Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачівпро стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. \~Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: м. Харків, пр-т. Перемоги, 72-В, кв. 18, та користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, проте не сплачують грошові кошти за отримані послуги, у звязку з чим, з урахуванням останніх уточнених позовних вимог, за період з 01.10.2009 року по 30.04.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2775 грн. 21 коп. Просить суд позов задовольнити, стягнути з боржників заборгованість у розмірі 2775, 21 грн., 3 % річних у розмірі 131, 93 грн., інфляційні витрати у розмірі 1097, 22 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн. Представник позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу за відсутністю представника позивача. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином \~та своєчасно, а саме відповідно до вимог частини 5 статті 74 ЦПК України відповідачам була надіслана судова повістка про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації рекомендованим поштовим відправленням. Заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідачів чи відкладення розгляду справидо суду не надходило. [PERSON] надала до суду заперечення, згідно яких просила суд застосувати строк позовної давності. Окрім того наголосила, що у зазначений період за даною адресою були зареєстровані 6 осіб, а позов першопочаткового предявлено до 5 з них. У листопаді 2009 року відповідачами було встановлено лічильник, проте нарахування на підігрів води здійснювалось з розрахунку на 1 особу. До того ж розрахунок, наданий позивачем, не відповідає дійсності, а ому просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, дослідивши доводи представника позивача, викладені в уточненій позовній заяві, одного з відповідачів, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: м. Харків, пр-т. Перемоги, 72-В, кв. 18, користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання та згідно відомості нарахувань і оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу мають заборгованість за період з 01.10.2009 року по 30.04.2015 року у розмірі 2775 грн. 21 коп. Відповідно до частини 2\~статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені\~постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Відповідно до вимог\~статті 67 ЖК України,\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з положеннями\~статті 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно\~статті 162 ЖК України,\~плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог пункту 3\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05 року №630, споживач зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно з положеннями статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за\~неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідачі не виконують покладені на них обовязки щодо своєчасного розрахунку за спожиту електроенергію, тому сума заборгованості перед позивачем, підлягає стягненню з відповідачів. У зв'язку з тим, що відповідачі не сплачували суму заборгованості за вказаний період, позивачем здійснено індексацію боргу та нараховані 3% річних, які складають131, 93 грн., сума інфляційних витрат за час прострочення сплати складає 1097, 22 грн. та підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. З приводу строку позовної давності та його застосування у даній справі суд зазначає наступне. Відповідно до відомості нарахувань та оплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу по квартирі №18 будинку №72-В по пр-т. Перемоги у м. Харкові за період з 01.10.2009 року по 30.04.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 2775 грн. 21 коп. Так, 15.11.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.12.2014 року заяву [PERSON] про скасування судового наказу задоволено: скасовано судовий наказ по справі №2-н-7948/11 за заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з 01.10.2009 року по 30.06.2011 року в сумі 3080, 79 грн. Із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося 27.05.2015 року. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 Цивільного кодексу України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» зверталось до суду у 2011 році та Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ по справі №2-н-7948/11. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 29.12.2014 року вищезазначений судовий наказ скасовано. Таким чином, з 29.12.2014 року перебіг строку позовної давності починається заново та час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, та представником відповідача заявлено вимогу про його застосування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.10.2009 по 30.04.2015 року заявлена в межах строку позовної давності, оскільки він був перерваний поданням заяви про видачу судового наказу. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування. Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на зазначені вимоги цивільного процесуального закону, [PERSON], яка заперечувала проти позову, повинна була подати докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Всупереч вказаним вимогам, відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачанняпідлягає задоволенню.\~

Outcome: approved