Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON], в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за місцем проживання її батька. В обґрунтування позову зазначив, що з 09 листопада 2006 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] В період шлюбу у них народився син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Починаючи з 16 квітня 2015 року сторони припинили шлюбні стосунки, ведення сумісного господарства та ведуть самостійне життя. На сьогоднішній час позивач проживає окремо разом із дочкою [PERSON] по вул. Заозерна, буд. 73-а. Позивач веде здоровий спосіб життя, працює в ПАТ «Азовзагальмаш», проявляє постійну турботу у вихованні дочки, цікавиться успіхами дочки у школі, відвідує батьківські збори. Відповідачка не приймає участі у вихованні дитини, життям та здоровям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Дочка знаходиться на повному забезпечені батька та весь свій вільний час батько приділяє вихованню дочки. Позивач вважає, що в інтересах дитини з метою забезпечення її гармонічного повноцінного розвитку та належного батьківського піклування, вірним буде визначити місце проживання з позивачем, що не є перешкодою для відповідача в спілкуванні з дитиною та її виховані. Позивач у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив провести розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка надала письмові заперечення, в яких позов не визнала та пояснила, що пропонувала позивачу вирішити спір мирним шляхом та укласти мирову угоду, за якою визначити місце мешкання дочки з батьком тимчасово до грудня 2017 року, але позивач відмовився. На сьогоднішній час дочка проживає разом із батьком та його матірю (своєю бабусею). Позивач не займався вихованням дочки, а її вихованням займалася його мати (бабуся). Через хворобу малолітнього сина та необхідністю постійного догляду за ним відповідачка вимушена була погодитися на спільне проживання дочки з батьком, після чого позивач став перешкоджати бачитися їй з дитиною. Зазначає, що окреме проживання дочки та сина, який хворіє та не має можливості спілкуватися з іншими дітьми, негативно впливає на його розвиток та стан здоровя. Їх спільний син [PERSON] має важке захворювання нирок, є інвалідом з дитинства та потребує постійного нагляду. Бажає, щоб її діти проживала разом із нею. Відповідач належним чином виконує свої батьківські обовязки та приймає участь у виховані дочки. Відповідачка та її представник за довіреністю [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибули з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, позовні вимоги підтримала, просила провести розгляд справи без її участі, про що надала письмову заяву. Представник третьої особи Служба у справах дітей Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не прибув, надав висновок та витяг із протоколу комісії з питань захисту прав дитини, згідно якого комісія вважала за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON]. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони з 09 листопада 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народилася дочка [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 15.05.2015р. серії І-НО №687413 (а.с. 9). У квітні 2015 року сторони припинили шлюбні стосунки та не мешкають разом. Відповідач [PERSON] разом із сином [PERSON] переїхала від чоловіка проживати до своїх батьків за адресою м.Маріуполь, вул.Лобачевського буд.97. За спільною згодою сторін дочка [PERSON], [INFO], в теперішній час проживає разом з батьком за адресою: м. Маріуполь, вул. Заозерна, 73-а, в будинку що належить матері [PERSON]- [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2006 року та державним актом на право власності на земельну ділянку від 28.05.2008 року. [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням міського майна 26.09.2001 року, позивач є співвласником квартири в місті Маріуполі по бул.Комсомольському[ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд приходить до наступного. Частина 8 статті 7 Сімейного Кодексу України встановлює, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що обома сторонами в рівній мірі створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітньої дитини [PERSON], а також для забезпечення її потреб, що підтверджується відповідними актами обстеження матеріально-побутових умов сімї [PERSON] від 17.06.2015 року по вул. Заозерна, буд.73-а та [PERSON] від 02.07.2015 року по вул. Лобачевського, буд. 97. [PERSON] працює у ПАТ «Азовзагальмаш», цех 469 водієм, за місцем роботи характеризується позитивно. Згідно акту комітету самоорганізації населення сел. Волонтерівка від 13.05.2015 року позивач разом із дочкою [PERSON] проживає за адресою [INFO], відносини з сусідами добрі, проявляє постійну турботу у виховані дочки. Згідно довідки комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ степенів №39 Маріупольської міської ради Донецької області» від 18.05.2015 року №27 [PERSON] займається вихованням дочки, цікавиться успіхами [PERSON] в школі, активно відвідує батьківські збори, надає допомогу та бере участь в благоустрою класу. Згідно акту обстеження умов проживання позивача [PERSON] по вул. Заозерна, 73-а для виховання та розвитку дитини створені всі належні умови: мається окрема кімната, ліжко, плательна шафа, письмовий стіл, книжки, іграшки. Згідно інформаційної довідки про проведену роботу з вивчення психологічного стану малолітньої [PERSON] Іллічівського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 06.07.2015 року фахівцем із соціальної роботи практикуючим психологом 17.06.2015 року була проведена робота з вивчення психологічного стану малолітньої [PERSON] Під час бесіди та діагностики виявлено, що [PERSON] активна, вільно відповідає на питання, виявляє бажання до співпраці, бажає спілкуватися з близькими родичами, скучає за братом [PERSON]. [PERSON] розповіла, що на цей час вона проживає у батька, вони часто грають та весело проводять час і вона бажає проживати разом із ним. [PERSON] з матеріалів справи вбачається, що спільний син [PERSON], який зараз проживає разом із відповідачкою [PERSON] є інвалідом, що підтверджується відповідним посвідченням серії ААБ №306708 від 02.07.2010 року, дитина має важке захворювання нирок, потребує постійного догляду та медичного лікування. Відповідно до заяви відповідачки вона тривалий час перебуває в інших містах з сином [PERSON] для проходження періодичних курсів лікування (а.с. 49). Згідно з висновком Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13.07.2015р. вих. № 02/3-707-07, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Іллічівської районної адміністрації від 08.07.2015 року №14, комісія вважає доцільним на теперішній час визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком, [PERSON]. Вирішуючи спір щодо місця проживання малолітньої дитини [PERSON] суд перш за все виходить з інтересів самої дитини. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч.2 та ч.3 ст.161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з позивачем. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована України та набрала чинності 27 вересня 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Міжнародною Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, виходячи з рівності прав матері та батька у п. 1 ст. 9 проголошено право, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли таке розлучення є необхідним в найкращих інтересах дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Таким чином, суд приходить до переконання в тому, що побутові умови проживання сторін є рівнозначно задовільними, однак суд враховує, що на сьогоднішній час відповідач піклується про другу дитину [PERSON], який є інвалідом та потребує значної уваги та медичного догляду, в тому числі догляду з боку відповідача, проходження періодичного лікування, у звязку із цим відповідач обмежена у фізичних можливостях приділяти достатньо часу для повноцінного догляду та вихованню [PERSON]. Приймаючи до уваги вік дитини, факт наявності другої спільної дитини [PERSON] із важким захворюванням, проживання його разом із відповідачем, ставлення дитини до батьків, а також наявність у позивача всіх умов для проживання дитини із батьком, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини, для забезпечення її гармонійного повноцінного розвитку, необхідного виховання, на теперішній час за існуючих обставин дочка повинна проживати разом з батьком. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини з метою забезпечення їй належного батьківського піклування, створення необхідних умов для сімейного виховання, вірним буде визначити її місце проживання саме з [PERSON], що не є перешкодою матері дитини [PERSON] у спілкуванні її з дитиною та участі у її вихованні. На підставі викладеного та

Outcome: approved