Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 25 жовтня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство починаючи з квітня 2018 року припинені. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2021 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явився, подавши 15 лютого 2021 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав, зазначивши про припинення подружніх стосунків та ведення спільного господарства з 15 лютого 2020 року. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, у поданій 15 лютого 2021 року заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила суд розглядати справу у її відсутності, зазначивши про припинення подружніх стосунків та ведення спільного господарства з 15 лютого 2020 року, просила прізвище після розірвання шлюбу залишити [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25 жовтня 2014 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №921, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 25 жовтня 2014 року, залученим до матеріалів справи в копії (а.с.8). Сторони є батьками малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 12 травня 2015 року, залученого до матеріалів справи в копії (а.с.9). Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних характерів і поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть з 15 лютого 2020 року, обставини чого зазначені у поданих сторонами заявах від 15 лютого 2021 року. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved