Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON], в якій просив розірвати між ними шлюб, зареєстрований Ладижинським відділом РАЦС 07.05.2006 за актовим записом №56 та визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з ним за його місцем проживанням. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що від шлюбу із відповідачем у справі вони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2014 року, оскільки відповідач не проживає разом із сімєю та спільного господарства не веде, відмовилась виконувати свої материнські обовязки щодо малолітньої доньки [PERSON], залишила сімю і переїхала проживати окремо від них. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим. Спільне життя з відповідачем не склалося, так як вона не приймає участі у вихованні їхньої доньки, яка знаходиться на його повному утриманні та вихованні. Позивач повній мірі забезпечений житлом, має стабільний високий заробіток, працює на Ладижинській ТЕС, не має проблем зі здоровям, а тому в змозі виховувати дитину самостійно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, пояснивши, що дійсно 07 травня 2006 року між ними був зареєстрований шлюб, від якого вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2014 року. Спільне життя з позивачем не склалося, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим. Вона не в змозі утримувати дитину, яка на даний час проживає з батьком, так як в неї проблеми зі здоровям та всі кошти йдуть на її лікування. Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об'єктивному дослідженні усіх обставин справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 07 травня 2006 року Ладижинським міським відділом РАЦС Вінницької області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 56 (а.с. 7). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину- доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5), яка проживає з батьком. Сім'я розпалась через відсутність взаєморозуміння між подружжям. На даний час в сімї склалась ситуація, за якої фактично шлюбно-сімейні відносини припинились. Обоє наполягають на розірванні шлюбу. Дані правовідносини регулюються\~Сімейним Кодексом України. Так відповідно до ч. 2\~ст. 104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно\~ст.112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що кореспондується із ст. 51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. У відповідності до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.\~\~ Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, між ними відсутні взаєморозуміння, спільні життєві інтереси, миритися вони не бажають, обоє наполягають на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати, як такий, що суперечить інтересам сторін, а також враховуючи, спільну згоду сторін про визначення місця проживання дитини з батьком, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини із позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved