Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

У червні 2010 року прокурор Васильківського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Зеленогайської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області звернувся до суду з вищезазначеною заявою, в якій просив визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] у вигляді сертифікату ДП №0112620 від 25 березня 1997 року на право на земельну частку (пай), розміром 7,75 в умовних кадастрових гектарах, загальною вартістю 97513,60 грн. та передати її територіальній громаді Зеленогайської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області (а.с.1-3) Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2010 року заяву прокурора задоволено. Визнано спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, у вигляді сертифікату серії ДП №0112620 від 25 березня 1997 року на право на земельну частку (пай), розміром 7,75 в умовних кадастрових гектарах, загальною площею 97513,60 грн. відумерлою. Передано територіальній громаді Зеленогайської ради Васильківського району Дніпропетровської області відумерлу спадщину (а.с.23). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні заяви прокурора відмовити (а.с.26-28). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Установлено, що [INFO] року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з сертифікату серії ДП №0112620 від 25 березня 1997 року на право на земельну частку (пай), розміром 7,75 в умовних кадастрових гектарах, загальною вартістю 97513, 60 грн. із земель які перебували в колективній власності КСП «Зоря», розташованої на території Зеленогайської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області. Задовольняючи заяву, суд 1 інстанції посилався на ст. 1277 ЦК України і виходив з того, що будь-які особи спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, один рік з моменту відкриття спадщини на час подання заяви прокурора - збіг. Однак, із такими висновками погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, і зроблені з порушенням норм матеріального права (не застосовано закон, який підлягав застосуванню), тому рішення суду підлягає скасуванню (п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення. Із матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви доданий акт від 25 жовтня 2008 року про те, що на момент смерті [PERSON] проживав разом з дружиною [PERSON], яка залишилась проживати у с. Новоандріївка. Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК України 1963 року дружина спадкодавця відноситься до спадкоємців 1 черги, а згідно із п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, висновок суду про те, що після смерті [PERSON] ніхто не прийняв спадщину - є помилковим, тому рішення суду слід скасувати, і у задоволенні заяви прокурора - відмовити.

Outcome: dismissed