Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку. Позивачка вказувала на те, що з серпня 1997 року вони проживали з [PERSON] однією сімєю без укладення шлюбу. Весь цей час вони разом вели спільне господарство, мали єдиний бюджет, разом виховували її неповнолітнього сина від першого шлюбу, тобто підтримували сімейно-шлюбні стосунки. В період їх спільного проживання 4 вересня 2003 року на імя чоловіка за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу було придбано 37/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: м.Миколаїв, вул. Кобера,37. Право власності на це нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації. Це нерухоме майно було оцінено продавцем у 5000 дол. США, що еквівалентно було на час укладення договору 26800 грн. Таким чином продаж майна було вчинено за 26800 грн., з яких 17704 грн. вони передали продавцю [PERSON] до підписання договору, а решту грошей, а саме 9096 грн. зобовязалися виплатити продавцю до 15.09.2003 року. При цьому її особистий внесок складався з 2400 дол. США, що еквівалентно було 12864 грн. та 2000 грн., а всього 14864 грн. Іншу суму у розмірі 11936 грн. вони взяли в борг. 18 жовтня 2003 року вони з [PERSON] одружилися. 3 листопада 2013 року її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на придбану ними частку житлового будинку № 37 по вул..Кобера в м.Миколаєві. Спадкоємцями померлого є вона, його мати [PERSON] та діти, відповідачі у справі, [PERSON], [PERSON]. Всі вони звернулися до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Відповідачка [PERSON] відмовилася від спадщини на її позивачки користь. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 37/200 часток житлового будинку по вул.Кобера,37 в м.Миколаєві, визнати за нею право власності на 37/400 часток житлового будинку №37 по вул..Кобера в м.Миколаєві в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 04.12.2014 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору було залучено співвласника 63/100 часток житлового будинку [PERSON] В подальшому позивачка уточнила вимоги позову, посилалася на те, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 квітня 2015 року було припинено право власності [PERSON] у спільній частковій власності на 63/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: м.Миколаїв, вул. Кобера,37. Згідно довідки МБТІ від 08.10.2015 року за фактичним станом на час обстеження [PERSON] в цілому належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул.Кобера,37 та він є єдиним власником майна за зазначеною адресою. А тому, посилаючись на додатково встановлені вказаним судовим рішенням обставини, позивачка просила суд визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку № 37 по вул..Кобера в м.Миколаєві, визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку № 37 по вул..Кобера в м.Миколаєві в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 3 листопада 2013 року. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги уточненого позову, просили про його задоволення. Відповідачі та їх представник проти задоволення позову заперечували. Вказували на те, що кошти, за які було придбано спірне майно належали виключно їх батьку [PERSON], а також повністю заперечували факт спільного проживання позивачки та їх батька до укладення ними шлюбу. Від відповідачки у справі матері [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона позов [PERSON] визнала, вказуючи на те, що повністю визнає факти і обставини, викладені позивачкою в позові. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 4 вересня 2003 року між [PERSON] і [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 37/100 часток житлового будинку № 37 з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по вул..Кобера в м.Миколаєві, за яким [PERSON] придбав у власність та оформив на своє імя зазначену частку будинку вартістю 26800 грн., з яких 17704 грн. продавець одержала від покупця до підписання цього договору, а решту грошей, а саме 9096 грн. покупець зобовязувався виплатити продавцю до 15.09.2003 року. Згідно наявної у справі копії заяви [PERSON] приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 16.09.2003 року продавець підтвердила отримання нею від [PERSON] грошей в сумі 9096 грн. 18 жовтня 2003 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до розяснень, що містяться у п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України»\~(у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин щодо будинку), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з ч.1 ст.17\~Закону України «Про власність», відповідних норм\~ЦК Української РСР\~та з урахуванням п.5постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила ст.ст.22,28,29 КпШС Українив цих випадках не застосовуються. Згідно із ч.1ст.17\~Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин щодо будинку, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою\~ст.112 ЦК Української РСР 1963 року\~визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від\~\~\~\~\~22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу\~\~\~(ст.16\~Закону «Про власність»,\~ст.22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п. 2 ст.17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності лише, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Тільки в разі встановлення цих фактів положення ч.1 ст.17\~Закону України «Про власність»\~вважається правильно застосованим. \~\~\~\~ Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від\~\~\~\~ 25 грудня 2013 року № 6-135цс13, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що з 1997 року вони з [PERSON] стали проживати разом однією сімєю. З цього часу вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, вели спільне господарство, мали сумісний бюджет, отримували заробітну плату, придбавали за спільні кошти майно, в тому числі житловий будинок № 37 по вул..Кобера в м.Миколаєві. Так, з умов наведеного договору купівлі-продажу частини будинку № 37 по вул..Кобера в м.Миколаєві слідує, що його придбано за 26800 грн., з яких 17704 грн. продавець одержала від покупця до підписання цього договору, а решта грошей, а саме 9096 грн. покупець [PERSON] виплатив продавцю 16.09.2003 року. В судовому засіданні при розгляді даної справи були допитані свідки, які підтвердили наступне. Свідок [PERSON] суду показала, що з позивачкою та [PERSON] знайома у звязку з роботою. Вони тривалий час разом працювали на заводі. У 1994 році позивачка передала їй на зберігання накопичені нею кошти, які вона забрала, коли вони з [PERSON] у 2003 році вирішили купити будинок. Позивачка та [PERSON] стали проживати разом з 1997 року. Вони разом жили на зйомних квартирах як сімя. Будинок по вул..Кобера,37 було придбано за більшу частину коштів, які належали [PERSON], іншу частину [PERSON] і [PERSON] брали в борг, а також [PERSON] брав позику за місцем роботи. Свідок [PERSON] суду показав, що знає позивачку та [PERSON] по роботі. У 1997 році вони попрохали його перевезти їх на квартиру, яку вони разом винайняли. Потім він неодноразово перевозив їх на інші квартири, які винаймали. Перший раз він перевозив лише речі і посуд. В подальшому вони вже винаймали машину, оскільки мали деякі меблі, телевізор. Також, у 2003 році, він на прохання [PERSON] приходив оглядати будинок по вул..Кобера, 37, який вона підшукала, перед його купівлею. У [PERSON] та [PERSON] не було всієї необхідної суми на купівлю будинку. При цьому, [PERSON] йому говорила, що у неї є тільки власні кошти біля 3000 дол. США, а у [PERSON] коштів немає. Тому, після того як вони: він, [PERSON] і [PERSON] всі разом порадилися, він надав їм кошти в борг десь біля 1100 - 1200 дол. США для купівлі будинку. Потім пізніше [PERSON] отримав позику і вони взяті в борг кошти йому повернули. До 1997 року [PERSON] проживав у сімейному гуртожитку, а потім разом з [PERSON] на квартирах. Будинок оформили на [PERSON], а потім була розмова, що [PERSON] внесла більшу частину коштів, а тому [PERSON] повинен був переоформити його на неї. Свідок [PERSON] суду показала, що позивачку та [PERSON] знала по роботі. Позивачка та [PERSON] тривалий час проживали по різних квартирах. Коли вони купили будинок, [PERSON] їй говорив, що якби не [PERSON], то вони б його не придбали. Також вона особисто була присутня при оформленні завдатку за будинок. При цьому, кошти продавцю будинку передавала [PERSON]. [PERSON] також говорив, що коштів на будинок не достатньо, а тому вони брали кошти в борг у знайомих, а також говорив, що мав намір оформити будинок на [PERSON], оскільки вона надала більшу частину коштів. Аналогічні покази дали в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які разом працювали на заводі, зазначивши, що позивачка та [PERSON] проживали з 1997 року як сімя, грошей не вистачало на будинок, позивачка надавала більшу частину коштів, суму, якої було недостатньо, брали в борг у знайомих, а також брали позику. З наявних у справі довідок про заробітну плату ДП НВКГ «Зоря-Машпроект» від 04.04.2014 року та від 15.09.2014 року, наданих на запит суду, за період з 1997 року по 30.09.2003 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] працювали на даному підприємстві та отримували постійно заробітну плату. Згідно довідок ДП НВКГ «Зоря - Машпроект» від 08.04.2014 року за № 05/1-2688 та від 15.09.2014 року за № 05/1-7038 у жовтні 2003 року [PERSON] отримав безпроцентну позику у сумі 10000 грн. для придбання житла. Як слідує з наявних у справі листів [PERSON] своїм родичам від 22.03.2004 та від 22.12.2004 року, він сповіщав про життя своєї сімї, а саме про те, що на заводі він отримав позику у розмірі 10000 грн., яку виплачує, а також сплачує аліменти дітям, повертають борги, живуть на зарплату [PERSON], а його зарплату відкладають на потреби. За такого, суд вважає, що позивачка довела належними та допустимими доказами свою участь у придбанні спірного майна. Разом з тим, з наявних у справі копій свідоцтв про розірвання шлюбу вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували, кожен з них, в іншому шлюбі. Шлюб між [PERSON] і його дружиною [PERSON] було розірвано 21 грудня 1993 року. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано 20 квітня 2000 року. Таким чином, суд вважає, що відсутні законні підстави вважати встановленим факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сімєю з 1997 року по 20.04.2000 року, та вважає його доведеним з 21.04.2000 року, оскільки до 20.04.2000 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Враховуючи викладене,\~\~спірний житловий будинок, як такий, що набутий під час спільного проживання\~\~[PERSON] і [PERSON], які не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою, внаслідок\~\~їх спільної праці, як сім'ї,\~\~ об'єднання їх\~\~особистих доходів (заощаджень, заробітної плати, інших коштів) для придбання спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, є\~\~об'єктом їх спільної сумісної власності, оскільки наведені докази також вказують на відсутність у сторін\~\~спору щодо порядку користування\~\~ набутим ними майном, в тому числі і спірним будинком, та не було\~\~укладено письмової угоди\~\~про його інший правовий режим. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 05.05.2015 року було припинено право власності [PERSON] у спільній частковій власності на 63/100 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: м.Миколаїв, вул.Кобера,37 в м.Миколаєві. Згідно наданої суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.01.2016 року 24.09.2015 року до Реєстру внесено запис про припинення права власності співвласника житлового будинку № 37 по вул..Кобера в м.Миколаєві Бовкунної [PERSON] на 29/100 та 17/50 (всього на 63/100 часток вказаного житлового будинку). У відповідності до частини 2\~статті 349 ЦК України\~право власності на майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру, якщо право на майно підлягає державній реєстрації.\~\~\~\~ Згідно наявної у справі довідки МБТІ від 08.10.2015 року у звязку з припиненням права власності [PERSON] на 63/100 часток житлового будинку №37 по вул.. Кобера в м.Миколаєві за фактичним станом [PERSON] в цілому належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та він є єдиним власником нерухомого майна за вказаною адресою. За такого, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку підлягають задоволенню. З матеріалів справи слідує, що 3 листопада 2013 року [PERSON] помер. З заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у визначений ч. 1\~ст. 1270 ЦК України\~строк до нотаріальної контори звернулися дружина померлого [PERSON], його донька [PERSON] Донька [PERSON] - [PERSON] подала нотаріусу заяву про те, що вона відмовляється від належної частки спадщини на користь доньки померлого [PERSON] Мати померлого [PERSON] 30.04.2014 року направила нотаріусу поштою нотаріально посвідчену заяву від 28.04.2014 року, якою відмовилася від належної їй частки у спадщині на користь дружини померлого [PERSON] В силу ч. 1\~ст. 1278 ЦК України\~частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, враховуючи, що частки кожного спадкоємця у спадщині складають 1/8 частку, суд вважає, що за позивачкою слід визнати право власності на ? частку житлового будинку № 37 по вул..Кобера в м.Миколаєві в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 3 листопада 2013 року.

Outcome: approved