Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У червні 2015 року до суду надійшла позовна заява Свято-Покровського жіночого монастиря Київської єпархії Української Православної Церкви в м. Києві до [PERSON] та [PERSON] про скасування свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на гараж від 12.01.1993 року. Позивач зазначив, що Свято-Покровський жіночий монастир Київської єпархії Української Православної Церкви в м. Києві знаходиться на території [ADDRESS] починаючи з 19 століття по сьогоднішній день, що підтверд\-жують долучені документи. 31 грудня 1946 р. Рішенням № 22с Виконкому Київської Міської Ради депутатів трудящих «Про встановлення меж земельної території, що передається в орендне користування монастирям, розташованим у м. Києві» було встановлено передати Покровському монастирю в орендне користування земельну дільницю в [ADDRESS] Монастирю було передано у користування земельну ділянку з нерухомими об'єктами, які до цього перебували у його власності, в тому числі і «колишнє господарське приміщення 25 А-1 будинку [ADDRESS] Київська міська рада X сесії У1 скликання рішенням від 01.11.2012 № 294/8578 вирішила: 1. Зарахувати до комунальної власності територіальної громади міста Києва нежитлове приміщення (колишнє господарське приміщення [ADDRESS] та передати безоплатно у приватну власність Свято-Покровському жіночому монастирю Київської єпархії Української Православної Церкви в м. Києві. Актом від 10.12.2012 р. приймання-передачі нежитлового приміщення «нежитлове приміщення (колишнє господарське приміщення [ADDRESS], загальна площа 28,00 кв.м. передано у приватну власність Свято-Покровському жіночому монастирю Київської єпархії Української Православної Церкви в м. Києві. Згодом було встановлено, що відповідач [PERSON] користується нежитловим приміщенням (колишнє господарське приміщення [ADDRESS], на території монастиря, стверджуючи, що це його власність з розсиланням на документи про власність на гаражний бокс за адресою: [ADDRESS], видані на підставі рішення № 1103 від 12 серпня 1974 р. Шевченківської районної Ради депутатів трудящих м. Києва Виконавчого комітету «Про передачу аварійного приміщення під гараж в садибі [ADDRESS]» в тимчасове користування [PERSON] передано аварійне приміщення у садибі [ADDRESS] Згідно із свідоцтвом [NUMBER] від 12.01.1993 року про право власності [PERSON], виданим КМБТІ на підставі рішення виконкому № 1103 Шевченківської районної Ради народних депутатів № 1103 от 12.08.1974 року від 12.08.1974 р. та зареєстрований на право особистої власності за [PERSON], індивидуальний гараж, розташований Гараж записаний в реєстрову книгу №8 з реєстровим №3498 12.01.1993 р. Свідоцтво видано [PERSON] у 1993 році, тобто після його смерті, яка наступила у 1988 р. Однак при житті у нього не було власності, тому що Рішення №1103 від 12.08.1974 р. не дає право на власність, а тільки на тимчасове користування, а згідно Рішень, які вказані в Рішенні №1103 від 12.08.1974 р. [PERSON] навіть не мав право користуватися цим приміщенням, тому що він не був інвалідом 1, або другої групи, не мав машини з ручним приводом, не мав машини, яку б отримав безкоштовно від держави (лист державного архіва м. Києва від 30.01.2015 № 02-23/С-9/135); Посилаючись на викладені у позовній заяві доводи про те, що місцевими органами виконавчої влади не передавалась земельна ділянка під гараж, право власності на який [PERSON] не набув, що підтверджуються зазначеними у заяві документами, позивач просив скасувати свідоцтво № [NUMBER] на право особистої власності на гараж від 12.01.1993 року. (а.с. 52) У судовому засіданні представник позивача підтримав викладені у позовній заяві обставини з посиланням на долучені документи на їх підтвердження і просив позов задовольнити. Відповідачки у судове засідання не з'явились, представника не направили, будь яких заяв щодо участі у справі суду не надали. У судовому засіданні судом задоволено заяву представника позивача про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, та дослідивши матеріали даної справи та надані для огляду копії документів із справи № 2-653/26722/2016 року, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи Територія Свято-Покровського жіночого монастиря Київської єпархії Української Православної Церкви в м. Києві (далі монастир) знаходиться по [ADDRESS], Монастир був заснований у 19 столітті. На підставі Рішення Виконкому Київської Міської Ради депутатів трудящих за № 22с від 31 грудня 1946 р. «Про встановлення меж земельної території, що передається в орендне користування монастирям, розташованим у м. Києві» було встановлено передати Покровському монастирю в орендне користування земельну дільницю в [ADDRESS] (План А-5034), на якій були розміщені нерухомі об'єкти, що перебували у власності монастиря, в тому числі і «колишнє господарське приміщення [ADDRESS] Рішенням Виконавчого комітет Київської міської ради народних депутатів № 976 від 10.10.1988 затверджено межі державного історико-архітектурного заповідника «Стародавній Ки\-їв», включено до державного історико-архітектурного заповідника «Стародавній Київ» історичну територію Покровського монастиря, до заповідника «Стародавній Київ» нале\-жить комплекс пам'яток архітектури Покровського монастиря в межах історичної території. Указом Президента України № 125 від 4 березня 1992 pоку «Про заходи щодо повернення релігійним організаціям культового майна» та Розпорядження Президента України №53/94рп від 22 червня 1994 року «Про повернення релігійним організаціям культового майна», за яким місцеві органи державної виконавчої влади були зобов'язані забезпечити до 1 грудня 1997 року передачу у безоплатне користування або повернення безоплатно у власність релігійних організацій культових будівель і майна, які перебувають у державній власності та використовуються не за призначенням. Рішенням Київська міська рада X сесії VІ скликання рішенням від 01.11.2012 № 294/8578 зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва нежитлові приміщення (колишнє господарське приміщення [ADDRESS] та передати безоплатно у приватну власність Свято-Покровському жіночому монастирю Київської єпархії Української Православної Церкви в м. Києві. За актом від 10.12.2012 р. приймання-передачі нежитлового приміщення (колишнє господарське приміщення [ADDRESS] безоплатно передано у приватну власність «нежитлове приміщення (колишнє господарське приміщення [ADDRESS], загальна площа 28,00 кв.м. передано у приватну власність Свято-Покровському жіночому монастирю Київської єпархії Української Православної Церкви в м. Києві». Як зазначено позивачем, колишнє господарське приміщення [ADDRESS] було зачинено невідомими особами, на листи-об'яви монастиря ніхто не звертався. З метою державної реєстрації права власності колишнього господарського приміщення [ADDRESS] позивач звернувся до КМБТІ для отримання технічного паспорту. Представником КМБТІ господарське приміщення [ADDRESS] було відчинено та складено акт від 13 грудня 2012 року за підписами свідків: представ\-ника КМБТІ, електрика та прочан монастиря. У акті зазначено про те, що 13 грудня 2012 р. о 10 годині було відкрито нежитлове приміщення (колишнє господарське приміщення [ADDRESS]), що при відкри\-тті воріт було виявлено: автомобіль Волга Газ-24 з номером [NUMBER], холодильник «Дніпро», покришки б/у -З шт., розкладушка, велосипед, шафа, металевий ящик, інструменти, пральна машина «Рига-13», диски-З шт., каністри 20л.-4 шт., нагрівники-3 штуки, про що було складено акт, а також було зроблено фото фіксацію. На підставі звернення позивача до Шевченківського РУ ГУ МВС м. Києва встановлено власника машини Газ-24 з номером [NUMBER] та речей, які знаходяться в нежитловому приміщенні (колишнє господарське приміщення [ADDRESS]), яким виявився [PERSON]. Власник автомобіля [PERSON] посилаючись на документи щодо права власності на гаражний бокс по [ADDRESS] Шевченківський район (реєстраційне посвідчення, витяг з Державного реєстру правочинів) стверджував, що гараж належний йому знаходиться по [ADDRESS], поза територією монастиря. Водопровід, каналізацію, електропостачання [PERSON] установлені від мереж монастиря, але не оплачувались. Представником АК «Київенерго» складено АКТ про те, що електроенергією користувався [PERSON], а сплачував монастир. Зазначене підтверджено листами Шевченківського РУГУ МВС України у м. Києві та листа КМБТІ від 22.12.2014 року, з яких слідує висновок після огляду приміщення гаражу, зареєстрованого за адресою [ADDRESS] в дійсності є приміщенням будівлі 25А-1, що знаходиться у комплексі будівель монастиря. Так, у листах Шевченківського РУГУ МВС України у м. Києві від 25.02.2013 року та від 19.09.2014 року, що автомобіль ГАЗ-24 та речі, виявлені у гаражі зазначеного приміщення належать відповідачкам, (а.с. 47-49 та а.с. 168-174 оглянутої справи № 2/653/26722/16). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], працівник БТІ 1987-2013 роках пояснила, що вона приймала участь у обстеженні будівлі гаражу, однак правильність поштового номеру не встановлювали, однак [ADDRESS] мав знаходитись з іншої сторони. (а.с. 158) Тобто, приміщення, яке обмірювали знаходиться у будівлі монастиря, за адресою [ADDRESS] (непарний номер). Як встановлено судом свідоцтві про право власності № [NUMBER] від 12 січня 1993 року, (а.с. 51, 122) видано на ім'я померлого у 1988 році [PERSON] на підставі рішення № 1103 від 12 серпня 1974 року Рішенням № 1103 від 12 серпня 1974 року Виконавчого комітету Шевченківської районної Ради депутатів трудящих м. Києва «Про передачу аварійного приміщення під гараж в садибі [ADDRESS], гр. [PERSON], яке як було вказано у рішенні передано інваліду ВВВ [PERSON] за його заявою про тимчасове користування аварійне приміщення в садибі [ADDRESS] для переобладнання під гараж для автомашини «Волга» до благоустрою садиби [NUMBER] Згідно із ч.2 ст.12 Закону «Про власність», діючого на час видачі зазначеного свідоцтва, було визначено, що громадянин набуває права власності, зокрема на майно, яке одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Водночас, як вбачається із документів спадкової справи Першої київської державної нотаріальної контори (а.с. 111) [PERSON] помер у серпні 1988 року. За заявою спадкоємців, поданою у січні 1989 року ([PERSON] та [PERSON].) заведено спадкову справу, у якій були надані документи, як правовстановлюючі: Рішення № 1103 від 12 серпня 1974 року Виконавчого комітету Шевченківської районної Ради депутатів трудящих м. Києва «Про передачу аварійного приміщення під гараж в садибі [ADDRESS] гр. [PERSON] свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 12 січня 1993 року, у якому вказано власником померлого у 1988 році [PERSON]; довідку-характеристику КМБТІ від 13.01.1993 року з посиланням на власника [PERSON] на підставі свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 12 січня 1993 року. Як вказано КМБТІ у виданому 12 січня 1993 року свідоцтві про право власності свідоцтві № [NUMBER] від 12 січня 1993 року, (а.с. 122) виданому на ім'я померлого у 1988 році [PERSON] підставою видачі є рішення № 1103 від 12 серпня 1974 року Виконавчого комітету Шевченківської районної Ради депутатів трудящих м. Києва про передачу аварійного приміщення під гараж в садибі [ADDRESS] гр. [PERSON], аварійне приміщення надавалось тимчасово для тримання автомобіля до благоустрою садиби. (а.с. 51) Згідно із ст.12 раніше діючого Закону «Про власність», у якій вказано, що набуття права на майно виникає внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Отже, правових підстав зазначених положень Закону, діючого на той час, для набуття права власності на майно шляхом видачі КМБТІ свідоцтва про власність на ім'я померлого [PERSON] не встановлено. Крім того, свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 12 січня 1993 року, (а.с. 122) видане на ім'я [PERSON] померлого у 1988 році, тобто померлий став власником після своєї смерті. На підставі вищенаведених документів видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину (ст.529 ЦК УРСР) нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори, у якому вказано підставу права власності свідоцтво про право власності № [NUMBER] від 12 січня 1993 року, (а.с. 122) виданому на ім'я померлого у 1988 році [PERSON] та рішення № 1103 від 12 серпня 1974 року Виконавчого комітету Шевченківської районної Ради депутатів трудящих м. Києва «Про передачу аварійного приміщення під гараж у садибі [ADDRESS] Досліджуючи матеріали справи суд, оцінюючі зібрані докази, у тому числі показання свідка (а.с. 157), яким надана оцінка у їх сукупності, суд встановив таке. Рішенням Київська міська рада X сесії VI скликання рішенням від 01.11.2012 № 294/8578 зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва, як нежитлові приміщення (колишнє господарське приміщення [ADDRESS] та передати безоплатно у приватну власність Свято-Покровському жіночому монастирю Київської єпархії Української Православної Церкви в м. Києві. Однак, як встановлено судом на підставі зібраних доказів, у тому числі документів складених за наслідками проведених перевірок по зверненням монастиря про повернення у власність господарського приміщення [ADDRESS] встановлено що це приміщення переобладнано під гаражі, розширено площу приміщення лавки та влаштовані ворота в'їздів до гаражів, які належать іншим особам. Окрім зведеного гаража за адресою [ADDRESS] власником [PERSON] знаходиться гараж, як слідує із довідки ТОВ «Інститут православного храмобудування» також частково перебудованої і пристосовано під гаражі бакалійної крамниці, який на підставі свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на гараж від 12.01.1993 року, виданого 12 січня 1993 року з посиланням на рішення Виконавчого комітету Ради народних депутатів № 1103 від 12 серпня 74 року, у якому йдеться про надання аварійного приміщення для тримання автомобіля інваліду ВВВ [PERSON], померлого у 1988 році. Після його смерті приміщення у 1993 році зареєстроване як індивідуальний гараж за адресою: [ADDRESS] із зазначенням власником померлого. Згідно із довідкою від 27.01.2012 року документи про право власності відсутні у Головному управлінні земельних ресурсів (а.с. 26). Згідно із актом обстеження земельної ділянки за адресою [ADDRESS] на підставі зібраної документації, у тому числі історичної, встановлено що територія належить монастирю, інших приміщень не зареєстровано. Водночас зазначено, що на території монастиря знаходяться окремі господарські споруди, що використовуються іншими особами. Отже, гараж, який відповідачі вважають власним майном, яке зареєстрований за адресою [ADDRESS] Зазначене підтверджено документами: лист Шевченківської державної адміністрації від 22.03.2013 № 40/224; лист Департаменту містобудування та архітектури Вхід ГКА від 22.03.2013 № М-708; Державний акт на земельну ділянку від 28.12.2012 р.; Довідка № 1063 від 29.8.11 р.; та № 1062 від 29.08.2011 р.; свідоцтва № 129 від 30 жовтня 1991 р.; та № 77 від 5.02.2008 р. та іншими вищенаведеними доказами. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову Свято-Покровського жіночого монастиря Київської єпархії Української Православної Церкви в м. Києві до [PERSON] та [PERSON] про скасування свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності на гараж від 12.01.1993 року, виданого 12 січня 1993 року на підставі рішення Виконавчого комітету Ради народних депутатів № 1103 від 12 серпня 74 року про те що, індивідуальний гараж за адресою: [ADDRESS] належить на право особистої власності [PERSON], який записаний в реєстрову книгу № 8 за реєстровим № 3498 від 12 січня 1993 року. Виходячи з наведеного на підставі статей 316, 328, 331 ЦК України,

Outcome: approved