Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12.06.2018 року в м. Житомирі між ним та відповідачем був укладений договір, згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 150000,00 грн. для повного погашення заборгованості за кредитом відповідача. За умовами договору відповідач у випадку повного погашення кредитного договору № 12/04/08 від 21.04.2008 року, укладеного між КС «Тринадцята зарплата» та відповідачем, за яким кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 650000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 72 % річних на строк до 21.05.2009 року, зобов`язався віддати позивачу його грошові кошти. Місце виконання договору в п. 4 договору визначено за адресою: [ADDRESS] , де позивач проживав певний час, працюючи в м. Житомирі. Від свого знайомого працівника кредитної спілки йому стало відомо про те, що борг відповідача перед КС «Тринадцята зарплата» повністю закритий, але відповідач не збирається віддавати йому грошові кошти за обов`язкової повної відсутності заборгованості, як зазначено в договорі, не реагуючи на його письмові звернення. Тому позивач просить встановити факт повної відсутності заборгованості за кредитним договором (Лінія) № 12/04/08 від 21.04.2008 року, укладений між кредитором - кредитною спілкою «Тринадцята зарплатня» та позичальником [PERSON] , за яким кредитор надав позичальнику грошові кошти у сумі 650000 грн. зі сплатою процентів у розмірі 72 % річних у строк по 21.05.2009 року, а також у зв`язку з встановленням факту повної відсутності заборгованості за вказаним кредитним договором просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 150000 грн. Сторони у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, подали до суду письмові заяви, у яких просять проводити розгляд справи в їхній відсутності. У поданій до суду заяві позивач вказав про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Представник третьої особи Дубровський С.П., повноваження якого підтверджуються довіреністю № 7 від 05.12.2018 року, в поданих до суду заявах вказав, що станом на 24.09.2020 року [PERSON] , який отримав за укладеним із кредитною спілкою кредитним договором № 12/04/08 від 21.04.2008 року кредит у сумі 650000,00 грн., грошових коштів спілці не повернув та згідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13.04.2010 року в справі № 2-1383/10 його заборгованість складає 2585668,75 грн. Також представник у заяві наголосив, що, якщо в даній справі від імені спілки надходили інші документи, насамперед, щодо погашення боргу відповідача перед спілкою, то просить їх анулювати з причини того, що ніяких інших документів, окрім зазначеної заяви, спілка до суду не надсилала і, на думку спілки, подання до суду позивачем позову з вимогами про встановлення юридичного факту мають на меті за сфальсифікованими даними отримати на свою користь рішення суду про відсутність боргових зобов`язань перед спілкою. Зловживаючи процесуальними правами, позивач одночасно звертався до інших судів із аналогічними позовами, зокрема за наслідками розгляду яких Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області позовну заяву залишено без розгляду та на сторони накладено штраф. Окрім того, на адресу суду надіслано заяви від імені голови правління (керівника) КС «Тринадцята зарплатня» Ноженко К.Д. від 23.09.2020 року, в якій повідомлено про відсутність будь-якої фінансової заборгованості позивача та відповідача перед кредитною спілкою, в тому числі за кредитним договором № 12/04/08 від 21.04.2008 року, що була погашена в повному обсязі. Просить розгляд справи проводити без представника кредитної спілки, враховуючи відсутність уповноважених представників. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом вставлено, що 12.06.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, згідно п. 1 якого сторони домовились, що [PERSON] надає свої особисті грошові кошти у сумі 150000,00 грн. для повного погашення заборгованості за кредитним договором (Лінія) № 12/04/08 від 21.04.2008 року, укладеним між кредитором - кредитною спілкою «Тринадцята зарплата» (код ЄДРПОУ 33307569) та позичальником [PERSON] , за яким кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 650000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 72 % річних у строк по 21.05.2009 року для [PERSON] (а. с. 3). У п. 3 договору міститься зобов`язання відповідача повернути надані кошти одразу ж після встановлення повної відсутності боргу за кредитним договором, що вказаний у п. 1 цього договору. Місцем виконання цього договору сторони визначили [ADDRESS] , що обумовлено п. 4 договору. Копія кредитного договору (Лінія) № 12/04/08 від 21.04.2008 року долучена до матеріалів справи (а. с. 22). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином, що передбачено ч. 1 ст. 599 ЦК України. На підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором (Лінія) № 12/04/08 від 21.04.2008 року, укладеним між кредитором - кредитною спілкою «Тринадцята зарплата» (код ЄДРПОУ 33307569) та позичальником [PERSON] ,позивачем надано довідку від імені голови правління КС «Тринадцята зарплатня» Ноженко К.Д. від 27.08.2019 року вих. № 11-6140, зі змісту якої слідує, що кредитний договір припинив свою дію з 26.08.2019 року у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором перед кредитором (повною сплатою боргу) (а. с. 21). А також відомості про погашення відповідачем заборгованості перед кредитором містяться в повідомленні до суду від імені голови правління КС «Тринадцята зарплатня» Ноженко К.Д. від 23.09.2020 року (а. с. 45). Поряд із тим, у надісланих до суду уповноваженим представником третьої особи Дубровським С.П. згідно довіреності № 7 від 05.12.2018 року заявах (а. с. 29, 30, 39, 41, 47) викладена протилежна за змістом інформація щодо відсутності заборгованості відповідача перед кредитором за кредитним договором № 12/04/08 від 21.04.2008 року та вказано про те, що станом на 24.09.2020 року заборгованість [PERSON] за цим кредитним договором відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13.04.2010 року в справі № 2-1383/10 складає 2585668,75 грн., при цьому зауважено, що в даній справі інших документів стосовно погашення боргу відповідачем перед спілкою, окрім зазначених, третя особа до суду не надсилала. Аналізуючи встановлені судом обставини та досліджені докази, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх переконливих доказів на підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором з огляду на суперечливість наданої до суду інформації, яка значиться в повідомленнях третьої особи. За таких обставин суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не відповідає закону та порушує права й інтереси третьої особи як кредитора в зобов`язанні за кредитним договором (Лінія) № 12/04/08 від 21.04.2008 року. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року в справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Такий висновок викладено в Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року в справі № 320/8618/15-ц (ефективні способи захисту). Приймаючи до уваги висловлену Верховним Судом правову позицію, суд вважає, що позивач, звертаючись до суду з позовом про встановлення юридичного факту відсутності заборгованості за кредитним договором, обрав не правильний спосіб захисту цивільного права, так як виникнення в позивача права на стягнення заборгованості за договором, пов`язаного з встановленням юридичного факту відсутності заборгованості за кредитним договором, залежить від припинення правовідношення між позичальником та кредитором у разі виконання належним чином позичальником грошових зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядає суд. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У контексті положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України позивачем не доведено неможливості встановлення юридичного факту відсутності заборгованості за кредитним договором в іншому, позасудовому порядку. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позову не ґрунтуються на положеннях закону.

Outcome: dismissed