Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В підтвердження позовних вимог вказав, що є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 25.12.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №1654, та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2013 року №80396, номер запису про право власності - 23981, реєстраційний №1700232240, в якому зареєстрований відповідач. [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS], понад рік. Відповідач не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. З урахуванням наведеного, позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 25.12.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №1654, та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2013 року №80396, номер запису про право власності - 23981, реєстраційний №1700232240, в якому зареєстрований відповідач (а.с. 12-14,16). [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS], понад рік (а.с. 21). Відповідач не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі відповідача в будинку відсутні (а.с. 17-20). Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON], згідно ст.405 ЦК України, втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS], оскількине проживає в ньому без поважних причин більше одного року.

Outcome: approved