Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Завод Маяк» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовна заява мотивована тим, що з 20 лютого 2020 року він працював на роботі на посаді контролера на контрольно-пропускному пункті 1 класу у службі безпеки (підр.600) у Акціонерному товаристві «Завод Маяк». Наказом Акціонерного товариства «Завод Маяк» від 26 травня 2020 року № 93К його було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін). На час звільнення йому було нараховано, але не виплачено, заробітну плату за період з лютого 2020 року по квітень 2020 року у розмірі 13 800 грн 05 коп. Ураховуючи викладене, [PERSON] просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Завод Маяк» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 13 800 грн 05 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26 травня 2020 року по день ухвалення судового рішення. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 15 липня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. 07.10.2020р. до суду подано відзиву на позову заяву, в якому в.о.голови правління - генерального директора Квас В. зазначає, що відповідач визнає частково позовні вимоги, а саме в частині виплати на користь позивача [PERSON] заробітної плати за період роботи січень-травень 2020р. в сумі 16042,59 грн. Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні з 26.05.2020р. по день ухвалення судового рішення заперечує, оскільки на банківські рахунки відповідача накладені арешти, у зв`язку з виконанням зведеного виконавчого провадження 56260526 Оболонським районним відділом ДВС ГТУЮ у м. Києві, а тому відповідач не мав можливості в день звільнення позивача провести розрахунок з позивачем, оскільки не є розпорядником коштів, а виплата заборгованості із заробітної плати, можлива винятково в примусовому порядку. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із частиною п`ятою статті 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. З 20 лютого 2020 року [PERSON] працював на роботі на посаді контролер на контрольно-пропускному пункті 1 класу у службі безпеки (підр. 600) у Акціонерному товаристві «Завод Маяк» (а. с. 7). Наказом Акціонерного товариства «Завод Маяк» від 26 травня 2020 року № 93К [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) (а. с. 8). Згідно з довідкою Акціонерного товариства «Завод Маяк» від 28 травня 2020 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 28 травня 2020 року становить 13 800 грн 05 коп. (а.с.9). Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (частина перша статті 115 КЗпП України). У статті 94 КЗпП України зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до частин першої - другої до статті21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Однією із засад судочинства, регламентованих пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до частини першої, п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що відповідачем було нараховано позивачу заробітну плату за період часу з лютого по квітень 2020 року в розмірі 13 800 грн 05 коп., проте ця заробітна плата не була виплачена позивачу, ні протягом роботи на підприємстві, ні після його звільнення з роботи. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази в обґрунтування поважності причин не виплати позивачу заробітної плати у зазначений вище період у строки визначені законом. Посилання відповідача на наявність накладеного арешту на рахунки відповідача в день звільнення [PERSON] , у зв`язку з виконанням зведеного виконавчого провадження 56260526 Оболонським районним відділом ДВС ГТУЮ у м. Києві, суд не приймає до уваги. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частина 1 ст. 116 КЗпП України передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу на дату ухвалення даного рішення, тобто з 27 травня 2020 року по 21 жовтня 2020 року включно становить 101 робочий день, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 42230,12 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з нарахованої та невиплаченої заробітної плати у розмірі 13 800 грн 05 коп., розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 42230,12 грн. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 грн 80коп (за позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі) та на користь позивача 840 грн 80 коп. (за позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні). На підставі статей 2, 3, 4, 10, 12, 13, 141, 259, 263, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved