overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2013 року. Подружні відносини між ними припинені з грудня 2014 року, по причині різних характерів, відсутності між ними взаєморозуміння. Наміру збереження сім»ї сторони не мають. Разом вони не проживають з грудня 2014 року. За цей період жоден із подружжя не зробив кроків до примирення. Відповідач склав заяву про те, що він не заперечує проти розірвання шлюбу. Тому вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з прохання слухати справу у її відсутність, на задоволені позову наполягала. У судове засідання відповідач не зявився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2013 року що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №258834, виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №697. Від спільного шлюбу дітей не мають. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені в грудні 2014 року. Почуття любові та поваги один до одного між ними втрачено. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. Характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін та соціальній ролі сім`ї. Суд виходить з того, що відповідач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними та матеріальними правами, наслідки зазначеної процесуальної дії йому розясненні, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За наведених обставин визнання позову відповідачем слід прийняти і позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений нею при зверненні до суду з даною позовною заявою, судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 22 листопада 2013 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Але із листопада минулого року вони припинили сімейне життя і проживають окремо, що сталося через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, вказуючи, не надасть дозволу на розлучення, поки не буде перевірено його батьківство відносно їх дочки, про що є судова справа за його позовом. Проте не заперечував, що близько дев'яти місяців не мешкають разом і будь-які відносини між собою не підтримують. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. 22 листопада 2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 1136. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідача було змінено із [PERSON] на [PERSON], а у позивачки воно залишилося незмінним - [PERSON]. За час шлюбу в них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані різністю їх характерів, різними поглядами на життя та вирішення побутових питань, що призвело до частих сварок та скандалів та потягло фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин. З осені 2014 року вони припинили спільно проживати, кожен веде окреме життя, відносини між собою не підтримують. Сторони це підтвердили у судовому засіданні. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано. Посилання відповідача на існування цивільної справи за його позовом щодо оспорювання батьківства їх дочки не впливає на вирішення позову про розірвання шлюбу, оскільки він сам у судовому засіданні підтвердив, що їх шлюб не має майбутнього, і він не бажає сходитися та жити з позивачкою. Його інше посилання на те, що він не надасть дозволу на розлучення не заслуговує на увагу суду, оскільки не має під собою фактичного або ж правового обґрунтування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 14 січня 2012 року. Від спільного шлюбу вони мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, в звязку з чим звертається до суду з даним позовом та просить стягнути з нього аліменти на утримання сина у розмірі ? частини заробітку (всіх доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму до повноліття дитини. У судове засідання позивач не зявилась, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, надавши заяву з проханням слухати справу у його відсутності, визнає позов частково. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 14 січня 2012 року, який було зареєстрованого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №12, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ №218461 від 14.01.2012 року. [PERSON] є батьком дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №332371 від 12.04.2011 року, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, і, як батько дитини, відповідно до вимог Закону, зобовязаний надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення нею повноліття. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач визнав позов, на утриманні інших дітей не має, інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісяця до повноліття дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У червні 2015 року позивач, Національний університет оборони України звернувся до суду з позовом до відповідачів, [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, мотивувавши тим, що відповідачі разом з доньками на підставі ордеру № 952 від 07.08.2007 року проживають у кімнаті [ADDRESS]. Незважаючи на те, що відповідачі постійно мешкають в гуртожитку університету, однак плату за користування житлово-комунальними послугами не вносять, внаслідок чого з січня по травень 2015 року виникла заборгованість у розмірі 3 727 грн. 15 коп., яку і просив стягнути позивач з відповідачів, звертаючись до суду з даним позовом. До початку судового засідання представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій зменшивши позовні вимоги просив просив стягнути з відповідачів заборгованість за олату житлово-комунальних послуг за період із січня по серпень 2015 року у розмірі 3 608 грн. 11 коп., не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча повідомлялися судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки не повідомили. Поштове повідомлення повернулось до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~У червні 2015 року позивач предявив дійсний позов. В обґрунтування вимог зазначив, що перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 15 грудняя 2012 року і проживав з нею до 2014 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через різного роду причин: несумісність характерів, відсутність взаємної поваги. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 15.12.2012 року в Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції запис № 657. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу за його відсутності, на позові наполягає. (а.с. 25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає повністю, на розірвання шлюбу згодна, просить слухати справу за її відсутністю, після розірвання шлюбу просить залишити за нею прізвище «Якуніна» (а.с 36). Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні взаємостосунки подружжя, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ч. 1 ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно\~ст. 112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 15 грудня 2012 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 657. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 186975, виданим 15.12.2012 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції (а.с. 3). З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, що має істотне значення, сім'я розпалася остаточно, суд вважає за необхідне постановити рішення відповідно до\~ст. 112 СК України, яким позовні вимоги\~\~[PERSON] \~задовольнити та шлюб між ним та [PERSON] розірвати. Відповідно до\~ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач\~ просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Якуніна». Згідно ч.2\~ст.114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

У червні 2015 року представник [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.11.1979 року виконкомом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис № 18, мотивуючи свої вимоги тим, між сторонами шлюбно-сімейні відносини припинено більше 15 років назад, кожний з подружжя проживає окремо тощо. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав, тому суд відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у звязку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 30.11.1979 року, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 017370, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 18 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], Катерину, [INFO] (а.с. 8-9). Згідно поясненням представника позивача шлюбно-сімейні відносини сторони припинили більше 15 років назад, кожний з подружжя проживає окремо, майнового спору щодо розподілу майна не існує. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. За ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих хто одружується. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

У червні 2015 року представник ПАТ „ДТЕК Донецькобленерго звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, у якій просить стягнути грошову суму за актом № 192907 від 19 грудня 2013 року в розмірі 4522,85 грн., в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі проживають [INFO]. 19 грудня 2013 року представниками Приазовських електричних мереж був складений акт № 192907 про порушення Правил користування електричною енергією для населення, у відношенні побутового споживача електроенергії. Оглядом на місці виявлено, що відповідачі самовільно підключились до мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку, підключились поза прибором обліку, в результаті чого споживання електроенергії здійснюється, однак лічильником не враховується. Згідно з п. 53 вказаних Правил, на підставі складеного акту про порушення правил користування електроенергією для населення, відповідно до п. 2.7 Методики нарахування розміру та вартості електричної енергії, не врахованої внаслідок порушення споживачем ППЕЕН, споживачу було проведено нарахування за без облікове користування електричною енергією у розмірі 4522,85 грн. На теперішній час відповідачами суму боргу не погашено. Представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачів грошову суму за актом у розмірі 4522,85 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про день розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі проживають [INFO]. 19 грудня 2013 року представниками Приазовських електричних мереж був складений акт №192907 про порушення Правил користування електричною енергією для населення, у відношенні побутового споживача електроенергії. Оглядом на місці виявлено, що відповідачі самовільно підключились до мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку, підключились поза прибором обліку, в результаті чого споживання електроенергії здійснюється, однак лічильником не враховується. Згідно з п. 53 вказаних Правил, на підставі складеного акту про порушення правил користування електроенергією для населення, відповідно до п. 2.7 Методики нарахування розміру та вартості електричної енергії, не врахованої внаслідок порушення споживачем ППЕЕН, споживачу було проведено нарахування за без облікове користування електричною енергією у розмірі 4522,85 грн. На теперішній час відповідачами суму боргу не погашено. Вивчивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ „ДТЕК Донецькобленерго підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

У червні 2015 року представник ПАТ „ДТЕК Донецькобленерго звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, у якій просить стягнути грошову суму за актом № 205441 від 20 березня 2015 року в розмірі 4730,99 грн., в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачка проживає [INFO]. 20 березня 2015 року представниками Приазовських електричних мереж був складений акт № 205441 про порушення Правил користування електричною енергією для населення, у відношенні побутового споживача електроенергії. Оглядом на місці виявлено, що відповідачка самовільно підключилась до мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку,а саме: зняла лічильник без дозволу позивача, в результаті чого споживання електроенергії здійснюється, однак лічильником не враховується. Згідно з п. 53 вказаних Правил, на підставі складеного акту про порушення правил користування електроенергією для населення, відповідно до п. 2.7 Методики нарахування розміру та вартості електричної енергії, не врахованої внаслідок порушення споживачем ППЕЕН, споживачу було проведено нарахування за без облікове користування електричною енергією у розмірі 4730,99грн. На теперішній час відповідачами суму боргу не погашено. Представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідачів грошову суму за актом у розмірі 4730,99 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про день розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка проживає [INFO]. 20 березня 2015 року представниками Приазовських електричних мереж був складений акт №205441 про порушення Правил користування електричною енергією для населення, у відношенні побутового споживача електроенергії. Оглядом на місці виявлено, що відповідачі самовільно підключились до мережі енергопостачальника з порушенням схеми обліку, підключились поза прибором обліку, в результаті чого споживання електроенергії здійснюється, однак лічильником не враховується. Згідно з п. 53 вказаних Правил, на підставі складеного акту про порушення правил користування електроенергією для населення, відповідно до п. 2.7 Методики нарахування розміру та вартості електричної енергії, не врахованої внаслідок порушення споживачем ППЕЕН, споживачу було проведено нарахування за без облікове користування електричною енергією у розмірі 4730,99 грн. На теперішній час відповідачкою суму боргу не погашено. Вивчивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ „ДТЕК Донецькобленерго підлягають задоволенню.

Outcome: approved