Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» були укладені: 11червня 2016 року договір банківського вкладу № 245D-602805 «Подвійна сила» в національній валюті, відповідно до якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 592 522 грн 31 коп на строк з 11.06.2015 року по 10.06.2016 року; 30 вересня 2015 року договір банківського вкладу № № 245D-625567 «Подвійна сила» в національній валюті, відповідно до якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 1 415 291 грн 51 коп на строк з 30.09.2015 року по 04.10.2016 року. Загалом було внесені 2 007 813 грн 82 коп. Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 року № 643 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», у зв`язку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплачено позивачу як вкладнику гарантовану суми у розмірі 200 000 грн. Відповідно до Витягу з реєстру кредиторів від 28.02.2017 року, було повідомлено, що заяву про визнання кредитором ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» від 21.06.2016 року була акцептована, та акцептовано вимоги у розмірі 1 915 702 грн 54 коп. Разом з тим, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року у справі № 826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду та ухвалою Вищого адміністративного суду України, було встановлено неправомірність та скасовано Постанову Правління Національного банку України від 05.04.2016 року № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», а постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року у справі № 826/15685/16 було визнано протиправною бездіяльність Національного банку України щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик». У зв`язку зі встановленими обставинами адміністративним судом позивач вважає, що йому завдано майнової шкоди на загальну суму 2 007 813 грн 82 коп. та відповідно нараховані відсотки - 159 084 86 коп 3 % річних, 742 789 грн 25 коп інфляційних витрат та 20 000 грн витрат на правову допомогу, яку просить стягнути з відповідача на його користь. Загальна сума, яку просить сягнути позивач з відповідача становить 2 929 387 грн 93 коп. Вислухавши представника позивача, яка в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила задовольнити з наведених у ньому підстав, представника відповідача, який проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідач не є суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 ЦК України, адже відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та заподіяною шкодою, третя особа в судове засідання не з`явились, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті, а тому суд за даних обставин вважає за можливе здійснювати розгляд справи за даної явки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» 11.06.2016 року укладено договір банківського вкладу № 245D-602805 «Подвійна сила» в національній валюті, відповідно п.1.1. якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 592 522 грн 31 коп на строк з 11.06.2015 року по 10.06.2016 року, з відсотковою ставкою відповідно до п.1.2. вказаного договору 25, 22 %; 30 вересня 2015 року між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір банківського вкладу № № 245D-625567 «Подвійна сила» в національній валюті, відповідно до п.1.1. якого вкладник вніс, а банк прийняв грошові кошти на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 1 415 291 грн 51 коп на строк з 30.09.2015 року по 04.10.2016 року, з відсотковою ставкою відповідно до п.1.2. вказаного договору 25, 22 %. (а.с. 7-10). Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року у справі № 826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду (нині - Шостий апеляційний адміністративний суд) 30.07.2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.12.2017 року, було встановлено неправомірність та скасовано Постанову Правління Національного банку України від 05.04.2016 року № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», а постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року у справі № 826/15685/16 було визнано протиправною бездіяльність Національного банку України щодо не вжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик». Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов`язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. У виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу була виплачена гарантовану суму у розмірі 200 000 грн., про що зазначено позивачем у позовній заяві та підтвердила представник позивача у судовому засіданні. Оскільки між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Доводи представника позивача про те, що стягнення суми вкладу як відшкодування майнової шкоди є безпідставним, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, зобов`язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і заподіювачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов`язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Ураховуючи наведене, хоча й постановою Окружного адміністративного суду міста Києва визнано бездіяльність Національного банку України протиправною, доводи позивача про те, що Національний банк України має нести майнову відповідальність за зобов`язаннями неплатоспроможного банку є необґрунтованими, оскільки в судовому рішенні не міститься висновку про те, що внаслідок дій або бездіяльності Національного банку України було порушено право позивача чи інших кредиторів ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» на отримання коштів за договорами банківського вкладу (депозиту) чи за договорами банківського рахунку. Під час судового розгляду представником позивача не доведена вина відповідача у доведенні ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» до неплатоспроможності, не доведено завдану шкоду позивачу (розмір вкладу не є розміром шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України), причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями відповідача. Суд звертає увагу на те, що позивач як на підставу для задоволення позовних вимоги посилається на положення ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління. Особливий статус Національного банку України визначений в рішенні Конституційного Суду України від 26 лютого 2009 року № 6-рп/2009, відповідно до п. 3.1 якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (ст. 6, 7, 24, 25, 53 Закону України «Про Національний банк України»), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (ст. 42 Закону України «Про Національний банк України»). Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, тобто не є суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 Цивільного кодексу України. З урахуванням наведеного підстав для задоволення позовних вимог судом не убачається. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed