Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

У травні 2018 року до суду звернулася [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 07.11.2015 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля «Mitsubushi», держ. номер [NUMBER] , який належить позивачу, та автомобіля «Volkswagen», держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПАТ «СК «Скайд», позивач звернулася до останньої із заявою про відшкодування завданої шкоди. однак відповіді від неї не отримала. У зв`язку з невиплатою страховою компанією відшкодування, позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення відповідної суми відшкодування як з особи, з вини якої було спричинено ДТП, а також моральної шкоди. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Позивач у судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 07.11.2015 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubushi», держ. номер [NUMBER] , який належить позивачу, та автомобіля «Volkswagen», держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року у справі № 758/14233/15-п відповідача визнано винним у вчиненні у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, асаме, в тому, що відповідач, керуючи автомобілем «Volkswagen», держ. номер [NUMBER] , в м. Києві на вулиці Набережно-Хрещатицька, 29, під час повороту ліворуч не надав дорогу автомобілю «Mitsubushi», держ. номер [NUMBER] , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдавши матеріальних збитків, чим порушив п. 16.13 ПДР України, відповідно до якого перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку (а.с. 12). Розмір завданих позивачу матеріальних збитків становить 107 075,59 грн, що підтверджується звітом № 1141/15 від 24.12.2015 року про визначення вартості матеріального збитку суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] (а.с. 13-39). Цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП було застрахована в ПАТ «СК «Скайд» (поліс АЕ № 5647654), до якої позивач звернулася із заявою про виплату їх страхового відшкодування, що підтверджується заявою від 21.07.2016 року (а.с. 40). 12.04.2018 року від Моторного (транспортного) страхового бюро України позивач отримала відповідь, що ПАТ «СК «Слайд» на момент звернення не перебуває у процесі припинення, а тому зобов`язане виконати свої зобов`язання згідно з укладеними договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 43). Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Стаття 7 Закону України «Про страхування» встановлює види обов`язкового страхування в України, зокрема, пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач пред`явила позовну вимогу про стягнення з відповідача відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 195 438 гривень, тобто, позивач просить стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, визначену витратним підходом, відповідно до звіту № 1141/15 від 24.12.2015 року про визначення вартості матеріального збитку. Водночас, вказана сума не враховує фізичний знос складових пошкодженого колісного транспортного засобу. Розділом 4.3 звіту визначено вартість матеріального збитку як суму вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарного вигляду, яка становить 107 075,59 гривень. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП, була застрахована, згідно з полісом АЕ № 5647654. Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Закону №1961-IV) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (Закон України № 1961-IV). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), якою відступлено від позиції висловленої Верховним Судом України у Постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 1194 ЦК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума матеріальних збитків, що перевищує ліміт відповідальності страховика, тобто 107 075,59-50 0000 = 57 075,59 гривень. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Проте позивачем не зазначено, якими неправомірними діями чи бездіяльністю позивачеві заподіяно моральну шкоду, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Беручи до уваги вказане, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 723 гривні. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовольнив позов частково, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 570,75 гривень.

Outcome: partial