Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

У січні 2020 р. позивач звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] . Свої вимоги обґрунтував тим, що 10.01.2016 р. між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК», СК) та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5391194, відповідно до умов якого ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 2107», д.р.н. « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 09.09.2016 р. на а/д М-15 Одеса-Рені 223 км + 900 м. сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю забезпеченого автомобілю під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Хонда», д.р.н. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної ДТП транспортному засобу «Хонда», д.р.н. « [NUMBER] », було завдано механічні пошкодження, а власникові - матеріального збитку. Відповідно до постанови суду від 22.11.2016 р. винним у скоєній ДТП визано [PERSON] . На підставі страхових актів від 07.02.2017 р., 01.02.2017 р. та 22.02.2017 р. постраждалій особі ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування в загальному розмірі - 9 385, 63 грн. 02.08.2019 р. між ПрАТ «УПСК» та ним, позивачем, - ФОП [PERSON] було укладено Договір № 02/08/2019 про відступлення права вимоги, за яким ним отримано від СК право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих СК за договором страхування. Так, оскільки в порушення ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] з моменту дорожньо-транспортної пригоди і до часу подачі позову взагалі не повідомив Страхову компанію про скоєння ДТП, просить стягнути в порядку регресу суму збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом страхування. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про судове засідання (а.с. 37). Представник позивача 12.11.2020 р. у судове засідання не з`явився, 02.09.2020 р. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги просить задовольнити. Позивач по справі про час та місце розгляду справи був повідомлен належним чином, про що свідчить відповідна телефонограма від 19.08.2020 р. Відповідач 12.11.2020 р. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи представник відповідача повідомлен належним чином, про що свідчить телефонограма від 19.08.2020 р. Відповідач подав по справі відзив, згідно якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зокрема, з тих підстав, що позивач позбавлен права вимоги за ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), оскільки сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не призвів до необґрунтованих виплат страховиком, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, вина відповідача встановлена судовим рішенням тощо. Крім того, 28.07.2018 р. ним безпосередньо потерпілій особі було сплачено у відшкодування шкоди 15 000 грн. У свою чергу, позивач у своїй відповіді на відзив, що надійшла до суду 12.11.2020 р., зазначив, що [PERSON] не надав суду доказів у підтвердження поважності неповідомлення ПрАТ «УПСК» про страховий випадок, а, відтак, є підстави для стягнення в порядку регресу виплачених сум страхового відшкодування. 12.11.2020 р. до суду надійшла заява від позивача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 12.11.2020 р. у задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції було відмовлено через технічну неможливість проведення судового засідання в режимі відео конференції, оскільки таке клопотання було подано до суду у день розгляду справи. Разом з тим, з урахуванням розгляду справи у спрощеному порядку, використання сторонами по справі свого права подачі відзиву на позов та відповіді на відзив, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Так, згідно постанові Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2016 р. [PERSON] 09.09.2016 р. на а/д М-15 Одеса-Рені 223 км + 900 м., керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», д.р.н. « [NUMBER] », виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з мотоциклом «Хонда», д.р.н. « [NUMBER] », що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с.13). Вказаною постановою суду відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як убачається із полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ5391194, станом на 09.09.2016 р. року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2107», д.р.н. « [NUMBER] », була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (а.с. 12). Відповідно до умов договору, розмір страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн. (а.с.11). Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За нормою пункту 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до страхових актів № ОЦ/123/450/16/5530 від 01.02.2017 р., № ОЦ/123/450/16/0553 від 07.02.2017 року та № ОЦ/123/450/17/9301 на підставі платіжних доручень №№ 173 та 176 від 08.02.2017 року та № 228 від 24.02.2017 р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило виплату страхового відшкодування на користь власника пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді мотоциклу «Хонда», д.р.н. « [NUMBER] », в загальному розмірі - 9 385, 63 грн. (а.с.21-25). 02.08.2019 р. між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП [PERSON] укладено договір № 02/08/2019 про відступлення права вимоги (а.с. 5-7). Відповідно до п. 2.1 Договору про відступлення права вимоги, у відповідності до умов цього Договору Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за укладеними Договорами страхування та сплачує первісному Кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Згідно Додатку № 1 до Договору № 02/08/2019 про відступлення права вимоги від 02.08.2019 року, до ФОП [PERSON] від ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перейшло право вимоги до [PERSON] за полісом № АЕ/5391194 від 10.01.2016 р. (а.с. 8-10). За нормою пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положенням ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так, позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на положення ст. ст. 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказуючи, що відповідач не звертався до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Так, відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. При цьому підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Правовими нормами чинного законодавства встановлено обов`язок учасників дорожньо-транспортної пригоди вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторне транспортне страхове бюро України про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Так, зазначена правова позиція викладена у постановах постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року справа № 759/19724/15-ц, від 16 травня 2018 року справа № 369/5335/15-ц, від 16 січня 2019 року справа № 208/7291/13-ц, від 13 лютого 2019 року справа № 686/21485/17, від 20 лютого 2019 року справа № 465/36/17. Згідно встановленим судом обставин, що підтверджуються наданими позивачем доказами на підтвердження заявлених ним вимог, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду потерпілою особою [PERSON] , який являється власником пошкодженого транспортному засобу «Хонда», д.р.н. « [NUMBER] », що дозволило страховику переконатися у тому, що подія є страховим випадком, здійснити перевірку обставин ДТП та визначити розмір заподіяної потерпілій особі шкоди, факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнута до адміністративної відповідальності, що не свідчить про здійснення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» необгрунтованих виплат, а відтак заподіяної страховику шкоди (а.с.15). Суд приймає до уваги ті обставини, що факт настання страхового випадку ніким, у тому числі позивачем, не оспорюється, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» його визнало, добровільно сплативши страхове відшкодування. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставини того, що неповідомлення відповідачем страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про настання страхового випадку призвело до необґрунтованих виплат потерпілій особі. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed