Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

У червні 2019 року заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт належності їй правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.07.1997 року, виданого ВАТ ДМЗ ім. Петровського на підставі розпорядження від 15.07.1997 року № 1964-П. В обґрунтування заяви вказала, що їй - [PERSON] на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: 81/600 квартири [ADDRESS] . Вищезазначене підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 25.07.1997 року, виданого ВАТ ДМЗ ім. Петровського. У березні 2019 року вона звернулась до державного реєстратора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме: державної реєстрації 81/600 частки квартири [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора № 46327081 від 05.04.2019 року їй було відмовлено у здійсненні державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме: державної реєстрації 81/600 частки квартири [ADDRESS] . Підставою для відмови було - подані документи не відповідають вимогам, встановленим ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до поданого свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.07.1997 року виданого ВАТ ДМЗ ім. Петровського одним із співвласників значиться [PERSON] (зазначено російською мовою), в той же час із заявою про державну реєстрацію звернулась [PERSON] . Також, реєстратором було відзначено, що відповідно до листа - повідомлення КП «ДМБТІ» ДМР від 20.12.2018 року, вих. № 19290 зазначено, що за їх даними - 81/600 квартири [ADDRESS] також рахується за [PERSON] (зазначено на російській мові). Невідповідність іс' заявника в правовстановлюючому документі на об`єкт нерухомого майна з даним паспорта, є наслідок неможливості та ким майно володіти, а в майбутньому може бути наслідком не можливості вільно розпоряджатися власним майном, тощо. Так, відповідно до даних паспорту заявника, правильним ім`ям є [PERSON] . Тому, вона вимушена звернутися до суду з даними вимогами. До участі у справі було залучено зацікавлених осіб - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є співвласниками квартири [ADDRESS] . Заявниця в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення вимог не заперечувала. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення вимог не заперечував. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення вимог не заперечувала. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення вимог не заперечував. Представник заінтересованої особи - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що 81/600 частки квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Однак, під час реєстрації права власності, у свідоцтві про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , за № 001702 від 25.07.1997 року, виданому ВАТ ДМЗ ім. Петровського на підставі розпорядження від 15.07.1997 року № 1964-П, було допущено помилку у написанні ПІБ заявниці, а саме: зазначено що частка квартири належить [PERSON] (російською мовою), тоді як правильно [PERSON] 1 квітня 2019 року заявниця звернулася до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Однак, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 46327081 від 5 квітня 2019 року, заявниці відмовлено у державній реєстрації права власності, у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право власності на житло зазначено іншу особу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт належності заявниці [PERSON] свідоцтва про право власності на житло за № 001702 від 25.07.1997 року, а саме: 81/600 частки квартири [ADDRESS] , виданого ВАТ ДМЗ ім. Петровського на підставі розпорядження від 15.07.1997 року № 1964-П, доводиться: паспортом громадянина України [NUMBER] , виданим Красногвардійським РВ УМВС України в м. Дніпропетровській області, де ПІБ заявниці зазначено як « [PERSON] ». Отже, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що свідоцтво про право власності на житло за №001702 від 25.07.1997 року, а саме: 81/600 частки квартири [ADDRESS] , виданого ВАТ ДМЗ ім. Петровського на підставі розпорядження від 15.07.1997 року № 1964-П, належить [PERSON] , [INFO] . Оскільки від встановлення факту, який заявниця просить встановити у заяві, залежить виникнення у неї можливості розпоряджатися належним майном, суд приходить до висновку, що вимоги заявниці про встановлення факту належності правовстановлюючого документу обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved