Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, в якій просила змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти з [PERSON] на її користь на утримання дитини - [PERSON], у твердій грошовій сумі, у розмірі 1200 гривень, починаючи стягнення з 01 липня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2010 року позовні вимоги були задоволені - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з тим, що дитина має слабке здоров'я та перебуває на диспансерному обліку, грошових коштів не вистачає. відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, аліменти за рішенням суду сплачує несвоєчасно та не у повному обсязі, у додаткових витратах, викликаних хворобою дитини участі не бере. Тому, позивачка вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві, а також вказала на те, що донька часто хворіє, і на утримання дитини потрібно не менше 1200 гривень на місяць. Крім того, позивачка зазначила, що аліменти відповідач за рішенням суду не сплачує взагалі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.13), яка проживає разом з позивачкою та на даний час знаходиться на її утриманні. Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2010 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму у місяць на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14-15). Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою на підтвердження своїх вимог надано виписку з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] (а.с. 21), та виписку з історії хвороби (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, з відповідача рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2010 року було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку. У своїй позовній заяві позивачка просить змінити розмір аліментів та стягувати щомісячно тверду грошову суму, у розмірі 1200 гривень. Проте, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року N 3, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що визначений рішенням суду розмір аліментів у вигляді 1/4 частини усіх видів його заробітку, не може бути змінений на аліменти у твердій грошовій сумі, в системі цивільного законодавства не існує такого способу захисту прав. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а вона звільнена від сплати судового збору, суд вважає що судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed