Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , згідно з яким просила розірвати договір довічного утримання, укладений 16.07.2018 року між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. Позовні вимоги мотивовано тим, що в порушення вимог ст. 744 ЦК України, відповідач, набувши право власності на її квартиру [ADDRESS] , не виконує свої зобов`язання за вищенаведеним договором щодо оплати комунальних послуг, утримання та надання допомоги позивачу. При цьому, позивач вказує, що, підписуючи договір, вона на мала наміру відчужувати належну їй квартиру відповідачеві, а лише сповідалася, що умови цього договору стосуються виключно добровільного бажання відповідача надавати їй допомогу. Крім того, зазначає, що всю необхідну допомогу, в тому числі й оплату комунальних послуг, надає їй виключно онука - [PERSON] . Ухвалою від 29.05.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 14.08.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, вказаною ухвалою за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О. оригінал договору довічного утримання (догляду) від 16.07.2018 року, а у разі його відсутності - дублікат договору. 22.11.2019 року до суду надійшов лист від нотаріуса Мельниченко І.О. разом із копією договору від 16.07.2018 року. Ухвалою від 22.10.2019 року було задоволено клопотання представника позивача про допит у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] 02.01.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому він, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 03.02.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача про допит у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] . Ухвалою від 03.02.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Мельниченко І.О. копію нотаріальної справи щодо посвідчення 16.07.2018 року за реєстром № 1262 договору довічного утримання на квартиру [ADDRESS] . 19.02.2020 року до суду від нотаріуса надійшла копія нотаріальної справи щодо посвідчення договору довічного утримання від 16.07.2018 року. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за договором виконує в повному обсязі та належним чином. Крім того, у судових засіданнях, які відбулися 03.02.2020 року та 10.03.2020 року було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Положеннями ч. 1 ст. 749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач може забезпечувати відчужувача. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 16.07.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, згідно умов якого позивач передав у власність відповідачу належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . В свою чергу, згідно п. 8 Договору обов`язок відповідача по наданню позивачу довічного утримання та догляду визначений сторонами у вигляді: забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відужуваній квартирі; забезпечення щоденним калорійним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та надання: необхідної допомоги, побутових послуг (прання постільної білизни, ремонт побутової техніки, прибирання квартири, тощо); забезпечення: - радіо-, телевізійним та телефонним зв`язком, належними лікувальними препаратами, необхідним медичним обслуговуванням, послугами адвокатів та нотаріуса; забезпечення щомісячно готівкою у сумі 500 грн. 00 коп. Звертаючись з позовом до суду, позивачка, як на підставу для задоволення свої позовних вимог про розірвання договору довічного утримання, посилається, серед іншого, на те, що відповідач, в порушення вимог ст. 744 ЦК України, не виконує свої зобов`язання за вищенаведеним договором щодо оплати комунальних послуг, утримання та надання допомоги позивачу. Так, положеннями ст. 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. При цьому, як роз`яснив Верховний Суд у своїй постанові від 19.06.2019 року по справі № 759/501/17, тлумачення п.1 ч.1 ст.755 ЦК свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Так, на підтвердження обставин, що відповідач не сплачував грошові кошти за житлово-комунальні послуги, а також не надавав допомогу, позивач посилається на показання свідка [PERSON] , яка у судовому засіданні пояснила, що саме нею здійснюється належний догляд за позивачем. Однак, за відсутності будь-яких інших доказів невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором показання свідка [PERSON] судом оцінюються критично, оскільки умовами самого договору не передбачено такого обов`язку відповідача як здійснення ним оплати за житлово-комунальні послуги, а саме по собі надання допомоги родичами є їх правом та не є підставою для розірвання договору довічного утримання. Натомість, судом встановлено, що відповідач належним чином виконує свої зобов`язання за договором і в частині забезпечення позивача харчуванням, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії квитанцій та товарних чеків. Доводи позивача щодо відсутності в неї наміру відчужувати відповідачу квартиру не є підставою для розірвання договору довічного утримання, а також спростовуються наявною в матеріалах справи копією нотаріальної справи, з якої вбачається, що перед укладенням договору довічного утримання позивачем були замовлені інформаційна довідка з Київського міського бюро технічної інвентаризації та складання Звіту про оцінку належного їй майна. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються наявними матеріалами справи в їх сукупності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed