Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

У травні 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача 914 055,75 грн. за двома договорами позики, які було ними укладено із строком повернення сум - до 01.12.2014 р., з якої: 503 732 грн. - сума позик, 372 564,59 грн. - інфляційні збитки за період з 01.12.2014 р. по 31.05.2017 р. та 37 759,20 грн. - три відсотки річних за період з 01.12.2014 р. по 31.05.2017 р. Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.06.2017 року провадження по справі було відкрито (а.с.33). Відповідачем по справі ухвалу суду від 12.06.2017 р. було оскаржено та постановою апеляційного суду Одеської області від 22.03.2018 р. апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення, ухвала суду - без змін (а.с.115-116). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, 13.03.2020 р. письмово суду пояснив, що суму 37 759,20 грн. - три відсотки річних, що нарахована за період з 01.12.2014 р. по 31.05.2017 р., просить стягнути на підставі ст. 625 ЦК України. Представник відповідача у судовому засідання обставини справи визнав частково, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, подав письмовий відзив та суду пояснив, що гроші по першій розписці - за 09.04.2014 р. за домовленістю між позивачем та відповідачем повинні були бути перераховані на розрахунковий рахунок ТОВ «Злагода». І, як вбачається з самих розписок, ці кошти потрібні були на виплату заробітної плати та на закупівлю насіння. Стосовно розписки за 04.06.2014 р., як вбачається з її змісту, кошти були отримані на господарську діяльність, але фізично кошти відповідачем не отримувались, вони перераховувались на розрахункові рахунки або передавались фізичним особам-підприємцям, які реалізовували сільгосптовари - насіння, паливо тощо, а, реалізувавши вирощену ТОВ «Злагода» продукцію, позивач отримав би погашення боргу за розпискою. Відповідач свої зобов`язання виконала, тому вважає, що позов задоволенню не підлягає (а.с. 121-122, 142-143). Заслухавши представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Так, з оригіналу розписки від 04.06.2014 р. вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 389 350 грн. та вказану суму зобов`язується повернути до 01.12.2014 р., грошові кошти, згідно розписці, отримано на придбання: палива, засоби захисту, насіння та заробітну платню (а.с.4). Згідно оригіналу розписки від 09.04.2014 р. [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 61 582 грн. на заробітну платню та 52 800 грн. - на придбання насіння, вказану суму зобов`язується повернути до 01.12.2014 р. (а.с.5). За положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Припиняється зобов`язання частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Виходячи з норм ст. 545 ЦК України, після прийняття виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі якщо боржник видава кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові, у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає, підтвердженням виконання боржником свого обов`язку є наявність боргового документа у боржника. Отже, враховуючи наявність у кредитора - позивача двох розписок про отримання грошових коштів у вказаних вище сумах та відсутність у боржника - відповідача документів у підтвердження виконання свого обов`язку, дає підстави для висновку щодо укладення договорів позики та невиконання своїх зобов`язань за ними відповідачем. При цьому, відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши суду належні докази відповідно до вимог ст. ст. 77 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 3 відсотків річних з сум позиви та інфляційних збитків за період з 01.12.2014 р. по 31.05.2017 р. на підставі ст.. 625 ЦК України також підлягають задоволенню. Проте, суд не може повністю погодитись із розрахунком, наданими позивачем до своїх вимог (а.с.6). Так, суд погоджується, що загальна сума боргу суми позик становить 503 732 грн. Разом з тим, 3% річних за грудень 2014 р. становить 1 259,33 грн., а не 1 283, 48 грн., як розраховано позивачем (503 732 грн. х 3/100/12 =1 259,33 грн.). 3 % річних за 2015 р. та за 2016 р. становлять - по 15 11, 96 грн. (503 732 грн. х 3/100). 3% річних за січень - травень 2017 р. становлять 1 259, 33 грн. х 5= 6 296,65 грн. І того, разом, 3 % річних за вказаний період становлять: 37 779,90 грн. (1 259, 33 грн. + 15 11, 96 грн. +15 11, 96 грн. + 6 296,65 грн.). Проте, оскільки, відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України - принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не може вийти за межі позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3 % в розмірі 37 759,20 грн. Щодо суми інфляційних збитків, суд погоджується із розрахунком позивача, за яким за грудень 2014 р. вони складають 15 111, 96 грн. від суми позик - 503 732 грн. (індекс інфляції - 103). Але, за 2015 рік сума інфляційних збитків складає 218 115, 95 грн. ((індекс інфляції річний - 143,30) (503732 х 143,30/100=721 847,95; 721 847,95 - 503 732=218 115, 95 грн.)), а не 239 838,78 грн. За 2016 рік сума інфляційних збитків складає 62 462,76 грн. ((індекс інфляції річний -112, 40) (503732 х 112,40/100=566 194,76; 566 194,76- 503 732=62 462,76 грн.)), а не 331 754,91 грн. І за січень 2017 р. при індексі інфляції 101,1, збитки становлять 5 541,05 грн. ((509 273,05 - 503 732) (503 732 х 101,1/100=509 273,05)), а не 340 945,26 грн. За лютий 2017 р. при індексі інфляції 101, збитки становлять 5 037,32 грн. ((508 769,32 - 503 732) (503 732 х 101/100=508 769,32)), а не 349 392,03 грн. За березень 2017 р. при індексі інфляції 101, 8, збитки становлять 9 067, 17 грн. ((512 799, 17 - 503 732) (503 732 х 101,8/100)), а не 364 748,27 грн. За квітень 2017 р. при індексі інфляції 100,9, збитки становлять 4 533, 58 грн. ((509 265,58 - 503 732) (503 732 х 100,9/100)), а не 372 564, 59 грн. І за травень 2017 р. при індексі інфляції 101,3, збитки становлять 6 548, 51 грн. ((510 280,51 -503 732) (503 732 х 101,3 /100)). І усього інфляційні збитки становлять 326 418,30 грн. (15 111, 96 грн. + 218 115, 95 грн. + 62 462,76 грн. + 5 541,05 грн. + 5 037,32 грн. + 9 067, 17 грн. + 4 533, 58 грн. + 6 548, 51 грн.), що підлягають стягненню з відповідача, а не 372 564,59 грн. Загалом з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 867 909,50 грн., з якої: 503 732,00 грн. - суми позики; 326 418,30 грн. - інфляційні збитки; 37 759,20 грн. - 3% річних. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 7 596,11 грн. ((94,95 % х 8 000 грн.)( 867 909,50 грн. від 914 055,76 грн. становить 94,95 %).

Outcome: partial