Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.11.2014 (а.с. 172-174), просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти: в валюті вкладу за договором № 57051411 від 16.12.2013 - 210 027,00 доларів США (200 000 дол. США основна частина, 10 027,00 дол. США відсотків); в валюті вкладу за договором № 57052211 від 16.12.2013 - 93 083,00 євро (90 130,00 євро основна частина, 2 953,00 євро відсотків), а також судові витрати в сумі 34 640,00 грн. У судовому засіданні 19.12.2014 представник позивача подав заяву про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] суми депозитного вкладу за договором № 57052211 від 16.12.2013. Ухвалою суду від 19.12.2014 позовну заяву [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» в частині заявлених позовних вимог про стягнення з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] суми депозитного вкладу за договором № 57052211 від 16.12.2013 залишено без розгляду. Через канцелярію суду 12.12.2014 позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог, при розгляді якої у судовому засіданні 19.12.2014 представник позивача просив її відкликати та виходити з тих позовних вимог, які викладені позивачем у заяві від 03.11.2014, з врахуванням того, що частина позовних вимог про стягнення суми вкладу в валюті євро за договором № 57052211 від 16.12.2013 залишена без розгляду за заявою позивача. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, представник позивача зазначив, що відповідач порушив свої договірні зобов'язання, взяті за договором № 57051411 від 16.12.2013, щодо повернення суми депозиту в обумовлену у договорі дату. Так, позивач звернулась до відповідача із заявою від 17.03.2014 про закриття депозитного рахунку та повернення суми депозиту, натомість банк ухиляється від повернення коштів, безпідставно посилаючись на події з окупації АР Крим та необхідністю дотримання позивачем спеціально розробленого порядку повернення банківських вкладів мешканцям тимчасово окупованих територій. При цьому, позивач звернулась до відповідача з відповідною заявою ще 17.03.2014 року, в той час, як порядок обслуговування кримських вкладників приймався відповідачем після звернення [PERSON] до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі, внаслідок чого не повинен враховуватись в даному випадку. За таких обставин, відповідач повинен виконати свої договірні зобов'язання та повернути позивачу суму вкладу у тій валюті, в якій останній був розміщений, а також відсотки за користування коштами за період з 18.03.2014 по 03.11.2014, нараховані відповідно до умов п. 1.2. договору, оскільки відповідач безпідставно користувався і продовжує користуватись грошовими коштами позивача. Представник відповідача заперечила проти позову, зазначила, що банк у жодному разі не ухиляється від виконання своїх договірних зобов'язань, разом з тим, з посиланням на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначила, що відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Постановою Правління НБУ від 06.05.2014 № 260 відкликано та анульовано банківські ліцензії та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій та припинено участь у системі електронних платежів НБУ таких банків, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя, в тому числі (п.п. 5.7 даної постанови) АТ «Ощадбанк», що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя. Не зважаючи на закриття філії - Кримського республіканського управління АТ «Ощадбанк», банк виконує зобов'язання перед своїми клієнтами. Особливу увагу суду представник відповідача звернула на те, що відповідно до постанов Правління НБУ від 28.03.2014 № 172, від 29.04.2014 № 245, від 30.05.2014 № 328, від 29.08.2014 № 540, від 01.12.2014 № 758, банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належать клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів НБУ. Таким чином, позивач має можливість отримати належні їй грошові кошти з урахуванням обмежень, встановлених постановою НБУ від 01.12.2014 № 758. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 16.12.2013 між АТ «Ощадбанк» (за договором - Банк) та [PERSON] (за договором - Вкладник), було укладено договір № 57051411 на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» на ім'я фізичної особи, за умов якого Вкладник вносить, а Банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER] на умовах цього договору кошти в сумі 200 000 USD строком на 3 міс. 1 дн.; днем повернення депозиту є 17 березня 2014 року (пункт 1.1 договору). Відповідно до квитанції № 57051411 (#68104561) від 16.12.2013, позивач внесла грошові кошти у розмірі 200 000 USD на рахунок отримувача - Кримського республіканського управління АТ «Ощадбанк» м. Сімферополь, тим самим виконавши взяті на себе договірні зобов'язання (а.с. 11). Оригінали даного договору № 57051411 та зазначеної квитанції оглядались у судовому засіданні за участю сторін. Факт укладення даного договору з боку відповідача не заперечувався. Пунктом 3.3 договору закріплено, що Банк зобов'язується повернути депозит шляхом перерахування на рахунок № __ або шляхом видачі готівкою та сплатити нараховані проценти, обумовлені договором, шляхом перерахування на рахунок № -, відкритий у __ або шляхом видачі готівкою. Аналіз даного пункту договору дає підстави дійти до висновку, що сторонами було погоджено право Вкладника обрати той чи інший спосіб повернення депозитного вкладу. Так, 17.03.2014 позивачем була подана заява про закриття депозитного рахунку № 57051411 в доларах США з залишком у сумі 200 000 дол. США, яка була прийнята та зареєстрована ТВБВ № 10011/0130 філії - Кримського республіканського управління ПАТ «Державний ощадний банк України» вх. № 187 від 17.03.2014 (а.с. 12). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад ( депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Загальний порядок залучення банками України та філіями іноземних банків в Україні грошових коштів (як у національній, так і в іноземній валюті) або банківських металів від юридичних і фізичних осіб на їх поточні, вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положеннями про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ № 516 від 03 грудня 2003 року. Відповідно до п. 2.4 Положення за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняли від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установленим договором. Згідно із ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, як і встановлені договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У відповідності до вимог ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Оскільки днем повернення (витребування) вкладу було 17 березня 2014 року, а банк не повернув позивачеві вклад по день розгляду справи судом, належним способом захисту права позивача у вказаній частині буде стягнення суми вкладу на користь позивача та застосування норм ч. 5 ст. 1060 ЦК України, згідно якої проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов'язку в натурі. Виходячи з положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У заяві від 03.11.2014 (а.с. 172-174), яку представник позивача у судовому засіданні 19.12.2014 просив рахувати як остаточну редакцію позовних вимог позивача в частині, що стосується договору № 57051411 (сума вкладу в доларах США), відповідно до якої позивач просить, зокрема, стягнути відсотки за користування коштами у розмірі 10 027,00 дол. США (= 200 000 дол. США : 100*7,5 : 365 * 244), які були нараховані відповідно до умов п. 1.2 договору, починаючи з 18.03.2014 по 17.11.2014 (за 244 днів). В свою чергу, представник відповідача, який був присутній у судовому засіданні 17.11.2014, отримав примірник заяви про збільшення позовних вимог від 03.11.2014, у зв'язку із чим просив надати час для ознайомлення із заявою позивача про збільшення позовних вимог. При цьому, ані безпосередньо у судовому засіданні, ані через канцелярію суду від відповідача не надходило контррозрахунку на здійснений позивачем розрахунок відсотків, в той час, як позиція банку ґрунтувалась на тому, що банк виконав свої зобов'язання щодо нарахування та сплати відсотків, що вбачається з виписки станом на 14.04.2014. Так, представник відповідача зазначила, що відповідно до погоджених сторонами умов, після закінчення строку зберігання, вказаного у п. 1.1, депозит продовжує зберігатися на рахунку без подальшого нарахування процентів до моменту вилучення Вкладником депозиту (п. 2.8 договору). Суд не може погодитись з зазначеною позицією представника відповідача, виходячи з наведених положень ЦК України та приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути відсотки за прострочений строк, які позивачем розраховані відповідно до визначеної ним кількості днів (244 днів прострочення) за процентною ставкою 7,5% річних, передбаченою умовами договору. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6 - 39 цс13 від 29 травня 2013 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. В свою чергу, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що позивач має можливість отримати належні їй грошові кошти з урахуванням обмежень, встановлених відповідними постановами Правління НБУ, наявність на сьогоднішній день обмежень, введених за постановою Правління НБУ від 01.12.2014 № 758 «Про врегулювання ситуації та грошово-кредитному та валютному ринках України», можуть стосуватись порядку виконання судового рішення, і в будь-якому випадку при встановленні факту порушення з боку відповідача взятих на себе договірних зобов'язань не можуть вплинути на обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав, який ґрунтується на положеннях чинного законодавства України. Також суд виходить з того, що постанови Правління НБУ, на які посилається відповідач, є підзаконними нормативними актами, і їх застосування до спірних правовідносин сторін буде суперечити положенням ч. 2 ст. 1060 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору банківського вкладу. Разом з тим, перевіривши розрахунок позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум понесених позивачем судових витрат станом на 03.11.2014, суд приходить до висновку про часткове його задоволення у розмірі 27 531,55 грн., який складається з понесених позивачем витрат на отримання правової допомоги адвоката у розмірі 20 000 грн., а також витрат, пов'язаних з переїздом позивача та її представника до м. Києва у судові засідання (починаючи з 03.06.2014 по 03.11.2014) у розмірі 7 529,55 грн., що підтверджені документально. Таким чином, аналізуючи здобуті у справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у зв'язку з чим із відповідача слід стягнути за договором № 57051411 на вклад «ДЕПОЗИТНИЙ» на ім'я фізичної особи від 16.12.2013 суму вкладу у розмірі 200 000 доларів США, 10 027 (десять тисяч двадцять сім),00 доларів США відсотків, а також судові витрати у розмірі 27 531,55 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 3 654 грн.

Outcome: partial