Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

У червні 2018 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.09.2008 року, посилаючись на те, що 15.09.2008 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та був укладений кредитний договір № б/н від 15.09.2008 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала в зв'язку з чим станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість в сумі 93065,16 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява, в якій вони просять розглядати справу у відсутність їх представника та зазначають, що не заперечують проти заочного розгляду справи та задоволення позову в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи мається оголошення опубліковане на сайті «Судова влада». Судом встановлено, що 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк « Приватбанк», про що надало заяву. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких обставин в разі якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засіданні без поважних причин або без повідомлення причини та відповідачем не було подано відзив, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 15.09.2008 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений, кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 3100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв'язку з чим станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість в сумі 93065,16 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4109,16 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 80576,74 грн.; заборгованості за пенею та комісією у сумі - 3709,49 грн. та у відповідності до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4419,77 грн. - штраф (процентна складова). Статтею 536 ЦПК України визначено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Статтею 546 ЦК України передбачена можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов'язання. Поряд з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості 88 395,39 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 4109,16 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 80576,74 грн.; заборгованості за пенею та комісією у сумі - 3709,49 грн. є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Проте, суд не може погодитися з розміром нарахованого штрафу відповідно до Умов та правил надання банківських послуг розмірі 250,00 грн. - штраф (фіксована сума) та штраф у розмірі 4419,77 грн. (процентна складова), оскільки даний вид штрафних санкцій не може подвійно застосуватись до боржника у відповідності до правил та вимог ст. 549 ЦК України. Таку правову позиції зазначено у Постанові від 21 жовтня 2015 року у справі 3 6-2003цс15 Верховного Суду України, згідно якої відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення штрафу у фіксованій та процентній складовій відповідно до Умов та правил надання банківських послугу є такими, що накладають на відповідача [PERSON] подвійну цивільно - правову відповідальність, яка є прямо забороненою Конституцією України, тому є необгрутованими в даній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial