Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

У червні 2015 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON](Позивач), подана її представником за довіреністю [PERSON], до [PERSON] (Відповідач), в якій ставиться питання про розірвання договору довічного утримання, укладеного між позивачкою та відповідачем 19.10.2010р. та зняття нотаріальної заборони на відчуження двокімнатної квартири [ADDRESS], а також визнання за [PERSON] права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог Позивач посилається на те, що відповідно до п.7 Договору довічного утримання сторони визначили обов'язки набувача, а саме - забезпечення відчужувача грошовими ресурсами для задоволення своїх потреб, створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужував буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони визначили домовилися, що утримання, в тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 800,00грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувану шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку не пізніше 10числа поточного місяця. Також набувач зобов'язувався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру в терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким вони укладені. В договорі сторони передбачили які комунальні послуги підлягають щомісячній оплаті. Як вказує позивач причиною укладення договору довічного утримання є маленька пенсія відчужувача, нехватка коштів на лікування та харчування, про що вказувалось у паспорті до договору. Разом з тим, Позивач наголошує на тому, що з моменту укладення договору довічного утримання та до моменту звернення позивача з цим позовом значно змінилась соціально-економічна ситуація в країні. Так, внаслідок подій, які відбулися у період 2014-2015роки суттєво змінився курс гривні по відношенню до інших валют, через що споживчі ціни на продукти харчування та ліки суттєво зросли. Відповідач здійснювала щомісячні виплати на утримання позивача частково збільшуючи їх розмір (в певні місяці 2014р. по 1300,00грн., 1200,00грн., 1400,00грн. щомісячно, а в січні 2015р. - 1400,00грн.), проте індекс інфляції в Україні за 2014р. склав 124,9%, за період з січня 2015р. по квітень 2015р. - 137,1%, внаслідок чого обумовлена умовами договору сума 800,00грн. навіть з урахуванням збільшення до 1400,00грн. не покриває витрат позивача на ті цілі, з метою досягнення яких укладався договір. Позивач вважає, що сплата відповідачем щомісячно певних сум вочевидь не може вважатись належним виконанням ним своїх зобов'язань за договором, оскільки сума збільшення виплат є значно нижчою порівняно з існуючим індексом інфляції. При цьому згідно з пунктом 8 Договору довічного утримання сума грошового утримання підлягає індексації в порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином Позивач вважає, що вказані обставини слід розглядати як порушення умов договору та положень ст.751 ЦК України, а по-друге свідчать про істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору і в силу положень ст.652ЦК України такий договір може бути розірвано за рішенням суду. У письмових запереченнях на позов, поданих представником відповідача, зазначено що [PERSON] вже неодноразово зверталася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Так, рішенням вказаного суду від 10.12.2012 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та договір довічного утримання від 19.10.2010 року - розірвано, однак рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.02.2013 року вищевказане рішення Шевченківського районного суду м.Києва скасоване. Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд встановив, що в діях відповідача, тобто [PERSON], не вбачається невиконання істотних умов договору довічного утримання, разом з тим вказаним судом було встановлено відсутність доказів заподіяння [PERSON] шкоди, що в сукупності свідчить про встановлення вказаним рішенням суду відсутності істотних порушень умов договору та діючого законодавства. У червні 2013 року [PERSON] повторно зверталась до Шевченківського районного суду м.Києва із позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Рішенням вказаного суду від 15.05.2014р., яке залишено без змін Апеляційним судом м.Києва від 10.07.2014р., в задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено на підставі того, що в діях відповідача не вбачається порушення умов договору. Крім того встановлено, що позивачем [PERSON] за весь період виконання договору жодним чином не було заявлено про проведення індексації щомісячного грошового утримання або збільшення коштів на оплату комунальних послуг. Таким чином попередніми рішеннями судів було встановлено відсутність порушень з боку відповідача умов договору довічного утримання, суми грошового утримання, з урахуванням сум на оплату комунальних послуг, заявлених позивачем, перераховуються щомісячно на картковий рахунок позивача. При цьому жодних вимог щодо збільшення суми грошового утримання чи проведення індексації цих виплат позивачем відповідачу не висувалось. Доказів того, що позивачу будь-яким чином заподіяна шкода, як і того, що сума сплачених відповідачем коштів, які перераховуються позивачу, не покриває його витрат на цілі, з метою досягнення яких укладався договір довічного утримання, до позову не долучено. Підстави для розірвання договору з огляду на положення ст.652ЦК України через істотну зміну обставин внаслідок озброєного конфлікту, падіння курсу гривні, економічної нестабільності з урахуванням мети укладення договору, добровільності дій стороні на його укладення, відсутності вимог позивача про зміну умов договору, також відсутні. При цьому відповідачем зазначено, що отримавши позовну заяву [PERSON] у серпні 2015р., в якій серед іншого вказувалось і на проведення індексації, нею було проведено оплату суми утримання на рахунок позивача у розмірі 2 500,00грн. З огляду на те, що позивачем [PERSON] в позовній заяві не було надано доказів наявності заподіяння їй шкоди, рівно як і не було надано належних доказів виникнення вказаної шкоди внаслідок дій відповідача [PERSON], відповідач просила відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник - [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Вислухавши поясненя сторін та їх представників, вивчивши надані докази, судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що 19.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалась довічно утримувати [PERSON], надаючи їй кошти в розмірі 800,00грн. щомісячно для задоволення своїх потреб, створення умов для нормальної життєдіяльності, а також набувач зобов'язався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру (а.с.6-7, надалі - Договір). При цьому відповідно до п.9 Договору довічного утримання, одноразове грошове утримання визначене сторонами за спільною згодою у розмірі 60 000,00 грн. які відчужував отримав повністю від набувача перед підписанням вказаного договору. Відповідно до п.10 Договору довічного утримання, відчужував засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору. За п.8 Договору довічного утримання, сума грошового утримання підлягає індексації в порядку встановленому чинним законодавством. Не проведення індексації у випадку, якщо про це не було заявлено відчужувачем, не вважатиметься істотним порушенням умов договору. Згідно зі ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач майна зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Частиною 1 ст.ст. 749, 751 ЦК України, передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Враховуючи вищевикладене та відповідно до п.8 Договору, необхідно зазначити, що під час розгляду вказаної справи стороною позивача не було надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що позивачка - [PERSON] зверталася до відповідача з відповідною вимогою про проведення індексації відносно щомісячної суми грошового забезпечення, що не заперечувалось представником позивача в судовому засіданні. Також судовому засіданні представником позивача не було надано жодного доказу на підтвердження того, що позивачка зверталась з вимогами до відповідачки щодо збільшення суми щомісячного платежу, збільшення суми оплати за житлово-комунальні послуги чи з будь -якими іншими заявами(пропозиціями, вимогами) щодо проведення виплат грошового утримання. Згідно ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої сторони, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежного від його вини. Пунктом 13 Договору довічного утримання передбачено, що договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін - у судовому порядку. Таким чином, необхідно зазначити, що відповідно до умов п.8 Договору довічного утримання, відповідачем не було порушено істотних умов договору, так як вказаним пунктом договору прямо передбачено, що «Не проведення індексації у випадку, якщо про це не було заявлено відчужувачем, не вважатиметься істотним порушенням умов договору.». При цьому наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі рішенням Апеляційного суду м.Києва від 20.02.2013р. (справа №22-ц/796/2207/2013) та рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 14.05.2014р.(справа №761/15135/13-ц), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 10.07.2014р. (справа №22-ц/796/8653/2014), копіями квитанцій про перерахування суд грошового утримання стороною відповідача позивачці підтверджується, що відповідачем належним чином виконуються умови договору довічного утримання. Жодної шкоди правам та інтересам позивача діями відповідача не завдано. Також судом встановлено, що з урахуванням отримання відповідачем позовної заяви, по даній справі, нею фактично самостійно збільшено суму, яка підлягає сплаті за договором довічного утримання з урахуванням, в тому числі індексу інфляції, та проведено виплату за серпень 2015р. у розмірі 2 500,00грн., при тому, що будь-яких заяв чи вимог про проведення виплат з урахуванням індексації позивачка відповідачці, як встановлено судом в судовому засіданні, не направляла. Крім того, необхідно зазначити, що посилання представника позивача на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладені договору та якби сторони могли вказане передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження виходячи з наступного. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Відповідно до ч.2 ст.. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Однак з матеріалів справи та доводів представника позивача, наданих в судовому засіданні, останній не довів наявності одночасно всіх чотирьох вищевказаних умов, необхідних для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору та не надав належних та допустимих доказів щодо того, що така зміна істотних обставин вплинула на спірні правовідносини. Нормами ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог про розірвання Договору та похідних вимог щодо зняття нотаріальної заборони на відчуження двокімнатної квартири [ADDRESS], а також визнання за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Судові витрати в даному випадку не відшкодовуються згідно правил ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed