Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25.04.2019 року з метою отримання банківських послуг був підписаний між ним та відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг «Monobank», згідно якого відповідач отримав картку № [NUMBER] для подальшого користування рахунком у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 10000,00 грн. з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,2 % на місяць на, зі сплатою збільшених відсотків за користування кредитом у розмірі 6,4% на місяць. 30.10.2019 року банк направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте жодної дії, направленої на погашення заборгованості відповідачем вчинено не було. У зв`язку з чим станом на 22.12.2020 року за ним рахується заборгованість на загальну суму 16683,16 грн., яка складається з: 11823,57 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 4859,59 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 25.04.2019 року в розмірі 16683,16 грн. та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій вказав про розгляд справи у його відсутності та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 280-282 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25.04.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви та станом на 22.12.2020 року за ним рахується заборгованість на загальну суму 16683,16 грн., яка складається з: 11823,57 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 4859,59 грн. - заборгованість за пенею та комісією відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 5, 6). Нормою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач у позовній заяві посилається на те, що згідно укладеного кредитного договору відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі до 10000,00 грн. Однак до суду не надано достатніх та належних доказів, які б підтверджували розмір встановленого кредитного ліміту та можливість застосування до позичальника відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток (Monobank), які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, яким би він засвідчив свою згоду про отримання кредиту на чітко визначених умовах. За таких обставин, зваживши та проаналізувавши в сукупності наведені вище докази, які подано позивачем, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторонами були погоджені умови договору про надання банківських послуг у частині встановленого ліміту в розмірі 10000,00 грн., а також щодо нарахування відповідачу пені й комісії, оскільки позивач не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні анкети-заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правовий висновок, згідно якого, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За наведених обставин суд вважає позовні вимоги такими, що не грунтуються на законі та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed