Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 24.07.1997 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], проте, відповідач не є біологічним батьком цієї дитини. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та проси суд їх задовольнити, розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини разом із позивачкою. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив розірвати шлюб та розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.07.1997 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], проте, як зазначає позивачка, відповідач не є біологічним батьком цієї дитини. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]». Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України). Враховуючи пояснення позивача, інтереси дитини, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей разом з позивачем.

Outcome: approved