Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 листопада 2008 року між ПАТКБ»Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №19/ЦРБ-1, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 21000 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 14 % на рік з кінцевим терміном повернення у строк до 11 січня 2018 року. У порушення умов договору відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 17.04.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 146475. 91 доларів США, яка складається з: заборгованості по основній сумі - 72423.54 доларів США, заборгованості за процентами - 21911.03 доларів США, заборгованості з комісії -15263.15 доларів США, пені за несвоєчасно виконані зобов'язання - 29892.04 доларів США, 11.66 доларів США - штраф (фіксована частина), 6974.49 доларів США - штраф (процентна складова). З метою забезпечення виконання зобов'язань по договору 15 серпня 2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. На підставі викладеного позивач прохав стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1000 грн., а також стягнути з [PERSON] заборгованість по кредитному договору у розмірі 3139443.48 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала письмове заперечення, в якому позовні вимоги не визнала, прохала відмовити у задоволенні позову, вказала, що 19 вересня 2012 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя вже було ухвалено рішення у справі за позовом ПАТКБ»Приватбанк» до неї про стягнення кредитних коштів по кредитному договору № 19/ЦРБ від 11.11.2008 року, договір поруки між банком та [PERSON] є фіктивним, спрямований на можливість банку повторно звернутися до суду для подвійного стягнення коштів за місцем проживання зручного поручителя. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце слухання справи за місцем реєстрації. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 11 січня 2008 року сторони уклали кредитний договір № 19/ЦРБ. За умовами цього договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит в розмірі 110000 доларів США з кінцевим терміном повернення 11 січня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14% на рік. Позивачем за умовами кредитного договору нарахована станом на 17.04.2015 року заборгованість за кредитом у розмірі 146475. 91 доларів США, яка складається з: заборгованості по основній сумі - 72423.54 доларів США, заборгованості за процентами - 21911.03 доларів США, заборгованості з комісії -15263.15 доларів США, пені за несвоєчасно виконані зобов'язання -29892.04 доларів США, 11.66 доларів США - штраф (фіксована частина), 6974.49 доларів США - штраф (процентна складова). Також у судовому засіданні встановлено, що за рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 вересня 2012 року по цивільній справі № 0814/4411/2012 за публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором по укладеному відповідачем [PERSON] кредитному договору № 19/ЦРБ від 11.11.2008 року з відповідачів було стягнуто у солідарному порядку заборгованість у розмірі 164 228.84 доларів США, що еквівалентно 1313830.72 грн., пеню у розмірі 180092.09 грн., комісію у розмірі 11739.92 грн., штраф - 17567 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абзацах 1, 2 п. 17 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Оскільки раніше було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки (пені) поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Таким чином, реалізація банком свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором та закінчення строку дії цього договору, припиняє дію договірних зобов'язань, які виникли між сторонами, а отже й можливість нарахування процентів за користування кредитом, комісії та неустойки. У зв'язку з чим вимоги про стягнення коштів з відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають. Порука є одним із засобів забезпечення виконання зобов'язання відповідно до ст. 546 ЦК України. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання забезпеченого порукою встановлено ст. 554 ЦК України, так у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. В силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлюється моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 19 вересня 2012 року вбачається, що позивач, набувши право вимагати дострокового повернення всього кредиту у зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] умов договору, змінив строк виконання позичальником основного зобов'язання. Вимог до поручителя [PERSON] протягом шести місяців з дня винесення вказаного рішення суду банк не заявив. У відповідності до договору поруки № 02/ДЗ від 15 серпня 2014 року, укладеного між позивачем та [PERSON] кредитний договір між ПАТКБ»Приватбанк» та відповідачем [PERSON] забезпечено порукою у розмірі 1000 грн. З наведеного слідує, що договір поруки був укладений після закінчення 6-місячного строку на право вимоги до поручителя. За таких обставин суд вважає договір поруки між [PERSON] та банком припиненим відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року за № 6-155цс13, яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. На підставі викладеного суд приходить до відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed