Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що 01 серпня 2018 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (далі - ТОВ «ФК «Гелексі») було укладено договір позики № 19740. За умовами правочину позикодавець надав позичальнику у позику, а позичальник зобов`язався повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою відповідно до умов договору у національній грошовій одиниці України «гривні» у сумі та строк: - сума позики 5 000 грн. 00 коп.; - плата за користування позикою у вигляді процентів 0,01% у день від поточного залишку позики; - комісію у розмірі 1,4% у день від початкового розміру позики. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Нарахування комісії здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики - 15 серпня 2018 року. Заявкою на видачу кредиту є анкета встановленої форми в особистому кабінеті клієнта на веб-сайті ТОВ «ФК «Гелексі», яка виражає намір клієнта отримати грошові кошти у позику на умовах фінансового кредиту, та є невід`ємною частиною договору. Таким чином, кредит надається позичальнику за допомогою електронних пристроїв та мережі інтернет. У позові зазначається, що при укладенні кредитного договору порушені права позивача як споживача, що визначені Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист персональних даних». Зокрема, перед укладенням договору не було повідомлено позивача про умови кредитування та ймовірні ризики, а також про правила надання грошових коштів у позивачу ТОВ «ФК «Гелексі». Позивач не мала можливості детально ознайомитися із умовами правочину. Кредитний договір містить несправедливі умови щодо сплати підвищеної комісійної винагороди, встановлення відповідальності сторін, а також подвійної відповідальності позичальника. У договорі містяться положення щодо збору та обробки персональних даних позивача, які можуть бути надані будь-якій сторонній особі, про умови та строки обробки цих даних також ніхто не повідомляв її. У позовній заяві [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір від 01 серпня 2018 року № 19740. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Про день, час та місце проведення судових засідань повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. У позовній заяві викладено клопотання позивача щодо розгляду справи у її відсутність. У судове засідання відповідач ТОВ «ФК «Гелексі» представника не направив. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду подано відзив на позов із додатками. Судом встановлено, що 01 серпня 2018 року між ТОВ «ФК «Гелексі» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики № 19740. За умовами правочину позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору у національній грошовій одиниці України - гривні у визначені сумі та строк. Сума позики - 5 000 грн. 00 коп. Плата за користування позикою: проценти у розмірі - 0,01% в день від поточного залишку позики (пункт 1.1.2.1); комісія у розмірі 1,4% у день від початкового розміру позики (пункт 1.1.2.2). Нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (пункт 1.1.3). Нарахування комісії за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою (пункт 1.1.4). Строк повернення позики (термін платежу) - 15 серпня 2018 року (пункт 1.1.5). Позика надається позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника) (пункт 1.2). Строк дії договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за договором (пункт 2.1). Договором передбачено, що у разі порушення строку повернення позики, позикодавець має право нараховувати позичальникові підвищену комісійну винагороду за користування позикою за кожен день прострочення зобов`язання (пункт 3.1.3). У разі порушення строку повернення позики, позикодавець має право нараховувати позичальникові неустойку у вигляді пені за кожен день прострочення зобов`язання (пункт 3.1.4). Позикодавець зобов`язаний прийняти від позичальника виконання зобов`язань за договором (у тому числі дострокове як частинами, так і в повному обсязі) (пункт 3.3.1.). На вимогу позичальника надати інформацію з питань надання фінансових послуг та інформацію, право на отримання якої закріплено у законах України (пункт 3.3.2). Позичальник зобов`язаний не пізніше встановленої дати повернути позику в повному обсязі, сплатити проценти та комісію за користування позикою у порядку, визначену договором та додатками до нього (пункт 3.4.1). У випадку прострочення сплати заборгованості за договором у повному обсязі або частково, сплатити нараховані проценти та підвищену комісію за користування позикою, виходячи з фактичного строку користування, включаючи день погашення, а також нараховану пеню (пункт 3.4.4). Надавати позикодавцю виключно достовірні дані, включаючи персональні дані (пункт 3.4.6). Визнавати електронні документи, складені позикодавцем і позичальником (заявки, договори, акти та інше), як документи, складені в простій письмовій формі відповідно до законодавства України. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійна винагорода за користування позикою здійснюватиметься згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору та розміщується в Особистому кабінеті (пункт 4.2). Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів, комісії за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в договорі включно (пункт 4.3). У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0 % в день від суми позики за кожний день прострочення (пункт 5.3). У випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості (пункт 5.4.). Пеня нараховується протягом терміну та в розмірі передбаченому чинним законодавством (пункт 5.5). Невід`ємною частиною договору є «Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил та виконувати свої обов`язки, визначені Правилами (пункт 8.3). Сторони підтверджують, що даний електронний договір та всі додатки до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі (пункт 8.5). Сторони підтверджують, що примірники всіх укладених договорів, а також змін і додатків до них вручаються позичальнику шляхом їх розміщення (відображення) в Особистому кабінеті з моменту їх підписання позичальником в порядку, встановленому правилами (пункт 8.6). Укладаючи договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими (пункт 8.8). Позичальник підтверджує, що під час укладення договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди, або збігу тяжких обставин (пункт 8.9). Позичальник підтверджує, що: інформація надана позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; - повідомлений про мету обробки позикодавцем персональних даних позичальника (будь-яка інформація про фізичну особу, в тому числі, але не виключно, інформація щодо прізвища, імені, по батькові, інформації, яка зазначена у паспорті (або іншому документі, що посвідчує особу), реєстраційного номеру облікової картки платника податків, громадянства, місця проживання або перебування, місця роботи, посади, номерів контактних телефонів/факсів, адреси електронної пошти, тощо, а саме: з метою оцінки фінансового стану позичальника та його спроможності виконати зобов`язання за договором, а також захисту своїх прав та інтересів; - надав згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань позичальника перед позикодавцем на підставі цього договору, позикодавець має право передати персональні дані позичальника третім особам (включаючи, але не обмежують, бюро кредитних історій, кредитним установам, колекторським компаніям) для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за договором позики, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту (пункт 8.11). 12 жовтня 2018 року [PERSON] одружилася й змінила прізвище на « [PERSON] ». 01 лютого 2019 року [PERSON] звернулася із заявою про застосування заходів впливу з метою припинення порушення законодавства на ринку фінансових послуг ТОВ «ФК «Гелексі» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надано відповідь [PERSON] від 09 серпня 2019 року № 17987/16-12. У відповіді зазначено, що за результатами розгляду документів та інформації, наданих ТОВ «ФК «Гелексі» встановлено, що цим товариством порушено вимоги законодавства про фінансові послуги, а саме порядок укладення електронного договору, встановлений Законом України «Про електронну комерцію». Складено акт про правопорушення, вчинені ТОВ «ФК «Гелексі» на ринку фінансових послуг від 04 липня 2019 року № 1025/16-5/15. За результатами розгляду справи про правопорушення прийнято розпорядження «Про застосування заходу впливу до ТОВ «ФК «Гелексі» від 25 липня 2019 року № 1460. Поінформовано, про правові наслідки порушення порядку укладання та підписання електронного договору, визначеного статтями 11, 12 Закону, то такий договір не може бути прирівняний до договору, укладеного в письмовій формі, у зв`язку із чим не створюватиме юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до пунктів 1, 3, 5, 7 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VІІІ (далі - Закон № 675-VІІІ) електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Електронна форма представлення інформації - спосіб документування інформації, що означає створення, запис, передачу або збереження інформації у цифровій чи іншій нематеріальній формі за допомогою електронних, магнітних, електромагнітних, оптичних або інших засобів, здатних до відтворення, передачі чи зберігання інформації. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Частиною восьмою статті 11 Закону № 675-VІІІ передбачено, що у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі. Встановлено, що укладенню електронного договору позики передували поетапні дії позивача з реєстрації як користувача на сайті відповідача шляхом створення унікального аккаунту користувача (Особистого кабінету) та заповнення анкети позичальника з його особистими персональними даними. Відповідачем на виконання умов правочину зарахована на банківський рахунок позивача обумовлена договором грошова сума - 5 000 грн. 00 коп. Згідно із статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що доводи позивача про ненадання інформації, яка стосується фінансової послуги, свого підтвердження не знайшли, оскільки інформація про фінансову послугу, видачу позики із зазначенням вартості цієї послуги, розміром процентів та комісії за користування позикою була повідомлена позивачу ще до укладення оспорюваного правочину на сторінці в мережі Інтернет на сайті відповідача, з якої клієнт розпочав знайомство з сервісом з надання онлайн позик відповідача. Ця сторінка містить вичерпну інформацію про послуги, всі можливі розміри сум, що можна отримати у позику, розміри процентів та комісії за користування позикою, тощо. Також позивач мав безумовну можливість отримати вичерпну інформацію про суму позики, розмір процентів, комісію за користування позикою, про всі істотні умови укладення договору позики, ознайомившись із «Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі». Позивачем було підписано шляхом накладення електронного підпису безпосередньо договір позики, який містить докладний опис послуг, які надаються та умов їх надання, а також графік платежів. Ці документи зберігаються в особистому кабінеті позивача. Щодо встановлення комісії за користування позикою, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно із частинами першою, другою статті 1054, частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України за договором позики (кредитним договором) позикодавець (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів від суми позики (кредиту), причому тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок її сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом (позикою), розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (частина перша статті 628, частина перша статті 627 ЦК України). Закріплені у договорі позики умови щодо підвищення розміру комісійної винагороди (як плати за користування позикою) не суперечить положенням цивільного законодавства. Із матеріалів справи вбачається, що умови договору позики погоджені сторонами до його укладення, викладені у тексті цього правочину у спосіб, що не допускає їхнього подвійного тлумачення, всі грошові суми, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у графіку платежів, який є невід`ємною частиною договору позики. Безпідставними є твердження позивача щодо порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист персональних даних», оскільки згода на використання, обробку та передачу третім особам персональних даних була надана позивачем внаслідок добровільного її волевиявлення шляхом підписання електронним підписом договору. При цьому позивач була повідомлена про мету передачі персональних даних та строк дії такої згоди. Недоведеними є доводи позивача щодо введення її в оману під час укладення оспорюваного правочину, оскільки відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, то тільки у цьому випадку правочин визнається недійсним. Такі обставини у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли. Також судом встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ТОВ «ФК «Гелексі» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування рішення (справа № 640/15944/19). Статтями 4, 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00,* 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Зважаючи на обраний спосіб захисту порушених прав, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають через їх недоведеність.

Outcome: dismissed