Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Турійського району Волинської області, [PERSON] про визнання недійсними рішень селищної ради, свідоцтва про право власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона, а також її брат [PERSON] та сестра [PERSON] успадкували в рівних частках після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла 10 грудня 1993 року, по 1/3 частині житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області. Проте рішеннями [PERSON] селищної ради Турійського району Волинської області від 23 червня 2004 року №18/3 та від 01 жовтня 2014 року №46/4 всю земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку передано безоплатно у власність [PERSON], якому в подальшому видано свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку. Після смерті [PERSON], який помер 29 червня 2015 року, спірну земельну ділянку успадкувала його дочка, відповідач у справі [PERSON], якій видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 червня 2016 року. Посилаючись на вищевказані обставини, те, що передання у власність відповідачу всієї земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, що по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області, порушує її права як співвласника вказаного житлового будинку, позивач згідно уточнених позовних вимог просить визнати незаконними та скасувати рішення [PERSON] селищної ради Турійського району Волинської області від 23 червня 2004 року №18/3 та від 01 жовтня 2014 року №46/4 «Про передачу у власність земельних ділянок», свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області, виданого 18 грудня 2014 року [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області, виданого 17 червня 2016 року [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, однак подали до суду заяву, у якій уточнені позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити, справу розглянути без їхньої участі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Турійського району Волинської області та відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоч були вчасно і належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їхньої відсутності не подавали. За згодою позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 02 грудня 1996 року позивач [PERSON] успадкувала після смерті матері [PERSON], яка померла 10 грудня 1993 року, 1/3 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області (а. с. 11). 04 лютого 1997 року позивачу [PERSON] видано реєстраційне посвідчення на вищевказане спадкове майно (а. с. 14). Довідкою виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Турійського району Волинської області від 27 жовтня 1994 року №503 стверджується, що спадкоємці померлої [PERSON]: [PERSON], [PERSON]С та [PERSON] фактично успадкували будівлі і земельну ділянку, що по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області, сплачують податки, комунальні послуги, використовують земельну ділянку за призначенням. Таким чином, позивач [PERSON] є співвласником житлового будинку, що по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно зі статею 30 ЗК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у підпункті ґ пункту 18 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, перехід права власності на обєкт нерухомого майна в період до 1 січня 2002 року тягло автоматичний перехід права власності на земельну ділянку під будівлями і спорудами. Відповідно до статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частинами 2,3 статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Між тим, судом встановлено, що рішеннями [PERSON] селищної ради Турійського району Волинської області від 23 червня 2004 року №18/3 та від 01 жовтня 2014 року №46/4 «Про передачу у власність земельних ділянок» надано дозвіл на приватизацію та передано безоплатно у власність всю земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області, [PERSON] (а. с. 17 на звороті, 29). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Рішення [PERSON] селищної ради Турійського району Волинської області від 23 червня 2004 року №18/3 та від 01 жовтня 2014 року №46/4 «Про передачу у власність земельних ділянок» суперечать вимогам статті 30 ЗК України, що діяла в редакції на час виникнення спірних правовідносин, ст.377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, порушують права позивача як співвласника житлового будинку, а отже, підлягають визнанню незаконними та скасуванню. Разом з тим, з матеріалів реєстраційної справи про право власності на земельну ділянку слідує, що на підставі вищевказаних рішень [PERSON] селищної ради Турійського району Волинської області, що прийняті з порушенням вимог законодавства, [PERSON] видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області. Після смерті [PERSON], який помер 29 червня 2015 року, спірну земельну ділянку успадкувала його дочка, відповідач у справі [PERSON], якій видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 червня 2016 року. Прийняття відповідачем [PERSON] селищною радою Турійського району Волинської області незаконних рішень про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] є підставою для визнання недійсними свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області, виданого 18 грудня 2014 року [PERSON], та відповідно, свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Северина Наливайка, 1 в смт Луків Турійського району Волинської області, виданого 17 червня 2016 року [PERSON]. Враховуючи, що позивач [PERSON] при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом другої групи, то відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», п. 3 ч. 1 ст. 80, ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідачів в дохід держави слід стягнути 640 грн судового збору (по 320 грн з кожного).

Outcome: approved