Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою до відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області, де просив розірвати договір відновлювальної кредитної лінії № 3863 від 05.10.2010 року та іпотечний договір №13510 від 05.10.2010 року. Свій позов обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем 05.10.2010 року був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №3863 та іпотечний договір №13510. Позивач отримав грошові кошти по кредиту та свої зобов'язання за кредитним договором виконав 24.04.2012 року в повному обсязі, сплативши усі кошти до банку. Між тим, зазначає, що відповідач порушив умови договору та вчинив підроблення документів, тому вважає, що зазначені договори підлягають розірванню, оскільки існують істотні порушення договору. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, з викладених у позові підстав. При цьому, зазначив, що підстави для розірвання договору іпотеки випливають з того, що відповідачем було порушено умови договору, а саме підроблено документи та підписи на платіжних дорученнях про отримання готівки. Вважає, що протиправні дії банку призвели до істотних змін укладеного між сторонами кредитного договору. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом вчасно та належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд, заслухавши сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Так, 05.10.2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та [PERSON] був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії № 3863 на споживчі цілі, за умовами п.1.1 якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі - 188 000 грн. під 22% річних та до 05.10.2020 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05.10.2010 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, предметом якого є квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). За умовами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зокрема, рішенням Апеляційного суду Київської області від 29.01.2015 року, що набуло законної сили згідно ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.04.2015 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії відмовлено (а.с.4-8). Вказаними судовими рішеннями встановлено, що позивачем було повністю погашено заборгованості по сплаті коштів за вказаним кредитним договором, а тому вимоги банку щодо її стягнення є безпідставними. Вказані обставини підтверджують виконання позивачем зобов'язання за кредитним договором від 05.10.2010 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у цій справі, позивач пов'язує необхідність розірвання кредитного договору і договору іпотеки із належним виконанням ним своїх зобов'язань по сплаті коштів по кредиту, що встановлено вищевказаними судовими рішеннями. Між тим, суд вважає вказану позицію позивача помилковою з огляду на наступне. Як вбачається зі змісту кредитного договору та договору іпотеки, то їх умовами підстави для їх розірвання не передбачені. Підстави для розірвання договорів визначені вимогами Цивільного кодексу України. Так, у відповідності до вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Частиною 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована особа. Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність усіх перелічених умов одночасно. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається в судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Зважаючи на зазначені правові норми, за загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Проте, як встановлено судом та не заперечується сторонами, договір відновлювальної кредитної лінії №3863 від 05.10.2010 року позивачем [PERSON] виконано повністю, а жодних підстав для його розірвання у розумінні ст..ст.651, 652 ЦК України позивачем не наведено та судом не встановлено. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. За умовами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Таким чином, позивачем не було доведено жодної з умов, одночасна наявність яких необхідна для розірвання кредитного договору. Крім того, підстав для розірвання іпотечного договору від 05.10.2010 року у відповідності до вимог ст.ст.583, 593 ЦК України, ст.ст.1, 17 ЗУ «Про іпотеку», не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтуються на жодній з передбачених законодавством підстав для розірвання договорів, передбачених як ЦК України, так і Законом України «Про іпотеку», а позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог щодо необхідності розірвання вказаного договору іпотеки, тому підстави для його розірвання відсутні, що є наслідком відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 1, 17 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.575, 576, 583, 593, 651, 652, 653 ЦК України, та

Outcome: dismissed