Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що Банк і [PERSON], дошлюбне прізвище Ступак, [PERSON] 15 жовтня 2007 року уклали кредитний договір, за яким Банк надав у тимчасове користування грошові кошти у сумі 225000,00 грн. зі сплатою 14 відсотків річних з кінцевим терміном повернення 09.10.2032 року, а [PERSON] зобовязалась їх повернути щомісячно згідно з графіком повернення кредитних коштів. Що того ж числа з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком, [PERSON] і [PERSON] було укладено договір поруки, за яким [PERSON] взяв зобовязання відповідати перед кредитором в солідарному порядку за виконання зобовязань позичальника за цим кредитним договором. Однак відповідачі не виконують взяті на себе зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, що станом на 15 квітня 2016 року становить згідно з розрахунком позивача доданим до позовної заяви 334 555,86 грн., в т.ч.: заборгованість за кредитом в розмірі 211 500,00 грн.; заборгованість за відсотками 115 241,93 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 2 238,39 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками 5 575,55 грн.. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку 334 тисячі 555 грн. 86 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 018,34 грн.. Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 липня 2016 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. У апеляційній скарзі ПАТ „Укрсоцбанк ставить питання про скасування рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 05 липня 2016 року та про постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд помилково прийшов до висновку що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки згідно з графіком платежів, який є невідємною частиною договору, погашення кредитної заборгованості визначено місяцями, отже позовна давність має визначатись з моменту настання строку погашення чергового платежу. У запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідачів [PERSON] просить апеляційний суд відхилити скаргу та залишити рішення місцевого суду без змін, вважаючи, що суд першої інстанції постановив його з додержанням норм матеріального та процесуального права. Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідачів [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору від 15.10.2007 року [PERSON] отримала 225 000,00 грн. зі сплатою 14 відсотків річних з кінцевим терміном повернення кредиту 09.10.2032 року та що цього ж числа в забезпечення виконання зобовязань за цим договором кредиту було укладено договір поруки за яким [PERSON] зобовязався відповідати перед кредитором в повному обсязі в солідарному порядку за виконання позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Суд врахував, що 02.03.2011 року нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено нотаріальний напис № 758, згідно з яким було задоволено вимоги ПАТ „Укрсоцбанк щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 323631 грн. 83 коп. шляхом звернення стягнення на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,8 кв.м, що на праві власності належала позичальнику [PERSON] та що згідно з п.1.2. кредитного договору кредит надавався на придбання саме цієї двокімнатної квартири. У відповідності до виконавчого напису нотаріуса старшим державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження ВП № 26528667, що було підтверджено відповідною постановою від 18.05.2011 року і у подальшому в рамках цього виконавчого провадження квартира була реалізована, а кошти зараховані ПАТ „Укрсоцбанк. Також суд врахував, що згідно з правилами п.8 ч.1 ст.47 Закону „Про виконавче провадження виконавчий лист було повернуто стягувачеві, а сума заборгованості [PERSON] перед банком станом на 17 листопада 2011 року становила 228381 грн. 33 коп. Суд також послався на те, що в п. 4.5. Кредитного договору сторони визначили обставини при настанні яких змінюється строк виконання основного зобовязання позичальника за кредитним договором, згідно з яким у разі невиконання позичальником обовязків, визначених у п.п. 3.3.7 і 3.3.8 цього договору протягом більше, як 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив і позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Послався на розрахунок заборгованості, з якого видно, що останній платіж по тілу кредиту [PERSON] здійснила 10.10.2008 року, а по відсотках 28.11.2011 року і вважав, що строк користування кредитом сплив 29.02.2012 року. Тому вважав, що строк позовної давності про стягнення заборгованості за договором кредиту від 15.10.2007 року сплинув 29.02.2015 року, і, оскільки, представником відповідачів було подано заяву про застосування позовної давності до винесення судового рішення у справі, суд застосував ч.3 ст.267 ЦК України і відмовив у задоволенні позовних вимог. Однак правильно встановивши характер спірних правовідносин, місцевий суд прийшов до хибного висновку в частині вирішення вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за кредитним договором від 15.10.2007 року за період з 06.05.2013 року по 15.04.2016 року. Згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у справі 6-249цс15, у таких випадках за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідачів у межах строку позовної давності, тобто трьох років від дати звернення до суду з даним позовом. З огляду на наведене, з відповідачів [PERSON] і [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ „Укрсоцбанк 30609,17 грн. заборгованості з відсотків за користування кредитними коштами за період з 06 травня 2013 року по 15 квітня 2016 року. В іншій частині рішення суду ухвалено з додержанням норм чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги щодо цієї частини рішення не спростовують його законності та обгрунтованості. Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами за період з 06 травня 2013 року по 15 квітня 2016 року підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення цих вимог. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати. Суд прийшовши до висновку про часткове задоволення позовних вимог, що складають 9% від ціни позову (30609,17:334555,86=9 відсотків), а 9 відсотків від сплаченого судового збору в сумі 5018,34 за подання позову до суду становить 451,65 грн. Отже, з кожного з відповідачів в користь позивача необхідно стягнути по 225 грн. 83 коп. судового збору

Outcome: partial