Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У червні 2018 року ТОВ «ТЕРО ЛТД» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ТЕРО ЛТД» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 9 035,29 грн., інфляційні втрати 1334,32 грн. та 3% річних 357,90 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник ТОВ «ТЕРО ЛТД» у позовній заяві посилався на те, що відповідач є власником помешкання за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира розташована в багатоповерховому будинку послуги з централізованого опалення якому надаються ТОВ «ТЕРО ЛТД». Позивачем ТОВ «ТЕРО ЛТД», для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення, відповідачу був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості даних послуг з метою їх оплати. Між позивачем як теплопостачальною організацією, та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: позивач надавав послуги відповідачу, останній такими послугами користувався та продовжує користуватися, від послуг не відмовлявся, усвідомлюючи, що за них треба платити, але оплату не проводив, у зв`язку з цим у відповідача утворилася заборгованість. Станом на 01.06.2018р. заборгованість по квартирі за адресою: [ADDRESS] за спожиту теплову енергію становить 9 035,29 грн. Відповідачу було направлено вимогу від 20.06.2017р. №75 про сплату в добровільному порядку суми боргу, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, до цього часу сума заборгованості за спожиту теплову енергію відповідачем залишається несплаченою позивачу. Представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Справу просив розглянути за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, про причини неявки не сповістив, відзиву на позов та доказів на його обґрунтування суду не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторони відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалити справі заочне рішення. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТОВ «ТЕРО ЛТД» надано послуги з централізованого опалення [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , по обліковому рахунку № 0389. Згідно з абзацом 8 п. 2 Правил Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач є власником помешкання за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира розташована в багатоповерховому будинку послуги з централізованого опалення якому надаються ТОВ «ТЕРО ЛТД» (а.с. 57). Позивачем ТОВ «ТЕРО ЛТД», для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення, відповідачу був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості даних послуг з метою їх оплати. Згідно з абзацом 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Як вбачається, між позивачем як теплопостачальною організацією, та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: позивач надавав послуги відповідачу, останній такими послугами користувався та продовжує користуватися, від послуг не відмовлявся, але оплату не проводив, у зв`язку з цим у відповідача утворилася заборгованість. Станом на 01.06.2018р. заборгованість по квартирі за адресою: [ADDRESS] за спожиту теплову енергію становить 9 035,29 грн. (а.с. 4 5). Відповідачу було направлено вимогу від 20.06.2017р. №75 про сплату в добровільному порядку суми боргу, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 16 17). Однак, до цього часу сума заборгованості за спожиту теплову енергію відповідачем залишається несплаченою позивачу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основними обов`язками споживача, зокрема є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Як зазначає представник позивача, службовими особами ТОВ «ТЕРО ЛТД» неодноразово робилися оголошення про необхідність укладення договорів та надсилалися листи з проханням з`явитися для підписання договору на постачання теплової енергії, однак жодного разу відповідач за вказаною адресую в листі не з`явився. Відсутність договору на постачання теплової енергії сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг, оскільки згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які продовжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Стаття 68 ЖК України передбачає, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до вимог п.п. 1 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. У вказаній статті також визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Статтею 19 ЗУ «Про теплопостачання», визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від умов договору не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем, за період з червня 2015 року по травень 2018 року інфляційні втрати складають 1334,32 грн. та 3% річних 357,90 грн. (а.с. 6 7). Отже, загальна сума, що підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних складає 10 727,51 грн. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ТЕРО ЛТД» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, інфляційні витрати та три відсотки річних. З огляду на наведене, позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1762 грн. (а.с. 19). На підставі викладеного,

Outcome: approved