Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Менської міської ради Менського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Свій позов мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Його спадкоємцем за законом першої черги є позивачка, яка звернулася до Менської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, проте нотаріус у його видачі відмовив у зв`язку з відсутності правовстановлюючого документу на будинок. В зв`язку з цим, позивачка звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований [ADDRESS] . Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 01.07.2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Менської міської ради Менського району Чернігівської області у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься лист, в якому він просить справу розглянути без його участі, відзив на позов не подавав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та просила його задовольнити. Вказала, що не претендує на спірне майно. Вислухавши учасників справи та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 16.06.1988 року [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , що включає жилий саманний будинок - в цілому 24,5 кв. м. жилої площі, сіни з ракушнику, сарай з ракушнику, будівлі розміщені на земельній ділянці 1200 кв. м. (а.с. 82, 83). Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] виготовленого станом на 11.02.2020 року та Інвентаризаційної довідки, щодо об`єкту нерухомого майна № 57 виданої 17.02.2020 року КП «Чернігівське МБТІ» станом на 11.02.2020 року за вказаною адресою розташовані наступні будівлі: В-1- житловий будинок, в-1 - веранда, Б-1, Г-1 - сарай, п/г - погріб. Житловий будинок літ А-1 - знесено. Побудовано новий житловий будинок літ В-1, веранда літ В-1, сарай Г-1, все це побудовано до 1992 року. Рік будівництва житлового будинку - 1991 рік (а.с. 25-30, 31). Згідно інформаційної довідки № 212617493 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , в яких відомості щодо житлового будинку з надвірними будівлями відсутні Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частинами 2, 3, статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди побудовані до 1992 року регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні даної справи слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, тобто, у даному випадку, на 1991 рік Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18). Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Отже, побудований [PERSON] новий житловий будинок на місці знесеного за адресою: [ADDRESS] не є самочинним будівництвом та його існування засвідчено технічним паспортом, однак, за життя [PERSON] не здійснив його реєстрацію права власності. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину на протязі шести місяців з часу відкриття спадщини, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. [INFO] в м. Мена Чернігівської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Спадкоємцем за законом після померлого є позивачка [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 8, 32) та копіями матеріалів спадкової справи (а.с. 64-81), яка звернулася до приватного нотаріуса Менського районного нотаріального округу Богдановської О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 102/02-31 від 26 травня 2020 року їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва, у зв`язку з ненаданням документа, який би посвідчував право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок (а.с. 10). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач своєчасно прийняла спадщину після померлого батька, однак, враховуючи, що спадкодавець за життя хоч і завершив будівництво спірного будинку, але не зареєстрував його у встановленому порядку та не отримав на нього правовстановлюючих документів, тому позов необхідно задовольнити, визнавши за [PERSON] , [INFO] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] не заперечувала щодо задоволення позову, оскільки не претендує на спірний будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved