Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

У червні 2019 року позивач Баранівська міська рада Баранівського району Житомирської області звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати відповідача [PERSON] , таким що втратив право користування житловим приміщенням в гуртожитку по [ADDRESS] . Позовну заяву Баранівська міська рада Баранівського району Житомирської області обґрунтовує тим, що вона є власником другого поверху гуртожитку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] за згодою попереднього власника ПВКП «Честа» був зареєстрованим у вказаному гуртожитку. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися належним йому гуртожитком, тому звернувся до суду за захистом свого цивільного права. Представник позивача Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області - Марценюк Н.І. в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. (а.с. 69) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. (а.с. 65,73). В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. ст. 280, 281 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач Баранівська міська рада Баранівського району Житомирської області (код ЄДРПОУ 04344386) є власником другого поверху гуртожитку по [ADDRESS] , що підтверджується даними копії акту приймання - передачі державного майна у комунальну власність Баранівської міської ради будівлі гуртожитку за адресою : м . Баранівка, вул. Звягельська,118 (другий поверх будівлі) №234 від 06.04.2017 року, даними копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстраціє права власності №111103822 від 19.01.2018 року, даними технічного паспорту, даними копії рішення Господарського суду Житомирської області №906/296/16 від 15.06.2016 року, даними постанови Рівненського апеляційного господарського суду №906/296/16 від 20.09.2016 року, повідомлення регіонального відділення Фонду держмайна в Житомирській області №03/796 від 02.03.2017 року, рішення Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області Про прийняття державного майна у кумунальну власність Баранівської міської ради №158 від 28.03.2017 року, рішення Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області Про прийняття державного майна у кумунальну власність Баранівської міської ради №234 від 06.04.2017 року. (а.с. 22-24, 33, 26-30,7-14, 15-20, 21, 22,23) Відповідач [PERSON] хоч і зареєстрований у спірному гуртожитку, однак не проживає, оскільки другий поверх гуртожитку по [ADDRESS] не є придатним для проживання, що підтверджується даними актів обстеження від 15.03.2018 року, від 09.10.2018 року, даними довідки Сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області №3 від 02.01.2019 року, даними копії газети «Баранівські факти» випуск №3 від 17.01.2019 року, даними копії газети «Баранівські факти» випуск №8 від 21.02.2019 року, даними довідки Відділу містобудування, архітектури, земельних відносин та комунальної власності Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області №198 від 02.04.2019 року, даних акту посвідчення факту №2508 від 11.06.2019 року, даних фотозйомки другого поверху гуртожитку по [ADDRESS] , даних довідки Відділу благоустрою та житлово-комунального господарства Баранівської міської ради Баранівського району житомирської області №1934 від 02.05.2019 року, даними рішення Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області Про перейменування вулиць та провулків міста №1963 від 19.06.2015 року, даними Розпорядження міського голови Про впорядкування житлового фонду в гуртожитках міської ради та створення комісії №25-г від 30.05.2017 року. (а.с.24-25,33,34,35,36,37,38,39,40,43-58,59,6) Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). У відповідності до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вказаний вище закон є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є власником (співвласником) або наймачем спірного житлового будинку, спірне житлове приміщення не придатне для фактичного проживання, тому його необхідно визнати такими, що втратив право користування другим поверхом гуртожитку по [ADDRESS] . На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача на користь позивача судовий збір в сумі по 1921,00 грн. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України,

Outcome: approved