Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

У червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що 22.12.2009 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява позичальника разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Пам`яткою клієнта» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтвердив своїм підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. На підставі п. 2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.1.5.6, на вимогу Банку, виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту на Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору Відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п.2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. На підставі п. 2.1.1.12.2 Договору, сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів. Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує банку відсотки по пільговій процентній ставці (0,01% річних) в межах встановленого пільгового періоду по кожній платіжній операції. В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 15.05.2019 року має заборгованість в загальній сумі 34491,34 грн., яка складається з наступного: 15348,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7898,71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 8613,65 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 750,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи 250,00 грн. (фіксована частина); 1630,54 грн. (процентна складова). Посилаючись на ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, Банк просив стягнути з відповідача вказану вище заборгованість та понесені судові витрати. Представник позивача Савіхіна А.М. ( за довіреністю) у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без її участі, в якому у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.29, 35, 51). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.28, 42, 47, 50, 53, 55, 56, 58, 59), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Суд на підставі ст.ст. 223, 280-281 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст.ст.247, 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2009 року відповідачем [PERSON] була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.11). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.12, 13-27). Позивачем всі зобов`язання за договором були виконані належним чином, відповідачу був виданий кредит. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, тобто 71. Статтями 1049 та 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати проценти. Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором станом на 15.05.2019 року (а.с.5-10) з якого вбачається, що відповідач має заборгованість за договором в загальній сумі 34491,34 грн., яка складається з наступного: 15348,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7898,71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 8613,65 грн. - пеня за прострочене зобов`язання, 750,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи 250,00 грн. (фіксована частина); 1630,54 грн. (процентна складова). Оскільки надані суду Умови та Правила надання банком кредиту (а.с.13-27), не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17. При цьому суд бере до уваги саме підписану відповідачем Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.12), якою визначена встановлена сторонами домовленість про сплату: відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів в році; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за формулою: пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) - це базова процентна ставка по договору/ 30, яка нараховується за кожний день прострочки по кредиту; пеня (2) - це 1% від заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, яка нараховується 1 раз на місяць, за наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше; штрафів за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, передбаченим договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Отже, в судовому засіданні встановлено, що зобов`язання відповідачем виконувалися не належним чином та не регулярно, чим істотно були порушені умови кредитного договору. Виходячи з наданих доказів, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено заборгованість за сумою тіла кредиту 15348,44 грн. Також АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 7898,71 грн. Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається, що прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 7898,71 грн. становить собою заборгованість за тілом кредиту. Відсутність такого поняття як «заборгованість за простроченим тілом кредиту» позбавляє суд можливості покладати на споживача банківських послуг відповідальність по їх сплаті, оскільки при цьому буде порушуватись принцип юридичної (правової) визначеності, який визначає якість законодавства, однозначність та точність формулювання правових норм. В даному випадку банком не наведено чітких, однозначних та зрозумілих норм закону, на підставі яких ним було пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, та які б слугували достатньою правовою підставою для її задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення нарахованої пені у загальному розмірі 9363,65 грн. та штрафів у розмірі 250,00 грн. і 5% від суми заборгованості по кредиту - 1630,54 грн., нарахування яких визначено у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, суд зауважує на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року в справі № 6-2003цс15. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення нарахованої пені у загальному розмірі 9363,65 грн. задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальній сумі 17228,98 грн., яка складається з наступного: 15348,44 грн. - тіло кредиту, штрафи 250,00 грн. (фіксована частина); 1630,54 грн. (процентна складова). Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст.141 КПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 960,50 грн. (34491,34 : 17228,98= 2,00; 1921,00 : 2,00 = 960,50).

Outcome: partial