Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У червні 2018 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Малокатеринівська селищна рада Запорізького району Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка по справі є онукою позивачки, однак як було зазначено в позові, відповідачка зареєстрована в належному позивачці житловому будинку але фактично не проживає в ньому з 2009 року. Також позивачка вказала, що з [PERSON] вона не спілкується, родинних зв'язків не підтримує. Місце знаходження відповідачки, позивачці не відомо лише відомо, що відповідачка [PERSON] працює та проживає в м.Києві. Крім того, позивачка вказала, що вона як власник майна, повинна сплачувати комунальні послуги, які нараховуються на відповідну кількість осіб, які зареєстровані за вказаною адресою, однак матеріальний стан позивачки не дозволяє їй сплачувати комунальні послуги за двох. За таких обставин [PERSON] була вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] була присутня в підготовчому судовому засіданні, яке було призначено на 14.09.2018 року, 24.10.2018 року надала до суду заяву про слухання справи без її участі, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, неодноразово про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, в тому числі шляхом публікування оголошення на сайті «Судова влада». Згідно із ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно п.1 ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, його представника та представника третьої особи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.1, ч. 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, та підтверджується документами, наданими стороною позивача, оригінали яких досліджені судом, а їх копії знаходяться в матеріалах справи, що відповідно до договору дарування від 09.08.2004 року, який посвідчений приватний нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Крім того, факт права власності на зазначений вище житловий будинок [PERSON] підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №4610038 від 01.09.2004 року. Відповідно до довідки №635 від 11.05.2018 р., яка видана виконавчим комітетом Малоктаеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області, у житловому будинку який розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON], однак фактично не проживає з 2009 року по теперішній час. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок ( ст. ст. 379,383 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Таким чином, право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ст. 405 ЦК України право користування житлом надається лише члену сім'ї власника. Як було встановлено судом зі слів позивачки, відповідачка [PERSON] є членом родини позивачки [PERSON], вона є її онукою, однак відповідачка не спілкується з позивачкою та не підтримує з нею родинних стосунків з 2009 року по теперішній час, тому в розумінні частини 2 статті 405 ЦК України, суд вважає, що відповідачка втратила право на користування житлом. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки [PERSON] вважає, що її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved