Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача відшкодування майнової шкоди, завданої останнім невиконанням зобов'язань як аспіранта університету за державним замовленням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач був зарахований до аспірантури Інституту філології університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням, проте у зв'язку із невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин та втратою зв'язку із кафедрою, наказом ректора відрахований із складу аспірантів. Оскільки фінансування закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, а відповідач свої зобов'язання не виконав, тим самим завдавши майнової шкоди позивачу. Тому позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про стягнення суми вартості навчання на аспірантурі, яка була витрачена на відповідача, та судового збору. 22 травня 2018 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримано судом 04 червня 2018 року /а. с. 35, 36/. Ухвалою судді від 06 червня 2018 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження /а. с. 37-38/. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 06 червня 2018 року, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за останньою відомою адресою місця проживання (перебування) відповідача, зареєстрованою у передбаченому законом порядку, проте судова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти постановлення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання, про яке повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, не з'явився, заяви по суті та з процесуальних питань не надходили до суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Наказом ректора Київського національного університету ім. Т. Шевченка від 05 листопада 2014 року № 681-34 було зараховано відповідача до аспірантури Інституту філології університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 10.02.16 «Перекладознавство» з 01 грудня 2014 року. Відповідно до п. 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 1999 року № 309, яке діяло на момент вступу відповідача до аспірантури, взаємозобов'язання аспіранта, підготовка якого здійснюється за державним замовленням, та вищого навчального закладу визначаються в типовій угоді, форма якої визначена цією ж постановою. На виконання вказаної норми між аспірантом відповідачем та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка було укладено Угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення, від 01 грудня 2014 року № 266. Відповідно до Угоди, відповідач зобов'язався, у тому числі, дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників. В разі відрахування за наслідками атестації, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством. Згідно пп. 4. п. 16 та п. 22 Положення, аспірант зобов'язаний виконувати індивідуальний план роботи; аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований, зокрема, через невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Пунктом 22 Положення визначено, що рішення про відрахування аспіранта приймає вчена рада вищого навчального закладу. На підставі рішення вченої ради аспірант відраховується з аспірантури наказом керівника вищого навчального закладу. Згідно пп. 6 п. 6.15 Статуту Київського національного університету імені Тараса Шевченка, затвердженого наказом Міністра освіти і науки України від 24 липня 2015 pоку № 802, в Університеті утворюються вчені ради факультетів (інститутів), повноваження яких визначаються Вченою радою Університету, відповідно до цього Статуту. Вчена рада Університету може делегувати частину своїх повноважень вченим радам факультетів (інститутів). Вченою радою Інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (протокол № 13 від 30 червня 2016 року) прийнято рішення про відрахування відповідача - аспіранта Інституту філології другого року навчання з відривом від виробництва. Наказом ректора від 15 липня 2016 року № 471-34 відповідача відраховано з 30 червня 2016 року зі складу аспірантів Інституту філології у зв'язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин та втратою зв'язку з кафедрою. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про вищу освіту», фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Згідно п. 9.3 Статуту, фінансування Університету здійснюється за рахунок, зокрема, коштів загального фонду державного бюджету. Напрями використання бюджетних коштів, що спрямовуються на досягнення мети та забезпечують виконання завдань університету, визначаються паспортом бюджетної програми, який щорічно затверджується у порядку, визначеному наказом Міністерства фінансів України від 29 грудня 2002 року № 1098 «Про паспорти бюджетних програм». Паспортом бюджетної програми університету, що затверджується спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства фінансів України щорічно, визначаються середні витрати на підготовку 1 аспіранта, який навчається з відривом від виробництва, у поточному році. Так, згідно паспортів бюджетної програми на 2014-2016 роки, середня вартість підготовки одного аспіранта становила: у 2014 році - 62 107,6 грн; у 2015 році - 68 907,4 грн; у 2016 році - 73 935,2 грн. Отже, вартість підготовки відповідача склала: 1 місяць 2014 року - 5 175, 60 грн; 2015 рік - 68 907, 40 грн; 6 місяців 2016 року - 36 967, 60 грн, а всього 111 050, 60 грн. В силу частини першої ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 22 Положення, аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального тану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Відповідно до Угоди, аспірант несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань, визначених Угодою, зокрема, в разі відрахування за наслідками атестаті, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством. Як вбачається з вищевикладеного, на підготовку відповідача в аспірантурі університетом була витрачені бюджетні кошти в розмірі 111 050, 60 грн. При цьому відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання як аспірант університету, тим самим завдав своїми діями майнової шкоди позивачу. Згідно з частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відтак відповідач має відшкодувати завдану позивачу майнову шкоду у розмірі 111 050, 60 грн. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1 762, 00 грн.

Outcome: approved