Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У січні 2021 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини під час навчання. В позовній заяві вона вказала, що перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2013 року з відповідача стягувались аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] син [PERSON] досягнув повноліття, виплата аліментів припинилась. На даний час він є студентом першого курсу медичного факультету Івано-Франківського національного медичного університету денної, бюджетної форми навчання, термін навчання з 1 вересня 2020 року по 30 червня 2026 року. Після досягнення повноліття син повністю знаходиться на утриманні [PERSON] , їй важко самій утримувати повнолітню дитину, яка навчається, так як витрати, пов`язані з навчанням, проживанням, харчуванням та інші побутові витрати є значно дорогими. Позивачка вважає, що батько має фінансову можливість утримувати сина, оскільки працевлаштований, має стабільний дохід, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 4 січня 2021 року та до [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від них надійшли заяви про слухання справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, у позовній заяві позивачка вказала, що не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . 18 серпня 2020 року між Івано-Франківським національним медичним університетом, державної форми власності, в особі ректора Рожка М. М., та вступником [PERSON]., його законним представником [PERSON] укладено Договір про навчання в Івано-Франківському національному медичному університеті № 116. Згідно довідки Івано-Франківського національного медичного університету № 922 від 13 жовтня 2020 року [PERSON] дійсно є студентом першого курсу восьмої групи медичного факультету Івано-Франківського національного медичного університету денної, бюджетної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2020 року по 30 червня 2026 року. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). В силу ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, визначаючи розмір аліментів на повнолітню дитину, які слід стягувати із відповідача, враховуючи встановлені вище обставини, а також обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного кодексу України, вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу позивачці у частці від його заробітку (доходу) у розмірі 1/4 частини щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення даного позову до досягнення дитиною 23 років, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень судового збору.

Outcome: approved