Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У травні 2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 19 листопада 2013 року між КС «Можливість» та відповідачем було укладено кредитний договір № 635, відповідно до якого останньому надано кредитні кошти в розмірі 4000 грн. строком користування на 18 місяців, тобто з 19 листопада 2013 року по 19 травня 2015 року зі сплатою 45,6% річних за користування кредитом. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобовязання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, не виконав. У звязку з цим станом на 15 травня 2018 року заборгованість відповідача за договором кредиту складає\~ 33597,93 грн., з яких 2379,04 грн. - основного боргу, 101,05 грн. відсотків, 31117,84 грн - додаткових процентів. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 33597,93 грн., а також судовий збір у розмірі 1762 грн.\~ В подальшому позивач звернувся з уточненою позовною заявою та просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 27650, 33 грн., з яких 2379, 04 грн. основного боргу, 101,05 грн. відсотків, 25650,33 грн. додаткових процентів та судовий збір в сумі 1762 грн. Представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, його інтереси представляє адвокат [PERSON] Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, застосувавши строк позовної давності, оскільки останній платіж було внесено відповідачем 11 вересня 2014 року. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 2013 року між КС «Можливість» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 635, відповідно до якого останньому надано кредитні кошти в розмірі 4000 грн. строком користування на 18 місяців з 19 листопада 2013 року по 19 травня 2015 року зі сплатою 45,6 % річних за користування кредитом. Відповідно до аналітичної відомості по рахунку № 301 (а.с. 5) контрагентом [PERSON] щомісяця в період з грудня 2013 року по вересень 2014 року\~ вносились платежі в рахунок погашення боргу. Останній платіж було здійснено 11.09.2014 року в сумі 312 грн. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, також підтверджує внесення відповідачем\~ останнього платежу\~ 11.09.2014 року. Вказані обставини підтвердив і представник позивача в судовому засіданні, доповнивши, що більш жодних платежів відповідачем сплачено не було. 17 вересня 2018 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він просить застосувати строк позовної давності щодо пред*явлених до нього позивачем вимог про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Судом встановлено, що строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами згідно графіку розрахунків, який є додатком до договору № 635 від 19 листопада 2013 року, а строк договору визначено у 18 місяців, тобто до 19 травня\~ 2015 року. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON], після 11 вересня 2014 року\~ не вніс жодних платежів на виконання умов кредитного договору від 19 листопада 2013 року. З урахуванням встановлених обставин та перевірених судом доказів, наданих позивачем в підтвердження пред*явлених до [PERSON] вимог, а також факту пред'явлення позову тільки 15 травня\~ 2018 року, суд вважає, що є достатні підстави для застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, а відтак наявні усі підстави для відмови у задоволенні позову щодо [PERSON] При цьому, суд не погоджується з позицією представника позивача щодо дотримання строку позовної давності шляхом подачі позову 15 травня 2018 року, що відповідає трирічному строку звернення до суду після спливу строку дії кредитного договору 19 травня 2015 року, оскільки наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 ЦК України. До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд в своїй постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, де, зокрема, зазначив, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобовязання, які деталізують обовязок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то незалежно від визначеного в договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позивальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно із ч. 5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обовязку з внесення чергового платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). За таких обставин, враховуючи, що станом на день звернення позивача із позовом 15 травня 2018 року минуло понад 3 роки з моменту останнього платежу відповідача, який відбувся 11 вересня 2014 року, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у звязку із спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed