Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) третя особа : Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], загальною площею 67,6 кв. м., житловою площею 50,70 кв. м., яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON] (дружині), [PERSON] (доньці), [PERSON] (сину) згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 06.04.2000 р., виданим Шевченківською районною держадміністрацією згідно з розпорядженням від 06.04.2000 р. № 27605 (на 45/100 частину квартири) та свідоцтвом про право власності на житло від 04.03.1998 р., виданим ДП «Будінвестсервіс» фірми «Київінвест» згідно з розпорядженням від 04.03.1998 р. № 159 (на 55/100 частину квартири). 24.07.2010 р. між сином позивача, [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 24 липня 2010 р. виконкомом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] було змінено на прізвище «[PERSON]». Від шлюбу [INFO] р. народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27.04.2012 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. У зв'язку з вказаними обставинами місце проживання [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано в даній квартирі. Згідно з довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 02/10109-1768 від 07.06.2017 року в квартирі зареєстровано місце проживання позивача, [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 22.03.2012 р. та [PERSON] з 10.05.2012 року. 21.02.2017 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києві шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Починаючи з червня 2015 року, відповідач 1 та відповідач-2 в квартирі фактично не проживають. Вказана обставина підтверджується актом від 31.05.2017 р., складеним ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг» та засвідченим підписами сусідів [PERSON] ([ADDRESS]) та [PERSON] ([ADDRESS]). Згідно з актом при відвідуванні квартири та опитуванні сусідів встановлено, що в [ADDRESS] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], дійсно не проживають з червня місяця 2015 року по теперішній час. Згідно акта про фактичне місце проживання від 23.03.2017 р. за підписом депутата Калитянської селищної ради [PERSON], згідно з яким у присутності свідків завірено ту обставину, що [PERSON] та її син [PERSON] проживають [ADDRESS]. Вищевказаними доказами підтверджується фактичне непроживання відповідачів за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] понад 1 рік. Водночас розрахунок витрат на оплату комунальних послуг, зокрема, за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, за послуги з газопостачання тощо, здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, тобто з врахуванням реєстрації в квартирі відповідачів. Вказана обставина підтверджується рахунками на сплату за газ по о/р [NUMBER] за період травень 2016 р. - квітень 2017 р., рахунками ГІОЦ за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій по о/р 053367 за період з квітня 2016 р. по квітень 2017 р., в яких вказано кількість проживаючих «5». Відповідачі не беруть участі в оплаті вказаних рахунків, а відповідно не беруть участі в утриманні квартири. Тому позивач просив суд визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] та позбавити її права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою; визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та з них судові витрати. Ухвалою від 24.07.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою від 24.01.2018 року призначено справу в порядку загального позовного провадження. 06.02.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно якої заперечувала проти задоволення позовних вимог. 09.02.2018 року представником третьої особи подано пояснення по справі. 22.03.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив. 22.03.2018 року представник позивача звернувся до суду із заявою про виклик свідків. Ухвалою від 19.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, додатково зазначивши, що відповідачі більше року в квартирі не проживають, комунальні платежі не сплачують. У судовому засіданні відповідач 1, який є законним представником відповідача [PERSON], представник відповідача заперечували проти задоволення клопотання в повному обсязі. У судовому засіданні представник третьої особи заперечував проти задоволення клопотання в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], загальною площею 67,6 кв. м., житловою площею 50,70 кв. м., яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 06.04.2000 р., виданим Шевченківською районною держадміністрацією згідно з розпорядженням від 06.04.2000 р. № 27605 (на 45/100 частину квартири) та свідоцтвом про право власності на житло від 04.03.1998 р., виданим ДП «Будінвестсервіс» фірми «Київінвест» згідно з розпорядженням від 04.03.1998 р. № 159 (на 55/100 частину квартири) (а.с. 6, 7). 24.07.2010 р. між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, прізвище якої після реєстрації шлюбу «[PERSON]», який було розірвано 21.02.2017 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києві (а.с. 8, 11). [INFO] р. народився [PERSON], батьками, якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Згідно з довідкою Комунального концерну «Центр комунального сервісу» № 02/10109-1768 від 07.06.2017 року в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровано місце проживання позивача, [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 22.03.2012 р. та [PERSON] з 10.05.2012 року (а.с. 10). Відповідно акту від 31.05.2017 р., складеного ТОВ «Індустріальний будівельний холдинг» та засвідченого підписами сусідів [PERSON] ([ADDRESS]) та [PERSON] ([ADDRESS]), встановлено, що в [ADDRESS] [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], дійсно не проживають з червня місяця 2015 року по теперішній час (а.с. 12). Згідно акта про фактичне місце проживання від 23.03.2017 р. за підписом депутата Калитянської селищної ради [PERSON], згідно з яким у присутності свідків завірено ту обставину, що [PERSON] та її син [PERSON] проживають [ADDRESS] (а.с. 15). Позивач зазначає, що розрахунок витрат на оплату комунальних послуг, зокрема, за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, за послуги з газопостачання тощо, здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, тобто з врахуванням реєстрації в квартирі відповідачів, що підтверджується рахунками на сплату за газ по о/р [NUMBER], рахунками ГІОЦ за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій по о/р 053367, в яких вказано кількість проживаючих «5», відповідачі не беруть участі в оплаті вказаних рахунків, а відповідно не беруть участі в утриманні квартири. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, інших документів, які свідчать про припинення (ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідачі не проживають в [ADDRESS] понад один рік, суд дійшов висновку, що відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування квартирою. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved