Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

У червні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з вересня 2016 року до вересня 2013 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] , у період фактичних шлюбних відносин у них народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] .. Після припинення відносин з відповідачем малолітній син мешкає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні. [PERSON] зверталась із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, отримала рішення суду на свою користь. [PERSON] самостійно допомогу дитині не надає, сином не опікувався, життям дитини не цікавився взагалі, матеріальної допомоги сину не надавав, не виконував своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. З огляду на це, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання [PERSON] є [ADDRESS] . Згідно із ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин цивільна справа відносно відповідача [PERSON] підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечувала проти здійснення заочного розгляду справи. В подальшому [PERSON] надала до суду заяву від 06.08.2019 року, в якій просила здійснювати судовий розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. (а.с. 58). Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 56), для участі в судовому засіданні не прибув, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав, заперечень проти позову не висунув, про наявність поважних причин для неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Мирноградської міської ради Донецької області, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та ухвалення рішення на розсуд суду. Ухвалою суду від 27.09.2019 року прийнято рішення про здійснення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , народився у м. Донецьку Донецької області, Україна, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13,16). Позивач [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, народилась у м. Донецьку Донецької області, внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України разом із малолітньою дитиною [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-11,15). [PERSON] перебуває на обліку в Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради донецької області з 20.05.2016 року, отримує допомогу внутрішньо переміщеним особам на проживання у розмірі 1000,00 грн. щомісяця (а.с. 25). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, народився у м. Донецьку Донецької області, внесений до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] ; не є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (а.с.12,34). Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 23.01.2013 року у справі № 0522/9951/2012 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, починаючи з 04.12.2012 року і до повноліття дитини (а.с.17); рішення набрало законної сили 04.02.2013 року, судом видано стягувачеві виконавчий лист для примусового виконання (а.с.18). Згідно з довідкою Слов`янського МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 27.05.2019 року АСВП № 56623998/25898 вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця, станом на 27.05.2019 року розмір заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] становить 38809,90 грн.(а.с.19). Згідно з довідкою КЗ «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 15.05.2019 року малолітній [PERSON] не перебуває на диспансерному обліку у лікарів, є цілком здоровим (а.с.21). Згідно з довідками Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 9 Мирноградської міської ради Донецької області від 25.10.2017 року та від 15.05.2019 року № 01-32/322, малолітній [PERSON] навчається у вказаному освітньому закладі; біологічний батько дитини - [PERSON] не звертався до закладу з питань надання інформації про навчання (виховання) дитини, не відвідував дитину у цьому закладі, не спілкувався з дитиною, батьківські збори не відвідував, не виявляв інтересу досягнень дитини (а.с. 22,23). Дошкільним навчальним закладом № 3 «Сонечко» Мирноградської міської ради Донецької області у 2017 році надана інформація про виконання батьківських обов`язків [PERSON] (а.с.24), згідно з якою з вересня 2016 року вихованням малолітнього [PERSON] опікується лише позивач, дитина мешкає з матір`ю, має належні матеріально-побутові умови, батько дитини жодного разу не відвідував дитячий заклад, не мав зв`язку з педагогами, не виявляв інтересу до життя та здоров`я хлопчика. [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] , 2010 р. н., фактично мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.28), територіальною громадою за фактичним місце проживання характеризується позитивно (а.с.26), не перебуває на обліку у Мирноградському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с.27). Представником координаційного комітету самоорганізації населення м. Мирнограда Донецької області [PERSON] за участі мешканців мікрорайону «Західний» складено акт фактичних обставин проживання дитини з матір`ю (а.с.29). Органом опіки і піклування Мирноградської міської ради Донецької області до суду надано висновок від 12.08.2019 року № 026, згідно з яким Виконавчий комітет Мирноградської міської ради дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , доцільне та відповідатиме інтересам дитини. Суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» «…Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків». Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей…, захищає права сім`ї». «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили» (ст. 14 згаданого Закону). Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі - позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН про права дитини Держави - Сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення,не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Однак суд погоджується із твердженням позивача [PERSON] щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки відповідач життям та здоров`ям малолітнього сина впродовж тривалого часу не цікавиться, матеріально та морально його не підтримує, не спілкується з дитиною, повністю відсторонився від виховання дитини. При цьому суд звертає увагу на положення ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за якими до категорії дітей, позбавлених батьківського піклування, віднесено,зокрема, дітей, батьки котрих не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України. Із досліджених судом письмових доказів убачається, що малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає у м. Мирнограді Донецької області, разом зі своєю біологічною матір`ю, має добрі житлово-побутові умови, відвідує загальноосвітню школу в цьому ж населеному пункті, перебуває під спостереженням дитячого лікаря місцевої медичної амбулаторії. Отже, ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , суд вважає за необхідне залишити дитину у позивача [PERSON] .. Згідно з ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Проте в розглядуваній справі суд рішення щодо стягнення аліментів на дитину не ухвалює, оскільки питання утримання дитини до її повноліття вже були врегульовані у рішенні Калінінського районного суду м. Донецька від 23.01.2013 року у справі № 0522/9951/2012, котре набрало законної сили (а.с. 17-19). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивач [PERSON] у червні 2019 року звернулась до суду з вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав. За подання позовної заяви немайнового характеру щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн.(квитанція Мирноградського відділення Донецького РУ АТ КБ «ПриватБанк» від 06.06.2019 року № 0.0.1374021606.1 - а.с. 3). Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи наведене, суд стягує витрати у розмірі 768,40 грн. з відповідача на користь позивача. Суд додатково вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved