Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

У травні 2016р. позивачка [PERSON] звернулась з вказаним вище позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], згідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.07.2012 року та за виконавчим листом відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції за№2/0603/1852/12 від 30.07.2012 року за період з січня 2013 року включно та по лютий в 2016 року включно в сумі 18.741,50 грн. та нестойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за вказаній період в сумі 112.857,83 грн. згідно доданого до позовної заяви розрахунку. Також, позивачка просить суд змінити розмір та спосіб аліментів, які стягуються з відповідача згідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду від 18.07.2012 року, та стягувати в подальшому з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання вказаної дитини з ? частини доходу на тверду грошову суму по 650,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подання даної заяви до суду та до досягнення донькою повноліття. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги, просила суд їх повністю задовольнити з підстав наведених в позовній заяві, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час, місце судового засідання був повідомлений належним чином згідно ст.74-76 ЦПК України, причини його неявки суду не відомі, заперечення на позов до суду не надавав. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з частиною першою статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом з'ясовано, що згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 18.07.2012 року та виконавчого листа за №2/0603/1852/12 від 30.07.2012 року відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивачки аліменти в розмірі по 1/4 частині всіх видів його доходів, але не менше передбаченого законом мінімального розміру в місяць, щомісячно, на утримання доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. Проте, відповідач не сплачував та має заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої доньки у зв'язку з чим, починаючи з січня 2013 року заборгованість по аліментах складає станом на лютий включно 2016 року 18.741,50 грн., що підтверджується довідкою відділу державної виконавчої служби від 11.03.2016 року №17/1094 та довідкою відділу ДВС Бердичівсього МРУЮ від 21.04.2016 року №17/1094 про неотримання аліментів (а.с.9-11). Фактично позивачка утримує вказану дитину самостійно. Її заробіток складає близько 2.300,00 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи - управління освіти та науки виконкому Бердичівської міської ради від 21.04.2016 р. №911/01-13 (а.с.12-13). Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідач не подав суду доказів, які б вказували, що заборгованість з аліментів перед позивачкою виникла в нього за відсутності його вини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається з розрахунку розміру неустойки (пені), розмір неустойки (пені) за період з січня 2013 року включно та по лютий в 2016 року включно, яку має сплатити відповідач, становить 112.857,83 грн. (а.\~с.14-15). Відповідач будь-яких доказів, які б спростовували зазначений розрахунок (вказували на його неправильність) не подав. Таким чином, відповідач має спалити позивачці неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з січня 2013 року включно та по лютий в 2016 року включно, яку має сплатити відповідач, становить 112.857,83 грн. Згідно з частиною другою статті 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідач будь-яких доказів щодо свого матеріального та сімейного стану не подав, а тому суд не знаходить підстав для зменшення розміру неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов позивачки в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, щодо позовної вимоги позивачки щодо зміни розмір та спосіб аліментів, які стягуються з відповідача згідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду від 18.07.2012 року, та стягнення в подальшому з відповідача на користь позивачки на утримання вказаної дитини аліменти з ? частини доходу на тверду грошову суму по 650,00 грн., щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до її повноліття, суд приходить висновку про наступне. Так, відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Проте, згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачка будь-яких доказів щодо зміни матеріального та сімейного стану суду не надала, а тому суд не знаходить підстав для зміну розміру та способу стягнення аліментів. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов позивачки в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial