Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

У травні 2021 року представник позивача адвокат Орловська Вікторія Анатоліївна звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області в інтересах позивача [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивувала тим, що 10 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики, у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 3850,00 грн. та зобов`язався повернути суму боргу в строк до 01 березня 2021 року. Проте, відповідач до даного часу суму боргу не повернув, уникає зустрічі з позивачем, не відповідає на телефонні дзвінки позивача та не виконує свої зобов`язання. Тому, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 3850,00 грн., а також передбачені договором позики: пеню у розмірі 123,09 грн., 3% річних у розмірі 3234,00 грн., втрати від інфляції 92,79 грн., штраф 77000,00 грн., а також судовий збір. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2021 року у даній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Між тим, представником позивача на електронну адресу суду направлено клопотання в якому представник просила суд розглянути справу без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, 10 лютого 2021 року відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] 3850,00 грн. та зобов`язався повернути позивачу отримані кошти до 01 березня 2021 року, про що написав відповідну розписку За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції\~дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі коштів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч.1 ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Абзацом 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, це визначено ст. 629 ЦК України Так, судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач свої зобов`язання за Договором Позики від 10 лютого 2021 року виконав в повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання за даним Договором позики не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу суму основного боргу за договором позики від 10 лютого 2021 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за Договором позики від 10 лютого 2021 року у загальному розмірі 3850,00 грн.. Щодо вимоги сторони позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені у\~розмірі 123,09\~грн.,\~3%\~річних у\~розмірі 3234,00\~грн.,\~втрат від\~інфляції у\~розмірі 92,79\~грн.\~та штрафу\~у розмірі\~77000,00\~грн.,суд зазначає наступне. Згідно частини другої статті 625\~Цивільного кодексу\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. За змістом статті 549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, вищевказаним Договором позики (розпискою) визначено, що в разі порушення відповідачем зобов`язання в частині повернення кожної окремої суми коштів та/або повернення всієї суми до кінцевої дати 01 березня 2021 року, відповідач зобов`язується додатково сплатити суму неустойки, а саме: пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань, від суми боргу; суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 365%; суму інфляційних втрат, відповідно до законодавства України. Разом з тим, визначено, що у випадку прострочення повернення коштів більше ніж на 30 календарних днів, відповідач зобов`язався додатково сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу; штраф у зазначеному розмірі відповідач зобов`язався сплачувати за кожні прострочені 30 календарних днів. Як вбачається із наведеного стороною позивача розрахунку пені, 3% річних, втрат від інфляції та штрафу, за порушення грошового зобов`язання, то відповідач має сплатити на користь позивача: пеню у розмірі 123,09 грн., 3% річних у розмірі 3234,00 грн., втрат від інфляції у розмірі 92,79 грн. та штраф у розмірі 77000,00 грн. Перевіривши наданий стороною позивача розрахунок, вищевказаних сум, суд приходить до висновку, що він проведений з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: пеня у розмірі 123,09 грн., 3% річних у розмірі 3234,00 грн., втрати від інфляції у розмірі 92,79 грн. та штраф у розмірі 77000,00 грн., що в загальному розмірі складає 80449,88 грн.. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона відповідача не скористалася своїм правом на подання відзиву та не надала доказів помилковості чи неправильності наданого позивачем розрахунку, а також доказів про погашення заборгованості та її відсутності. Так, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за Договором позики від 10 лютого 2021 року належним чином не виконував, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг по вказаному договору в загальному розмірі 84299,88 грн., у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн..

Outcome: approved