Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Вона проживає у квартирі яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який з 2017 року в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує особистих речей в квартирі не має. Просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням-квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 13.06.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження. Ухвалою від 02.09.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що з 2001 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який у 2017 році був розірваний. З цього часу її колишній чоловік пішов з дому. Свої речі зібрав коли її не було вдома, зв`язку з ним не має. У зв`язку з його реєстрацією в квартирі на нього нараховується квартплата, є борги за квартиру. Особовий рахунок відкритий на свекра, який помер. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки понад 6 місяців він не мешкає в спірній квартирі без поважних причин. Адвокат [PERSON] - Бєлецька А.М. позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив. Як вбачається з довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 12.06.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 23.10.1995 по теперішній час (а.с.16), саме за цією адресою відповідач повідомлявся про розгляд справи. Рекомендовані листи відповідачем не отримані та вони повернуті суду з відміткою поштового відділення зв`язку «За закінченням строку зберігання». Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву суду не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки [PERSON] вони проживають в одному під`їзді з 2018 року. Їй відома, що [PERSON] проживає одна з двома дітьми на четвертому поверсі. З чоловіком [PERSON] вона не знайома, його ніколи не бачила. Зі слів [PERSON] їй відомо, що вони разом не живуть, вона сама виховує двох дітей, та має за квартиру борги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він цивільний чоловік [PERSON] та є сусідом [PERSON] . Йому відомо, що разом з нею проживають двоє малолітніх дітей, які часто хворіють, такий висновок він зробив, бо часто її зустрічає в аптеці. Він ніколи не бачив її з чоловіком. Позивачку бачить з періодичністю один раз на тиждень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, думку адвоката, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , з 23.10.1995 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою департаменту реєстраційних послуг від 12.06.2019 року (а.с. 16). Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми Житлового кодексу України, на який посилається позивач, оскільки спірна квартира не є власністю сторін і спір не стосуються визнання втратившим право на житло члена сім`ї власника житлового помешкання. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За змістом ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення - квартирою [ADDRESS] . При цьому, суд виходить з того, що відповідач за власним бажанням та волевиявленням виїхав зі спірної квартири на інше місце мешкання, ніяких перешкод йому в користуванні спірним житлом з боку позивача чи інших осіб не чинилось, умов, щоб унеможливлювали його проживання, не створювалось, тривалий час він ним не користується з власної волі, його особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачує, що відповідачем не спростовано, але з реєстраційного обліку у квартирі відповідач не знявся. Вказані обставини підтверджуються належними та допустимими доказами - довідкою про реєстрацію відповідача за вказаною адресою, показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] не довіряти яким у суду немає підстав. Належних та допустимих доказів тому, що відповідач не втратив інтерес до спірної квартири, бажає там мешкати, але з поважних причин не може цього зробити, відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині визнання відповідача втратившим право на житлове приміщення, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. При ухваленні рішення суд також враховує, що позивач в позовній заяві не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі.

Outcome: approved