Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог послалася на те, що у період 22 грудня 2007 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 1449 та видане Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. 23 жовтня 2011 року у них з відповідачем народилась донька - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень Бабушкінського відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського відділу юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис за № 1410 та видано Свідоцтво про народження [NUMBER]. На даний момент стосунки з відповідачем погіршились, і фактично з 30 квітня 2013 року вони перестали проживати разом. Позивач разом з дитиною переїхала за адресою [ADDRESS]. Через деякий час, у травні 2013 року позивач намагалась відновити шлюбні відносини та переїхала до відповідача знову за адресою: [ADDRESS]. Через певний час між ними виникла сварка, під час якої відповідач фактично вигнав позивача з цього помешкання, та фізично не надав можливості забрати з собою дитину, повідомивши, що дитина залишиться проживати з ним. На заперечення з цього приводу відповідач не реагував, та сказав, що дитину не віддасть. Дитина проживала з відповідачем, а позивач регулярно спілкувалась з нею, приймала активну участь у її вихованні та матеріальному утриманні. 04 березня 2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення, яким було розірвано шлюб з [PERSON] після цього відповідач в категоричній формі заявив, що дитину позивач більше ніколи не побачить. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 14 травня 2014 року відповідач категорично відмовився надати позивачеві можливість спілкування з дитиною і їй рекомендовано було звернутись до суду. Позивач вважає, що дитина, яка жіночої статі, в такому малолітньому віці повинна залишатись проживати з матір'ю, тобто з позивачем. В судове засідання по розгляду позову позивач та її представник не з'явились та подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Орган опіка та піклування Бабушкінського району м. Дніпропетровська у судове засідання не з'явились та подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили винести рішення відповідно до вимог законодавства України, та підтримали свій висновок, щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 22 грудня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2014 року. Від цього шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між сторонами були припинені, станом на час розгляду справи сторони проживають окремо, а саме позивач мешкає за адресою: [ADDRESS], що зареєстрована за ним на праві власності. Відповідач мешкає разом з дитиною за адресою: [ADDRESS]., вказане житло відповідачу не належить. Згідно актів про обстеження умов проживання матері та батька неповнолітньої [PERSON] встановлено, що місце проживання кожного з батьків має належні умови для нормального проживання та розвитку неповнолітньої дитини. 23 червня 2016 року відповідач подав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить до висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. ст. 160, 161 СК України, згідно якій місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою її батьків, а у випадку недосягнення такої згоди може бути визначене у судовому порядку. Вирішуючи таке питання, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них. Вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, і не може передати дитину тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Виходячи з встановленого ст. ст. 7, 141 СК України принципу рівності прав батьків щодо дитини, при вирішенні цього питання жоден з них не має заздалегідь визначених переваг. Крім того відповідно до шостого принципу Декларації прав дитини, закріпленої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року закріплено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли маються виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Будь-які виключні обставини, які б могли бути підставою для розлучення з дитиною, стосовно позивача - відсутні. Так, зокрема позивач [PERSON] має постійне місце проживання, за адресою: [ADDRESS]; має постійне місце роботи, постійно працюючи на посаді головного бухгалтера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Асоціація дитячого харчування» на посаді головного бухгалтера, характеризується лише з позитивного боку; має постійний та регулярний самостійний дохід за основним місцем роботи; забезпечена житлом, зокрема на праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS], яка має дві кімнати, одна з яких може бути обладнана для життя дитини та задоволення усіх її потреб має у власності іншу нерухомість; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; на обліку у лікаря психіатра не перебуває, обставин, що згідно закону зумовлюють неможливість залишення дитини з ним, не вбачається. В той же час відповідач власного житла не має, проживає у квартирі, що належить іншій особі, відомостей про свій дохід до суду не надавав, та проти позовних вимог не заперечував. За вищенаведених обставин немає підстав вважати, що у випадку визначення місця проживання дитини разом з матір'ю умови її проживання та виховання будуть погіршені. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування та згоду відповідача з позовними вимогами, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з матір'ю, задовольнивши її позовні вимоги. Крім цього на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача оплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved