Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що її батько [PERSON] в березні 2017 року подарував їй земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок, в якому зареєстровані та проживають відповідачі, що вселились в 2008 році як члени сімї батька. 13.11.2017 року батько помер. Відповідачі не є членами сімї позивачки та договір найму з ними не укладався. Крім того, проживаючи в будинку, вони псують вказане майно, в звязку з чим, позивачка просила виселити їх без надання іншого жилого приміщення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача в заочному порядку, позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відзив на позов не надали. Згідно зі\~ст.\~280\~ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного про дату, час та місце судового засідання належним чином і не з'явився в судове засідання без поважних і без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 281 ЦПК України. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого 22 березня 2017 р. державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-230, [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 113,2 кв.м., житловою площею 53 кв.м., розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Великодолинське, вулиця Миру, будинок 31а. Також, відповідно до договору дарування, посвідченого 22 березня 2017 року державним нотаріусом Овідіопольської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1-231, [PERSON], належить земельна ділянка, кадастровий номер 5123755300:02:008:0656, площею 0,0611 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Великодолинське, вулиця Миру, земельна ділянка 31а. У вказаному будинку з 2008 року зареєстровані та проживають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які вселилися як члени сімї попереднього власника [PERSON], померлого 13.11.2017 р. Проте, з 22 березня 2017 року новим власником будинку стала [PERSON], відповідачі не є членами її сімта не повязані з нею спільним побутом. Згідно ч. 1ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Із змісту ст. 10 ЖК України вбачається, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями. Жилі будинки та жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Дана стаття встановлює ряд обов'язків, які мають особи, які використовують жилі приміщення на праві власності або на праві користування. Власники та користувачі приміщень зобов'язані: 1) дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають. Цей обов'язок нерозривно пов'язаний із загальним обов'язком використовувати жилі приміщення за призначенням, для задоволення своїх житлових потреб. Дбайливе ставлення до будинку означає відповідне відношення до санітарно-технічного та іншого обладнання, об'єктів благоустрою, дотримуватися правил утримання жилих будинків, пожежної безпеки, дотримувати чистоту та порядок у під'їздах, на сходових клітинах та в інших місцях загального користування; 2) використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення; 3) додержуватися правил користування жилими приміщеннями; 4) не використовувати жилі будинки та жилі приміщення на шкоду інтересам суспільства. Мова йдеться про загальну заборону зловживання правами власників та наймачів жилих будинків та приміщень, а також про повагу до прав інших громадян. Із змісту ч. 1ст. 109 ЖК України вбачається, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Із змісту ч. 1ст. 116 ЖК України вбачається, що, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Із змісту ст. 157 ЖК України вбачається, що, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За таких обставин, права [PERSON] і [PERSON] на користування спірним житлом є похідними від прав власника будинку та припинилися внаслідок зміни власника, оскільки самостійного права на займане жиле приміщення відповідачі не набули, в звязку з чим підлягають виселенню із займаного житла. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи по 704,80 грн. з кожного.

Outcome: approved