Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. 19 червня 2018 року, [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Вишнівської міської державної нотаріальної контори Біленець О.П. із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса № 569/02-31 від 19.06.2018 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] не прийняв спадщину після [PERSON] у встановлений законом шестимісячний термін. Позивач посилається на те, що подати у визначений законом строк, заяву про прийняття спадщини він не зміг у зв'язку з хворобами, якими він постійно хворів (кіста правої верхньощелепної пазухи, концентрична гіпертрофія лівого шлуночка серця, гіпертонічна хвороба 3 ст., 2 ст. ризику, депресія), у т. ч. позивач знаходився на стаціонарному лікуванні та отримував операційне хірургічне втручання в Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ». Враховуючи викладене, позивач просив визначити додатковий строк для прийняття заяви про прийняття спадщини після померлої матері - [PERSON], терміном не менше двох місяців. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву у якій просив справу розглядати у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з'явився. 07.12.2018 року, подано до суду заяву Вх. 43816, у якій представник відповідача [PERSON], просила розгляди справу відсутності представника відповідача Виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне. [INFO] року - померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Померла [PERSON] доводилась матір'ю позивачу по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 20.03.1960 року. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом [PERSON] за життя заповіту не склала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 26.12.2018 року, яка наявна в матеріалах справи, а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. 19 червня 2018 року [PERSON] звернувся до Вишневої міської державної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою № 569/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , оскільки [PERSON] протягом шести місяців з дня смерті [PERSON], тобто з [INFO] року по 17.08.2017 року, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори Київської обласні не подавав. Факт постійного проживання реєстрації разом зі спадкодавцем на день її смерті, який вважає його таким, що прийняв спадщину відсутній. З відповіді Вишневої міської державної нотаріальної контори від 27.12.2018 року № 1288/01-16, вбачається, що спадкова справа після померлої [INFO] року - [PERSON], не заводилась. Зазначене також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54628063 від 26.12.2018 року та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 54628102 від 26.12.2018 року. Таким чином позивач [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги має право на спадкування після смерті [PERSON]. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом було встановлено, що позивач у встановлений законом шестимісячний строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини у зв'язку з тривалими хворобами, на підтвердження цього факту позивачем надано: Заключення магнітно-резонансної томографії Відділення променевої діагностики, ДУ «Науково-практичного медичного центру Дитячої кардіології та кардіохірургії, від 22.11.2016 року; Протокол магнітно-розонансної томографії ТОВ «Сучасні діагностичні системи» від 05.03.2012 року; Дослідження ЕХО ДУ «Науково-практичного медичного центру Дитячої кардіології та кардіохірургії від 21.11.2016 року; Консультативний висновок ДУ «Науково-практичного медичного центру Дитячої кардіології та кардіохірургії, від 21.11.2016 року; Договір про здійснення медичної практики суб'єктом господарювання у збройних силах України на платній основі від 04.04.2018 року № 2295, з вказаних документів вбачається, що позивач хворів на концентричну гіпертрофію лівого шлуночка серця, гіпертонічну хворобу 3 ст., 2 ст. ризику, депресію, а також те, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні та отримував операційне хірургічне втручання в Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ». Статтею 1 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов'язані з об'єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення цих дій. На думку суду, подання [PERSON] позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] є єдиним ефективним способом захисту права позивача на спадщину на національному рівні у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який національні суди зобов'язані практично забезпечувати відповідно до ст. 1 цієї Конвенції та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». З огляду на однозначні положення ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України про виникнення у спадкоємців права на спадщину з моменту смерті спадкодавця, у [PERSON] з урахуванням наведених ним переконливих мотивів у позові, виникло право спадкування на нерухоме майно, яке належало [PERSON] на момент смерті, через визначення в судовому порядку додаткового строку на прийняття спадщини. Проаналізувавши докази в їх сукупності, ураховуючи відсутність інших спадкоємців [PERSON], які б прийняли спадщину після її смерті, суд приходить до висновку про те, що позивач з поважних причин пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved