Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про спонукання відповідача повернути суму грошових коштів, в якому зазначив, що 18 липня 1994 року Щьолкінським міським судом Тульської області Російської Федерації стягнуто з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до повноліття дитини, а також аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 50,000 рублів щомісячно, починаючи з 05 липня 1994 року по 04 лютого 1997року. 04 липня 1997 року Донецьким обласним судом задоволено клопотання [PERSON] про визнання та виконання на території України вказаного рішення суду. У виконання виконавчого листа 2-26 від 14 липня 1997 року відповідач по справі ПАТ «ММК ім.Ілліча», на якому працював позивач, з його заробітної плати відраховував суму аліментів на утримання дитини. Однак в період часу з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2010 року стягнута сума аліментів була повернута на адресу відповідача, як незатребувана. Оскільки [PERSON] не подала заяву про відмову від отримання аліментів, підприємство продовжувало утримання аліментів з позивача в період часу з 01 жовтня 2010 року по 04 лютого 2012 року та вказані кошти накопичувались на рахунках ПАТ «ММК ім.Ілліча». На теперішній час загальна сума накопичених коштів складає 40784,66 грн. 23 березня 2012 року виконавче провадження закрито, оскільки дитина досягла 18-річного віку. Таким чином, позивач просить зобов'язати відповідача повернути йому грошові кошти, які були стягнути в рахунок аліментів на утримання дитини. Позивач в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача Заболотна М.І., яка діє на підставі довіреності в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, надала суду заперечення проти позову. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 18 липня 1994 року Щьолкінським міським судом Тульської області Російської Федерації стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до повноліття дитини, а також аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 50,000 рублів щомісячно, починаючи з 05 липня 1994 року по 04 лютого 1997 року. 04 липня 1997 року Донецьким обласним судом задоволено клопотання [PERSON] про визнання та виконання на території України вказаного рішення суду. Відповідно до трудової книжки [NUMBER] [PERSON] є працівником ПАТ «ММК ім.Ілліча». У виконання виконавчого листа 2-26 від 14 липня 1997 року ПАТ «ММК ім.Ілліча» з заробітної плати [PERSON] відраховував суму аліментів на утримання дитини. Згідно довідки ПАТ «ММК ім.Ілліча» № 04h-382 від 11 жовтня 2012 року в період часу з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2010 року стягнута сума аліментів була повернута на адресу підприємства, як незатребувана. У подальшому в період з 01 квітня 2010 року по 30 вересня 2010 року аліменти підприємством проводжували утримувати з зарплати [PERSON], однак залишались на рахунку підприємства, як «Депоненти». 23 березня 2012 року зазначене виконавче провадження було закрито по досягненню дитиною 18-річного віку. Позивач звернувся на підприємство 01 березня 2013 року з заявою про повернення йому суми стягнутих аліментів, однак згідно відповіді № 09/767 від 27 березня 2013 року ПАТ «ММК ім.Ілліча» заявнику відмовлено в поверненні вказаної суми. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд враховує, що на користь [PERSON] були перераховані аліменти на утримання дитини, однак від їх отримання вона відмовилась, жодних дій, спрямованих на отримання грошових коштів нею не проведено та не оскаржено дій держвиконавця щодо закриття виконавчого провадження. На підставі викладеного,

Outcome: approved