Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі - відповідач) про продовження строку прийняття спадщини. Зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка по день смерті була зареєстрована та проживала в с. Пасинки Шаргородського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема із земельної ділянки площею 0,9781 га, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 922795 від 14 грудня 2006 року. 30 травня 1997 року [PERSON] складено заповіт, яким усе своє майно спадкодавець передала [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] за законом. Під час оформлення спадщини, з`ясувалось, що [PERSON] пропустив шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку із чим нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини є те, що він вважав, що фактично уже вступив у володіння спадковим майном померлої, на той час розпорядився її майном, відповідно до її заповітного розпорядження, а також правовою необізнаністю. У підготовче засідання позивач не з`явився, проте 20 липня 2020 року подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить ухвалити рішення у підготовчому засіданні (а.с. 21). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, однак 29 травня 2020 року від сільського голови Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Сергія Бромірського до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у відсутності представника сільської ради (а.с. 18). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Пасинківською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 05 липня 2004 року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема із земельної ділянки площею 0,9781 га, розташованої на території Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 922795 від 14 грудня 2006 року (а.с. 8). 30 травня 1997 року [PERSON] складено заповіт, яким усе своє майно спадкодавець передала [PERSON] (а.с. 6). Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті [PERSON] за заповітом. Згідно копії довідки виконавчого комітету Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 25 від 16 січня 2020 року [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті разом із спадкодавецею ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с. 10). Із витягу зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась (а.с. 9). Постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Хлапоніна О.О. № 196/02-31 від 02 березня 2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з підстави пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 11). Судом установлено, що позивач [PERSON] пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважних причин, оскільки вважав, що фактично уже вступив у володіння спадковим майном померлої, на той час розпорядився її майном, відповідно до її заповітного розпорядження, а також правовою необізнаністю. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані зі спадкуванням, які регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, суд вважає поважною та обґрунтованою причину пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , з огляду на це, на переконання суду, позивачеві [PERSON] слід визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю в три місяці, який слід відраховувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial