Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, про що їй не було відомо при купівлі цієї квартири. Відповідач в ній не проживає з 2009р. та не сплачує за комунальні платежі. У зв'язку з наведеним, позивач не може зареєструватися в цій квартирі. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користуватися спірною квартирою. У судовому засіданні представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ухвали суду введеться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, суд переходить до наступного. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.01.2014р., укладеного між [PERSON], - з однієї сторони, та [PERSON], - з іншої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 5. Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2014р. Відповідно до Довідки Форми-3 ЖКП ММР «Південь» ЖЕК № 11 за № 1892 від 24.04.2014р., Довідки Сектора адресно-довідкової роботи УДМС в Миколаївській області від 04.06.2014р., у цій квартирі до цього часу зареєстрований відповідач по справі. На підставі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зі змісту ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Положеннями статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 98 ЖК УРСР передбачено, що наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців). Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 99 ЖК УРСР визначено, що тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Відповідач по справі не є членом сім'ї позивача, а тому на підставі ст. 98 ЖК України є тимчасовим мешканцем. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнанні судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. У відповідності до Акту про не проживання від 24.04.2014р., завіреного начальником ЖКП ММР «Південь» ЖЕК № 11, [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2009р. Отже, [PERSON] у квартирі [ADDRESS], не проживає понад 6 місяців без поважних причин. Судом встановлено, що іншого способу захисту свого права власності як визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою у позивача не має. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з приписами ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved