Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 30 серпня 2013 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . 15 червня 2018 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Їхній син після розірвання шлюбу проживає разом із матір`ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] працює та отримує дохід, аліменти нікому він не платить, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, інших дітей на утриманні немає. Із часу окремого проживання сторін, [PERSON] жодної матеріальної допомоги на утримання сина їй не надає, тому вона змушена була звернутися до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Представник позивача адвокат Шкардун М.В. у судовому засіданні позов підтримала, просила суд позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дитину задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав повністю, проти стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] в розмірі ј частки його заробітку (доходу) не заперечував, про що надав суду відповідну заяву. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що із 30 серпня 2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі. 15 червня 2018 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто, тому позивач звернулася до суду з цим позовом. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] належним чином своїх батьківських обов`язків не виконує, матеріальної допомоги позивачу на утримання сина [PERSON] не надає, позов визнав повністю, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дитину ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved