Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У травні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів (депозиту). Позивач зазначила, що 17 вересня 2013 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір №26993/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті. Згідно п. 1.1. Договору Позивач 17 вересня 2013 вніс, а Відповідач прийняв грошові кошти в сумі 1 108 Євро в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 1108 Євро на строк від 17 вересня 2013 року до 22 вересня 2014 року. Відповідно до абз.2 п. 4.1. Договір продовжено на наступні 370 днів з дня -вступного після закінчення його строку. Згідно п.1.2. Договору за час користування коштами Вкладу протягом строку дії Договору Відповідач нараховує та виплачує Позивачу проценти за ставкою 9.00 % річних. Відповідно до п.2.2.3. Договору Позивач має право на дострокове повернення суми вкладу в порядку встановленому п. 4.2. Договору. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою дострокового повернення вкладу згідно Договору (Додаток № 4) та за пропозицією працівників банку також подав надруковану заяву про дострокове повернення вкладу 11 березня 2015 року . Але уповноважені представники Відповідача відмовили у достроковому поверненні вкладу. Посилаючись на ст.ст. 1060, 1074 ЦК України та ст.ст. 317, 321 того ж Кодексу про захист права власності, позивач просила : 1.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER]) суму вкладу згідно умов Договору №26993/370-13 від 17 вересня 2013 року у розмірі 1.108 Євро, що станом на 19.03.2015 року згідно офіційного курсу НБУ становить 27 455 гривень 09 копійок. 2. Судові витрати покласти на Відповідача. В судове засідання з'явився позивач, підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Надав до суду заяву, в якій просить провести заочний розгляд справи на підставі наданих суду доказів. Відповідач на виклик суду повторно не з'явився, хоча був повідомлений про час і місце судового засідання, будь-яких заяв щодо участі у розгляді справи не надіслав. Ухвалою суду від 07 липня 2015 року постановлено про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно Договору № 26993/370-13 від 17 вересня 2013 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 1108,00 Євро на строк з 17.09.2013 року по 22 вересня 2014 року. Пунктом 1.2. Договору передбачено, що процентна ставка за користування депозитом складає 9,00% річних. Відповідно до абз.2 п. 4.1. Договір продовжено на наступні 370 днів з дня -вступного після закінчення його строку. Відповідно до п.2.2.3. Договору Позивач має право на дострокове повернення суми вкладу в порядку встановленому п. 4.2. Договору. Згідно п.3.2. Договору виплата процентів, нарахованих на Вклад, здійснюється Банком у день закінчення строку, визначеного п. 1.1. цього Договору, одночасно з поверненням суми Вкладу. Якщо день закінчення строку, визначеного п.1.1. цього Договору випадає на вихідний, святковий, неробочий день, то виплата процентів проводиться в наступний перший робочий день. Згідно п. 4.2. Договору при достроковому розірванні Договору за ініціативою Клієнта протягом строку, визначеному в п. 1.1. цього Договору, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення Вкладу з дня, наступного за днем надходження Вкладу у Банк, до дня, який передує його поверненню Клієнту або списанню з рахунку Клієнта за ставкою із розрахунку 1,00% річних. Отже Договором чітко визначені та узгоджені сторонами умови повернення повної суми вкладу та нарахованих процентів. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором та вніс грошові кошти у сумі 1108,00 Євро. Після закінчення строку договору № 26993/370-13, а саме 25.02.2015 року та 11.03.2015 року (вх. 42-12/329), позивачка звернулася до відповідача з заявою (вх. 42-12/272) з метою дострокового повернення належних їй коштів, тобто депозитного вкладу та нарахованих відсотків, проте належні їй грошові кошти не одержала взагалі. Як встановлено судом, 17 вересня 2013 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір №26993/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті. Згідно п. 1.1. Договору Позивач 17 вересня 2013 вніс, а Відповідач прийняв грошові кошти в сумі 1 108 Євро в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 1108 Євро на строк від 17 вересня 2013 року до 22 вересня 2014 року. Відповідно до абз.2 п. 4.1. Договір продовжено на наступні 370 днів з дня -вступного після закінчення його строку. Позивач виконав взяті зобов'язання за договором та вніс грошові кошти у сумі 1108,00 Євро, що підтверджується платіжним дорученням від 17.09.2013 року (а.с. 8). В вищезазначеному договорі п. 5.1 передбачає, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цих договорів згідно чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 ЦК України та зміст Договору, останній є зобов'язанням. Оскільки відповідач не повернув позивачу за умовами Договору суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то він порушив умови договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 1061 ЦК України встановлена виплата процентів на банківський вклад ст. 1073 того ж Кодексу (Глава 72 Кодексу) передбачає правові наслідки невиконання умов договору що стосується банківського вкладу - сплати процентів та відшкодування інших збитків. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а тому сума Внеску з сумою нарахованих за користування ним процентів може бути стягнута з Відповідача Позивачем у судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями п. 9 постанови Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» від 29 серпня 2014 року № 540 встановлено, що уповноваженні банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 000 грн. 00 коп. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2 ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Проте, відповідачем не надано до суду жодних доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно положень ч.ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу з нарахованими процентами у строки, встановлені у Договорі, не виконав, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 1108 Євро, що станом на 19.03.2015 року згідно офіційного курсу НБУ становить 27455,09 грн. є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 533, 612, 1058, 1060, 1073, 1074 ЦК України, ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» та

Outcome: approved