Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У травні 2015 року ТОВ «МІКОН-М» звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] мотивуючи його тим, що в будинку №46, який знаходиться на балансі ТОВ «МІКОН-М» по [ADDRESS], власником нежитлового офісного приміщення, загальною площею 43,3 кв.м, відповідно до договору дарування від 07.11.2011 року є відповідач, яка протягом тривалого часу користується комунальними послугами, що надаються ТОВ «МІКОН-М» з обслуговування будинку, але не виконує зобов'язання по сплаті витрат по утриманню приміщення, у зв'язку з чим у останньої виникла заборгованість перед ТОВ «МІКОН-М» в розмірі 42343,76 грн. за останні три роки. Позивач на підставі викладеного просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, надала свої письмові заперечення проти позову. Додатково пояснила суду, що жодних правовідносин між сторонами не виникло та будь-яких договорів не укладалось з приводу обслуговування нежитлового приміщення та утримання будівлі. На думку представника відповідача, вказані позивачем послуги відповідачу не надавались, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження іншого. Також представник зазначила, що будь-якими послугами відповідач не користувалась, а тому не має їх оплачувати. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено розмір житлово-комунальних послуг та структуру тарифів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору дарування від 07.11.2011 року відповідач є власником нежитлового офісних приміщень із літ. «А» VI поверху під № 7, 8, загальною площею 43,3 кв.м, по [ADDRESS],. Відповідно до довідки № 36 від 23.03.2015 року вказане приміщення в складі адміністративно-побутового корпусу за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі ТОВ «МІКОН-М». З наявних у матеріалах справи калькуляцій витрат по утриманню вказаних приміщень, вбачається, що ТОВ «МІКОН-М» здійснює, окрім іншого, охорону будівель, утримання території та місць загального користування, технічне обслуговування інженерних мереж, утримання ліфтів тощо. З наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку вбачається, що за надання ТОВ «МІКОН-М» послуг з охорони будівель, утримання території та місь загального користування, технічного обслуговування інженерних мереж, утримання ліфтів, а також за використання території власник нежитлового офісного приміщення, загальною площею 43,3 кв.м, по [ADDRESS], [PERSON] за період часу з квітня 2012 року по березень 2015 року має борг в сумі 42343,76 грн. Відповідно до ст. 13 Конституції України власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містить ч. 4 ст. 319 ЦК України. Частиною 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. Згідно вимог ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до його частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Положеннями статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Стаття 526 ЦК України містить норму про те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. На час розгляду справи відповідач зобов'язання щодо утримання та оплати за обслуговування належного їй на праві власності нежитлового приміщення не виконала, оплату за вказаний період часу за обслуговування будинку та належних їй приміщень не здійснила і борг за отриманні послуги не погасила. За вказаних обставин вимоги позивача про відшкодування понесених витрат на утримання нерухомого майна пропорційно до розміру частки у праві власності на нього є законними та обґрунтованими. Отже, з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на утримання нерухомого майна підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 42343,76 грн. При цьому суд вважає, що доводи представника відповідача відносно того, що договір про надання послуг з відповідачем не укладався, жодних цивільно-правових відносин між сторонами не виникало і не існує, а отже не існує підстав для будь-яких зобов'язань і для стягнення заборгованості, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. Всі інші доводи відносно того, що вказані позивачем послуги відповідачу не надавались, спростовуються матеріалами справи. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 423,44 грн.

Outcome: approved