Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про визначення місця проживання дитини. Позивач в своїй позовній заяві зазначила, що в період з 23.06.2007 року по 16.01.2014 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що з відповідачем неможливо досягти згоди з приводу місця проживання дитини, батько постійно чинить перешкоди, вносить емоційну нестабільність у відносини з сином, позивач просить визначити у судовому порядку місце проживання дитини разом з матір`ю. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.09.2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем в період з 23.06.2007 року по 16.01.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23.06.2007 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 11), Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.01.2014 року у справі № 758/15642/13-ц шлюб було розірвано (а.с. 12). Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 78, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 10). Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 9), син проживає разом з нею, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 17). Позивач за місцем роботи характеризується позитивно, психотичних розладів не має, під наркологічним наглядом не перебуває, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 5-7). Загальноосвітнім навчальним закладом, в якому навчається дитина [PERSON] , надано характеристику, відповідно до якої встановлено, що батько участі у вихованні дитини не бере. Крім того, у характеристиці містяться відомості про те, що у грудні 2017 року між позивачем і відповідачем відбувся конфлікт у присутності двох малолітніх дітей, на який батько відповів фізичними діями по відношенню до матері. Сторож закладу втрутився у бійку, щоб убезпечити здоров`я матері. Адміністрація закладу викликала наряд поліції для документування неправомірних дій батька (а.с. 16). Згідно з наданою Подільським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві довідкою від 07.08.2019 року відповідач станом на 01.08.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 67 223,75 гривень. Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією надано висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. За місцем проживання дитини проведено обстеження житлово-побутових умов, складено акт, відповідно до якого умови для виховання, розвитку і проживання відповідають встановленим вимогам. Враховуючи вік та інтереси дитини, Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, вирішила за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з позивачем. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно з ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved