Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання недійсним договору № Га 0207 про надання послуг з естетичної косметології, укладеного 14.07.2016 року між нею та відповідачем, та стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.07.2016 року між нею та відповідачем укладено договір Га 0207 про надання послуг з естетичної косметології, а також передано косметичний комплекс ТМ «HIKARI». Вважає, що процедура підписання договору була заплутаною, їй не надали відповідну медичну та дозвільну документацію на продукцію, прайс на косметичні вироби поштучно та в комплекті, вмовляли придбати продукцію та внаслідок психологічного тиску вона підписала зазначений договір. 18.07.2016 року вона отримала другу процедуру із застосуванням косметичної продукції та після завершення процедури в неї виникло подразнення шкіри, почалася алергічна реакція. 21.07.2016 року вона звернулась до відповідача із заявою про розірвання договору. Водночас, відповідач відмовилась розірвати договір, посилаючись на проходження косметичними засобами ТМ «HIKARI» експертизи Державної санітарно-епідеміологічної служби, а також на те, що під час придбання цих косметичних засобів вони були оглянуті позивачем. При цьому, підтверджуючих документів їй не було надано. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач 28.07.2016 року звернулась до лікаря-дерматолога зі скаргами на почервоніння та печію шкіри. Таким чином, вважає, що договір про надання послуг від 14.07.2016 року суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживача», оскільки умови договору є несправедливим для споживача, від споживача була прихована інформація щодо якості, відповідності продукції санітарно-епідеміологічним нормам України, товар є неналежної якості, без відповідних сертифікатів та дозвільних документів, товар був проданий з майже вичерпним строком придатності, на товарі відсутня інформація українською мовою, вказаною продукцією було спричинено шкоду здоров`ю позивача, продавець не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання косметологічних послуг та оспорюваний договір був укладений нею під психологічним тиском з боку відповідача, у зв`язку з чим просить на підставі ст. 203, 215 ЦК України визнати такий договір недійсним, а також відшкодувати моральну шкоду, завдану протиправними діями відповідача у розмірі 50 000 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року справу передано до Печерського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю (а.с. 35) На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Батрин О.В. (а.с. 39) та ухвалою суду від 31.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 40). 07.10.2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого весь товар, що вона реалізовує, пройшов перевірку відповідними уповноваженими державними органами, мають висновки та сертифікати, що підтверджують його безпечність, зокрема, висновком Державної санітарно-епідеміологічної служби за результати державної санітарно-епідеміологічної експертизи косметичні засоби по догляду за шкірою ТМ «HIKARI» відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України, а також встановленим медичним критеріям безпеки. Крім того, на підставі вказаного висновку, а також протоколу випробувань ВЛ ТОВ «Випробувально-Дослідний Центр «Укрстандарт» від 18.11.2015 року товар пройшов сертифікацію та було отримано сертифікат №UA1.186. 0097265-15 строком дії з 24.11.2015 року по 23.11.2016 року. Зазначені висновок та сертифікат видано на ім`я ТОВ «КВІН Л.Т.Д.», який є імпортером косметичних засобів ТМ «HIKARI», а відповідач придбав їх у ТОВ «КВІН Л.Т.Д.» на підставі договору поставок з метою подальшої реалізації кінцевому споживачу. Таким чином, відповідач передав позивачу товар належної якості, всю необхідну інформацію про товар позивач отримала. Крім того, про те, що договір не розірвано позивач дізналась 29.07.2016 року, а тому строки позовної давності на час подання позовної заяви вже минули (а.с. 45-49). За клопотанням відповідача [PERSON] від 07.10.2020 року (а.с. 59) ухвалою суду від 15.10.2020 року справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 07.12.2020 року (а.с. 62). 10.11.2020 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , відповідно до якої позивач зазначила про не надання їй відповідної медичної та дозвільної документації на продукцію, прайс на косметичні вироби поштучно та в комплекті під час підписання оспорюваного договору, який був підписаний під психологічним тиском. Крім того, на косметичних засобах була відсутня інформація на українській чи російський мові, відсутня інформація щодо протипоказань до застосування, попередження, інформація для споживача «загальні вимоги». Також строк придатності косметичних засобів спливав через три місяці. Таким чином, відповідачем не було дотримано необхідних умов та вимог при укладенні оспорюваного договору. Також звернула увагу, що підписи [PERSON] , які містяться на оспорюваному договорі та на відзиві на її позовну заяву абсолютно різні, та не зрозуміло, чи підробкою є підпис [PERSON] на договорі № Га 0207 чи на відзиві на позовну заяву. Крім того, зазначені відповідачем сертифікат відповідності на косметичні засоби та препарат, а також декларація відповідності не зазначені в державному реєстрі УкрСЕПРО, що свідчить про невідповідність косметичної продукції санітарним нормам. При цьому, прихована інформація щодо належної якості продукції призвела до погіршення стану здоров`я позивача. Також зазначила, що строк позовної давності на звернення до суду не сплив, оскільки про те, що відповідач відмовилась розірвати договір їй стало відомо тільки після отримання документів з суду про розгляд справи за позовом відповідача до неї про стягнення боргу (а.с. 69-76). У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши докази, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно зі ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно положень ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Судом встановлено, що 14.07.2016 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (стороною-1) укладено договір № Га 0207 про надання послуг з естетичної косметології (а.с. 10-11). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору відповідач зобов`язалась надати позивачу (клієнту) комплекс товарів та послуг по догляду для шкірою обличчя, а клієнт зобов`язується прийняти цей комплекс по догляду згідно акту приймання передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну). Відповідно до п. 2.2 при передачі комплексу по догляду сторони складають та підписують акт приймання-передачі згідно з Переліком № 1 (специфікації), одночасно сторона - 1 надає необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар та послуги в наочній формі, що доводиться до клієнта. Згідно з п. 3.1 договору якість переданого стороною-1 позивачу (клієнту) частини комплексу по догляду, що стосується товару, відповідає встановленим нормам та вимогам чинного законодавства України, що підтверджують надані клієнту документи про належну якість та безпеку товару. Пунктом 5.1 договору визначено загальну вартість комплексу по догляду у розмірі 24 990,00 грн. Відповідно до пункту 5.3 оскаржуваного договору при оплаті комплексу по догляду частинами клієнт в день підписання даного договору вносить на поточний рахунок або в касу сторони-1 перший платіж в розмірі 4 000,00 грн., а відповідно до п. 5.4 договору залишок вартості комплексу по догляду у розмірі 20 990,00 грн. клієнт сплачує стороні - 1 рівними платежами у сумі 3 498,00 грн. протягом шести місяців. Згідно з п. 10.3 клієнт гарантує, що цей договір відповідає його дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ним відповідно до справжньої його волі, не під впливом обману, без будь-якого застосування фізичного та психічного тиску та на вигідних для нього умовах і не є результатом впливу тяжких обставин. 14.07.2016 року між позивачем та відповідачем було підписано Акт приймання-передачі до договору № Га 0207 від 14.07.2016 року, відповідно до якого позивач отримала один набір косметики, 4 відвідування кисневої мезотерапії, 4 відвідування глибокої регенерації, 5 відвідувань догляду навколо очей, 4 відвідування антикупероз, загальна вартість комплексу товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя становить 24 990,00 грн. (а.с. 12). Відповідно до п. 1 вказаного акту складові комплексу по догляду, комплектування, назва та кількість вказані в Переліку № 1 (специфікація) до договору (а.с. 11). Пунктами 2-9 акту приймання-передачі зазначено, що стороною-1 у присутності клієнта здійснено перевірку властивостей, якості, комплектності, товарного виду комплексу по догляду, клієнт особисто перевірив якість товару, що входить до комплексу по догляду, в тому числі зовнішній вигляд і претензій не має, клієнт особисто ознайомився з властивостями товару, що входить до комплексу по догляду, інструкцією з використання косметики до товару та отримав документи, які підтверджують якість та безпеку, сторона-1 в повному об`ємі надала покупцю необхідну, доступну, достовірну та своєчасно інформацію про комплекс по догляду, що забезпечило можливість свідомого і компетентного вибору клієнта, інформація про комплекс по догляду надана клієнту в супровідній документації, що додається у доступній наочній формі, комплекс по догляду надано належним чином та в повному обсязі, претензій щодо переданого комплексу по догляду і по виконанню умов договору клієнт не має. Згідно з товарним чеком від 14.07.2016 року позивач [PERSON] сплатила [PERSON] перший внесок по договору у розмірі 4 000,00 грн. (а.с. 13). 21.07.2016 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] із заявою з проханням розірвати договір № Га 0207 від 14.07.2016 року та на підставі п. 7 договору повернути комплекс (а.с. 14). Листом за підписом фізичної особи-підприємця [PERSON] №5 від 26.07.2017 року позивачу [PERSON] відмовлено у розірванні договору № Га 0207 від 14.07.2016 року, оскільки при його укладенні було повністю дотримані вимоги законодавства України щодо якості косметичної продукції при її реалізації та вимоги щодо маркування (а.с. 15). Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Отже, правовідносини, які виникли між сторонами на підставі договору про надання послуг, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» гарантується право споживача на належну якість продукції шляхом зобов`язання виконавця передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров`я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища, встановлюються нормативними документами. Щодо окремих груп продукції зазначені вимоги встановлюються законами та іншими нормативно-правовими актами. На товари, що ввозяться на територію України, повинен бути передбачений законодавством документ, який підтверджує їх належну якість. Відповідно до висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 05.03.02-03/49715 від 05.11.2015 року, затвердженого заступником головного державного санітарного лікаря України Протас С.В., косметичні засоби по догляду за шкірою ТМ «HIKARI» відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України та встановленим медичним критеріям безпеки. За результатами ідентифікації, оцінки ризику для здоров`я, результатів мікробіологічних та токсикологічних досліджень косметичні засоби ТМ «HIKARI» не представляють небезпеки для здоров`я людини та оточуючого середовища і відповідають вимогам ДСанПіН 2.2.9.027-99 «Державні санітарні правила і норми безпеки продукції парфумерно-косметичної промисловості», СанПІН 1.2.681-97 «гігієнічні вимоги до виробництва та безпеки парфумерно-косметичної продукції» (а.с. 53-54). Зі змісту наявного в матеріалах справи сертифікату відповідності № UA1.186. 0097265-15 строком дії з 24.11.2015 року по 23.11.2016 року, виданого Державною системою сертифікації УкрСЕПРО Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на підставі протоколу випробувань ВЛ ТОВ «Випробувально-Дослідний Центр «УкрСтандарт» № 18-11/03-15МЗ від 18.11.2015 року, акту ідентифікації № 186.09.МЗ.62-АІ від 18.11.2015 року ОС ТОВ «Стандарт-ЛП» та висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи МОЗ України № 05.03.02-03/49715 від 05.11.2015 року, вбачається, що придбані позивачем у відповідача косметичні засоби по догляду за шкірою ТМ «HIKARI» відповідають вимогам ДСТУ 4315-2004, п. 4.1.2 (табл. 1), п. 5.1 (табл. 3), ДСТУ 5010-2008 (а.с. 55). Таким чином, доводи позивача про придбання нею товару неналежної якості, без відповідних сертифікатів та дозвільних документів, відповідності продукції санітарно-епідеміологічним нормам України суд не бере до уваги. Будь-яких даних про те, що строк дії зазначеного сертифікату відповідності та висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи були достроково припинені чи вказані документи визнані недійсними тощо, судом не встановлено. За ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація споживачеві повинна надаватися згідно із законодавством про мови. Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Інформація про продукцію може бути розміщена у місцях, де вона реалізується, а також за згодою споживача доводитися до нього за допомогою засобів дистанційного зв`язку. Статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника - розірвання договору. Відповідно п. 1 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Акту приймання-передачі від 14.07.2016 року відповідачем [PERSON] (продавець) надано позивачу [PERSON] (покупцю) в повному об`ємі необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про комплекс по догляду, що забезпечило можливість свідомого та компетентного вибору клієнта, клієнт особисто ознайомився з властивостями товару, що входить до комплексу догляду, інструкцією з використання косметики до товару та отримав документи, що підтверджують якість та безпеку, інформація про товар надана покупцю в супровідній документації, що додається у доступній наочній формі, про що свідчить власноручний підпис позивача на вказаному акті. Крім того, відповідно до Переліку № 1 (специфікація) від 14.07.2016 року до договору № Га 0207 косметичні вироби складового набору косметики був перелічений та зазначений поштучно, а саме: скраб-пілінг - 1, очищаючий крем - 1, охолоджуюча маска - 1, зволожуюча виворотка - 1, денний захисний крем - 1, нічний крем - 1, лосьон тонік - 1, делікатний демакіяж - 1 та відповідно до акту огляду товару від 21.07.2016 року відповідачем [PERSON] (продавець) та позивачем [PERSON] (покупець) за результатами зовнішнього вигляду та фізичних властивостей товару, що був придбаний покупцем за договором купівлі-продажу № Га 0207 від 14.07.2016 року було складено вказаний акт із зазначенням назви та зовнішнього вигляду складових набору косметики (а.с. 11, 56) Вказані обставини спростовують твердження позивача про те, що їй не було своєчасно надано інформацію про продукцію, її якості та безпечності. При цьому, посилання позивача, що саме використання придбаної у відповідача косметичної продукції призвело до погіршення її здоров`я та стану шкіри, що підтверджується висновком медичної установи ТОВ «Український лікувально-діагностичний центр» від 01.08.2016 року, діагноз «демодекоз», консультацією дерматолога ТОВ «Віта Медіа» від 04.08.2016 року, діагноз «Демодекоз. Алергічний контактний дерматит обличчя. Алергічний контактний дерматит лівої кисті», консультацією лікаря-офтальмолога ТОВ «Віта Медіа» від 04.08.2016 року, діагноз «Прямий астигматизм обох очей? Гіперметропія обох очей», консультацією ендокринолога ТОВ «Віта Медіа» від 04.08.2016 року, діагноз «Аутоімунний тиреоідіт?», висновком УЗД ТОВ «Віта Медіа» від 05.08.2016 року - «Дифузне збільшення залози», консультацією дерматовенеролога ТОВ «Віта Медіа» від 22.08.2016 року, діагноз «кропивниця» є безпідставними та матеріали справи не містять доказів, що саме ці захворювання розвинулись у позивача внаслідок застосування косметичного набору ТМ «HIKARI». Крім того, посилання позивача на те, що їй не було надано прайс на косметичні вироби поштучно та в комплекті, суд не бере до уваги, оскільки позивачем було придбано комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя у кількості одна штука із визначенням ціни за одиницю. У специфікації чітко визначено перелік елементів товару, що входить в склад косметичного набору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Положеннями частин третьої, п`ятої статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, передбачає реальну можливість виконання досягнутого його учасниками волевиявлення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що оскаржуваний договір нею укладено під впливом психологічного тиску з боку відповідача. Водночас, у суду відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним з підстав його укладення під впливом психологічного тиску, оскільки не вбачається незаконності дій відповідача при його укладенні, адже пропонування, рекламування товару, його демонстрація і надання позивачу знижки на продукцію не є незаконними діями, а якість та безпечність продукції підтверджується наведеними вище документами. Будь-яких дій щодо примушування відповідачем позивача до укладання договору шляхом застосування інших незаконних дій психологічного характеру судом не встановлено. Крім того, позивач не довела належними і допустимими доказами наявність обставин, які вказують на неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення при його укладенні. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності факту порушеного відповідачем права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позов в частині визнання договору купівлі-продажу № Га 0207 від 14.07.2016 року задоволенню не підлягає. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо завдання позивачу моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача. Крім того, позивач у своєму позові не навів, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, в чому вона проявилась. Таким чином, виходячи зі встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що позивачу завдано моральну шкоду діями чи бездіяльністю відповідача, тому позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Такж суд відхиляє доводи відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з такого. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі 6-75цс15 перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Положення ч. 5 ст. 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобов`язання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі 6-152цс14 для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Враховуючи, що оспорюваний договір купівлі-продажу був підписаний сторонами 14.07.2016 року, тобто з вказаного строку позивач довідалася про порушення свого права в частині оспорюваного договору, то саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності тривалістю у 3 роки та закінчується відповідно у липні 2019 року. І лише у вказаний строк позивач мала право на пред`явлення вказаного позову, оскільки позивач [PERSON] безпосередньо була обізнана про порушення, на її думку, її прав, що стверджується укладеним договором купівлі-продажу, та в неї була об`єктивна можливість знати про обставини порушення прав. Проте, позов був поданий до суду лише у травні 2020 року, тобто після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх не доведеністю позивачем по суті, то підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності немає, оскільки це є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. За викладених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed