Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02.06.2015 року позивачем було надано відповідачу позику в розмірі 5500,00 доларів США строком до 02.06.2016 року, але по теперішній час відповідач свої зобов'язання не виконав. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 165354,56 грн., з яких : сума боргу становить 5500 х 26,26 (курс НБУ) = 144485,00 грн., індекс інфляції = 17391,36 грн., 3% річних=3478,20 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення. Суду пояснила, що дійсно написала 02.06.2015 року розписку про отримання коштів, але фактично кошти не отримувала, з позивачем були інші домовленості. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02.06.2015 року позивач надав відповідачу позику в розмірі 5500,00 доларів США строком до 02.06.2016 року. Факт надання позики підтверджується розпискою наданою відповідачем від 02.06.2016 року, оригінал якої знаходився у позивача та долучений до матеріалів даної справи. Згідно із розпискою відповідач зобов'язувався повернути гроші до 02.06.2016 року, але дані кошти не було повернуто. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 5500,00 доларів США х 26,425466 (курс НБУ станом на 19.10.2017)= 145340,06 грн. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.. 625 ЦК України). Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних за період з 02.06.2016 року по 02.06.2017 року у розмірі 4372,15 грн. є такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 145340,06 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4372,15 грн., а всього 149712,21 грн. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1497,12 грн. Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч.1 ст. 360-7 ЦПК України). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15 : «Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях». Враховуючи вищевикладене, а також те, що предметом договору була іноземна валюта, не підлягають позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат.

Outcome: partial