Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

У червені 2018 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: у користування позивача [PERSON] виділити кімнату, зазначену у технічному паспорті під №3, площею 13,3 кв.м. та кімнату, зазначену у технічному паспорті під №9, площею 17,8 кв.м.; у користування відповідача [PERSON] виділити кімнату, зазначену у технічному паспорті під №8, площею 10,0 кв.м.; у загальному користуванні залишити коридори-6,5 кв.м. та 3,9 кв.м, кухню- 7,9 кв.м., вбиральню (поєднану)- 1,2 кв.м., ванну кімнату- 2,6 кв.м., кладову- 1,4 кв.м., оскільки позивач вважає, що так як відповідач є співвласником квартири, то повинен сплачувати комунальні послуги в частці, що відповідає його частці у праві власності на квартиру. З даного приводу між позивачем та відповідачем почали постійно виникати конфліктні ситуації, що призвело до сварок щодо порядку користування спірною квартирою. Враховуючи, що сторони в досудовому порядку не можуть домовитися щодо порядку користування спільною квартирою, а також те, що спірна квартира не може бути поділена між співвласниками у натурі, позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.07.2000 [NUMBER]. (а.с.11) Відповідно до договору дарування ? часток квартири позивач [PERSON] є власником ? часток квартири [ADDRESS]. (а.с.10) Згідно технічного паспорту на дану квартиру вона складається з 3 кімнат, а саме: кімната №1 - 13,3 кв.м., №2 - 10,0 кв.м., №3 - 17,8 кв.м., кухня - 7,9 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., вбиральня- 1,2 кв.м., коридори - 6,5 кв.м. та 3,9 кв.м., кладова 1,4 кв.м., балкон - 1,0 кв.в., лоджія - 1,5 кв.м. Загальна площа квартири - 67,1 кв.м. (а.с. 12) Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власники володіють, користуються та розпоряджаються власністю за взаємною згодою. За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників. Матеріали справи свідчать про «напружені» взаємовідносини між сторонами. Так, позивач зазначає, що самостійно сплачує житлово-комунальні послуги. У зв'язку із значним підвищенням тарифів на житлово-комунальні послуги між нею та відповідачем почали виникати конфліктні ситуації та сварки щодо дольової участі в оплаті за житлово-комунальні послуги. Спроби врегулювати спір у поза судовому порядку залишились невдалими. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст.ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників. Відповідно до роз`яснень, у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов'язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Встановлені судом обставини справи дають підстави для задоволення позовних вимог. Так, слід встановити наступний порядок користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], а саме: позивачу виділити у користування кімнату площею 13,3 кв.м. та кімнату площею 17,8 кв.м.; у користування відповідача виділити кімнату площею 10,0 кв.м.; у загальному користуванні залишити коридори-6,5 кв.м. та 3,9 кв.м, кухню- 7,9 кв.м., вбиральню (поєднану)- 1,2 кв.м., ванну кімнату- 2,6 кв.м., кладову- 1,4 кв.м., Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджені судові витрати. На підставі викладено та

Outcome: approved