Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Вказував, що наказом генерального директора ПрАТ «ЄМЗ» № 1026 від 16.03.2017 року звільнений з посади начальника кисневого цеху за ст. 36 п. 1 КЗпП України. Всупереч ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України відповідач не виплатив йому заробітну плату за період з 01 по 16 березня. 2017 року в розмірі 8500 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітні платі, компенсацію за невикористану відпустку, компенсацію у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку, а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що 15.03.2017 року підприємство було захоплене представниками влади так званої «Донецької народної республіки», у звязку з чим завод не зміг продовжувати нормальну господарську діяльність, виробничі потужності, майно та первинна документація підприємства перебуває у незаконному володінні та під контролем представників так званої «ДНР». З метою максимально можливого в ситуації, що склалася, врегулювання трудових відносин роботодавець 15.03.2017 року видав наказ № 1025, яким запропонував кожному зацікавленому у збереженні трудових відносин до 18 годин 16.03.2017 року зявитися до м. Маріуполя за новою юридичною адресою підприємства для оформлення переводу до інших структурних підрозділів. Відповідач також зазначив, що через відсутність фактичного доступу до трудових книжок працівників та первинної документації відповідач не має можливості у відповідності до вимог діючого законодавства зробити відповідні записи про розірвання трудового договору, видати трудову книжку, нарахувати та виплатити суми, що належать працівнику від підприємства на день звільнення. Вислухавши доводи і заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено та не заперечуються сторонами, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді начальника кисневого цеху. Наказом № 1026 від 16.03.2017 року позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно з положеннями ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Для вирішення питання про загальновідомість можливо використовувати критерій оприлюднення факту, події у загальнодержавних чи місцевих засобах масової інформації (у пресі, по радіо чи телебаченню). У випадку висвітлення, тим більше неодноразового, певного факту в засобах масової інформації, можна зробити висновок про відомість цієї інформації загалу. Інформацію про втрату контролю над діяльністю свої підприємств на тимчасово окупованій території 15 березня 2017 року було розміщено на сайті СКМ (http://rebuild.scm.com.ua/ru/2017/03/15/gruppa-metinvest-zayavlyaet-o-potere-ko/), яку також неодноразово було опубліковано в популярних та авторитетних засобах масової інформації, зокрема ІА «Інтерфакс». Факт захоплення підприємства відповідача не заперечується позивачем та підтверджується витягом з кримінального провадження № 12017050150000803, з якого вбачається, що 27.03.2017 року до ЧЧ Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області надійшов лист про те, що 15.03.2017 року невідомі особи, які представились представниками так званої «Донецької народної республіки» захопили адміністративну будівлю ПрАТ «ЄМЗ», яка розташована за адресою: м. Єнакієве, пр. металургів, 9 та ПрАТ «Макіївський металургійний завод», що розташований за адресою: м. Макіївка, вул. Металургійна, 147, що й стало передумовою звільнення позивача. Статтею 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м. Єнакієве. Позивач зазначає про те, що в день звільнення 16.03.2017 року відповідач не здійснив розрахунок із ним. Відповідач не оспорював такі обставини, а причиною вказував факт захоплення невідомими особами виробничих потужностей та розміщених у них первинних документів, штампів та печаток підприємства, у зв'язку із чим розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню за ознаками ч.1 ст.341 КК України, а також надав копію рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2017 року, що набрало законної сили, яким встановлено, що з боку ПрАТ «ЄМЗ» відсутня протиправна поведінка щодо зобовязань з надання трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особливих справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівниками для виконання ТОВ «МЕТІНВЕС БІЗНЕС СЕРВІС» своїх обовязків. Враховуючи відсутність первинної документації, відповідач позбавлений можливості у відповідності до вимог діючого законодавства здійснити розрахунок заробітної плати за березень 2017 року та всіх виплат, які належать працівникам у звязку з їх звільненням. Враховуючи, що перенесенню потужностей виробництва підприємства відповідача передувала реальна загроза з боку представників незаконних збройних формувань, можна зробити висновок, що керівництвом підприємства вживались всі можливі на той час заходи щодо збереження майна підприємства, забезпечення безпеки працівників шляхом переведення їх на роботу на територію, підконтрольну Україні. Інших шляхів вирішення проблеми термінового переведення працівників та забезпечення їх безпеки підприємство на той час не існувало. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. Терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, в тому числі територіям м. Єнакієве та м. Макіївки Донецької області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що обєктивно унеможливлюють виконання обовязків сторонами, передбачених умовами договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами. Обовязок власника або уповноваженого ним органу щодо видачі працівникові в день звільнення належно оформленої трудової книжки і проведення з ним розрахунку є обовязком, передбаченим законодавством України про працю, зокрема, ст.ст. 47 та 116 КЗпП України. Обовязковою умовою відшкодування середнього заробітку за час затримки трудової книжки, а також зміни запису у трудовій книжці про дату звільнення на день фактичної видачі трудової книжки, є наявність вини власника або уповноваженого ним органу у затримці видачі трудової книжки. Втрата контролю і доступу ПрАТ «ЄМК» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться в м. Єнакієве та м. Макіївка, у тому числі до: трудових книжок працівників; оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, фактично знівелювала можливість виконати зобовязання перед працівниками, згідно зі ст.ст. 47 та 116 КЗпП України, а саме 16 березня 2017 року кожному працівнику ПрАТ «ЄМК» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок, а цим порушується співвідношення його майнових інтересів з майновими інтересами його працівників, і позбавляє того, на що такий працівник може розраховувати і це гарантується йому законодавством України про працю, а саме: у день звільнення отримати належно оформлену трудову книжку та розрахунок. Унеможливлення виконання зобовязань, передбачених ст. ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме: 16 березня 2017 року кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Донецької області, у тому числі м. Єнакієве та м. Макіївки, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобовязальної сторони за трудовим договором. Такі форс-мажорні обставини є підставами для звільнення від відповідальності зобовязальної сторони. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК). Позивачем не надано доказів на підтвердження сум, що підлягають стягненню, відповідачем витребуваних відомостей щодо нарахувань заробітної плати, розрахунку компенсації за невикористану відпустку, компенсації у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку також не надано. За таких обставин, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що при звільненні позивача з ним не було проведено повний розрахунок, неможливо зробити беззаперечний висновок щодо наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем у розмірі 8500 гривень, компенсації за невикористану відпустку, компенсації у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку, а тому такі вимоги суд вважає не доведеними та у їх задоволенні відмовляє, у звязку з чим підстав для задоволення інших похідних вимог не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed