Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Уточнившись з позовними вимогами [PERSON], в особі представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що 27 грудня 2016 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона передала, а [PERSON] взяв в борг і зобовязався повернути у строк до 6 січня 2017 року грошові кошти в розмірі 1000 Євро, що на дату звернення до суду з цим позовом є еквівалентно 29362 грн. 90 коп. На підтвердження отримання грошових коштів визначених договором позики, 27 грудня 2016 року [PERSON] передав їй відповідну розписку про отримання позики. Посилаючись на те, що [PERSON] у встановлений договором позики строк грошові кошти їй не повернув а в подальшому ухиляється від виконання свого зобов'язання, просила суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики, який станом на 13 червня 2017 року становить 30948 грн. 43 коп. та судові витрати. В судовому засіданні позивачка надала суду заяву про збільшення позовних вимог, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики в сумі 34235 грн., яка виникла станом на 9 жовтня 2017 року, з яких: заборгованість за договором позики від 27 грудня 2016 року в сумі 31304 грн., три відсотки річних в сумі 708 грн., 2223 грн. інфляційні. Крім того просила стягнути 6000 грн. витрат, повязаних з правовою допомогою та 640 грн. судового збору. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Позивач в судовому засіданні проти заочного розгляду справи не заперечувала. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.ст.\~1,\~3 ЦПК України). Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з розписки про отримання позики, 27 грудня 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 1000 Євро, які зобовязався повернути до 6 січня 2017 року. Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 встановлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Ст.360-7 ЦПК України\~передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Суд, дослідивши в судовому засіданні розписку від 27 грудня 2016 року, встановив, що розписка містить найменування сторін зобов'язання (позикодавця та позичальника), грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника. Тобто між сторонами зобов'язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог\~ст. 1046 ЦК України. Отже, 27 грудня 2016 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 1000 Євро, які зобовязався повернути в строк до 6 січня 2017 року. Доказів, які б підтверджували те, що він повернув борг позивачці відповідач суду не надав. Відповідно до\~ст. 99\~\~Конституції України\~, грошовою одиницею України є гривня. Статтею 192 ЦК України\~встановлено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязані визначений грошовий еквівалент у іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. У п. 14\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~розяснено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Крім цього, статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він відповідно до ст. 625 ЦК України зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Як вбачається з розрахунку наданого позивачкою, відповідач станом на 9 жовтня 2017 року має наступну заборгованість: 31304 грн. - заборгованість за договором позики від 27 грудня 2016 року в сумі, що є еквівалентом 1000 Євро, три відсотки річних в сумі 708 грн. Вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в примусовому порядку. Не може бути задоволена вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь індексу інфляції в сумі 2223 грн., оскільки індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч.2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні. Доказів, які б спростовували вказаний позов відповідачка суду не надала. У відповідності до ст. 88ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені нею витрати по сплаті правової допомоги в сумі 6000 грн., що підтверджується квитанцією №663238 від 9 жовтня 2017 року та судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: partial