Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулась до Заводського районного суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати укладений між ними шлюб. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 28 жовтня 2016 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від спільного подружнього життя з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд щодо життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя, тому позивач просить розірвати їх шлюб. Сторони в судове засідання не з'явились, але надали до суду заяви в яких просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, та розглянути справу без їх участі. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 28 жовтня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке було видано Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис № 504 (а.с.4). Судом встановлено, що від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбно-сімейних відносин, сторони мають різний погляд що до життєвої позиції, розуміння здорової атмосфери сімейного життя. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотні значення. На підставі викладеного, враховуючи, що подальше збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У зв'язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 352,40 грн. з відповідача, та на підставі ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved