Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради розглянув клопотання служби у справах дітей та сім»ї виконавчого комітету Фастівської міської ради та заяву гр. [PERSON] про надання висновку до Фастівського міськрайонного суду щодо доцільності та відповідності інтересам малолітніх дітей позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Позивач посилається на те, що [PERSON] самоусунулася від утримання та виховання дітей, не цікавиться станом здоров'я, не виявляє материнської уваги та турботи. Діти перебувають під опікою бабусі [PERSON]. Станом на 10 травня 2018 року, [PERSON], яка звільнилася з місць позбавлення полі, із заявою про повернення їй дітей та надання висновку про можливість передачі дітей для подальшого виховання матері, до служби у справах дітей та сім»ї не надходило, що свідчить про байдужість матері до подальшої долі дітей. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом і просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити, зазначив, що проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, яка про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судове засідання не з'явилася, не повідомивши про причини неявки, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою представника позивача вважає можливим вирішити справу за правилами частини 1 статті 280 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір»ю неповнолітньої [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO] що підтверджено свідоцтвами про їх народження, Серія [NUMBER] від 11 лютого 2003 року та Серія [NUMBER] від 31 жовтня 2012 року. Як вбачається з Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00010297860 від 30 березня 2012 року та 00011286658 від 31 жовтня 2012 року, відомості про батьків [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2015 року, [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки. Обраний [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін. 24 липня 2015 року на підставі Рішень виконавчого комітету Фастівської міської ради за № 223 та № 226, малолітнім дітям [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], встановлено статус дитини позбавленої батьківського піклування та призначено опікуном рідну бабусю [PERSON], [INFO]. Підставою для встановлення статусу стало те, що одиноку матір [PERSON] було засуджено до трьох років позбавлення волі. 19 лютого 2018 року виконавчим комітетом Фастівської міської ради було прийнято рішення № 61, згідно якого було вирішено, що передача малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], для подальшого виховання матері [PERSON], [INFO], є неможливою в зв'язку з тим, що мати самоусунулася від утримання та виховання дітей, не цікавиться станом здоров'я, не виявляє материнської уваги та турботи. Більш того, виконавчим комітетом Фастівської міської ради того ж дня винесено рішення за № 62, та було вирішено надати висновок до Фастівського міськрайонного суду щодо доцільності та відповідності інтересам малолітніх дітей позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно висновку Органу опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області № 06-23/706 від 19 лютого 2018 р., врахувавши рішення комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 1 від 24 січня 2018 року, Орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Окрім того, відповідно до висновку Органу опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області № 06-23/707 від 19 лютого 2018 р., з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 1 від 24 січня 2018 року, Орган опіки та піклування вважає, що передача малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] для подальшого виховання [PERSON] є неможливим. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок 06-23/706 від 19 лютого 2018 року Органу опіки та піклування Фастівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], діти перебувають під опікою бабусі [PERSON], проживають разом нею, бабуся забезпечує дітей усім необхідним. Після звільнення з місць позбавлення волі відповідачка не зверталася до служби у справах дітей та сім»ї із заявою про повернення їй дітей, з чого можливо зробити висновок про байдужість матері до долі своїх дітей. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі вихованням своїх дітей не займається і ухиляється від своїх обов'язків по їх утриманню та вихованню, не проявляє до дітей щонайменшої материнської турботи, тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз'яснень наданих в а. 7 п 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має таку можливість, бо є людиною працездатною, тому суду вважає за необхідне стягнути з неї аліменти на утримання дітей. Між тим, суд не погоджується із заявленим позивачем розміром стягуваних аліментів та враховуючи положення ст. 182 СК України вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, а саме з 18.06.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Outcome: partial