Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити його батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на утримання останньої у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що він свідомо ухиляється від виконання обовязків по утриманню та вихованню дівчинки, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, з моменту народження дівчинки переїхав на постійне місце проживання та роботи у м. Київ, жодного матеріального забезпечення на її утримання не надає, хоча має таку можливість. Сторони та представник органу опіки та піклування в судове засідання не прибули. Від останнього та позивачки надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, зокрема відповідно до копії редакції газети «Урядовий курєр» № 200 (5820) від 26.10.2016 року [PERSON] було повідомлено про судове засідання шляхом оголошення в пресі, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, один із батьків (ст. 165 СК України). Встановлено, що сторони по справі з 18.08.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітньої [PERSON] Сюмайє Джамалатдінівни, [INFO]. З грудня 2012 року подружжя разом не проживає.Відповідач виїхав з їх спільного з позивачем місця проживання в [INFO] до м. Київ, а дитина проживає спільно з позивачем окремо від відповідача, що підтверджується довідкою Орепівської сільської ради від 13.06.2016 року. Місце перебування чи проживання відповідача станом на день розгляду справи в суді невідоме. З довідки-характеристики від 05.05. та 06.06.2016 року, виданої виконавчим комітетом Орепівської сільської ради, слідує, що позивач має на утриманні малолітню доньку [PERSON], займається її вихованням та матеріальним забезпеченням, здійснює належний медичний догляд за нею. Завідуюча дошкільного навчального закладу «Ромашка», який з 01.03.2015 року відвідує спільна донька сторін, повідомила, що останньою опікується її мати, позивач по справі, батька ж дитини за весь час перебування дівчинки у садочку жодного разу не бачили. Позивач по місцю свого проживання характеризується позитивно, має постійне житло, яке відповідає санітарним нормам, проживає разом з матірю, братом, сестрою, племінником та малолітньою донькою. У звязку з тим, що ні місце реєстрації, ні місце проживання чи перебування відповідача невідомо, ні орган опіки і піклування Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області (за місцем проживання дитини), ні служба у справах дітей Оболонської районної державної адміністрації в м. Києві не змогли надати суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, та перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлений частиною 1 ст. 164 СК України і є вичерпним. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обовязками. Із досліджених судом доказів, а також пояснень позивача та представника органу опіки в судовому засіданні від 22.08.2016 року вбачається, що відповідач свідомо покинув свою доньку, її життям не цікавиться, не піклується про духовний, моральний та фізичний розвиток дівчинки, матеріальне забезпечення, належний рівень життя. За весь час розгляду даної справи в суді (що склав чотири місяці) відповідач не цікавився станом дитини протягом цього періоду, не вживав будь-яких заходів для спілкування з нею та не приходив до неї за місцем проживання позивача або у дошкільний заклад, який дівчинка відвідує, не звертався до адміністрації садочку чи позивачки з приводу щоденного життя дитини та її успіхів, суспільних та матеріальних потреб. Окрім того на момент розгляду справи встановити постійне або тимчасове місце проживання чи перебування відповідача виявилось неможливим, навіть оголошення в пресі не змусило його відреагувати на особисту явку в судове засідання для розгляду справи, що зайвий раз підтверджує байдуже ставлення до дитини.Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Така поведінка відповідача, який не тільки не заперечив проти позбавлення його батьківських прав, але й не вжив активних дій, спрямованих на спілкування з дівчинкою чи її матірю, свідчить про відсутність зацікавленості у подальшому спілкуванні з нею та небажанням брати будь-якої участі у її вихованні. Зазначені обставини в сукупності є свідченням негативної характеристики відповідача, як батька. Оскільки на момент розгляду даної справи в суді доньці сторін Сюмайє ще не виповнилось 10 років, її думка судом не заслуховувалась. Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню неповнолітньої дитини, нехтує ними, не проявляє до доньки батьківської турботи, піклування та любові, не цікавиться її життям, здоровям, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. В звязку з наведеним, суд приходить до висновку,\~\~що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини, підлягають задоволенню. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України), який є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою молодою особою 28 років; офіційно не працює; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не приймає участі у вихованні своєї неповнолітньої доньки та не створює всі необхідні умови для її розвитку і життя; в судове засідання не прибув та не надав жодних заперечень проти позову, в тому числі і будь-яких відомостей щодо його заробітку, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Обовязок по утриманню неповнолітніх дітей не може бути покладений виключно на її матір. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: 1228 грн. для дітей віком до 6 років та 1\~531 грн. для дітей віком від 6 до 18 років); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за серпень 2016 року вона становила 4\~134 грн.); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Така сума аліментів (500 грн.) є реальною, відповідатиме, як інтересам дівчинки, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, та надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved