Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У червні 2019 року до суду звернувся [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Уманської міської ради, з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку і способів участі батька у вихованні дитини. Зазначає, що з відповідачкою по справі [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2015 р., який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.08.2018 р. Від даного шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з матір`ю. Вказує, що після фактичного розпаду сім`ї він постійно намагається піклуватися про свою дитину, сплачує аліменти на її утримання, всіляко намагається приймати участь у її вихованні, у спілкуванні з нею, намагається забезпечувати дитину всім необхідним, проте, відповідачка йому в цьому постійно чинить перешкоди, адже не дозволяє бачитися з дитиною, не дозволяє йому проводити з дочкою час навіть у зручний для неї час, адже він погоджувався на всі її умови. За його заявою до Органу опіки та піклування Уманської міської ради з приводу перешкоджання [PERSON] у його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, рішенням Виконавчого комітету Уманської міської ради № 501 від 13.12.2018 р. було встановлено дні його зустрічей з дочкою [PERSON] . Однак, не зважаючи на вказане рішення, відповідачка продовжує чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, оскільки, коли б він не прийшов провідати [PERSON] , відповідачка повідомляла йому, що дитина хворіє, тому вона не може відпустити її з ним. Відповідачка нічого йому не пояснювала щодо стану здоров`я дочки, не приймала надіслані ним для дочки одяг, іграшки, продукти харчування та ліки. В зв`язку з чим він знову був вимушений звернутися до Служби у справах дітей. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області ухвалено стягувати з нього на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] аліменти, проте, він і так перераховує кошти на ім`я [PERSON] , в добровільному порядку. Вважає, що як батько, крім своїх обов`язків, він також має право та велике бажання бачитися і спілкуватися з дочкою, приймати участь у її вихованні, дбати про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Просить суд встановити порядок спілкування та участі батька [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] , [INFO] , шляхом побачень з дитиною в такі дні: щовівторка з 17:00 до 20:00 години; щочетверга з 17:00 до 20:00 години; щосуботи з 11:00 до 20:00 години; щорічно на день народження дочки - 16 січня з 11:00 до 20:00 години; а також відвідування дочки в разі її хвороби чи лікування незалежно від встановлених для спілкування днів; спілкування з дочкою в будь-який інший день та час, коли таке побачення викликане інтересами дитини, - за погодженням з матір`ю. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги в частині побачень з дитиною на її день народження та просив надати побачення з дочкою на її день народження щорічно - 16 січня - з 11:00 до 13:00 години. В решті позовні вимоги підтримав. 15.08.2019 р. від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Гупало М.М. на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву [PERSON] в якому вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: 1. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу з відповідачем, він не має можливості спілкуватися зі своєю донькою в зв`язку з тим, що відповідач чинить йому перешкоди в побаченнях та спілкуванні з дитиною. Однак вказане не відповідає дійсності та жодним чином не підтверджено. Так, після розірвання шлюбу між сторонами дитина залишилася проживати разом з матір`ю і постійно з нею проживала. Позивач кожного тижня бачився з донькою, будь-яких перешкод у спілкуванні мати не створювала. Вказане підтверджується зробленими фотознімками з соціальної мережі Фейсбук, де вказано дати додавання фото та відповідні зображення позивача з донькою. 2. Не надання інформації про стан здоров`я дитини. Відповідач неодноразово наголошувала про наявність певних захворювань у їх дитини, а саме алергії, про необхідність дієтичного харчування [PERSON] та заборону вживати їй ласощі та шоколад. Однак вказане повністю ігнорується позивачем, після його зустрічей з донькою, відповідач постійно звертається з приводу загострення алергії, про що відповідні відмітки у амбулаторній картці хворого. Крім цього на повідомлення відповідача позивачу про заборону вживати доньці солодощі, [PERSON] вказав, що дитина їсть у нього все. 3. В позовній заяві вказано, що відповідач не виконує вже існуюче рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради, [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Вказане жодним чином не підтверджено та жодного доказу не надано. 4. Позивачем вказано, що домовитися з відповідачем в добровільному порядку неможливо. Однак в наступному абзаці позивач вказує на те, що досудового врегулювання спору в даному випадку ним не проводилося. Вказане підтверджує той факт, що позивач навіть не намагався вирішити вказаний спір в досудовому порядку, а отже і вводить суд в оману, що в свою чергу вказує на відсутність будь-яких порушень прав позивача, а отже і взагалі відсутність судового спору. 5. Як вказано вище п. 2 після зустрічей дитини з батьком відповідач постійно звертається до лікарів і має негативні наслідки для здоров`я дитини, що підтверджується фото, записами лікарів та довідкою з дитячого садочку № 25. 6. Також повідомляють, що відповідач зверталася до Служби у справах дітей Уманської міської ради з приводу повідомлення позивача про необхідність спеціального харчування для їх доньки та з приводу реєстрації місця проживання Петрової С.Д. та отримала відповідні відповіді зі служби у справах дітей. Крім цього, вище вказаною службою було проведено акт обстеження умов проживання. Будь-яких претензій до житла у служби не було. Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7200 грн. витрат на правову допомогу. Позивач в судовому засіданні позов зі зміненими позовними вимогами підтримав та просив його задоволити. Вказав, що він намагається виконувати свої батьківські обов`язки, дуже любить свою дочку та бажає бачитися з нею, проводити разом час та повноцінно виховувати. Дочка теж його любить і з радістю проводить з ним час. Сплачує вчасно аліменти, допомагає матеріально: купує і одяг, іграшки, продукти харчування, при необхідності ліки, коли відповідач повідомляє йому про необхідність їх купити. На його звернення до відповідача з приводу побачення з дитиною, відповідач йому неодноразово відмовляє, мотивуючи відмову тим, що після побачень дитина хворіє. Має алергічну реакцію, при цьому на його прохання написати список продуктів, які не можна давати дитині відповідач не реагує. Відповідач посилається на те, що в дитини алергія, про те на що алергія не повідомляє. Фактично бачить дитину 2 години на день, після чого по 2-3 тижні не бачить дитину через не згоду відповідача. Він не може повноцінно проводити час з дочкою, навіть жодного разу дитина в нього не лишалася на денний сон оскільки, так на довго йому дитину не давали. Провідати дитину коли вона хворіла йому дозволили протягом 10 хв., побачення відбулося на порозі дому, він лише передав пакет з продуктами і все. При тому коли дитина знаходиться з ним він не може її погодувати так як відповідач забороняє, мотивуючи що в дочки на все алергія, максимум що він їй дає то це воду і печиво, яке бачив, що дає відповідач. Вказав, що відповідач працює приватним підприємцем та інколи вона не має можливості забирати дочку з садочка, він пропонував їй щоб він забирав дитину з садочка і приводив до дому, однак відповідач не погоджується. Одного разу, враховуючи відмову відповідача щодо побачення з дитиною, він прийшов в садочок щоб побачити дочку та забрати її з садочка і привести додому, купив подарунок (одяг), однак вихователь садочку забрала дитину та повідомила йому, що він не має права брати дитину з яких підстав не повідомила. В дні коли йому забороняють бачитись з дитиною, посилаючись на алергію, він не одноразово бачив, що дитина гуляє містом з бабусею. Він неодноразово звертався до виконавчого комітету Уманської міської ради для вирішення питань щодо побачень з дитиною, встановлювалися дні зустрічей, однак незважаючи на це відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дочкою та рішення виконавчого комітету не виконується, тому змушений звертатися до суду. Представник позивача в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові та вказала, що взагалі є рідкістю коли після розлучення батько бажає бачитися з дитиною, допомагати, повноцінно приймати участь у вихованні дитини. В даному випадку батько [PERSON] дуже любить свою дочку, всіляко намагається приділяти їй увагу, бажає бачитися та проводити час з дитиною, однак через якісь переконання [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні батька та дочки, посилаючись на алергічні реакції, звинувачуючи [PERSON] .. В даному випадку дитина, як заручник відносин батька та матері. Позивач є відповідальною людиною, любить свою дитину та в жодному разі не бажає їй нічого поганого. Відповідач має бажання та можливість надавати дочці все необхідне. Відповідачка в судовому засіданні вказала, що не чинить перешкод у спілкуванні позивача з її дочкою. Постійно вказує позивачу що дитина алергик, їй багато чого не можна, тому вона згодна щоб позивач бачив дитину в її присутності, оскільки основне це життя і здоров`я дитини. Вказала, що працює приватним підприємцем, в садочок заводить дитину сама, а забирати в неї не завжди виходить, тому її забирає бабуся. На що в дитини алергія вона не знає, але на багато чого, це і на пил, цвітіння, хімічні добавки в продуктах харчування. Як тільки позивач бере дитину, на другий день її обсипає та вона змушена її лікувати. Представники відповідачки в судовому засіданні вказали, що відповідач не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Коли вона відмовляє батькові бачитися з дочкою ці відмови є аргументовані, дитина є алергіком, потребує спеціального харчування. Після спілкування дитини з батьком наноситься шкода здоров`ю дитини. У разі задоволення позову у позивача буде право брати дитину при цьому буде обмежено право відповідача у її праві не надавати дитину позивачу у разі необхідності. Вважають доцільним побачення батька з дитиною 1 раз на тиждень на 2 години та на день народження з 11.00год. по 13 год., та в суботу з 17 год. по 20 год. Представник третьої особи в судовому засіданні позов позивача підтримав, посилаючись на те, що батьки рівноправно повинні забезпечувати належне виховання дитини. При винесенні рішення просить взяти до уваги рішення виконавчого комітету Уманської міської ради. Суд, вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 25.04.2015 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/2546/18 від 02.08.2018 р. (а.с.6-7). У шлюбі в сторін [INFO] народилася [PERSON] , батько дитини - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.5). На даний час шлюбні стосунки сторони не підтримують, між ними виник спір щодо способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою. Виконавчим комітетом Уманської міської ради було винесено Рішення № 501 від 13.12.2018 р. яким встановлено дні зустрічей [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] (а.с.8). Створення відповідачкою перешкод позивачу в подальшому у спілкуванні змалолітньою дочкою підтверджено листом Служби у справах дітей Уманської міської ради № 11/01-07/333 від 02.05.2019 р. в якому зазначено, що [PERSON] запрошено доСлужби у справах дітей для бесіди в ході якої [PERSON] роз`яснено її права та обов`язки про виконання батьківських обов`язків щодо утримання, виховання доньки. [PERSON] також роз`яснено Сімейний кодекс України про права, обов`язки батька щодо участі у вихованні, утриманні, спілкуванні з донькою та можливі наслідки в разі невиконання законодавства. Службою у справах дітей наголошено про необхідність виконання рішення органу опіки та піклування щодо участі батька у спілкуванні з донькою (а.с.9). Небажання надавати батькові дитину вбачається і з пояснень відповідача в судовому засіданні, оскільки зазначила, що бажає, щоб позивач бачився з дочкою у її присутності. 24.08.2019 р. та 30.08.2019 р. [PERSON] звертався до Уманського ВП ГУНП в Черкаській області із заявами про невиконання [PERSON] . Рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради № 501 від 13.12.2018 р. (а.с.55). [PERSON] сплачує на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки (а.с.110-112). Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя як право батьків на спілкування з дитиною. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, із ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно частини четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи позов, суд виходить з того, що частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням на предмет їх належності, достовірності та достатності, суд доходить висновку, що право позивача на спілкування з дитиною порушене внаслідок створення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною і ці обставини підтверджуються у своїй сукупності наданими позивачем письмовими доказами. Спірні правовідносини між сторонами виникли з сімейних правовідносин - спору про участь батька у вихованні та спілкуванні з дитиною та створення у цьому перешкод матір`ю, отже спірні відносини потрапляють у сферу застосування статті 8 та внаслідок позбавлення відповідачкою позивача можливості вільно спілкуватись з дочкою відбулось втручання у гарантоване право позивача на повагу до сімейного життя. Щодо забезпечення поваги до гарантованого права держава має позитивні зобов`язання, які полягають у зобов`язанні держави діяти так, щоб реалізація вказаних прав була ефективною. Іншими словами, держава має вживати дій для надання цих прав і забезпечення захисту цих прав, в тому числі від дій приватних осіб. Встановивши наявність порушення прав та законних інтересів позивача на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дітей та виходячи з інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у спілкуванні з малолітньою дочкою [PERSON] підлягають до задоволення. Слід також зазначити, що перешкоджання в спілкуванні порушує не лише права батька, а й права дитини, яка в силу віку сама не може дати оцінку необхідності та важливості такого спілкування, правом дитини на побачення з батьком фактично розпоряджається мати на власний розсуд, створюючи перешкоди у спілкуванні. Оскільки сторони не дійшли згоди у вирішенні питання участі кожного у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною батька, який проживає окремо, то спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Відповідач не довела, що спілкування батька з дитиною перешкоджатиме нормальному її розвитку. Посилання відповідача на алергічні реакції у дитини після проведеного часу з батьком, суд не може брати до уваги, оскільки згідно матеріалів справи дійсно вбачається, що дитина має схильність до алергічних реакцій, проте відповідач в судовому засіданні не могла вказати на що саме в дитини алергія та жодними медичними документами не вказано на перелік алергенів, тому не можна говорити, що саме внаслідок дій позивача мають місце алергічні реакції у дитини. Тільки за наявності відповідних медичних рекомендацій щодо уникнення проявів алергії батьки зобов`язані їх дотримуватись проте такі рекомендації, зокрема, щодо харчування дитини відсутні. Наявність між колишнім подружжям спорів не повинно впливає на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір та спілкуватися з ними для підтримання сімейних стосунків, що відповідатиме інтересам малолітньої дитини, які полягають у зростанні у гармонійному і стабільному середовищі, тоді як конфліктні відносини між батьками, призводять до негативних психологічних наслідків для дитини і ніяк не відповідають її найкращим інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved