Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 10 квітня 2012 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції , про що складено актовий запис № 307. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , спір щодо виховання якого відсутній. Разом з тим, спільне життя у них з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, різні погляди на життя у зв`язку із чим часто виникають сварки. Подальше сумісне життя і збереження сімї стало неможливим. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, а відповідачем, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, розірвати. Ухвалою судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.06.2020 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового засідання. У судове засідання позивач не з`явився, від нього через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідачки через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому вона просила розгляд справи провести у її відсутності, не заперечувала проти розірвання шлюбу, вказавши що надання строку на примирення є недоцільним. Оскільки шлюбні відносини зберегти немає можливості. \~ \~ \~ \~Суд приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, з 10 квітня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~реєстраційної служби\~ Чернівецького\~міського управління\~ юстиції,\~про що\~складено \~актовий запис\~ №\~307\~ (а.с.4 - 7). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Спір щодо місця проживання дитини та її виховання між сторонами відсутній, що підтверджується доводами позивача, викладеними у поданому позові. Крім того, судом встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо й відповідно позивачка наміру продовжувати подружні відносини із відповідачем не має. Спір щодо поділу спільного майна подружжя, як убачається зі змісту поданого позову відсутній та доказів на спростування вказаного відповідачем не надано. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також подані сторонами заяви, в яких вони не заперечували проти розірвання шлюбу, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 840,80 грн. Разом з тим, оскільки позивач просив не стягувати суму судового збору з відповідачки та сплатив її самостійно, суд вважає за можливе сплачений позивачем судовий збір не стягувати з відповідачки.

Outcome: approved