Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У травні 2018 року позивачі звернулись в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 18 грудня 2017 в м. Києві по просп. Повітрофлотському, 23 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті зіткнення автомобілі були пошкоджені, а [PERSON] та пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «Експрес страхування» згідно полісу № АК/5395117 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності за полісом складає 100000 гривень. [PERSON] звернувся до ТДВ «Експрес страхування» з повідомленням про настання страхового випадку та з заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 221/12-ТЗ вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 544168 гривень. Крім того, вартість проведення автотоварознавчого дослідження склала 1600 гривень. 17 квітня 2018 року [PERSON] отримав від ТДВ «Експрес страхування» страхове відшкодування у розмірі 100000 гривень. Понесені витрати на ремонт автомобіля склали 334600 гривень. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона потребує постійних консультацій та догляду відповідних спеціалістів. Просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача: - 234600 гривень - різниця між понесеними витратами на ремонт автомобіля та страховим відшкодуванням; - 1600 гривень - витрати за проведення автотоварознавчої експертизи; - 3000 гривень - витрати на складання позовної заяви; - 3703 гривні 14 копійок - витрати на лікування; - 40000 гривень - моральної шкоди. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, його представник подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутність сторони позивача, заявлені вимоги підтримав, проти ухвалення в справі заочного рішення не заперечував (а.с. 170). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 168). У матеріалах справи містяться письмові пояснення представника третьої особи, з яких вбачається, що ТДВ «Експрес страхування» у повному обсязі виконало зобов`язання перед [PERSON] за полісом № АК/5395117. Крім того, 31 жовтня 2018 року до товариства з заявою про виплату страхового відшкодування звернулась [PERSON] ТДВ «Експрес страхування» було здійснено розрахунок витрат, що відносяться до лікування та придбання ліків, які становили 1979 гривень 10 копійок (405 гривень 60 копійок - МРТ мозку та 1573 гривні 50 копійок - витрати на ліки). 31 жовтня 2018 року ТДВ «Експрес страхування» було складено страховий акт № 4.18.3-1 та платіжним дорученням від 31 жовтня 2018 року № ЦО04007 виплачено страхове відшкодування. Інші витрати має відшкодування відповідач (а.с. 103-104). Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 грудня 2017 в м. Києві по просп. Повітрофлотському, 23 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «KIA Sportage», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . У результаті зіткнення автомобілі були пошкоджені, а [PERSON] та пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 21). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «Експрес страхування» згідно полісу № АК/5395117 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 221/12-ТЗ вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Hyundai Tucson», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 544168 гривень (а.с. 24-28). На спростування зазначеного звіту відповідачем суду не надано жодного належного доказу. Позивачем здійснено ремонт автомобіля на СТО ФОН [PERSON] , вартість якого склала 334600 гривень, що підтверджується актом виконаних робіт № 06 від 21 березня 2018 року (а.с. 61-63). 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду України прийнято постанову, в якій зазначені наступні правові висновки. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла правового висновку про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. З позову вбачається, що 17 квітня 2018 року [PERSON] отримав від ТДВ «Експрес страхування» страхове відшкодування у розмірі 100000 гривень (а.с. 23). За таких обставин, стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягає 234600 гривень на відшкодування майнової шкоди (334600 - 100000 = 234600). Також, [PERSON] надав суду квитанцію до прибуткового касового ордера № 221/12-ТЗ від 21 грудня 2017 року про оплату ним вартості автотоварознавчого дослідження (а.с. 60), а тому суд вважає, що його вимога про стягнення з відповідача на його користь 1600 гривень підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути на користь [PERSON] 40000 гривень на відшкодування моральної шкоди, посилаючись на статті 23, 1167 ЦК України. Зазначає, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження. Вказана підтверджується текстом постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року. Крім того, у матеріалах справи міститься виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, з якої вбачається, що [PERSON] була доставлена до лікарні 18 грудня 2017 року з травмою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 78-79). При визначені розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з конкретних обставин справи, враховує стан здоров`я [PERSON] , характер та обсяг душевних страждань, яких вона зазнала, а тому з урахуванням принципу розумності вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. [PERSON] також просить стягнути на її користь 3703 гривні 14 копійок витрат на лікування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). На підтвердження цієї вимоги позивачами надані суду копії квитанцій на придбання ліків (а.с. 80-83). Доказів на підтвердження того, що зазначені ліки придбавались саме для лікування травм, отриманих у результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивачем суду не надано. За таких обставин, вимога про стягнення 3703 гривні 14 копійок витрат на лікування задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. [PERSON] також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень за складання позовної заяви. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивачів надано суду письмові докази. У матеріалах справи міститься договір № 45/18 про надання юридичної допомоги від 02 травня 2018 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 2 від 02 травня 2018 року на суму 3000 гривень (призначення платежу - складання позовної заяви до [PERSON] ), акт приймання-передачі послуг від 04 травня 2018 року, ордери на надання правової допомоги від [PERSON] та [PERSON] на [PERSON] , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю [PERSON] (а.с. 66-69, 171-173). Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень з відповідача на користь [PERSON] підлягає задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає судовий збір.

Outcome: partial