Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

У травні 2015 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] Позовні вимоги мотивуються тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] Вказаний житловий будинок належить йому на підставі договору купівлі - продажу від 18.08.1982 року, посвідченим старшим державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори та зареєстрованим Бердичівським МБТІ в реєстрі за № 1-2471. Зазначені відомості додатково підтверджуються технічним паспортом на будинок від 06.08.2007 року. Згідно з довідкою № 1355 від 27.05.2015 року, виданою МК ВЖРЕП № 7, разом із ним за вищевказаною адресою зареєстровані наступні особи: дружина - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]; невістка - [PERSON], [INFO]; внук - [PERSON], [INFO]. Проте, з 2001 року до теперішнього часу відповідачі в житловому будинку [ADDRESS] Житомирської області не проживають, оскільки виїхали з України в Португальську Республіку. Оплату комунальних послуг відповідачі не проводять, їх особисті речі у будинку відсутні. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву в якій позов підтримав, просив справу слухати у його відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачі, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, причини їх неявки суду не відомі, від них не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази та проаналізувавши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - квартира відповідно до статей 379, 382, 405 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте, відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд також враховує те, що наявність реєстрації відповідачів у будинку обумовлює понесення додаткових витрат позивача на сплату комунальних послуг. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідачі без поважних причин не проживають у зазначеному будинку, його станом не цікавляться, не сплачують комунальні рахунки, суд дійшов висновку, що вони втратили право на користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved