Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У травні 2019р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ПАТ «Київський завод «Аналітприлад», [PERSON] , Державного реєстратора КП «Єдине вікно державної реєстрації» [PERSON], в якому просив суд: - визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] ; - визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 46720665 від 03 травня 2019р., яким право власності на спірну квартиру було зареєстроване за [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він уклав ряд правочинів, спрямованих на придбання у ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» спірної квартири та повністю оплатив її вартість. У лютому 2017р. будинок, в якому знаходиться спірна квартира, був введений в експлуатацію, а 18 вересня того ж року відповідач ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» передав позивачеві спірну квартиру на підставі відповідного Акту приймання-передачі. Разом з квартирою також були передані документи, необхідні для реєстрації права власності на спірну квартиру на ім`я позивача. Після отримання квартири у володіння позивач та члени його сім`ї зробили ремонт та стали постійно проживати у ній. Водночас, зареєструвати право власності на своє ім`я позивач не зміг, оскільки органи державної реєстрації неодноразово відмовляли йому в цьому, посилаючись на відсутність серед поданих документів Переліку осіб, кошти яких залучалися до будівництва об`єкту. Позивач зазначає, що цей документ не був наданий йому відповідачем ПАТ «Київський завод «Аналітприлад». 13 травня 2019р. позивачу стало відомо, що право власності на спірну квартиру, у якій він на той час уже проживав, зареєстроване за відповідачкою [PERSON] на підставі рішення номер 46720665 від 03 травня 2019р., прийнятого відповідачем державним реєстратором [PERSON] Вказані обставини позбавляють позивача можливості здійснити державну реєстрацію права власності на придбану ним квартиру, у зв`язку з чим він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 червня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 01 жовтня 2019р. на адресу суд надійшов відзив на позов від відповідача ПАТ «Київський завод «Аналітприлад». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020р. закрито підготовче засідання та призначено справу о розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові та просив суд позов задовольнити. В подальшому стороною позивача була подана до суду заява про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» проти задоволення позову не заперечував, зазначив, що відповідач як забудовник укладав правочини на відчуження спірної квартири тільки із позивачем [PERSON] та вважає саме його дійсним власником квартири. В подальшому представник відповідача ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , державний реєстратор КП «Єдине вікно державної реєстрації» [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, в судові засідання не з`явились, жодних клопотань, відзивів, заперечень по суті справи не подавали. В судовому засіданні за клопотанням представника позивача був допитаний свідок [PERSON] , який є батьком позивача. Свідок повідомив, що спірна квартира придбавалась за кошти його сім`ї, а договори із забудовником були оформлені на його сина - позивача по справі. Після введення будинку в експлуатацію забудовник передав позивачу спірну квартиру у фактичне володіння та надав пакет документів для її подальшої державної реєстрації. Після отримання доступу до квартири позивач і його батьки зробили у ній ремонт та наразі постійно там проживають, несучи усі витрати на утримання квартири. Повідомив також, що 13 травня 2019р. він дізнався про те, що право власності на спірну квартиру зареєстроване на ім`я відповідачки [PERSON] 14 травня 2019р. свідок [PERSON] зустрівся із відповідачкою [PERSON] для того щоб з`ясувати, чому так сталося та вирішити питання щодо реєстрації права власності на квартиру за її дійсним власником. Зустріч відбулась за місцем проживання відповідачки [PERSON] в смт. Гранітне Малинського району Житомирської області. При зустрічі відповідачка [PERSON] повідомила свідку [PERSON] , що ніяких квартир у м. Києві ніколи не придбавала, довіреностей на вчинення таких дій від її імені нікому не видавала. Також повідомила, що вже тривалий час точно не знає, де знаходиться її паспорт. Зазначила, що паспорт може бути або у її сина, або втрачений взагалі. До правоохоронних органів та органів державної реєстрації з приводу скасування рішення про державну реєстрацію спірної квартири на її ім`я відповідачка звертатись відмовилась. Суд, розглянувши подані сторонами документи, заслухавши показання свідка, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Процедура державної реєстрації права власності встановлена Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. № 1127 (далі по тексту - Порядок державної реєстрації речових прав). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач уклав ряд правочинів, спрямованих на придбання у відповідача ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» у власність спірної квартири. Зокрема, позивач уклав договір купівлі-продажу деривативу від 17 жовтня 2016р., Акт прийому-передачі деривативу від 17 жовтня 2016р., договір купівлі-продажу майнових прав від 17 жовтня 2016р., додатковий договір від 07 вересня 2017р. до договору купівлі-продажу майнових прав від 17 жовтня 2016 року Згідно п. 5.5.2. договору купівлі-продажу майнових прав від 17 жовтня 2016р., Відповідач ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» гарантував, що на момент укладення договору майнові права на квартиру не обтяжені зобов`язаннями перед третіми особами, у тому числі не є предметом застави, не є предметом договору купівлі-продажу з третіми особами, не перебувають під арештом, не є предметом судового спору. Позивач повністю оплатив вартість спірної квартири, визначену у вищезазначених правочинах, що підтверджується відповідною довідкою продавця квартири від 15 вересня 2017р. та витягом з Переліку інвесторів. Сукупність дій позивача, спрямованих на придбання спірної квартири, а саме, укладення правочинів та сплата грошових коштів на підставі них, є інвестиційною діяльністю в розумінні ч. 1 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність». Об`єктом інвестицій у даному випадку є спірна квартира, якою позивач як інвестор має право володіти, користуватися та розпоряджатися на підставі ч. 5 ст. 7 цього Закону. Також судом встановлено, що 03 травня 2019р. право власності на спірну квартиру зареєстровано на ім`я відповідачки [PERSON] . Підставою для такої реєстрації стало Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 травня 2019р. індексний номер: 46720665, прийняте відповідачем державним реєстратором КП «Єдине вікно державної реєстрації» [PERSON] в рамках реєстраційної справи № 1822602380000. У даній реєстраційній справі наявні наступні документи: заява від імені відповідачки [PERSON] про здійснення державної реєстрації, квитанція № 57 від 03 травня 2019р. про оплату за скорочення термінів державної реєстрації, квитанція № 59 від 03 травня 2019р. про сплату адміністративного збору, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 03 травня 2019 року за підписом відповідача державного реєстратора [PERSON] Будь-які інші документи у реєстраційні справі відсутні. При цьому, у заяві від імені відповідачки [PERSON] графа «до заяви додано» є незаповненою - у ній не зазначено найменування жодного документа, поданого для здійснення державної реєстрації. Судом також досліджені протоколи допитів свідка [PERSON] від 08 липня 2019р. та 22 серпня 2019р., проведених в рамках здійснено досудового розслідування у кримінальному провадженні №12019000000000525 від 28 травня 2019р.. Під час вказаних допитів відповідачка [PERSON] повідомила, що ніякого відношення до квартири [ADDRESS] не має, ніяких коштів у будівництво нерухомості на території м. Києва ніколи не інвестувала, а підприємство ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» їй не відоме. Повідомила також, що влітку 2019р. вона на прохання свого сина, [PERSON] , їздила до м. Києва для підписання документів щодо якоїсь квартири. При цьому, ні змісту документів, ні того, якої саме квартири вони стосуються, відповідачка [PERSON] не знала - усі документи були надані на підпис невідомою їй раніше жінкою і вона їх підписала, не читаючи. Крім того, відповідачка [PERSON] повідомила, що у неї відсутні особисті документи - паспорт, ідентифікаційний код, пенсійне посвідчення. Де саме знаходяться документи, вона не знає, але припускає, що їх міг брати її син, [PERSON] . Судом також досліджений протокол допиту свідка [PERSON] , проведеного в рамках досудового розслідування в кримінальному провадженні №12019000000000525 від 28 травня 2019р. Під час вказаного допиту відповідач [PERSON] повідомив, що працюючи на посаді державного реєстратора у комунальному підприємстві «Єдине вікно державної реєстрації», передав носій зі своїм електронним ключем, що використовувався для реєстраційних дій, юрисконсульту даного підприємства [PERSON] . Разом з електронним ключем він також передав пароль до нього. В подальшому [PERSON] виконував усі реєстраційні дії по нерухомості замість нього, а відповідач [PERSON] лише ставив свій підпис на реєстраційних документах. Також відповідач [PERSON] повідомив, що він не знайомий із відповідачкою [PERSON] , а реєстрація права власності на спірну квартиру на її ім`я була проведена за його відсутності. Усі реєстраційні дії фактично виконав [PERSON] , а відповідач [PERSON] лише поставив свій підпис на заяві про реєстрацію та на витягах з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до абз. п. 8 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та реєструє заяву в базі даних заяв за умови оплати послуг за державну реєстрацію прав у повному обсязі та встановлення особи заявника, а також у разі, коли заява подається щодо земельної ділянки, - за умови наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про таку земельну ділянку. Відповідно до п. 9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор відповідно до закону встановлює особу заявника. З урахуванням цих даних, суд дійшов висновку, що відповідач державний реєстратор [PERSON] не встановлював особу [PERSON] під час здійснення державної реєстрації та не здійснював формування і реєстрацію її заяви, як це передбачено відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. З огляду на дані обставини суд доходить висновку, що рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру на ім`я відповідачки [PERSON] приймалось з численними порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав. Крім того, суд вважає, що відповідачка [PERSON] , на відміну від позивача, не укладала правочинів щодо придбання спірної квартири та не подавала документів на здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру на своє ім`я. Дії, спрямовані на внесення в Єдиний державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідних записів, виконувались іншими особами поза межами її волевиявлення та є очевидно недобросовісними. Підписання відповідачкою [PERSON] невідомих їй документів не свідчить про її вільне волевиявлення на набуття прав відносно спірної квартири, що є обов`язковою умовою цивільних відносин. З огляду на це реєстрація права власності на спірну квартиру на ім`я [PERSON] є незаконною. При цьому суд відзначає, сама по собі державна реєстрація права власності не є підставою його виникнення. Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація є лише офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, реєстрація права власності не тотожна факту набуття цього права, а лише підтверджує такий факт, що на момент реєстрації вже відбувся. Факт набуття права власності по відношенню до його реєстрації є первинним явищем та не залежить від неї. Реєстрація ж є процедурою внесення відомостей про уже набуте право і тому без його реального набуття здійснюватися не повинна. Саме по собі набуття права власності є складним процесом, що може включати укладення договорів, їх виконання, здійснення спадкових прав або будь-яких інших передбачених законом можливостей особи. Суд вважає, що позивачем доведено набуття ним права власності на спірну квартиру шляхом укладення з відповідачем ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» ряду правочинів щодо її придбання, а також оплатою її повної вартості. Крім того, суд приймає до уваги, що сам відповідач ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» дані обставини не заперечує, і не порушив права позивача. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому незаконне рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачкою [PERSON] свідчить про невизнання з боку відповідачів [PERSON] та державного реєстратора [PERSON] позивача в якості власника спірної квартири. З огляду на це дане рішення підлягає скасуванню, а право власності позивача на спірну квартиру - визнанню в порядку ст. 392 ЦК України. З огляду на задоволення позову та з урахуванням того, що права позивача порушені відповідачами [PERSON] та державним реєстратором [PERSON], сплачений позивачем судовий збір підлягає пропорційному стягненню з них на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] та відповідача державного реєстратора [PERSON] підлягає стягненню по 5995,10 грн.

Outcome: partial