Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

у травні 2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 11 березня 1983 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], у період якого ними на ім'я чоловіка за договором купівлі-продажу була придбана квартира [ADDRESS], яка є їх спільною сумісною власністю та 1/2 частка якої належить їй. [INFO] року [PERSON] помер. Спадкоємцями є вона та діти померлого [PERSON] та [PERSON]. У встановлений законом строк до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулись позивач та [PERSON], а [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь позивачки. Постановою нотаріуса від 29 квітня 2015 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі Свідоцтва про право власності у спільному сумісному майні на 1/2 частину квартири та Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартиру, оскільки, згідно даних Реєстру прав право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON]. Втім, з моменту придбання квартири ані померлий [PERSON] за своє життя, ані позивачка квартиру не відчужували та не надавали довіреностей та згод на такі дії, правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у позивачки, а [PERSON] був зареєстрований та проживав у квартирі до моменту смерті. По факту заволодіння квартирою шахрайським шляхом з використанням підробленого договору купівлі-продажу було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке 6 січня 2015 р. внесено до ЄРДР за № 12015100040000242 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 3 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України. Із матеріалів кримінального провадження, в якому позивач визнана потерпілою, їй стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири від 14.07.2009 р., укладений нібито між [PERSON] та [PERSON] та на підставі якого дані про право власності на квартиру 25.12.2014 року було внесено до реєстру прав, є підробленим. Крім того, їй стало відомо, що на підставі цього підробленого договору в подальшому, 25.12.2014 року було укладено договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] та [PERSON], 12.01.2015 р. - договір дарування квартири між [PERSON] та [PERSON], а 23.02.2015 р. - договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 14.07.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гниденко Н.Ю. (запис в реєстрі № 1496), на підставі якого 25.12.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського округу Колісник І.Г. здійснена реєстрація права власності у Державному реєстрі на ім'я [PERSON]; визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] як на спільне сумісне майно; визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року; витребувати квартиру [ADDRESS] у [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]). В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала. Додатково суду пояснила, що 14 липня 2009 року [PERSON] із [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не укладав, ніяких документів у нотаріуса Гніденко Н.Ю. не підписував, гроші за цим договором не сплачував, квартиру від [PERSON] не отримував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, заперечень на позовну заяву суду не надали, а тому суд, з урахуванням думки представника позивача та представника відповідача [PERSON], визнав можливим розгляд справи за відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю. проти позову не заперечувала, та пояснила, що [PERSON] та [PERSON] до неї за посвідченням договору 14.07.2009 року не звертались та такого договору вона не посвідчувала. За реєстровим номером № 1496 нею посвідчено та зареєстровано договір купівлі-продажу квартири за іншою адресою. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фролова О.О. проти задоволення позову не заперечувала, пояснила, що правові підстави для видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину та про право власності на спільне сумісне майно на даний час - відсутні. Суд, заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 11 березня 1983 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 14.10.2014 (а.с. 24). Спадкоємцями першої черги є позивач [PERSON], як дружина спадкодавця, син спадкодавця - [PERSON], які у встановлений законом строк прийняли спадщину, та донька померлого - [PERSON], яка подала заяву про відмову від спадщини на користь матері - позивача [PERSON] Квартира [ADDRESS] придбана 18 квітна 2008 року на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим № 1110 (а.с. 25). 24 квітня 2008 року право власності на квартиру на ім'я [PERSON] зареєстровано в БТІ м. Києва з виданням реєстраційного посвідчення № 004605 (а.с. 27). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14 липня 2009 року, на якому міститься посвідчувальний напис приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю., [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на спірну квартиру зареєстровано КП БТІ м. Києва 17 липня 2009 р. за реєстровим № 2778 (а.с. 47). Проте, представником відповідача [PERSON] визнано, що [PERSON] не укладав із [PERSON] договору купівлі-продажу від 14 липня 2009 року, гроші за договором не сплачував та квартиру від [PERSON] не отримував. Аналогічні дані містяться в протоколах допиту підозрюваного [PERSON] в кримінальному провадженні № 12015100040000242 від 04.03.2015 (а.с. 49-52, 53-56). Окрім того, відповідно до довідки Біленьківської ВК управління ДПС України в Запорізькій області від 03.03.2015 р., [PERSON] [INFO] з 18.06.2000 р. по 20.06.2013 р. відбував покарання у Біленьківській виправній колонії та за час відбування покарання не залишав її території (а.с. 60). Згідно інформаційної довідки Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 19 грудня 2014 р. квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченому 18 квітня 2008 р. № 1110 (а.с. 69). Згідно довідки Київського міського БТІ від 20 січня 2015 року інформаційна довідка № 31492 від 17.12.2014 КВ-2014 штрих код 2300017745917 за адресою [ADDRESS] не виготовлялась та не видавалась (а.с. 58). За даними КП УЖГ Печерського району м. Києва «Хрещатик» [PERSON] з 20 травня 2012 року до дня смерті мешкав, був зареєстрований у [ADDRESS] та був власником особового рахунку на житлову прощу (а.с. 67, 68). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі Іпотечного договору від 12.08.2008 р., укладеного між [PERSON] та ЗАТ «Сведбанк Інвест» та за даними Єдиного реєстру заборон у період з 27 серпня 2008 року по 17 лютого 2011 року спірна квартира була предметом іпотеки та знаходилась під забороною відчуження (а.с. 28-30, 32, 33, 34). Згідно витягу з кримінального провадження Дніпровським районним управлінням ГУ МВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12015100040000242 за підозрою [PERSON] [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за наступних обставин: 25.12.2014 р. [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] шахрайським шляхом з використанням підробленого договору купівлі-продажу заволоділи квартирою за адресою: [ADDRESS]; 17.12.2014 р. [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] підписав договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], який не видавався; та використав його при подальшому відчуженні вказаної квратири (а.с. 44-45). Представник відповідача [PERSON] підтвердила факт кримінального провадження, пояснила що справа знаходиться на стадії судового слідства у Дніпровському районному суді міста Києва та [PERSON] визнає себе винним у скоєнні злочину. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ст. 321 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України), відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи вищенаведене та встановлені судом факти та обставини, договір від 14.07.2009 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], слід визнати недійсними. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 25 грудня 2014 року право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2009 р. було зареєстровано за [PERSON] та в період грудень 2014 року - лютий 2015 року квартира неодноразово відчужувалась (а.с. 36-43). А саме: 25.12.2014 року до Державного реєстру внесений запис про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2014 р.; 12.01.2015 р. - у [PERSON] на підставі договору дарування від 12.01.2015 р.; 21.01.2015 р. - у [PERSON] на підставі дублікату договору дарування від 12.01.2015 р.: 23.02.2015 р. - у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2015 р. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки договір купівлі-продажу квартири від 14.07.2009 р між [PERSON] та [PERSON] не укладався, отже, є недійсним, то втрачають законну силу і усі наступні договори відчуження квартири, що тягне їх недійсність. Крім того, судом встановлено, що спірна квартира придбана під час шлюбу. Тому відповідно до ст. 60 СК України квартира є об'єктом спільної сумісної власності спадкодавця [PERSON] та позивача [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи наведене, позивач [PERSON] має право власності на 1/2 частину спірної квартири, а інша 1/2 - відноситься до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки спадкодавець [PERSON] особисте розпорядження на випадок своєї смерті (заповіт) не вчинив, право на спадкування виникає за законом у наступних спадкоємців першої черги - позивача [PERSON], як дружини спадкодавця, та дітей спадкодавця - відповідачів [PERSON] та [PERSON], що передбачено ст. ст. 1258, 1261 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Судом встановлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] заведена 19.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фроловою О.О. (а.с. 120-159). Відповідно до наданих суду доказів, позивач прийняла спадщину у встановленому законом порядку та строки, як і спадкоємець [PERSON], а спадкоємиця [PERSON], на підставі ч. 2 ст. 1268 ЦК України, відповідною заявою відмовилась від спадщини на користь позивача [PERSON] Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таким чином, законодавством передбачена нотаріальна процедура як оформлення спадщини так і права власності на частку у спільному майні подружжя. Постановою від 29 квітня 2015 року приватним нотаріусом Фроловою О.В. відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом та Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на спірну квартиру. Оскільки, приватним нотаріусом Фроловою О.В. обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, у позивача існують перешкоди для оформлення його прав у нотаріальному порядку, отже, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду у позовному провадженні. Судом встановлено, що спірна квартира була набута подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, позивачу належить 1/2 частина квартири, а тому позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], як на спільне сумісне майно, підлягають задоволенню. Враховуючи, що до складу спадкового майна відноситься 1/2 частина спірної квартири, з урахуванням рівності часток трьох спадкоємців та відмови [PERSON] від спадщини на користь позивачки, за [PERSON] слід визнати право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому право на витребування майна переходить до спадкоємців власника (п.26 Постанови № 5 пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Частина 1 статті 388 ЦК України передбачає, що уразі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При цьому, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Суд враховує ті обставини, що квартира вибула з володіння власника [PERSON] неправомірно, поза його волі, а тому вважає, що захист цивільного права законного власника квартири позивача [PERSON] має бути здійснений шляхом витребування майна - квартири [ADDRESS] від відповідача [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: approved