overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У травні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрований позивач [PERSON], її донька [PERSON] та онук [PERSON], а також відповідач колишній чоловік [PERSON]. Позивач зазначає, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1978 року, проте шлюбне життя з [PERSON] не склалося та з 1999 році забрав свої речі та виїхав в інше місце проживання, квартирою не користується, за комунальні послуги не сплачує. Рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 10.11.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Зважаючи на те, що відповідач більше 17 років не проживає в [INFO], позивач просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просила його задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS]. В 1983 році відповідач зареєструвався на жилу площу вказаної вище квартири, де проживав в ній до 1999 року. В 2015 році шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. З 1999 року відповідач в квартирі, № 20 в будинку № 26 по вул. Червоного козацтва в м. Дніпропетровську квартирою не користується, за комунальні послуги не сплачує. Вказана обставина підтверджується показами свідків: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст.. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Так, як відповідач більше 17 років не проживає у [INFO], суд вважає його таким, що втратив право користування жилою площею цього будинку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У травні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син, [PERSON], батьком якого є відповідач. Позивачка зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем припинилися, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно допомогу на утримання дружини та дитини, позивач не надає. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В судове засідання позивач не з'явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син, [PERSON]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обов'язки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, аліменти до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800, 0 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У травні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обовязки щодо утримання своєї дитини відповідач не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітньої дитини, [PERSON], 15 серпня 2014року народження аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладені в позові, наполягала на задоволені позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково в розмірі 500,00 грн. щомісячно, оскільки має мінливий дохід. Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбу, під час якого у них народилася дитина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обовязки щодо виховання та утримання дитини, відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 800, 0 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У травні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту родинних відносин. Свою заяву обґрунтовує тим, що з жовтня 1990 року вона та [PERSON] почали проживати однією сімєю як чоловік та жінка, від спільного проживання дітей не мали. Заявник зазначає, що до лютого 1999 року вона та [PERSON] проживали однією сімєю в квартирі №50 по просп.. Газети Правда 111-а у м. Дніпропетровську, проте у звязку з видачею [PERSON] ордеру на квартиру [ADDRESS], в лютому місяці 1999 року вона та [PERSON] заселилися у вказану квартиру та в 2002 році заявник зареєструвалася в квартирі. 07 жовтня 2015 року [PERSON] помер. Із заявою про зміну договору найму квартири [PERSON] звернулася до виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, проте у зміні договору найму їй було відмовлено у звязку з тим, що вона не може підтвердити факт проживання з [PERSON] без реєстрації шлюбу не менше пяти років. Враховуючи викладене, заявник просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] із [PERSON], [INFO] однією сімєю без реєстрації шлюбу понад пять років- з жовтня 1990 року по 07 жовтня 2015 року. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, надав пояснення аналогічні викладених в заяві, наполягав на її задоволені. Заінтересована особа в судове засідання свого представника не направила, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена. Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що з жовтня 1990 року [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сімєю як чоловік та жінка, від спільного проживання дітей не мали. До лютого 1999 року заявник а та [PERSON] проживали однією сімєю в квартирі №50 по просп.. Газети Правда 111-а у м. Дніпропетровську, проте у звязку з видачею [PERSON] ордеру на квартиру [ADDRESS], в лютому місяці 1999 року вона та [PERSON] заселилися у вказану квартиру та в 2002 році, після чого [PERSON] зареєструвалася в квартирі. 07 жовтня 2015 року [PERSON] помер. Із заявою про зміну договору найму квартири [PERSON] звернулася до виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, проте у зміні договору найму їй було відмовлено. Факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] до часу його смерті 07.10.2015 року підтверджується показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до п. 1 ч.1 ст.256 ЦК України, суди розглядають справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оскільки від встановлення факту залежить виникнення цивільних прав та обовязків заявника, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У травні місяці 2016 року заявник звернулася із заявою в суд, яку мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,05 га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 03188, яка розташована на території Хмельницької міської ради на землях садівничого товариства «Бджілка», що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку. Однак при виготовленні Державного акта на право приватної власності на землю допущена помилка її прізвища, замість правильного «Дацкова» вказано неправильне «Дацькова». На даний час виникла розбіжність правильності прізвища у правовстановлюючому документі Державному акті на право приватної власності на землю та прізвища вказаного у паспорті громадянина України. Вона є членом садівничого товариства «Бджілка», користується та обробляє означену земельну ділянку. Державною реєстраційною службою їй відмовлено у державній реєстрації права власності на означену земельну ділянку у зв»язку із помилкою у прізвищі, вносити будь-які зміни та виправлення до правовстановлюючого документу органом, що його видав не має можливості. Просить встановити факт приналежності правовстановлюючого документу. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримав, просить їх задоволити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку, свого повноважного представника до суду не направила. Заслухавши доводи представника заявника, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 березня 1995 року Хмельницькою міською радою на ім»я [PERSON] було видано Державний акт на право на право приватної власності на землю серії ХМ № 03188, загальною площею 0,05 га, яка розташована на території Хмельницької міської ради на землях садівничого товариства «Бджілка» та зареєстровано його в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю. Однак у означеному правовстановлюючому документі допущена помилка прізвища її власника, замість правильного прізвища «Дацкова» зазначено прізвище «Дацькова», що унеможливлює заявнику належним чином розпоряджатися своєю власністю та зареєструвати його у передбаченому законом порядку, що підтверджується листом управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі. Виправити помилку у правовстановлюючому документі, органом, що його видав, здійснити неможливо. Факт приналежності означеного правовстановлюючого документу [PERSON] Державного акту на право власності на право власності на земельну ділянку підтверджується сукупністю доказів: копією паспорта заявника за прізвищем «Дацкова», копією свідоцтва про одруження теж за цим прізвищем, копією пенсійного посвідчення, довідкою садівничого товариства «Бджілка» за № 30 від 25.05.2015 року, що дає суду підстави задоволити заяву. Тому слід встановити факт приналежності Державного акту на право приватної власності на землю. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У травні місяці 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 03 листопада 2000 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина, земельна частка (пай) розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0245477 виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 19 грудня 1996 року. Позивач [PERSON] є спадкоємцем свого батька [PERSON] В, В., і за законом має право на спадкування майна померлого земельної частки (паю). Мати позивача [PERSON] померла 10 січня 2002 року. Під час попереднього судового засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 03 листопада 2000 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина земельна частка (пай) розміром 2, 50 в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0245477 виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 19 грудня 1996 року. Позивач є сином померлого [PERSON] і відноситься відповідно до ст.1261 ЦК України до першої черги осіб, які спадкують майно за законом, що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем майна свого батька [PERSON] за законом, він має право на спадкування майна померлого земельної частки (паю) площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах. [PERSON] має бажання прийняти спадщину, але через відсутність оригіналу земельного сертифікату не зміг своєчасно оформити право на спадщину, скориставшись послугами нотаріуса. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином є всі достатні правові підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У травні місяці 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 06 листопада 2015 року померла його баба [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,48 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №023984 виданого Хейлівщинською сільською радою 26 грудня 2005 року. Його батько [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на його користь. [PERSON] є спадкоємцем своєї баби та за законом має право на спадкування майна померлої. Просив визнати право власності на земельну ділянку за ним. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 06 листопада 2015 року померла його баба [PERSON] після її смерті залишилась спадщина земельна ділянка площею 4,48 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №023984 виданого Хейлівщинською сільською радою 26 грудня 2005 року. Він є спадкоємцем своєї баби за законом, його батько [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. Просив визнати право власності на земельну ділянку за ним. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Батько позивача [PERSON] проти позовних вимог не заперечував, підтвердив, що дійсно відмовляється від прийняття спадщини після смерті матері на користь свого сина. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 06 листопада 2015 року померла баба позивача [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина земельна ділянка площею 4,48 га, для ведення особистого селянського господарства, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №023984 виданого Хейлівщинською сільською радою 26 грудня 2005 року. У свідоцтві про народження [PERSON] у графі батько записаний [PERSON]. Із свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його мати [PERSON]. Вищевикладені обставини підтверджують родинні відносини між позивачем та його бабою [PERSON] Батько позивача [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь сина, про що свідчать його покази надані в судовому засіданні. Відповідно до приписів ст.1274 ч.2 Цивільного Кодексу України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем майна своєї баби за законом, тому він має право успадкувати його, тобто земельну ділянку. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У травні місяці 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 11 квітня 1998 року померла його баба [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,74 га, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ №029260 виданого Луговиківською сільською радою 04 серпня 2000 року. Спадкоємцем майна померлої була її дочка [PERSON], мати позивача, яка не прийняла спадщину та померла в 2014 році. Тому позивач є спадкоємцем своєї баби і відповідно до ст.1266 ЦК України має право спадкувати ту частку спадщини, яка належала б за законом його матері. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 11 квітня 1998 року померла баба позивача [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина земельна ділянка площею 3,74 га, яка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ №029260 виданого Луговиківською сільською радою 04 серпня 2000 року. Із свідоцтва про народження позивача видно, що його мати - [PERSON]. У свідоцтві про народження матері позивача [PERSON] у графі мати записана [PERSON] це підтверджує родинні відносини між позивачем та його бабою [PERSON]. Із по господарської книги за 1986-1990 роки видно, що онук [PERSON] проживав в господарстві [PERSON]. Мати позивача померла 26 травня 2014 року при житті не прийняла спадщину своєї матері, ніяких нотаріальних дій щодо прийняття спадщини після смерті матері не здійснювала, до нотаріуса не звертався. У відповідності до ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. [PERSON] є спадкоємцем майна своєї баби за законом, він має право успадкувати його, тобто земельну ділянку, але маючи фінансові проблеми та через відсутність оригіналу земельного сертифікату позивач не зміг своєчасно оформити право на спадщину скориставшись послугами нотаріуса. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При ухваленні рішення суд бере до уваги відсутність спору, а також те, що іншого шляху реалізувати своє право власності на земельну ділянку у позивача немає, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У травні місяці 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що [INFO] року померла його тітка - [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, що складається з земельної частки (паю) розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Поставмуківської сільської ради. Земельна частка (пай) належить їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 29 листопада 1996 року. Позивач є спадкоємицею майна померлої, за заповітом, тому має право на спадкування її майна, земельної частки (паю), просив суд визнати право власності на земельну частку (пай) за ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, суду показав, що [INFO] року померла його тітка [PERSON], після її смерті залишилась спадщина - земельна частка (пай) розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах. Позивач є спадкоємцем за заповітом. Просив визнати право власності на земельну частку (пай) за ним. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року померла тітка позивача [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина - земельна частка (пай) розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах, яку остання отримала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого Чорнухинською районною державною адміністрацією 29 листопада 1996 року. За заповітом, посвідченим секретарем Поставмуківської сільської ради Чорнухинського району Полтавської області від 06 серпня 1993 року, [PERSON], заповіла своє майно [PERSON]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, він має право на спадкування майна померлої - земельної частки (паю) розміром 1,66 в умовних кадастрових гектарах. Позивач має бажання прийняти спадщину, але маючи фінансові проблеми, через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) не зміг своєчасно оформити право на спадщину скориставшись послугами нотаріуса, тому суд вважає за можливе поновити строки для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» При ухваленні рішення суд бере до уваги відсутність спору, а також те, що іншого шляху реалізувати своє право власності на земельну ділянку у позивача немає, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved