Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON]\~ звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та знятті з реєстрації до [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідачі по справі є членами її сімї, які зареєстровані в будинку який вона придбала в 2000 році. В 2014 році її чоловік разом з дітьми(відповідачами по справі) виїхав в Росію та в даному будинку не проживають, працюють і мешкають в Росії, отримали посвідку на проживання. На даний час позивач має бажання будинок продати, а тому просить суд її позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] діючий в її інтересах на підставі довіреності в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи були сповіщені належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази. Представником позивача до суду надана заява, відповідно до якої позовні вимоги заявлені позивачем [PERSON] підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні та просить справу розглянути за його відсутністю та відсутністю позивача, у разі неявки до суду належно сповіщених відповідачів по справі не заперечував проти винесення по справі заочного рішення.(а.с.5). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], про день та час слухання справи були сповіщені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення,(а.с.41-43). Третя особа Роздільнянська міська рада в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, до суду надійшла заява, в якій з позовними вимогами ознайомлені, просять справу розглядати у відсутність їх представника.(а.с.38). Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Комітету міністрів ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової\~системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача\~суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України\~(а.с.28). Дослідивши представлені документи та матеріали, заяви сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до\~ ст.11 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] народилася 26.03.1961 року в с.Цебрикове Великомихайлівського району Одеської області, зареєстрована в [INFO](колишня Крупська), буд.36, що підтверджується паспортом серії ЕС 103015 виданого Євпаторійським МВГУ МВС України в Криму від 02.08.1996 року.(а.с.5-6). Відповідно до купівлі продажу житлового будинку серії АВМ №671408 від 14.07.2000року, посвідченого державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №3189, [PERSON]. придбала будинок № 36-а по вул. Успенська(колишня Крупська) в м. Роздільна Одеської області.(а.с.8). У Роздільнянському бюро технічної інвентаризації, [PERSON] зареєстровано, як власника вищезазначеного будинку за реєстраційним номером КП 23-126 від 18.08.2000року. Належність позивачу [PERSON] спірного будинку підтверджується технічним паспортом складеного БТІ від 23.07.2007 року(а.с.9-10), домовою книгою для реєстрації громадян, проживаючих у [INFO](колишня Крупська) з якої вбачається, що з 14.07.2000 року володар будинку [PERSON]., за зазначеною адресою в будинку зареєстровані: чоловік позивача - [PERSON], син позивача - [PERSON], дочка позивача - [PERSON], Реєстрація відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], за вищезазначеною адресою, підтверджується довідкою №1039 від 11.05.2017 року, виданою виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради.(а.с.22). Комісією Роздільнянської міської ради 15.05.2017 року складений Акт обстеження умов мешкання, яким підтверджується факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], зазначено, що місце перебування їх не відомо, їх особисті речі в будинку відсутні.(а.с.23). Факт відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], за місцем реєстрації підтверджується заявою [PERSON], сусідки [PERSON], які повідомили, що відповідачі за зазначеною адресою не проживають з 2014 року по теперішній час.(а.с.20-21). Окрім того, позивач в позовній заяві повідомила, що її чоловік та діти на даний час усі виїхали до Росії, знаходяться там з 2014 року, мають бажання там залишитися та отримати Російське громадянство, повертатись до України не будуть. При розмові в телефонному режимі не заперечували проти зняття їх з реєстрації. Вона залишилася ради продажі будинку після чого також виїжджає до Республіки Росії на ПМЖ. \~ \~Конституція України\~у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили\~\~право користування ним (ст.72 ЖК УРСР,\~ст.405 ЦК України).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом достовірно встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності домоволодіння, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Роздільна, вул. Успенська, буд. 36, де зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є членами сім`ї позивача та не користуються житлом без поважних причин чотири роки, виїхали з нього в Росію на постійне місце проживання. Чоловік позивача [PERSON] та їх діти в останній раз в телефонному режимі повідомили [PERSON], що бажають отримати громадянство Росії та приїхати знятися з реєстрації за її адресою реєстрацію у них не має можливості. Причини відсутності відповідачів у спірному будинку понад строки, встановлені законом, та про наявність домовленостей між сторонами про більш тривалий термін користування житлом, судом не встановлені. Згідно зі\~ ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право. Статтею 405 ЦК України\~передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік(члена сім'ї) або понад шість місяців (іншої особи), якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися до його житла, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей\~405,406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік (шість місяців не члена родини) у спірному житловому приміщенні. Враховуючи відсутність відповідачів за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачами, суд визнає його (особу) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до діючого законодавства України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до\~ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України і за її межами. Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-ІУ зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання, може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-ІУ є спеціальним нормативно-правовим актом. який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України у справі №21-1438а15р., яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. \~Беручи до уваги вищезазначене та те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], є членами сім`ї позивача, в її будинку без поважних причин не проживають понад один рік, втратили добровільно право користування житлом шляхом виїзду з нього до іншої країни, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, оскільки суду надано достатньо доказів, що відповідачі не втратили, а повинні бути позбавлені права користування вищезазначеним житлом, шляхом зняття їх з реєстрації.

Outcome: partial