Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У червні 2015 року позивач - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який діє в інтересах малолітнього [PERSON],[INFO], звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив: - позбавити батьківських прав відповідачку по даній справі - [PERSON], [INFO], відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] - стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх заробітків, але не менше 30% прожиткового мінімуму на користь опікуна дитини [PERSON]. В обгрунтування свого позову позивач зазначив, [PERSON] є матірю малолітнього [PERSON], [INFO], яка неналежно виконує свої обовязки щодо виховання та утримання своєї дитини, не цікавиться його життям, не піклується про його здоровя, не надає йому ні моральної, ні матеріальної допомоги, неодноразово притягалась до адміністративної та кримінальної відповідальності. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 04.10.2013 року № 857, дитині було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та встановлено над ним опіку згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради від 04.10.2014 року № 856, опікуном було призначено його бабусю - [PERSON], разом з якою він зараз і проживає. Служба у справах дітей адміністрації Центрального району листом від 05.11.2014 р. вих. № 1593/08.01-08 повідомила [PERSON] про необхідність зявитися до Служби у справах дітей з приводу повернення сина, та попередила про підготовку документів на позбавлення її батьківських прав у випадку її неявки. 03.02.2015 року дане питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, де було рекомендовано підготувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], у зв»язку із чим позивач звернувся до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, будь яких заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Прокурор в судовому засіданні вважав доцільним позбавити відповідачку батьківських прав. Представник третьої особи також підтримала позовні вимоги. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матірю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП № 122141, виданого Міським відділом ДРАЦС ММУЮ, актовий запис № 1214 (а.с. 6). Відомості про батька дитини внесені у свідоцтво про народження дитини на підставі ч.1 ст. 135 СК України. Малолітній [PERSON], [INFO], страждає на вроджену міопатію, та відповідно до висновку лікаря потребує стороннього догляду та піклування. 24.07.2013 року [PERSON] була засуджена Ленінським районним судом м. Миколаєва за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць (а.с.26). Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 04.10.2013 р. № 857, [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 04.10.2014 р. № 856 над малолітнім [PERSON] було встановлено опіку, і його опікуном було призначено його бабусю - [PERSON], разом з якою він зараз і проживає (а.с.32). 28.08.2014 року згідно з ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси [PERSON] було звільнено від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі, умовно достроково на невідбутий строк 5 місяців 25 днів. Однак після повернення із місць позбавлення волі [PERSON] не звернулася до служби у справах дітей із заявою про повернення їй дитини та не виконує свої обовязки щодо виховання та утримання своєї дитини, не цікавиться його життям, не спілкується з дитиною, піклується про його здоровя, не надає йому ні моральної, ні матеріальної допомоги, неодноразово притягалась до адміністративної, кримінальної відповідальності, про що свідчать копії вироків (а.с. 25-27), та протоколів про адміністративне правопорушення (а.с.17-23). Таку поведінку відповідача можна розцінювати, як байдуже ставлення матері до дитини, фактичне самоусунення її від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обовязків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд знаходить позовні вимоги в частині стягнення аліментів обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач зобов'язана утримувати свою дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, і вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. Судові витрати по справі відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved