Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що [INFO]. померла її мати [PERSON] і відкрилась спадщина на спадкове майно у виді земельної ділянки площею 0,0602 га для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вона єдиний спадкоємець за законом, своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку їм відмовлено з тих підстав, що право власності спадкодавця на це майно не підтверджено належними доказами. З наведених підстав позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач Великодолинська селищна рада просила розглянути справу без участі її представника. (а.с. 26) Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту наведеного вище закону слідує, що до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Тому не набуття права власності на майно спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. [PERSON] на час смерті не набула права власності на земельну ділянку, не отримала державний акт на право власності на землю та не зареєструвала це право. (а.с. 6-7) Тому земельна ділянка не входила до складу спадщини і за позивачкою як спадкоємцем не може бути визнано право власності в порядку спадкування на це майно. З наведених підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги безпідставні і задоволенню не підлягають. При цьому суд враховує, що рішенням Овідіопольського районного суду від 17.12.2013 р. за позивачкою визнано право на завершення приватизації спірної земельної ділянки. (а.с. 5)

Outcome: dismissed