Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У травні 2016р. представник позивача на підставі довіреності від 06.05.2016р. [PERSON] звернулась в суд до відповідача [PERSON] з вказаним позовом, згідно якого просить визнати недійсним договір дарування квартири від 30.07.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2183. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є опікуном недієздатного - [PERSON], який внаслідок хронічного стійкого психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується відповідним рішенням суду. Позивачка 17.12.1993 року придбала квартиру [ADDRESS], яку 30.07.2013 року подарувала недієздатному [PERSON], від імені якого, діяла [PERSON]. Відповідно до законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, відповідачка не мала законних підстав та повноважень на укладення вищевказаного договору від імені недієздатного. Крім того, нотаріус не розяснив сторонам договору зміст статей 67, 203, 226, 237, 238, 242 ЦК України. До судового засідання позивачка та її представник не з'явилися. Представник позивача [PERSON] надала суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повідомлена про час і місце розгляду справи в порядку ч. ч. 5, 9 ст.74 ЦПК України, однак в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, причини її неявки суду не відомі, заперечень проти позову не надала. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, відповідач про причини своєї неявки не повідомив, підстав визнавати його неявку з поважних причин немає, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши письмові пояснення представника позивача, обставини та докази справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивача є опікуном недієздатного - [PERSON], який внаслідок хронічного стійкого психічного захворювання не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується рішенням Житомирського районного суду від 27.08.2001 року у справі №2-835 та рішенням Бердичівської міської ради Житомирської області від 18.12.2001 року №813. 17.12.1993 року позивач придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі продажу, посвідченим 17.12.1993 року державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори [PERSON], за реєстровим номером 3-7136, зареєстрованим Бердичівським МБТІ, запис №9910 в книзі №56. Відповідно з технічним паспортом, вищевказана квартира розташована на другому поверсі пятиповерхового будинку, складається з однієї кімнати, жилою площею 17,5 кв.м., загальною площею 33,2 кв.м. 20.06.2013 року виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської прийняв рішення за №240 (пункт 1), згідно з яким надав дозвіл позивачу, яка виступає від свого імені та від імені недієздатного [PERSON], на продаж квартири [ADDRESS], яка належить її підопічному на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.03.2005 року, з одночасним даруванням [PERSON] квартири [ADDRESS], яка належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.1993 року. Згідно з п.2 вищевказаного рішення, представником інтересів недієздатного [PERSON] на час вчинення вищевказаних правочинів, призначено відповідача [PERSON], [INFO]. 30.07.2013 року між позивачем з одного боку та її підопічним [PERSON] з іншого боку, від імені якого, на підставі рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області №240 від 20.06.2013 року, діялавідповідач, укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2183. Відповідно з п.1 вищевказаного договору, позивач передала безоплатно у власність (подарувала), а [PERSON], в особі відповідача прийняв у власність (дарунок) квартиру [ADDRESS]. З преамбули, пункту п.1.1., розділу 15 вищевказаного договору вбачається, що відповідачка діяла, як представник від імені недієздатного - [PERSON] та підписала спірний договір. Згідно з ч.1 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ч.3 ст.67 ЦК України, опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до\~статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно з ч.1 ст.238 ЦК України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною (ч.2 ст.242 ЦК України). Таким чином, законодавство яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, не визначало право особи представляти інтереси недієздатного на підставі рішення виконавчого комітету відповідної ради. Тому, відповідач не мала повноважень на укладення з позивачкою спірного договору дарування, від імені та в інтересах недієздатного [PERSON] Крім того, є різними ідентифікуючі відомості про обєкт дарунку, вказані в п.п.1, 1.1., 1.2 спірного договорі, а саме є різним номер квартири, однак виправлення та описки в спірний договір не вносились. Також, з тексту спірного договору вбачається, що нотаріус не розяснив сторонам договору зміст статтей 67, 203, 226, 237, 238, 242 ЦК України (права та обов'язки опікуна; загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину; правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою; поняття та підстави представництва; правочини, які може вчиняти представник; представництво за законом), що вбачається із змісту договору. Відповідно до ст.717, ч. 2 ст.719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє\~правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх\~малолітніх,\~неповнолітніх\~чи\~непрацездатних\~дітей. Як зазначено в п.8 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідно до ч. 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Згідно зі\~ст. 55 Конституції України\~права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься в ч. 1\~ст. 3 ЦПК України. Згідно з п.24 постанои Пленумом Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання недійсного правочину, суд ухвалює рішення про визнання\~\~правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.\~\~ Відповідно до статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved