Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам посилаючись на те, що згідно рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06.07.2011 року відповідача зобов'язано сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 500,00 грн. щомісяця до досягнення 3-х років донькою Анжеліною, [INFO], тобто до 16.08.2012 року, починаючи з 18.05.2011 року. Постановою головного державного виконавця ВДВС Жовтоводського МУЮ від 14.12.2012 року, виконавче провадження з примусового виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06.07.2011 року про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання закінчено у звязку із закінченням строку виконання для даного виду стягнення. Однак, у звязку із ухиленням відповідача від сплати аліментів, на момент закінчення виконавчого провадження утворилась заборгованість у розмірі 7466,66 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у розмірі 7466,66 грн. (а.с.2-3). Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.23). В апеляційній скарзі (а.с.27-29) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки; - ч.9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» регулює порядок розгляду спорів щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, а не питання стягнення цієї заборгованості; - ч.9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» не містить вичерпний перелік категорії справ відносно заборгованості зі сплати аліментів, розгляд яких входить до компетенції судів. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що питання про стягнення заборгованості по аліментам має вирішуватися в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. З матеріалів справи вбачається, що постановою головного державного виконавця ВДВС Жовтоводського МУЮ від 14.12.2012 року виконавче провадження про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача закінчено у звязку із закінченням строку виконання для даного виду стягнення (а.с.6). Відповідач згідно рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06.07.2011 року зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання позивача у розмірі 500,00 грн. щомісяця до досягнення 3-х років донькою Анжеліною, [INFO], тобто до 16.08.2012 року, починаючи з 18.05.2011 року (а.с.4). Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за аліментами з посиланням на вирішення питання в порядку виконавчого провадження, суд першої інстанції не врахував, що згідно з п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Висновки суду першої інстанції з посиланням на ч.9 ст.74 щодо Закону України «Про виконавче провадження» про те, що суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір, є помилковими. Відповідно до ч.2,5 ст.194 СК України якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Згідно з заявою від 28.08.2015 року відповідач проти позову позивача про стягнення заборгованості не заперечує (а.с.19). Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у звязку з порушенням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За відсутністю спору про розмір заборгованості підставою для ухвалення рішення суду є ухилення відповідача від сплати за боргованості в добровільному порядку. З огляду на це колегія суддів вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 7466,66 грн. підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 243,60 грн. У зв'язку з викладеним і

Outcome: approved