Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 01 серпня 2010 року близько 12 години на 23 км автодороги Київ-Чоп [PERSON], керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Део», державний номерний знак [NUMBER], здійснюючи маневр перестроювання з правої смуги руху в ліву не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху та створив перешкоду в русі автомобілю марки «Шевролет», державний номерний знак [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON], що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та матеріальних збитків. 21 березня 2013 року постановою судді Богунського районного суду м. Житомира Комнацького О.В. у справі № 295/2794/14-п від 31 січня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. [PERSON] зазначала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль отримав ряд механічних пошкоджень. Відповідно до звіту Аварійного комісара [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику «Шевролет Авео», державний номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді на день складання висновку про вартість матеріального збитку складала 27 173 грн. 81 коп. Оскільки відповідальність [PERSON] не була забезпечена полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, [PERSON] своєчасно звернулася із заявою про виплату до Моторного (транспортного) страхового бюро України, але [PERSON] створював перешкоди для розгляду адміністративної справи, тому постанова була винесена 21 березня 2013 року, а відшкодування було проведено з резервного фонду Моторного (транспортного) страхового бюро України лише 01 квітня 2014 року в сумі 20 657 грн. 11 коп., що є меншою сумою, аніж сума заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитку. Так, з урахуванням страхового відшкодування [PERSON] має сплатити на користь [PERSON] 6 516 грн. 70 коп. З моменту дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням відшкодувати заподіяну шкоду, проте ці вимоги задоволені не були. Після ознайомлення з матеріалами Звіту [PERSON] не здійснив відшкодування вартості пошкодження автомобіля. Станом на день подачі позову до суду сума шкоди до виплати [PERSON] становить 12 648 грн. 01 коп. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних. Окрім того, [PERSON] зазначала, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди їй заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з пошкодженням автомобіля, у позбавленні можливості довгий час користуватися автомобілем з метою проїзду до родичів похилого віку, у приниженні честі та гідності, ділової репутації серед друзів, товаришів по службі та близьких людей через позбавлення можливості виконання своїх зобов'язань перед ними щодо виконання логістичних домовленостей. Так, спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 12 648 грн. 01 коп., стягнути компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. 00 коп., та стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та давши оцінку зібраним у справі доказам дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 2010 року близько 12 години на 23-му кілометрі автодороги Київ-Чоп [PERSON], керуючи автомобілем марки «ЗАЗ-Део», державний номерний знак [NUMBER], здійснюючи маневр перестроювання з правої смуги руху в ліву не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху та створив перешкоду у русі автомобілю марки «Шевролет», державний номерний знак [NUMBER], що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та матеріальних збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення. Факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови Богунського районного суду м. Житомира від 21 березня 2013 року. Відповідно до повідомлення Моторного (транспортного) страхового бюро України [PERSON] вбачається, що по дорозі Київ-Чоп на 0,3 кілометрі автомобіль «ДЕУ Сенс» пошкодив праву сторону автомобіля «Шевролет Авео», державний номерний знак [NUMBER], в результаті чого стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення. Відповідно до довідки Державтоінспекції МВС України, складеної інспектором Києво-Святошинського взводу старшиною міліції Пархомчуком І.А., копія якої міститься в матеріалах справи, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Шевролет Авео» отримав наступні механічні пошкодження: деформовано заднє праве крило, задні праві двері, передні праві двері, переднє праве крило, розбито передній бампер, передня права фара, передній правий показчик повороту, передня права протитуманна фара. Вказаний транспортний засіб, який належить на праві власності позивачу [PERSON], застрахований у Закритому акціонерному товаристві «Міська страхова компанія», що підтверджується копією полісу № ВЕ 3058085 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до вказаного полісу лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, встановлений у розмірі 25 500 (двадцять п'ять тисяч п'ятсот) гривень. 13 серпня 2010 року було проведено огляд транспортного засобу «Шевролет Авео», про що складено протокол, копія якого міститься в матеріалах справи. Проведеним оглядом встановлено пошкодження, завдані автомобілю в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та вказано можливості їх заміни та ремонту. 25 серпня 2010 року оцінювач [PERSON] провів автотоварознавче дослідження з метою встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Шевролет Авео», реєстраційний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження. В результаті проведеної оцінки було складено звіт, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 27 173,81 (двадцять сім тисяч сто сімдесят три) гривні 81 копійка. Вказана сума витрат на ремонт пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Шевролет Авео» підтверджується також ремонтною калькуляцією, розрахованою на основі вартості ремонтних робіт та окремих запчастин. На основі показника вартості відновлювального ремонту було розраховано вартість матеріального збитку, який за результатами оцінки складає 20 657, 11 (двадцять тисяч шістсот п'ятдесят сім) гривень 11 копійок. Відповідно до платіжного доручення № 1972 від 29 квітня 2011 року вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України перерахувало 650 грн. за послуги аварійних комісарів згідно з рахунком № 310 від 18 квітня 2011 року. Відповідно до вимог ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяв страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до вимог п. 41.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З наявних матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, тому страхова виплата [PERSON] виплачувалась саме Моторним (транспортним) страховим бюро України, а не іншою страховою компанією, і різницю між фактичною матеріальною шкодою та сумою страхового відшкодування має сплатити саме [PERSON] 24 березня 2014 року представник потерпілої [PERSON] звернувся із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про здійснення відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з листом Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо результатів розгляду справи про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було прийняте рішення про виплату потерпілій [PERSON] відшкодування шкоди в розмірі 20 657 грн. 11 коп. Відповідно до платіжного доручення № 1/11866 від 07 квітня 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило страхове відшкодування відповідно до наказу № 1883 від 04 квітня 2014 року у сумі 20 657 грн. 11 коп. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до положень вказаної статті до збитків, зокрема, належать втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Вказані збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи неправомірними діями інших осіб, в відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до наявного в матеріалах справи листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 07 квітня 2014 року № 3/1-05/10059 вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] правил дорожнього руху, в результаті чого був пошкоджений транспортний засіб марки «Шевролет Авео» з державним номерним знаком [NUMBER], внаслідок чого власник [PERSON] зазнала матеріальної шкоди. Моторне (транспортне) страхове бюро України визначило розмір заподіяної шкоди і здійснило регламентну виплату потерпілому. Оскільки [PERSON] є особою, відповідальною за завдану потерпілій [PERSON] шкоду, він має компенсувати витрати Моторного (транспортного) страхового бюро України у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2014 року [PERSON] направила [PERSON] претензію про відшкодування матеріального збитку, заподіяного дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що частину збитків було відшкодовано Моторним (транспортним) страховим бюро України, а решту збитків [PERSON] не погоджується відшкодовувати добровільно. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одної особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З матеріалів справи вбачається, що шкоду [PERSON] як власнику транспортного засобу «Шевролет Авео» було завдано з вини [PERSON], який керував транспортним засобом «ДЕО Сенс» та при здійсненні маневру перестроювання з однієї смуги руху в іншу не переконався у безпечності такого перестроювання для інших учасників дорожнього руху. Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку заборгованості, на момент звернення до суду із вказаним позовом позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 6 516, 70 грн. з урахуванням індексу інфляції, що становить 10 435,56 грн. з серпня 2010 року по червень 2014 року, та стягнути 3% річних за весь строк прострочення у сумі 2 211,37 грн. Так, загальна сума позовних вимог позивача [PERSON] з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить 12 648,01 грн. Відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до положень ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки з матеріалів справи зрозуміло, що Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувало потерпілій [PERSON] значну частину витрат, пов'язаних із ремонтом транспортного засобу, вимога позивача [PERSON] щодо відшкодування [PERSON] різниці між фактичною вартістю ремонту автомобіля та розміром страхового відшкодування є правомірною та такою, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Оскільки предметом спору в даній цивільній справі є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а саме транспортного засобу «ДЕО Сенс», яким керував [PERSON], він має відшкодовувати завдану шкоду незалежно від наявності вини, адже встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди з причини порушення [PERSON] правил дорожнього руху. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріального збитку з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, суд вважає що така вимога не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року № 10-74/0/4-13 норма ЦК України, що передбачає нарахування індексу інфляції та 3% річних у разі прострочення боржником виконання грошового зобов'язання регулює зобов'язальні правовідносини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, тому на шкоду не повинні нараховуватись проценти, що теж є відповідальністю, а тому нарахування індексу інфляції та 3% річних на суму шкоди є подвійною відповідальністю. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] лише суми матеріальної шкоди, яка становить різницю між завданою шкодою та страховим відшкодуванням, у розмірі 6 516 грн. 70 коп., а у задоволенні вимог щодо стягнення нарахованого індексу інфляції та 3 % річних слід відмовити. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 5 000 грн., суд вважає що дана вимога підлягає частковому задоволенню, посилаючись на наступне. Відповідно до вимог п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода може бути відшкодована грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так, як вбачається з матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненою неправомірними діями [PERSON], окрім матеріальних збитків позивач [PERSON] зазнала душевних страждань, пов'язаних із пошкодженням її транспортного засобу, неможливістю користуватися ним протягом тривалого часу та у зв'язку з цим порушення звичного ритму життя та труднощі у виконанні своїх обов'язків. Щодо посилань позивача на приниження честі та гідності, ділової репутації - суд вважає вказані вимоги безпідставними та недоведеними, оскільки в матеріалах справи відсутні посилання на докази, якими підтверджується вказана вимога, а також звертає увагу на те, що вказаний позов стосується відшкодування шкоди, а не захисту честі, гідності та ділової репутації, що є окремим предметом спору. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 6 516 грн. 70 коп. та моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України на користь позивача.

Outcome: partial