Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

У червні 2019 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області, яким просить визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер дідусь позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається, у тому числі, з житлового будинку [ADDRESS] . За час життя [PERSON] 11.06.2014 р. склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області Урго Н.П, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що за законом матиме право, внучці [PERSON] . У встановлений законом строк позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Любов Григорівни, де було відкрито спадкову справу №58312896. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено, оскільки право власності за [PERSON] не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. З цих підстав позивач була вимушена звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав та просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 04 червня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01.08.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Натомість подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Іванківської сільської ради Бориспільського району, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, до суду не з`явився. Сільська рада направила лист, яким просила провести розгляд справи без участі їх представника, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред`явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . За життя, а саме 11.06.2014р., [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області Урго Н.П., яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що за законом матиме право, внучці [PERSON] . На день смерті [PERSON] заповіт не змінено і не скасовано (а.с.16). Після смерті [PERSON] , у встановлений законодавством строк, спадщину прийняла [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до якої, у тому числі, увійшов житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . З виданої Іванківською сільською радою Бориспільського району Київської області довідки № 546 від 28 травня 2019 року вбачається, що згідно записів погосподарських книг Іванківської сільської ради, житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , з 1964 року належить [PERSON] . Наведене також підтверджується: Погосподарською книгою №10 на 1964-1966рр., погосподарською книгою №10 на 1967-1969рр., погосподарською книгою №10 на 1971-1973рр., погосподарською книгою №11 на 1974-1976рр., погосподарською книгою №11 на 1980-1982рр., погосподарською книгою №11 на 1983-1985рр., погосподарською книгою №11 на 1986-1990рр., пгосподарською книгою №22 на 1991-1995рр., погосподарською книгою №12 на 1996-2000рр., погосподарською книгою №12 на 2001-2005рр., погосподарською книгою №12 на 2006-2010рр.,погосподарською книгою №1 на 2011-2015рр., погосподарською книгою №1 на 2016-2020рр. Згідно рішення Виконавчого комітету Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області №462 від 27.12.2006р. «Про оформлення права власності на житловий будинок», вирішено оформити право власності на житловий будинок, будований у 1964р., [ADDRESS] , з надвірними будівлями: сарай, літня кухня, льох, колонка на ім`я [PERSON] . Загальна площа 79,2 кв.м., житлова площа 39,9 кв.м. Присадибна ділянка складає 0,289 га. 16.12.2015р. Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації» на ім`я [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на садибний житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-20). З даного технічного паспорту вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , збудовані наступні об`єкти: житловий будинок - 1966 р., веранда - 1966 р., літня кухня - 1969 р., погріб - 1969 р., сарай - 1968 р., гараж - 1979 р., прибудова - 1987 р., сарай - 1991 р., убиральня - душ - 1991р., хвіртка - 1986р., ворота - 1986р., огорожа - 1965р., огорожа - 2005р., огорожа -2000р., ганок - 1966р., колонка питна - 1975р., яма вигрібна - 2005р. Інвентаризаційна вартість всіх об`єктів становить 268 330 гривень. На момент смерті спадкодавець не зареєстрував право власності на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав. Приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Любов Григорівною листом від 21.07.2016 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкодавець не зареєстрував право власності в Державному реєстрі речових прав. Інших спадкоємців щодо майна померлого [PERSON] не виявлено, про них не заявлено і сторонами у справі. Доказів протилежного суду не надано. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку». Згідно ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з частиною 1 статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Питання видачі свідоцтва про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року (з наступними змінами та доповненнями) та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5. Так, виходячи з положень підпункту 1.2. пункту 1, підпунктів 2.2, 2.3 пункту 2, підпункту 3.1. пункту 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом наведених норм виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось, крім іншого, питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи у погосподарських книгах визнаються в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набула право власності в порядку спадкування за заповітом з моменту відкриття спадщини. За змістом позовної заяви, судові витрати по сплаті судового збору позивач залишає за собою. На підставі викладеного та

Outcome: approved