Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь 17 691,20 грн. завданої матеріальної та 15 000,00 грн. моральної шкоди. На обґрунтування позову послалася на те, що являється власником квартири [ADDRESS], яка 31.03.2016 року була затоплена. Згідно з актом ЖЕД-1 залиття її квартири відбулося по вині мешканця квартири № 49 внаслідок безвідповідального відношення до системи водопостачання. Станом на 31.12.2012 року власником квартири [ADDRESS] являється відповідач. Стверджує, що внаслідок залиття її квартира потребує термінового поточного ремонту, оскільки проживати у ній стало неможливим. Згідно з дефектним актом КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 02.06.2016 року та кошторисом на ремонт квартири, вартість проведення ремонту її квартири становить 16 248,00 грн. За складання дефектного акту та кошторису по ремонту квартири нею було оплачено 1 443,20 грн. Також стверджує, що відповідач вже не вперше затоплює її квартиру, оскільки у 2014 році стався такий самий випадок і тоді чоловік відповідача обіцяв добровільно відшкодувати завдані матеріальні збитки, про що написав власноручно розписку, однак коштів так і не повернув. Крім цього зазначає, що їй завдана й моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях та негативних емоціях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушенні звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Вказує, що з нею в квартирі проживають: її чоловік та малолітній син [PERSON], який хворіє алергічним бронхітом, алергічним дерматитом, який знаходиться на обліку в місцевій дитячій поліклініці, та якому після наслідків затоплення важко проживати в квартирі, так як утворена пліснява і стан повітря негативно впливає на його стан здоров'я. У зв'язку з цим вимушена була звертатися до лікарів за медичною допомогою та лікувати сина. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві та надав аналогічні пояснення, викладеним у позові. Просить позов задовольнити в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у порядку, встановленому частиною 9 статті 74 ЦПК України, у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви пророзгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин наявні підстави для заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач являється власником квартири, яка знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. В.Стуса, 23/38 у Львівській області (копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 30.11.1994 року, довідки Відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області № 5481 від 14.06.2016 року). Згідно з актом КП «Червонограджитлокомунсервіс» від 31.03.2016 року 30.03.2016 року в будинку [ADDRESS] трапилось залиття, в результаті чого пошкоджено стеля і стіни в кухні і кімнаті, вікно в кімнаті, ламінарна підлога в кухні і кімнаті. Причиною залиття є вихід з ладу колби-фільтра в квартирі № 49, яка знаходиться поверхом вище. При обстеженні стояк х/д знаходиться в задовільному стані. Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об'єкта ремонт квартири [ADDRESS], пошкодженої після затоплення станом на 09.06.2016 року такий становить 16 248,00 грн. Також судом встановлено, що позивачем сплачено 1 443,20 грн. за складання дефектного акту та кошторису по ремонту квартири, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 5 від 10.06.2016 року на суму 1 278,00 грн. та копією квитанції № 45 від 14.04.2016 року на суму 165,20 грн. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до вказаних вище правових норм, завдані збитки у результаті порушення цивільного права, відшкодовуються особі, якій їх завдано. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в абз. 1 п. 2 своєї постанови № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 (ст. 1166 ЦК України 2003 року) і 450 ЦК (ст. 1187 ЦК України 2003 року) (1540-06) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Крім того, статтями 151, 177, 179 ЖК Української РСР та статтею 322 ЦК України передбачений обов'язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, дотримуватися Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (з наступними змінами) (далі Правила). Зокрема, пунктом 7 Правил передбачено обов'язок власника квартири дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати дій, які порушують умови проживання громадян. Отже, тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник приватизованого житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення. Оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на спростування досліджених у судовому засіданні судом обставин справи відповідачем не надано, остання як власник квартири несе відповідальність за неналежну експлуатацію сантехнічного обладнання, яке знаходиться в її квартирі. За таких обставин, всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов в частині стягнення з відповідача 17 691,20 грн. завданої матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Що стосується позову в частині стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що така вимога підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року №5, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням наведених правових норм, суд вважає доведеним завдання відповідачем позивачеві моральної шкоди унаслідок її необережної поведінки у побуті, що призвело до залиття квартири позивача, та виразилася в її моральних стражданнях, хвилюваннях, остання змушена докладати додаткових зусиль для відновлення нормальних умов проживання в квартирі, позивач проживає з чоловіком та сином [PERSON], який перебуває на обліку у Червоноградській дитячій поліклініці з діагнозом, зокрема, алергічний бронхіт (копія довідки, наявна у матеріалах справи) та якому після наслідків затоплення важко проживати в квартирі, так як утворена пліснява і стан повітря негативно впливає на стан його здоров'я. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, ураховуючи вимоги п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та розмір завданої майнової шкоди, суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 2 000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 15 000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Таким чином, позов задовольняється частково в межах, визначених вище. Враховуючи часткове задоволення позову суд,

Outcome: partial