Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

У травні 2019 року з Дніпровського районного суду м. Києва до Печерського районного суду м. Києва надійшли за підсудністю матеріали вказаної цивільної справи. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача 101 654 грн витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування потерпілій в дорожньо-транспортній пригоді особі та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позову вказав наступне. 14.05.2016 року в м. Києві по вул. Празькій сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП/пригода) за участю автомобіля Форд державний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] та автомобіля Ланос державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль Форд отримав механічні пошкодження. Провина відповідача [PERSON] у вказаному ДТП підтверджена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.07.2016 р. Цивільна відповідальність відповідача не була застрахована перед третіми особами на момент пригоди, тому потерпіла особа звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомленням про настання пригоди та виплату страхового відшкодування. На підставі звіту №526/4 про оцінку матеріального збитку, спричиненого автомобілю потерпілої особи, був складений наказ №5857 від 26.07.2016 про виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 100 000 грн, а також відшкодовано витрати за послуги аварійного комісара в сумі 1 654 грн. Посилаючись на норми ст. 1191 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 23.12.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив позовні вимоги з підстав, викладених у відзиві. Зокрема зазначив, що на момент пригоди він мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/8234521 від 01.04.2016 р., який діяв на підставі договору з ПАТ «СК «Нова». Тому вважає вимоги МТСБУ необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2019 року, на підставі заяви відповідача здійснено перехід зі спрощеного провадження в загальне позовне провадження. 07.06.2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2021 р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, а представник відповідача заперечив проти їх задоволення. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 14.05.2016 року в м. Києві на вул. Празькій сталась ДТП за участю автомобілів Форд державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с. 8, 27, 29), власником якого є [PERSON] та автомобіля Ланос, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.07.2016 р. (справа №755/8533/16) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення 340 грн (а.с. 7). Внаслідок ДТП автомобіль Форд державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. На підставі звіту №526/4 про оцінку матеріального збитку, спричиненого автомобілю Форд Фьюжн (а.с. 9-26), був складений наказ №5857 від 26.07.2016 про виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 100 000 грн (а.с. 30), а також відшкодовано витрати за послуги аварійного комісара в сумі 1 654 грн (а.с. 33-34). Відповідач обґрунтовуючи свою позицію, надав суду копію та оригінал полісу №АЕ/8234521 від 01.04.2016 р. (а.с. 41, 135) та наполягав на тому, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована згідно договору, укладеного з ПАТ «СК «Нова». Разом з тим, суд критично оцінює надані відповідачем докази (поліс) та сам факт укладання такого договору в цілому, з огляду на таке. Згідно з пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. За ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Стаття 207 ЦК України встановлює вимоги до письмової форми правочину. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з нормами ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він має істотні умови до яких віднесено підписи сторін цього правочину. Крім того, ч. 4 ст. 16 Закону України «Про страхування» прямо вказує на обов`язковість проставлення підписів сторін правочину в договорі страхування. У відповідності до положень ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно з ч.2 ст. 981 Цивільного кодексу України, у разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Із наданої відповідачем копії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АЕ/8234521) вбачається, що договір не містить підпису страхувальника (а.с. 41). Отже, договір є нікчемним та не створює юридичних наслідків. В той же час, в наданому відповідачем оригіналі цього ж договору (полісу) (а.с. 135) підпис вже проставлено. Проте з матеріалів справи видно, що підпис страхувальником проставлено вже в період перебування справи в суді. Тобто на момент пригоди договір не набув чинності в зв`язку з відсутністю в ньому підпису страхувальника. Крім того, відповідачем не надано доказів про оплату в підтвердження факту укладенні договору страхування, з чого слід зробити висновок, що договір насправді укладений не був. За таких обставин, суд виходить із того, що на момент пригоди цивільна відповідальність відповідача не була застрахована перед третіми особами. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки позивачем відшкодовано [PERSON] завдану її майну внаслідок ДТП шкоду в розмірі 100 000 грн та супутні витрати в сумі 1 654 грн, тому у МТСБУ виникло право регресної вимоги до винуватця пригоди - [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення в порядку регресу з відповідача на користь МТСБУ понесених витрат в сумі 101 654 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 921,00 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved