Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

У січні 2021 року позивачі звернулись в суд з позовом до Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] (на даний час нумерація будинку змінена на № 22/1), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації в м. Києві 08 вересня 1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 08 вересня 1993 року № 2684 та копією договору дарування частини квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори 28 квітня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-798. Іншими співвласниками цієї квартири є син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (власник 1/4 частини квартири) та колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] (власник 1/4 частини квартири), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації в м. Києві 08 вересня 1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 08 вересня 1993 року № 2684. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом та за заповітом є його діти [PERSON] та [PERSON] . При оформленні спадщини стало відомо, що на всю квартиру [ADDRESS] накладено арешт, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Заборону на нерухоме майно було зареєстровано 26 січня 2010 року 14:38:04 за № 9450288 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: заява, 755, 13.01.2010, Дарницьке РУ ГУМВС України в м. Києві; реєстраційний номер обтяження: 9450288. Арешт на квартиру [ADDRESS] був накладений Дарницьким РУ ГУМВС України в м. Києві у 2010 році за зверненням [PERSON] до слідчого, оскільки на той час існувала загроза вибуття квартири з її володіння. Досудове розслідування з приводу вказаних обставин не проводилось, кримінальне провадження заведено не було. 01 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась із заявою до Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві про зняття арешту з квартири [ADDRESS] . Разом з тим, арешт знятий не був, відповіді надано також не було. Просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач копію позову з додатками отримав(а.с. 43), відзив на позовну заяву на підставі ст. 178 ЦПК України до суду поданий не був. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] (на даний час нумерація будинку змінена на № 22/1), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації в м. Києві 08 вересня 1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 08 вересня 1993 року № 2684 (а.с. 24-25) та копією договору дарування частини квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори 28 квітня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4-798 (а.с. 26-27). Іншими співвласниками цієї квартири є син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (власник 1/4 частини квартири) та колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] (власник 1/4 частини квартири), що також підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації в м. Києві 08 вересня 1993 року згідно з розпорядженням (наказом) від 08 вересня 1993 року № 2684 (а.с. 24-25). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 29). З позову вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом та за заповітом є його діти [PERSON] та [PERSON] . При оформленні спадщини стало відомо, що на всю квартиру [ADDRESS] накладено арешт, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 35). Заборону на нерухоме майно було зареєстровано 26 січня 2010 року 14:38:04 за № 9450288 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: заява, 755, 13.01.2010, Дарницьке РУ ГУМВС України в м. Києві; реєстраційний номер обтяження: 9450288. З позову встановлено, що арешт на квартиру [ADDRESS] був накладений Дарницьким РУ ГУМВС України в м. Києві у 2010 році за зверненням [PERSON] до слідчого, оскільки на той час існувала загроза вибуття квартири з її володіння. Досудове розслідування з приводу вказаних обставин не проводилось, кримінальне провадження заведено не було. Частинами 1, 6 ст. 126 КПК України 1960 року (в редакції, що діяла на момент накладення арешту на майно) передбачено, що забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. 01 жовтня 2020 року [PERSON] звернулась із заявою до Дарницького управління поліції ГУНП в м. Києві про зняття арешту з квартири [ADDRESS] (а.с. 34). Разом з тим, арешт знятий не був, відповіді надано також не було. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наведе свідчить про те, що позивачі мають право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження їх майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved