Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

у червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і їй важко самій його утримувати. Також відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує права, передбачені ч. 2, 4 ст. 84 СК України. У звязку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини певного віку з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином трирічного віку. Сторони в судове засідання не зявилися, направили заяви про розгляд справи без їх участі, позивач просить позов задоволити, відповідач позов визнав у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення (а.с.19,38). Виходячи з викладеного, суд вирішив за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], про свідчить свідоцтво про народження дитини серії І-КЕ № 251268 (а.с.4). Згідно довідки № [NUMBER] «Житлово-експлуатаційна організація № 2» від 08.06.2017р. позивач зареєстрована в [INFO] спільно з двома дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 5). За повідомленням Машівської селищної ради Полтавської області № 250 від 20.06.2017 року, відомості щодо відповідача [PERSON] в селищній раді відсутні (а.с.4). Як убачається з наданої відповідачем довідки про доходи (а.с.43), останній працює охоронником в Машівській центральній районній лікарні та протягом жовтня 2016 березня 2017 року отримав заробітну плату в сумі 19608,61 грн, відомостей про сплату аліментів та інших платежів немає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі СК) України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач позов визнав, що свідчить про те, що він добровільно допомоги на утримання дитини не надає, працює та відповідно має можливість сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, визначений позивачкою розмір аліментів на утримання дитини та на її утримання не перевищує 50% доходів відповідача, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, у звязку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на її утримання в розмірі ? частки всіх видів його заробітку до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності зі ст.ст.141,142 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 320 грн. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved