Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позов позивачка посилається на те, що 21.01.2011 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №24 був зареєстрований шлюб з відповідачем. На момент укладання шлюбу сторони мали двох синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2012 р. шлюб з відповідачем розірвано проте згоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, діти проживають разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Як зазначила позивачка, відповідач, який є батьком дітей, не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, не бере участі у вихованні, у зв`язку з чим виникла необхідність у поданні заяви до суду. Ухвалою судді від 20.06.2018, після отримання відомостей про адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, у справі відкрито провадження. У судове засідання позивачка не з`явилася, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності та наполягала на задоволенні її вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся судом належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив та не направив відзив на позов та докази на спростування обставин викладених у позовній заяві. За таких обставин, суд визнав можливим розглянути справу за відсутності учасників справи за правилами заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без повідомлення причин. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Як убачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2012 р., що мітиться в матеріалах справи, шлюб укладений між позивачем та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №24 - розірвано /а.с.7-8/. Зі свідоцтва про народження дитини вбачається, що у сторін народилися діти - [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис №723 і Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.06.2003 р.н., та [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 15.12.2005 р. зроблено відповідний запис №1716 і Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві видано Свідоцтво про народження серії[NUMBER] від 15.12.2005 р. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що діти проживають з матір`ю, відповідач будучи батьком дітей, матеріальну допомогу на утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей. Відповідачем в ході розгляду справи дані обставини не спростовано. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи зі змісту частини першої ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 11 червня 2018 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідачем не спростовані доводи позивача та не доведено, що на його утриманні знаходиться інші особи, які в силу закону потребують матеріальної допомоги з його боку чи за станом здоров`я не здатний працювати та отримувати дохід, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно з моменту подання позовної заяви. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved