Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням. Посилалася на те, що 10 травня 2002 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Після цього, з його згоди, як основного квартиронаймача та іншого наймача - [PERSON] (сина її чоловіка) вона вселилася в квартиру [ADDRESS] . Починаючи з 2002 року вона постійно проживає за вказаною адресою. На даний час квартира є не приватизованою та перебуває у власності територіальної громади міста Чернівці. [INFO] [PERSON] помер. Зазначила, що з часу вселення вона постійно проживала і користувалася вказаним житловим приміщенням як член сім`ї наймача, брала участь у витратах, пов`язаних з оплатою комунальних послуг та виконувала інші зобов`язання, що випливають із договору найму житла. Просила визнати за нею право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13.06.2019 р. відкрито провадження в загальному порядку та призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.07.2019 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, відповідно до наданих суду письмових пояснень, в яких вказав, що позивачкою обрано невірний спосіб судового захисту. Зокрема, позивачка зареєстрована у [ADDRESS] , тобто має постійне житло для свого проживання та користування, а визнання за нею одночасно права проживання в іншому житловому приміщенні суперечить нормам ЖК України. Позивачка не довела суду факт порушення свого права відповідачами, та яким чином відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Представник відповідача Чернівецької міської ради в судове засідання не з*явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, якщо це не порушуватиме права інших осіб. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] проживає з нею по сусідству біля 17 років. [PERSON] не бачила і невідомо, де він проживає. Свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] знайомі на протязі тривалого часу, проживає по сусідству біля 20 років. Відомо, що квартира, де проживає позивачка, належала покійному чоловіку. [PERSON] в квартирі не проживає. Свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] та її покійним чоловіком знайомі на протязі тривалого часу. Позивачка вселилася в квартиру покійного чоловіка у 1999 році. [PERSON] бачив один раз, на похоронах батька. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши всі письмові докази, прийшов до висновку, що позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлову площу в гуртожитку №296 від 02.08.1995 року [PERSON] надано право на зайняття із сім*єю з трьох чоловік житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS] . Склад сім*ї: [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син) (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 травня 2002 року (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.10). Згідно довідки з місця проживання про склад сім*ї та прописку №396 від 27 травня 2019 року в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] прописаний з 08 червня 1994 року, [PERSON] прописаною не значиться (а.с.9). Відповідно до акту ОСББ «Промінь» №141 від 03 червня 2019 року [PERSON] проживає незареєстрована з 2002 року в квартирі [ADDRESS] (а.с.11). Даний факт також підтвердили в судовому засіданні свідки. Згідно наданих копій квитанцій комунальні послуги по утриманню квартири [ADDRESS] здійснює [PERSON] (а.с.14-18). Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Частиною першою статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. Виходячи з аналізу статей 64, 65 ЖК УРСР наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. За особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні. Згідно цих вимог закону судом встановлено, що [PERSON] не була вселена в квартиру [ADDRESS] у встановленому порядку в якості члена сім`ї наймача [PERSON] . За даними паспорта [PERSON] з 24 березня 2006 року зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.7), а відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2009 році взяла участь у приватизації квартири за місцем своєї реєстрації. Даний факт не заперечувала в судовому засіданні і сама позивачка. Таким чином, приймаючи участь у приватизації квартири по [ADDRESS] , [PERSON] підтвердила, що вказана квартира є місцем її постійного проживання, що спростовує її доводи про те, що починаючи з 2002 року вона постійно проживала в спірній квартирі. Крім цього, з 2002 року позивач не вчиняла будь-яких дій із зняття з реєстрації за адресою по [ADDRESS] . Отже, вона зберігає за собою право користування за цією адресою. З огляду на викладені обставини суд прийшов до висновку, що позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed