Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

У січні 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, у якому просила розірвати зареєстрований 17 листопада 2012 року між ними шлюб, посилаючись на те, що шлюбні стосунки припинено з початку липня 2020 року, спільне життя з відповідачем не склалося, протягом останнього року почали виникати непорозуміння та сварки внаслідок існування різних життєвих поглядів на сімейне життя та сімейні цінності, що призвело до втрати взаємних почуттів та пошуку компромісів. Позивач вважає, що подальше сумісне життя, примирення та збереження сім`ї з відповідачем неможливе і суперечить інтересам. Ухвалою судді від 02 лютого 2021 року, після отримання відповіді на запит щодо реєстрації місця проживання відповідача, у справі відкрито провадження у спрощеному порядку без виклику сторін. Позивач подала до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) про те, що підтримує подану нею позовну заяву і просить задовольнити з підстав наведених у ній. Відповідачем було подано до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду) заяву про визнання позову, вказав, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, подальше сумісне життя, примирення та збереження сім`ї неможливе і суперечить інтересам його і подружжя у цілому, будь-яких матеріальних претензій не має до позивача. Суд, у порядку спрощеного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебувають у зареєстрованому 17 листопада 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] про шлюб від 17 листопада 2012 року, виданим згідно з актовим записом № 1815 /а. с. 3/. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] /а. с. 4/. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, відповідачем визнається у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved