Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 12 298 грн 78 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що 18 липня 2015 року [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, здійснила наїзд на неї як пішохода, внаслідок чого заподіяла їй тілесних ушкоджень. Указана подія трапилася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), що стало підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивачу довелося тривалий час відновлювати свій стан здоров'я, на що були витрачені кошти, які позивач просить стягнути з відповідача. Такими діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку із ушкодженням здоров'я, яку позивач оцінює у 50 000 грн. Посилаючись на указані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, додатково пояснили, що відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що подія хоча і мала місце, однак у неї не було ні мети, ні умислу на заподіяння тілесних ушкоджень позивачу, така трапилася випадково, оскільки вона на велосипеді не мала змоги об'їхати [PERSON], також вказує, що вона і сама отримала тілесні ушкодження. З приводу перебування її у стані алкогольного сп'яніння, то вказала, що справді указаного дня трохи вживала алкогольні напої. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 10, 214 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до постанови слідчого Слідчого відділення Приморського відділення поліції Маріупольського ВП ГУ НП в Донецькій області від 02 червня 2016 року на [ADDRESS] 18 липня 2015 року близько 18 год. 00 хв. [PERSON], керуючи велосипедом, рухаючись по тротуару праворуч від проїзної частини у напрямку Приморського бульвару, здійснила наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого велосипедист та пішохід отримали тілесні ушкодження, а також пошкоджено майно. Указаною постановою кримінальне провадження № 12015050780000966, відомості про яке внесені 23 липня 2015 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України, у порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення (а. с. 9, 10, матеріали кримінального провадження). Обставини з приводу пригоди визнані сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають окремому доведенню. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи за медичними документами [PERSON] від 05 лютого 2016 року № 44, наявні у неї при зверненні за медичною допомогою тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткий розлад здоров'я на строк більше 6-ти, але менше 21-го дня (а. с. 11). Згідно із виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON], така у період з 09 листопада по 16 листопада 2015 року проходила лікування із захворюванням - загострення хронічне, гострий травматичний Р 21, а також травматичний Pt L1, посттравматичне лікування рубців, струс головного мозку, обширна садина обличчя, гематоми обличчя, голови, закритий перелом коронок 12, 11, 21, 22 зубів, травматичний періодонтит (а. с. 4-6). Відповідно до довідки Комунального закладу «Міська лікарня № 5 м. Маріуполя» від 31 липня 2015 року у [PERSON] за пробами від 21 липня 2015 року № № 1533, 1534 наявний вміст алкоголю в крові (а. с. 7). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що справді 18 липня 2015 року близько 18 год 00 хв. він разом із своєю дружиною [PERSON] здійснював прогулянку по проспекту Металургів в районі будинку культури, як у цей час [PERSON] на велосипеді збила його дружину, від чого вона втратила свідомість та він вимушений був викликати швидку допомогу, яка забрала до лікарні його дружину та [PERSON] Під перебування на лікарняному [PERSON] були витрачені значні кошти, розмір яких він не може вказати. Він та його дружина намагалися мировим способом врегулювати спір, однак [PERSON] відмовилася. За змістом ст. 214 ЦПК України саме на суд покладено обов'язок визначити, які правові норми підлягають застосуванню до спірних правовідносин. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. З огляду на те, що [PERSON] під час події керувала велосипедом, водій якого за своїми властивостями не може повністю контролювати його, суд приходить до висновку, що такий відноситься до джерела підвищеної небезпеки. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Оскільки шкода заподіяна саме внаслідок використання механічного транспорту (велосипеда) за його цільовим призначенням, то цивільно-правова відповідальність відповідача повинна наставити саме за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії. За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. З огляду на викладене, слід дійти висновку, що подія мала місце, дії відповідача були неправомірними, між діями відповідача та шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та оскільки наслідком заподіяння шкоди були дії джерела підвищеної небезпеки, то суд вважає питання наявності вини відповідача окремому дослідженню не підлягає. При цьому, у встановленому порядку відповідачем не доведено, що шкоду були завдано відповідачем внаслідок не переробної сили або умислу потерпілої. Разом з тим, вирішуючи питання про розмір шкоди, суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На підтвердження розміру витрат на лікування позивачем до матеріалів справи долучені квитанції на придбання різних ліків та препаратів, сума яких на думку позивача складає 12 298 грн 78 коп. Проте суд приймає лише ті квитанції та чеки, які безпосередньо стосуються витрат на лікування [PERSON] від заподіяних ушкоджень здоров'ю згідно із виписками із медичних карт амбулаторного хворого [PERSON] та висновку експертизи про тілесні ушкодження. Так, відповідно до чеку та реєстраційного талону від 21 липня 2015 року № 23909 Медичного центру ТОВ «Медлайн плюс» КТ головного мозку коштує 500 грн; чеку від 02 листопада 2015 року № 2 стоматологічні послуги становлять 300 грн; чеків від 02 листопада 2015 року № № 9870, 9867 за проведення електрофорезу у сумі 28 грн 40 коп. та 24 грн 85 коп., від 02 вересня 2015 року № 7666 за проведення електрофорезу та лікування лазером на суму 156 грн 20 коп., чеку від 25 серпня 2015 року № 7427 за проведення електрофорезу на суму 127 грн 80 коп.; чеків ТОВ «Ілліч-Фарм» від 31 липня 2015 року на суму 139 грн 99 коп., від 27 липня 2015 року на суму 132 грн 49 коп., від 21 серпня 2015 року на суму 161 грн 37 коп., від 03 листопада 2015 року на суму 167 грн 48 коп., від 31 липня 2015 року на суму 71 грн 13 коп., від 22 липня 2015 року на суму 108 грн 62 коп., від 29 жовтня 2015 року на суму 283 грн 43 коп., від 19 липня 2015 року на суму 54 грн 91 коп., від 21 липня 2015 року на суму 318 грн 67 коп., від 20 липня 2015 року на суму 260 грн 26 коп., від 02 листопада 2015 року на суму 64 грн 57 коп., чеків КНП ММР «Міський стоматологічний центр» від 03 листопада 2015 року № № 9863, 9966 на суму 14 грн 20 коп. та 14 20 коп.; чеку ПП «Медарт» стоматологічна клініка від 16 листопада 2015 року на суму 195 грн; чеку ТОВ «Дніпродзержинська фармацевтична компанія» від 19 листопада 2015 року на суму 282 грн 95 коп.; квитанції до прибуткового касового ордеру від 06 грудня 2015 року ПП «Медарт» за стоматологічні послуги на суму 870 грн; квитанції до прибуткового касового ордеру віл 24 червня 2016 року № 151 за стоматологічні послуги у розмірі 560 грн., що разом становить 4 836 грн 52 коп. Товарний чек від 20 грудня 2014 року на суму 2 070 грн на придбання годинника суд не приймає як доказ розміру заподіяної шкоди, оскільки такий не має жодного відношення до шкоди, а також суд не приймає чек від 24 вересня 2014 року на суму 111 грн 08 коп., квитанцію від 06 липня 2015 року та квитанцію на отримання послуг «Оптика центр» від 30 березня 2015 року на суму 2 035 грн, оскільки такі витрати здійсненні позивачем до настання події та не вказують на витрати у зв'язку із ушкодженням здоров'я 18 липня 2015 року, щодо квитанцій до прибуткових касових ордерів від 23 січня 2016 року № 17 на суму 580 грн та від 16 січня 2016 року на суму 690 грн, то суд також такі не приймає, оскільки із них не вбачається на що саме позивачем витрачено кошти (які послуги, медичні препарати), при цьому чек ТОВ «Медінвест плюс» від 19 липня 2015 року на придбання серветок також не вказує на витрати, пов'язані з ушкодженням здоров'я. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди пов'язаної з лікуванням підтверджується у розмірі 4 836 грн 52 коп., який і підлягає стягненню з відповідача. В іншій частині розміру завданої шкоди вимоги позивача з наведених підстав не доведені та задоволенню не підлягають. При цьому, суд наголошує, що предметом дослідження у цій справі були саме ті докази, які відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України є належними та містять інформацію щодо реально понесених позивачем витрат на лікування. Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У разі, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК України). Отже, враховуючи стан здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь ушкодження здоров'я, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди. При подачі позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1 600 грн. Розподіл судових витрат у цивільній справі здійснюється відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Так, за вимогами, які пред'явлені позивачем до [PERSON] судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1 280 грн, а саме: 640 грн за вимогами майнового характеру, 640 грн за вимогами немайнового характеру - відшкодування моральної шкоди, позивач просила стягнути з відповідача 12 298 грн 78 коп., а суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 4 836 грн 52 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, що пропорційно до задоволених вимог буде становити 249 грн 60 коп., а за вимогами немайнового характеру такий розмір буде становити у будь-якому випадку у розмірі 640 грн, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 889 грн 60 коп. Разом з цим, суд наголошує, що позивач не позбавлений права на повернення сплаченого судового збору у порядку, передбаченому ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки суд позбавлений у такому випадку із власної ініціативи вирішувати питання про його повернення.

Outcome: partial