Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 17 жовтня 2016 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого вона передала [PERSON] грошові кошти в сумі 1800 доларів США, а останній зобов`язався повернути їх до 17 листопада 2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав їй боргову розписку від 17 жовтня 2016 року. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 47119 гривень 08 копійок боргу, 9869 гривень процентів за користування коштами на підставі ст. 1048 ЦК України, 2037 гривень трьох процентів річних та сплачений судовий збір. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 13 лютого 2020 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача 59025 гривень 08 копійок, а також інфляційне збільшення заборгованості у сумі 5725 гривень 43 копійки, три проценти річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 3085 гривень 48 копійок, пеню за період прострочки платежу з 04 травня 2018 року по 10 березня 2020 року у сумі 18227 гривень 46 копійок (а.с. 39-40). Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 1800 доларів США, а останній зобов`язався повернути їх до 17 листопада 2016 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] написав [PERSON] боргову розписку від 17 жовтня 2016 року (а.с. 8). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договору позики від 17 жовтня 2016 року [PERSON] має повернути [PERSON] 1800 доларів США. Позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення боргу в сумі 1800 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на день складання позову (25 квітня 2018 року) складало 47119 гривень 08 копійок. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 47119 гривень 08 копійок основного боргу (1800 х 26,177264) = 47119,08). [PERSON] також просить стягнути з відповідача проценти на підставі ст. 1048 ЦК України у сумі 9869 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором позики між сторонами розмір процентів не встановлений. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають проценти за період з 17 листопада 2016 року по 20 квітня 2018 року на підставі ст. 1048 ЦК України у розмірі 9321 гривні 55 копійок (розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що складає 5725 гривень 43 копійки. Вимога щодо стягнення інфляційних втрат на суму боргу не підлягає задоволенню, оскільки сума боргу у договорі визначена сторонами в іноземній валюті та до неї не застосовуються індекси інфляції, які встановлені для національної валюти - гривні. Позивач також просить стягнути з відповідача три проценти річних з простроченої суми за період з 17 листопада 2016 року по 27 квітня 2018 року в сумі 2037 гривень та за період з 21 квітня 2018 року по 10 березня 2020 року в сумі 3085 гривень 48 копійок. Термін прострочення за договором позики складає 1210 днів. Отже, сума трьох процентів річних за період з 17 листопада 2016 року по 10 березня 2020 року складає 178 доларів 97 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 25 квітня 2018 року складає 4684 гривні 94 копійки (1800 х 0,03 = 54 : 365 = 0,14 х 1210 = 178,97). Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 4684 гривні 94 копійки. З заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за період прострочки платежу з 04 травня 2018 року по 10 березня 2020 року у сумі 18227 гривень 46 копійок. Вбачається, що заява про збільшення позовних вимог, подана позивачем, містить нову позовну вимогу (стягнення пені), яка не заявлялась стороною позивача при зверненні до суду з позовом. Фактично така вимога є новою позовною вимогою, в якій сторона позивача просить стягнути з відповідача на її користь 18227 гривень 46 копійок пені за період прострочки платежу з 04 травня 2018 року по 10 березня 2020 року. Таким чином, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 611 гривень 25 копійок.

Outcome: partial