Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] , діюча також в інтересах [PERSON] , звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , який постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки та 43/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачки, як спадкоємиці першої черги за законом, звернулись до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після батька. 19 травня 2020 року [PERSON] і [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 43/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , тобто по 43/200 часток за кожною. Що стосується оформлення спадкових прав на відповідну земельну ділянку, то державним нотаріусом було відмовлено позивачкам у вчинені нотаріальної дії, оскільки у відповідності до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, розробленої ФОП [PERSON] , площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] виявилась 0,051 га, замість площі 0,0573 га, яка вказана у державному акті б/н від 12.10.1998 року, виданому на ім`я [PERSON] . З метою внесення змін до державного акту про право власності на земельну ділянку та її реєстрацію з площею саме 0,0541 га у квітні 2020 року позивачки звернулись до Державного земельного кадастру, однак, у внесенні таких змін [PERSON] і [PERSON] було відмовлено. За таких підстав позивачки були вимушені звернутися до суду та просили визнати за кожною з них право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0541 га в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачки [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не прибули, надали спільну заяву, в якій підтримали позовні вимоги та просили розглядати справу без їх присутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, просив вирішити спір у відповідності до вимог законодавства. Представник третьої особи Першої маріупольської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, просив вирішити спір на розсуд суду. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . На підставі державного акту на право приватної власності на землю від 12.10.1998 року, виданого Маріупольською міською радою на ім`я [PERSON] , останній є власником земельної ділянки, площею 0,0573 га, яка розташована в [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 26.03.2019 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки та 43/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Користуючись своїм правом, позивачки звернулись до Першої маріупольської державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини після смерті батька. Так, 19 травня 2020 року державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори на ім`я [PERSON] та [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом (зареєстровані у реєстрі за №№ 10-104 та 10-103 відповідно), за якими останні успадкували по 1/2 частці 43/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Разом з цим, постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 травня 2020 року, виданими державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори, [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0573 га, наданої на обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , оскільки спадкоємицями не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, адже Відділом у м. Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Дійсно, позивачки для завершення оформлення спадкових прав на земельну ділянку, яка розташована під домоволодінням в [ADDRESS] , та проведення реєстрації вказаної земельної ділянки в державному земельному кадастрі звернулись із письмовою заявою до Державного кадастрового реєстратора. Проте рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № РВ-1400742762020 від 30.04.2020 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру заявницям було відмовлено в реєстрації земельної ділянки площею 0,0541 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки відомості про площу земельної ділянки в електронному документі не відповідають Державному акту на право приватної власності на землю серії ДН без номеру, який 12.11.1998 року зареєстровано в книзі державних актів за номером 3701 № 926. Як вбачається з протоколу проведення перевірки електронного документу №ПП-1400409392020 від 30 квітня 2020 року та викопіювання з кадастрової карти невідповідність площі земельної ділянки по [ADDRESS] , яка належала покійному спадкодавцю на підставі державного акту від 1998 року, утворилась внаслідок зменшення його фактичної площі в порівнянні із площею, зазначеною в самому державному акті. Такі зміни площі земельної ділянки стали можливими через те, що сусідні суміжні ділянки першими зареєстрували свої земельні ділянки в державному земельному кадастрі, зменшивши розрахункову площу земельної ділянки спадкодавця. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Згідно ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Частиною 1 статті 120 Земельного Кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Так, судом до участі у розгляді справи в якості третьої особи було залучено [PERSON] , який на праві спільної часткової власності є власником 57/100 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 56325376 від 30.03.2016 року. Також у відповідності до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 17.12.1998 року Маріупольською міською радою, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0586 га, розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому судом встановлено, що в дійсності [PERSON] має у власності іншу земельну ділянку із іншим кадастровим номером, яка розташована поруч, є відмінною та не зачіпає спірну земельну ділянку спадкодавця. Будь-якого спору щодо спільної межі або займаних площ між [PERSON] та позивачками у учасників не має. Отже, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , суд враховує, що визнання права власності на земельну ділянку в судовому порядку в меншому розмірі, ніж мав спадкодавець та закріплено державним актом, жодним чином не порушує прав власника суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Натомість позивачки в позасудовому порядку позбавлені можливості оформити свої майнові права на існуючий розмір земельної ділянки, а [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із урахуванням всіх обставин суд вважає за можливе визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0541 га в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , визначивши розмір кожної по 1/2 частині.

Outcome: approved