Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] , яка домовилася з позивачем про купівлю даного домогосподарства, проте у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених документів, відповідач отримала кошти та виїхала з с.Бургунка. З метою оформлення правовстановлюючих документів на домоволодіння та його подальший продаж позивачеві, відповідач [PERSON] зробила довіреність на ім`я [PERSON] 27.08.2008 року [PERSON] попередньо домовившись з позивачем про оформлення договору купівлі-продажу домоволодіння, після оформлення права власності, виїздить до м.Нікополь на постійне місце проживання. 11.09.2008 року позивач зареєстрував право власності на будинок, після чого неодноразово намагався знайти контакти з власником будинку, проте не вдалося. [PERSON] більше ніж десять років як вселився в зазначений будинок та мешкає в ньому по сьогоднішній день, однак в позивача немає жодних правовстановлюючих документів на домоволодіння, що створює незручності. У зв`язку з чим, просить визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] на підставі набувальної давності. Ухвалою суду від 11.06.2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заявою від 24.06.2019 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення та оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - bs.ks.court.gov.ua, причини неявки суду не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина Украхни серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , з 11.08.2009 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.4-5). Відповідно до довідки Бургунської сільської ради №416 від 23.05.2019 року відповідно до даних господарських книг в будинку [ADDRESS] , з 2008 року проживає [PERSON] (а.с. 7). Згідно довіреності від 17.07.2008 року [PERSON] діючи на підставі усного договору з повіреним цією довіреністю уповноважила [PERSON] продати будинок належний [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.10.1997 року за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до погосподарської книги за адресою [ADDRESS] , [PERSON] знялася з реєстрації за адресою [ADDRESS] , з 27.08.2008 року (а.с.9). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №168032814 від 27.05.2019 року власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] , 11.09.2008 року, видане на підставі рішення виконкому Бургунської сільської ради від 31.07.2008 року №109 (а.с.17), є [PERSON] . Позивач з 2008 року відкрито, не приховуючи від інших осіб, безперервно володіє й користується будинком [ADDRESS] . Отже, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно користується будинком [ADDRESS] з 2008 року по теперішній час, що свідчить про набуття ним права власності на будинок за набувальною давністю, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду немає.

Outcome: approved