Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

У січні 2021 року заявник звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою в якій просить встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у відповідності до запису № 30 від 03.06.2016 року у її трудовій книжці серії [NUMBER] працювала лаборантом з 03.06.2016 року по 31.12.2018 року на ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор», код ЄДРПОУ 40043961. Подана заява обґрунтована тим, що 03.06.2016 року вона була прийнята у ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» (далі - Товариство) на посаду лаборанта у відповідності до наказу № 65-к, де працювала включно по грудень 2018 року. На початку 2019 року підприємство перестало працювати та припинився пропуск працівників до роботи на елеватор. По грудень 2018 року включно Товариство нараховувало працівникам заробітну плату та проводило страхові внески. Через відсутність в трудовій книжці заявниці запису про звільнення з підприємства та печатей, заявницю не може стати на облік до Білгород-Дністровського Центру зайнятості населення в Одеській області як безробітна. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 26.02.2021 року до суду повернулась поштова кореспонденція, що надсилалась на адресу Товариства без вручення у зв`язку з відсутністю адресата. Ухвалою того ж суду від 01.03.2021 року розгляд справи було відкладено через неявку представника заінтересованої особи. 01.04.2021 року до суду повернувся конверт з копією ухвали від 01.03.2021 року, що надсилався Товариству, без вручення. У судове засідання 30.03.2021 року заявниця не з`явилася, надала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі та задовольнити вимоги. Представник ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» у судове засідання не з`явився. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд встановив наступні обставини і прийшов до наступного висновку. Вказана заява обґрунтована тим, що внаслідок відсутності в трудовій книжці заявника запису про звільнення з підприємства та відсутності печаті Товариства, заявник не може належним чином реалізувати своє конституційне право на отримання соціальних виплат у вигляді пенсії. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даною заявою. Згідно з даними трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] , розпочата 09.07.1984 року, [PERSON] була прийнятий на роботу до ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» на посаду лаборанта, відповідно до Наказу № 65-к від 03.06.2016 року, де працювала включно по грудень 2018 року. Проте, на початку 2019 року підприємство перестало працювати та припинився пропуск працівників до роботи на елеватор, у зв`язку з розслідуванням ряду кримінальних проваджень стосовно посадових осіб підприємства за крадіжкою зерна. У грудні 2020 року заявниця звернулася до Білгород-Дністровського Центру зайнятості населення в Одеській області з метою постановлення на облік та отримання соціальної допомоги як безробітна. Центром заявниці було повідомлено про неможливість підтвердити стаж роботи на ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор», оскільки в трудовій книжці заявниці відсутні печаті підприємства та запис про звільнення. На виконання рекомендацій Центру заявниця почала шукати керівництво ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор» з метою заповнення належним чином трудової книжки щодо прийому та звільнення та подальшому зняття трудового договору з реєстрації у центру зайнятості, але не елеваторі нікого з адміністрації вже давно не має. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду з відповідною заявою про встановлення факту укладення та припинення трудових відносин. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб (ч.2 ст.294 ЦПК України). Згідно із ч.2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається з вимог [PERSON] та було вище зазначено, остання просить встановити факт укладення та припинення трудових відносин з ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор», де вона працювала на посаді лаборанта, про що свідчить відповідний запис в її трудовій книжці (наказ № 65-к від 03.06.2016 року). Білгород-Дністровським відділом обслуговування громадян [PERSON] . Пенсійний фонд України видав Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Індивідуальні відомості про застраховану особу), страхувальник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Білгород-Дністровський елеватор» (код страхувальника 40043961) здійснював страхові виплати (нарахування) до Пенсійного фонду України за працівника [PERSON] (номер облікової картки застрахованої особи [NUMBER] ) з червня 2016 року по грудень 2018 рік включно. Отже, суд доходить до висновку, що між заявницею та Товариством дійсно існували трудові відносини. Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з ст.47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до Листа Верховного суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, правомірність та обґрунтованість вимог [PERSON] про встановлення факту укладення та припинення трудових відносин з Товариством, у зв`язку з чим така заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved