Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Голосіївського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 вересня 2016 року близько 03 год. 40 хв. на перехресті просп. Перемоги та вул. Бульварно-Кудрявської у м. Києві [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volvo», державний реєстраційний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача, а позивач отримав травмування. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 16.02.2017 року, складеного ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 10.09.2016 року, становить 134769,88 грн. На момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів. МТСБУ відповідно п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 58234,98 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає: 134769,88 - 58234,98 = 76534,90 грн., яка має бути відшкодована відповідачем. Крім того, позивачем було сплачено кошти за проведення експертної оцінки в розмірі 900,00 грн., на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в розмірі 408,00 грн. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 77842,90 грн., спричинену моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн. та судові витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.08.2017 року відкрито провадження у справі, а ухвалою від 22.09.2017 року дана цивільна справа направлена за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою судді від 05.12.2017 року справа призначена до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 19.02.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 22.05.2018 року. Ухвалою суду від 22.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 10 вересня 2016 року близько 03 год. 40 хв. на перехресті просп. Перемоги та вул. Бульварно-Кудрявської у м. Києві [PERSON] керуючи автомобілем марки «Volvo», державний реєстраційний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача, а позивач отримав травмування. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та позбавлено його права керування транспортними засобами строком на шість місяців (а.с. 7). Відповідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 10 вересня 2016 року, відбулася з вини [PERSON], який на момент ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів. МТСБУ відповідно до п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 58234,98 грн., що підтверджується листами МТСБУ №3/1-05/32736 від 14.12.2016 року та 3/1-05/9740 від 20.04.2017 (а.с. 8-8а). Автомобіль марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 25). Відповідно звіту про визначення вартості матеріального збитку №1328/3 від 16.02.2017 року, складеного ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 10.09.2016 року, становить 134769,88 грн. (а.с. 9-37). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вимоги п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1194 ЦК України, різниця між розміром заподіяної шкоди (134769,88 грн.) і розміром страхової суми (58234,98 грн.) становить 76534,90 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 900,00 грн. на рахунок ФОП [PERSON] за експертні послуги, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордера №1328/3 від 16.02.2017 року та 408,00 грн. за евакуацію транспортного засобу з місця ДТП, що підтверджується квитанцією №857492 від 10.09.2016 року та Актом виконаних робіт від 10.09.2016 року (а.с. 40-43). Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи те, що позивачу МТСБУ було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 58234,98 грн. та з урахуванням постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 77842,90 грн. у відшкодування матеріальних збитків, спричинених в результаті ДТП підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що майно позивача ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження майна, позивач отримав травмування, переніс сильні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачу завдано матеріальні збитки з вини відповідача, що також підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року, беручи до уваги, що позивачу МТСБУ було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 58234,98 грн., а різниця між розміром заподіяної шкоди (134769,88 грн.) і розміром страхової суми (58234,98 грн.) в розмірі 76534,90 грн. має бути сплачена відповідачем, крім того, позивачем було сплачено кошти на експертні послуги та евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в розмірі 1308,00 грн., а моральну шкоду, суд вважає, було спричинено позивачу в розмірі 5000,00 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 928,43 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial