Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У червні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позову вона зазначила, що 08.06.1991 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них народилась донька, яка вже є повнолітньою. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені з 01 серпня 2016 року. Причиною розпаду сім'ї, є несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Позивачка вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може, тому строк на примирення їм не потрібен. Ухвалою суду від 10 січня 2018 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 07 травня 2018 року роз'єднано позовні вимоги по первісному позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, виділено у самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони у підготовче судове засідання не з'явилися. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Вислухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони 08 червня 1991 року уклали шлюб. У шлюбі у них року народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою з місця проживання. Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та спільне господарство не ведуть, спільно фактично не проживають з серпня 2016 року, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що зберегти сім'ю неможливо, подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам сторін, позов визнаний відповідачем, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Питання судових витрат вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved