Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивував тим, що 06 липня 2016 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики (поворотної фінансової допомоги). Відповідно до п. 1.1. договору позивач передав, а відповідач прийняв у свою власність та зобов'язувався повернути позивачу у визначений договором строк грошові кошти у розмірі 2600 доларів США, що на дату укладання договору було еквівалентом 65000,00 грн. за курсом 1 долар = 25 грн. Згідно з п. 1.2 договору позика надавалася на строк до 7 червня 2017 р. В силу п. 1.3 договору на позику щомісяця нараховуються відсотки у розмірі 6 (шість) % з моменту її отримання до моменту її фактичного повернення, що складало еквівалент 156 доларів США, що повинні були оплачуватися відповідачем позивачу не пізніше 10 кожного місяця. Позика була отримана відповідачем в день підписання договору, а саме 06 липня 2017 р., що підтверджується розпискою відповідача та письмовим свідченням цього факту свідка [PERSON] в самому договорі. 03.05.2017 року позивач надіслав вимогу відповідачу про повернення позики та сплату прострочених відсотків, але остання так само була проігнорована відповідачем та залишилася без відповіді, що є додатковим підтвердженням грубого порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань. Відповідно до п. 2.1 договору відповідач зобов'язувався повернути позику позивачу не пізніше 7 червня 2017 р. Проте позика відповідачем не повернута. Враховуючи суму позики 2600 доларів США загальна сума заборгованості відповідача у доларах США складає: 2600 х 26,25 - 68 250 грн.; 68250 + 136795,08 = 205 045,08 грн. Відповідно до п. 2.2 договору відповідач зобов'язувався щомісяця сплачувати відсотки у сумі 156 доларів США або еквівалентній їй сумі у гривнях за найвищим курсом долара до гривні в комерційних банках на дату сплати відсотків та у строк, встановлений п.1.3 договору.? Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 205045,08 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явилася. Повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Поворотній фінансовій допомозі у Цивільному кодексі України відповідає договір позики, особливості укладання якого врегульовані статтями 1046 - 1053 ЦК України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Суд встановив, що 06 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги). Відповідно до п. 1.1. договору позивач передав, а відповідач прийняв у свою власність та зобов'язувався повернути позивачу у визначений договором строк грошові кошти у розмірі 2600 доларів США, що на дату укладання договору було еквівалентом 65000,00 грн. за курсом 1 долар = 25 грн. Згідно з п. 1.2 договору позика надавалася на строк до 7 червня 2017 р. Відповідно до п. 1.3 договору на позику щомісяця нараховуються відсотки у розмірі 6 (шість) % з моменту її отримання до моменту її фактичного повернення, що складало еквівалент 156 доларів США, що повинні були оплачуватися відповідачем позивачу не пізніше 10 кожного місяця. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] написав розписку від 06.07.2016 року в якій встановлювався розмір позики та засвідчувався факт передання позивачем та отримання відповідачем грошової суми у розмірі 2600,00 доларів США. Згідно з частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до частини третьої зазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з пунктом 1.3. договору сторони визначили, що при порушенні строку повернення позики, позичальник повинен сплатити позикодавцю пеню у розмірі 5% від не перерахованої або несвоєчасно суми за кожен день прострочення. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи ту обставину, що поворотна фінансова допомога не була повернута позивачу, суд вважає, що з відповідача слід стягнути суму боргу у розмірі 205045,08 грн. Таким чином, як убачається з матеріалів справи, як на час звернення позивача з даним позовом до суду, так і протягом розгляду даної справи відповідач не виконав взяті на себе за договором поворотної фінансової допомоги зобов'язання, грошові кошти позивачу у відповідності до умов договору не повернув, а доказів повернення грошових коштів відповідачем суду не надано, тому вимоги позову про стягнення сум боргу у передбачені договорами та законом спосіб відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, обов'язок повернення яких визначений ч.1 ст.1050 ЦК України, є правомірними. Суд,

Outcome: approved