Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

У січні 2021 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12.11.2018 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір у вигляді заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Згідно з укладеним договором банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 39 600 грн. у вигляді відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38,00 % річних за користування кредитними коштами, у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду, протягом якого процентна ставка складає 0,001 % річних за користування кредитними коштами, які сплачуються щомісячно згідно умов Договору. Оскільки [PERSON] порушив умови договору щодо повернення кредиту та процентів у строки та порядку, визначені договором, банк просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 47 682 грн. 08 коп. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявній в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що 12.11.2018 року між АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , відповідно до заяви встановлення відновлювальної кредитної лінії до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) був укладений кредитний договір, згідно до якого АТ Державний ощадний банк України» передав кредит відповідачу у розмірі 39 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38,00 % річних, у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду, протягом якого процентна ставка складає 0,001 % річних за користування кредитними коштами, які сплачуються щомісячно згідно умов Договору. В укладеному між сторонами кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Банківською установою зобов`язання за договором виконані в повному обсязі, [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав. З наданих позивачем розрахунків суми заборгованості станом на 30.01.2020 року вбачається, що загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором складає - 47 682 грн. 08 коп., з яких 38 889 грн. 99 коп. заборгованість за кредитом, 7 847 грн. 96 коп. проценти за користування кредитом, 339 грн. 96 коп. комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена), 416 грн. 68 коп. три проценти річних на суму простроченого кредиту, 113 грн. 50 коп. три проценти річних на суму нарахованих та несплачених процентів, 51 грн. 38 коп. сума інфляційних втрат на суму простроченого кредиту, 22 грн. 68 коп. сума інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що на підставі наданих доказів установлено, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує, суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved