Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У травні 2021 р. позивачка [PERSON] звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею. В обгрунтування позову вказує, що 27.09.2013 р. вона уклала шлюб з [PERSON] . Рішенням Рівненського районного суду від 02.04.2019 р. у справі №570/5956/18 шлюб між ними було розірвано. Від спільного шлюбу у них син [PERSON] , [INFO] . До розірвання шлюбу вона, відповідач та їх син були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу вона знята з реєстрації за цією адресою. Місце реєстрації проживання сина не змінилося, бо відповідач не дав згоди на зміну реєстрації місця проживання сина. Після розірвання шлюбу син проживає з нею. Вказаний факт підтверджується актом №160 від 06.10.2020 р., складений ОСББ «Чебишева-16» м.Рівне, довідкою №46 від 12.05.2021 р. про те, що син навчається в 1-А класі Рівненського НВК №12 Рівненської міської ради. На даний час їй необхідно за рішенням суду визначити місце проживання сина з нею. Це необхідно зробити для того, щоб здійснити реєстрацію місця проживання сина за місцем проживання матері так як батько не дає згоди на реєстрацію місця проживання з нею. Вони з сином та чоловіком проживають в трьохкімнатній квартирі [ADDRESS] . Квартира належить батькові її чоловіка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. В квартирі влаштовано окрему кімнату для сина [PERSON] . Крім того, ними з чоловіком [PERSON] придбано у спільну власність квартиру [ADDRESS] . Зараз в цій квартирі проводиться капітальний ремонт. Після завершення ремонту вони переїдуть на проживання у цю квартиру, в якій вона на даний час зареєстрована. Позивачка працює в ТОВ «Аптека24» і має стабільний дохід. Цей факт засвідчує довідка від 12.05.2021 р. №132/21/056/1665. Її доходу вистачає для задоволення потреб сина, як то харчування, одяг, заняття в гуртках, відпочинок за межами України та інше. Вона має змогу самостійно належним чином утримувати сина, навіть якщо його батько не буде допомагати їй матеріально. З її сторони немає ніяких обмежень щодо спілкування сина з батьком. Син часто вихідні проводить з батьком. Ухвалою суду від 14.06.2021 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Згідно з відзивом вх. 11310 від 08.07.2021 р. відповідач просить задовільнити позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Ухвалою суду від 13.07.2021 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ООП виконавчого комітету Рівненської міської ради та витребувано висновок ООП про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] . Ухвалою суду від 22.09.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити. Не підтримали клопотання щодо виклику та допиту свідків в судовому засіданні. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з матір`ю визнав. Представник третьої особи ООП Подкаура О.М. в судовому засіданні підтримала висновок щодо доцільності визначення проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 29.04.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області у справі №570/5956/18 від 02.04.2019 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого 23.05.2020 р. Рівненським міськрайонним відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів), [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] 23.05.2020 р. та прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини [PERSON] . Як свідчить довідка Рівненського НВК №12 Рівненської міської ради №46 від 12.05.2021 р. [PERSON] навчається в 1-А класі Рівненського НВК №12 Рівненської міської ради. Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання [PERSON] № 08-1675 від 16.09.2021, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного житі я та праці. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як вбачається з акту №160 обстеження умов про фактичне проживання, затвердженого головою правління ОСББ «Чебишева-16» Котюхою П.М., що 06.10.2020 р. було проведено обстеження квартири [ADDRESS] та встановлено, що в ній проживає, зокрема [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. За змістом викладеного в ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 9 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи викладене та відсутність заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини: [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , оскільки це відповідає інтересам дитини та не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 50 відсотків понесених нею документально підтверджених судових витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved