Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Відповідач, ПАТ «Промінвестбанк», банк) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просив: - стягнути з Відповідача на його користь суму матеріального збитку в розмірі 27 776,00 грн., моральну шкоду 500 000,00 грн., а також стягнути з держави на його користь моральну шкоду в розмірі 1,00 грн. (а.с.1-8). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.07.2015р. цивільну справу №127/13854/15-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди передано на розгляд до Шевченківського районного суду м.Києва (а.с.71). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 23.07.2015 року по справі №127/13854/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Промінвестбанк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с.75), головуючим у справі № 127/13854/15-ц визначено суддю Шевченківського районного суду м. Києва Маліновську В.М.. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 25.03.1997 року між ним та Відповідачем було укладено договір строкового вкладу № 067, за умовами якого він вніс на рахунок строком на 3 місяці грошові кошти у розмірі 1000,00 грн. з нарахуванням відсотків в розмірі 30% річних. Недивлячись на те, в договорі був зазначений строк його дії, проте він продовжувався і у подальшому. Так, три роки їх відносини з банком були нормальними. У 2000р. працівниками банку йому було запропоновано забрати грошові кошти та закрити вклад, проте сума, яку йому запропонували до виплати, як він вважає з урахуванням індексу інфляції була несправедливою, і тому він відмовився закривати вклад. У березні 2001р., як вказує Позивач, він звернувся до банку з вимогою провести йому індексацію вкладу або хоча б нараховувати на вклад той же розмір відсотків, що був раніше. На вказане звернення він отримав відповідь, яка не відповідала його заяві, Вклад не закрився, проте річна відсоткова ставка зменшилась без його згоди до 7%, що обезцінило його вклад. З березня 2002р. він був вимушений відмовитись користуватись вкладом, а в лютому 2005р. знову звернувся до банку з заявою провести перерахунок і провести виплату. У відповіді на його лист банк вказав, що не передбачається відновлення його вкладу, а строк дії договору був лише на 3 місяці. Така позиція банку була є незрозумілою, оскільки перші три роки йому нараховувались відсотки за ставкою 30% річних, а потім в односторонньому порядку зменшились до 7%. Позивач вважає, що з урахуванням індексу інфляції банк мав здійснити йому відповідний перерахунок, оскільки гроші обезцінились. У 2008р., як вказує Позивач, він знову звертався до банку з листом, в якому просив здійснити йому перерахунок та роз'яснити дії банку за його вкладом, однак у червні 2008р. отримав відповідь, що відсотки нараховуються згідно умов договору. У 2011р. Позивач звертався до прокуратури Ленінського району м.Вінниці, проте у березні 2011р. отримав відповідь, в якій йому було рекомендовано самостійно вирішувати питання з банком та звернутись по даному питанню до суду. З метою звернення до суду він неодноразово звертався до різних адвокатів, проте їх послуги коштували досить дорого, а на оплату за результатами справи ніхто не погоджувався. У грудні 2012р., як наголошує Позивач, він знову звернувся до банку з заявою, а не дочекавшись на неї відповіді повторно звернувся у березні 2013р., на що отримав відповідь у квітні 2013р., з якої дізнався, що його вклад неактивний, проте враховуючи, що він давній клієнт, то його вклад відновили і кошти повернуті на його рахунок. Однак такі дії банку Позивач вважав неправомірними і звернувся до суду. Для звернення до суду він спочатку звернувся у квітні 2013р. з заявою до обласної Асоціації споживачів, де сплатив 750,00грн.(близько 100дол.США на час звернення). Оскільки питання після звернення до Асоціації остаточно не вирішилось, то у лютому 2014р. він звернувся до адвоката обласної організації адвокатів і після 10 судових засідань міським судом було прийнято рішення від 16.07.2014р. про задоволення його позовних вимог і стягнуто з банку на його користь грошові кошти у розмірі 8 945,24грн., з яких: - 5538,89 грн. кошти грошового вкладу з нарахуванням процентів в розмірі облікової ставки НБУ за період з 01.01.2004 року по 31.12.2013 року; - 3406,35 грн. інфляційні на вклад за період з 01.01.2004 року по 31.12.2013 року. Також рішенням суду стягнуто з банку - 1200, 00грн. витрати на правову допомогу. Однак Банк не погоджуючись з вказаним рішенням та звернувся до апеляційного суду Вінницької області, який рішенням від 14.08.2014 року частково змінив рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та витрат на правову допомогу. Однак навіть після винесення вказаних рішень Відповідач ніяким чином не відреагував та кошти не повернув, поки Позивач не звернувся у виконавчу службу. У березні 2015р. Позивач звернувся до ВДВС Вінницького МУЮ з заявою про примусове виконання вищевказаних рішень та державним виконавцем 02.04.2015 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 127/2577/14-ц від 19.03.2015р., виданим на підставі вказаних рішень. Лише після відкриття виконавчого провадження Відповідач сплатив Позивачу належні йому грошові кошти визначені рішеннями судів у розмірі 6 240,00грн. Зазначеними вище діями Відповідача, як вказав Позивач, йому було заподіяно матеріальних збитків, які розраховує як упущену вигоду. Так Позивач вказує, що за весь період часу з березня 1997р. по березень 2015р., він розмістивши вклад в будь-якому іншому банку міг би отримати дохід по 15%річних, який складав би 20 776,00грн. Крім того, Позивач вказує, що він поніс витрати на юридичну допомогу у розмірі 2 000,00грн: на Вінницьку обласну Асоціацію споживачів - 750,00грн., на оплату консультацій адвокатів - 1250,00грн. Також обґрунтовуючи матеріальний збиток, у позовній заяві Позивач вказує, що він хоча і непрацюючий пенсіонер, проте всі роки займався вирощуванням овочів і фруктів, будівництвом дачного будиночку, що вимагало великих трудових затрат. Однак він витрачав свій час не на це, а на те, що відвідував юристів, прокуратуру, суди, складав заяви та скарги, а тому свою свою таку працю оцінює у суму 5 000,00грн. Отже загальний розмір матеріальних збитків у підсумку з упущеною вигодою, витратами на юридичну допомогу, власною працею Позивача, він оцінює в загальну суму 27 776,грн. Обгрунтовуючи моральну шкоду Позивач зазначив, що у зв'язку з тим, що Відповідач не повертав йому грошові кошти, він зазнав моральних страждань, зокрема: вимушений був витрачати свій час на поїздки, сплачувати переїзд, ночувати в готелях, займатися тяжкою фізичною працею, на протязі 14 років був вимушений доводити свою позицію, нервувати, а його стан здоров'я погіршився. Моральні страждання Позивач оцінює у розмірі 500 000,00грн. моральної шкоди, яку просить стягнути з Відповідача. Також Позивач у позовній заяві просить стягнути моральної шкоди з держави у розмірі 1 (одна) грн., оскільки нею не виконані вимоги ст.ст.3, 56, 59 Конституції України. У судове засідання, сторони будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, не з'явились. При цьому від Позивача до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що являється інвалідом армії ІІ групи та не може з'явитися в судове засідання, а тому просив розглядати справу за його відсутності (а.с.78). Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи подав до суду письмові заперечення на позов. У письмових запереченнях на позов вказано, що Відповідач виконав зобов'язання покладені на нього відповідно до рішень Вінницького міського суду Вінницької області та Апеляційного суду Вінницької області, а тому позовні вимоги Позивача є безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню. Окрім того, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, а тому просив в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі (а.с.88-89). Серед іншого в запереченнях Відповідача акцентована увага на тому, що питання про стягнення розміру відсотків за вкладом вирішувалось судами при розгляді справи щодо повернення вкладу. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що Позивач просив проводити розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2014 року позов [PERSON] до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення процентів на банківський вклад і суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, задоволено. Стягнуто з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь [PERSON] кошти грошового вкладу за договором № 067 від 25.03.1997 року у розмірі 8 945,24грн., з яких: - 5538,89 грн. кошти грошового вкладу з нарахуванням відсотків в розмірі облікової ставки НБУ за період з 01.01.2004 року по 31.12.2013 року; 3 406,35грн. інфляційні на вклад за період з 01.01.2004 року по 31.12.2013 року. Також стягнуто з Відповідача на користь Позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1200,00 грн. (а.с.15-16). 14.08.2014 року Апеляційний суд Вінницької області переглянувши справу за апеляційною скаргою Відповідача постановив рішення, яким змінив рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат і правової допомоги. Так за рішенням апеляційного суду з Відповідача на користь Позивача стягнуто 25,83 грн. інфляційних втрат за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року та витрати за надання правової допомоги в сумі 746,40 грн. В решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.07.2014 року залишено без змін (а.с.17-18). 02.04.2015р. державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (далі - Ленінський ВДВС Вінницького МУЮ) Медяним В.Г. за виконавчим листом №127/2577/14-ц, виданим 19.03.2015р., відкрито виконавче провадження №ВП47019285 щодо стягнення з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь [PERSON] боргу у розмірі 6 311,12грн. (а.с.42). Листом від 02.04.2015р. Ленінський ВДВС Вінницького МУЮ повідомив Відповідача про реквізити рахунку в банку, за якими необхідно перерахувати кошти для Позивача на виконання рішення суду. Як свідчить штамп Відповідача на копії листа його отримано 03.04.2015р.(а.с.41). Наявною в матеріалах справи копією квитанції з картки «Мастеркард» на ім'я [PERSON] підтверджується зняття готівки у розмірі 6 240,00грн. у м.Вінниці 14.04.2015р. (а.с.43). Та обставина, що грошові кошти, стягнуті за рішенням суду на користь Позивача з Відповідача, останнім сплачені Позивачу після відкриття виконавчого провадження не заперечувались Позивачем і у позовній заяві. Вирішуючи заявлені у позові позовні вимоги суд виходить з того, що між сторонами були наявні договірні відносини, питання щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача суми грошового вкладу і нарахованих на нього відсотків станом на 31.12.2013р. вирішено судом. Також судом вирішено питання про стягнення інфляційних втрат та витрат на правову допомогу, понесених Позивачем при зверненні до суду. Звертаючись до суду з позовом у червні 2015р. Позивач просить стягнути з Відповідача на його користь упущену вигоду за ставкою 15%річних за період з березня 1997р. по березень 2015р., витрати на правову допомогу, понесені ще при зверненні до суду у 2013р., моральну шкоду, спричинену моральними стражданнями у зв'язку з невиконанням Відповідачем договірних зобов'язань. Жодних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача згідно ст.625ЦК України інфляційних втрат і 3% річних за період, який виник після винесення судами рішень у попередній справі і до фактичної виплати грошових коштів банком, Позивач у даному позові не ставить. Враховуючи положенням ст.11ЦПК України суд розглядає цивільну справу виключно в межах заявлених Позивачем позовних вимог, що зазначені у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В своїх позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача суму матеріального збитку, в розмірі 27 776,00 грн., яка відповідно до його розрахунку та доводів складається з: 20 776,00 грн. (сума коштів які б позивач міг отримати, при зверненні до іншого банку за період з березня 1997 року по березень 2015 року) + 2000,00 грн. (правова допомога) + 5000,00 грн. (сума визначена позивачем на власний розсуд щодо покладених зусиль для досягнення результату відображеного в вищевказаних рішеннях судів). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, вказані позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальних збитків в розмірі 27 776,00 грн. не обґрунтовані позивачем та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки умовами договору банківського вкладу така відповідальність не передбачена, та вимоги закону не передбачають такого розрахунку розміру відшкодувань. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до вказаної норми мова йде про ті доходи, які особа недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Доказів того, що позивач [PERSON] поніс матеріальні збитки, пов'язані з невиконанням умов вказаних договорів з боку відповідача, які призвели до втрати доходів [PERSON] - не надано. Крім того, щодо витрат пов'язаних з отриманням позивачем правової допомоги, необхідно зазначити, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів отримання останнім правової допомоги та сплати коштів за неї саме по даній цивільній справі. Щодо витрат, понесених на правову допомогу при зверненні до суду у 2013р., то дане питання вирішено судами у рішеннях від 16.07.2014р.(Вінницький міський суд Вінницької області) та від 14.08.2014р. (Апеляційний суд Вінницької області). Щодо відшкодування Позивачу моральної шкоди в розмірі 500 000,00грн. слід зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним Договором та Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, зокрема параграфом 3 «Банківський вклад» глави 71 розділу ІІІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами. Таким чином, оскільки між Позивачем та Відповідачем діяли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України, а умовами Угоди щодо відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000,00 грн. задоволенню не підлягають. Також не підлягає задоволенню вимога Позивача щодо стягнення на його користь з держави матеріальної шкоди в розмірі 1,00грн., оскільки у позовної заяви не визначено конкретного органу державної влади, який би ніс вказану відповідальність, як і не вказано та недоведено обставин заподіяння такої шкоди державною, не надано суду і належних та допустимих доказів для задоволення вказаної позовної вимоги. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 16, 22, 23, 509, 526, 1167 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та

Outcome: dismissed