Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

У червні 2017 року заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою за участі заінтересованої особи [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що вона з [PERSON] не проживають разом, спільного господарства не ведуть, оскільки останні з 19 жовтня 2011 року перебуває в місцях позбавлення волі, кінець строку відбуття покарання 14 березня 2021 року, шлюб носить формальний характер, тому змушена була звернутися до суду з вказаною заявою. В судове засідання заявниця [PERSON] не зявилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON]В, який відбуває покарання у Полтавській виправній колонії № 64, через адміністрацію колонії надав письмову заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд заяви у його відсутність, та надав розписку про ознайомлення з заявою про розірвання шлюбу та ухвалою про відкриття провадження усправі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 27 серпня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №255 (а.с.7). Шлюб укладено між сторонами вперше. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO] ( а.с.9). Судом встановлено , що [PERSON] відбуває покарання у Полтавській виправній колонії № 64, засуджений вироком Оржицького райсуду Полтавської області від 02.09.2011 року за ч.1 ст.115, ч.3 ст. 187, ч.1 ст.121, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 11 років позбавлення волі, кінець терміну відбування покарання 14.03.2021 року ( а.с.10). Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам заявниці, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved