Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

У травні 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулося АТ КБ «Приватбанк» із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, в якому просить стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 12608,05 грн. за кредитним договором б/н від 08 липня 2010 року, а також судові витрати у розмірі 2102 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 08 липня 2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємці після смерті [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 08 листопада 2017 року по 08 травня 2018 року. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Позивачем була направлена претензія кредитора до Василівської державної нотаріальної контори. 04 лютого 2019 року позивачем було отримано відповідь Василівської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємеці померлого [PERSON] із заявою про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого Позичальника. До спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно якого Позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 08 липня 2010 року становить 12608,05 грн., яка складається з наступного: 12608,05 грн. - заборгованість за простроченням тіла кредиту. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2020 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , у зв`язку зі смертю останнього 02 лютого 2019 року. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільної справи №311/1580/20, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2020 року задоволено клопотання АТ КБ «Приватбанк» про витребування доказів. Витребувано від Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області інформацію/довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб, які були зареєстровані разом з позичальником [PERSON] на момент його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Витребувано у Василівській державній нотаріальній конторі Запорізької області копію спадкової справи, яка була відкрита після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області. Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити за підставам, викладеними в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомленні судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачами суду не надано, відзив та заперечень на позов не подано. У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно зі ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 08 липня 2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 листопада 2017 року. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 08 липня 2010 року становить 12608,05грн., яка складається з наступного: 12608,05 грн. - заборгованість за простроченням тіла кредита. 10 січня 2019 року Позивачем була направлена претензія кредитора до Василівської державної нотаріальної контори. 04 лютого 2019 року Позивачем було отримано відповідь Василівської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявою про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії кредитора. 30 вересня 2019 року Позивачем було направлено листи-претензії до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , згідно яких Позивач пред`явив свої вимоги. Відповідно до статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Обгрунтовуючи позовні вимоги покладенням на [PERSON] та [PERSON] обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «Приватбанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі є спадкоємцями померлого позичальника. Самі по собі реєстрація відповідачів [PERSON] та [PERSON] за місцем проживання у [ADDRESS] , не свідчать про те, що відповідачі на час відкриття спадщини були спадкоємцями після смерті [PERSON] , та якої черги. Згідно відповіді Виконавчого комітету Дніпрорудненської міської ради від 05.08.2020 №10/22-2252 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 29 липня 2020 року про витребування доказів, станом на день смерті [PERSON] [INFO] за адресою [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивачем не обґрунтовано звернення до суду з позовом саме до [PERSON] та [PERSON] . Тобто, позивач не довів, що відповідачі за правилами частинами третьої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем документів не можливо беззаперечно встановити, що відповідачі є спадкоємцями позичальника та якої черги. Позивачем не надано будь-яких фактичних даних про наявність у спадкодавця майна на час його смерті, яке після смерті [PERSON] увійшло до спадкової маси, його перелік та вартість для встановлення чи перевищує його вартість розмір боргу, про стягнення якого заявляє кредитор, що, крім іншого, також унеможливлює стягнення з відповідачів заборгованості у визначеному позивачем розмірі. Неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Тому, суд відмовляє у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу АТ КБ «ПриваБанк» у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed