Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] ( далі - відповідач), третя особа : Шевченківський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 19.08.2015 року. Відповідач зареєстрований у даній квартирі, як піднаймачі, без права власності на житло, проте, з часу купівлі позивачем квартири, відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні послуги. Тому позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутності відповідача, повідомив, що проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи також не з'явився у судове засідання, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 19.08.2015 року. Згідно довідки ДЖКП НАН України №514 від 18.04.2016 року відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою з 18.02.2010 року по теперішній час. Відповідно до акту, затвердженого директором ДЖКП НАН України відповідач за вищевказаною адресою не проживає. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Відповідно до ст. 11 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, яким є Відділ ГУ ДМС України. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач не проживає в [ADDRESS], суд дійшов висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою.

Outcome: approved