відшкодована матеріальна шкода, а моральна шкода, заподіяна позивачу відповідачем, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, знаходиться в межах ліміту відповідальності страхової компанії відповідно до положень закону, тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди спростовуються наступним. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦПК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, крім того, слід зазначити, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на викладене, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Виходячи з цього, позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2013 року в частині розподілу судових витрат не скасовано, а питання про розподіл судових витрат при ухваленні рішення судом було вирішено, суд першої інстанції при новому розгляді справи питання розподілу судових витрат не вирішує.

Outcome: partial