Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності [PERSON] САЕ № 612160 видане Бузівською сільською радою Києво- Святошинського району Київської області. Позивач вказує, що з жовтня 2013 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» і [PERSON] були досягнуті домовленості, що викладені в укладеному попередньому договорі № 31/10/13-30Е за яким сторони мали намір в строк до 31.04.2014 р. укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на умовах, викладених в договорі. Суттєвою умовою досягнутих домовленостей було те, що відповідач, в підтвердження наміру придбати вказану квартиру, та з метою забезпечення оформлення основного договору повинен був сплатити позивачу грошові кошти у розмірі, вказаному в п. 3 Договору, а саме: 163200,00 грн. до 01.11.2013 р„ 10000,00 грн. до 17.12.2013 р„ 10000,00 грн. до 17.01.2014 р„ 10000,00 грн. до 17.02.2014 р„ 10000,00 грн. до 17.03.2014 р„ 10000,00 грн. до 17.04.2014 р„ 158875,00 грн. до 17.04.2014 р„ а всього 229075 двісті двадцять дев'ять тисяч сімдесят п'ять гривень. В якості наміру виконання умов договору позивач дозволив відповідачу до укладення основного договору проживати в квартирі. Проте, відповідач умови п. 3 Договору не виконані, позивачу сплачено лише 163200,00 грн. Оскільки відповідач своїх зобов'язань за попереднім договором не виконав, основний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений не був. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд ухвалити рішення яким зобов'язати [PERSON], [INFO], не чинити перешкоди в користуванні Товариству з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» квартирою за адресою: [ADDRESS]. Виселити [PERSON], [INFO] з квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання з»явився, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача перевіривши матеріали справи та наявні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 31 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» в особі Генерального директора [PERSON],який діє на підставі статуту з одного боку та [PERSON] укладено попередній договір № 31/10/13-30 Е. Відповідно до п.1.попереднього договору сторони зобов»язуються в строк до 31.04.2014 р. укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку визначених цим договором. Відповідно до п. 2. попереднього договору нерухомим майном за цим і основним договором є частина житлового будинку: квартира під № 33 по вул. Леніна, буд. 17 е с. Бузова, Київська область. П.4.попереднього договору визначено, що в підтвердження наміру придбати об»єкт, та з метою забезпечення оформлення основного договору відповідач повинен перерахувати позивачу грошові кошти в розмірі зазначеному в п. 3 даного Договору, а саме: 163200,00 грн. до 01.11.2013 р„ 10000,00 грн. до 17.12.2013 р„ 10000,00 грн. до 17.01.2014 р., 10000,00 грн. до 17.02.2014 р„ 10000,00 грн. до 17.03.2014 р„ 10000,00 грн. до 17.04.2014 р., 158875,00 грн. до 17.04.2014 р„ а всього 229075 двісті двадцять дев'ять тисяч сімдесят п'ять гривень. Проте, відповідачем умови п. 3 Договору не виконані, позивачу сплачено лише 163200,00 грн. На момент подання позовної заяви до суду основний договір купівлі-продажу між сторони не укладений. В силу статті 220 ЦПК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно п. 13 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Зважаючи на ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення свої потреб можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян,інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду на ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центрбуд» є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [PERSON] САЕ № 612160 від 30 березня 2012 р. видане Бузівською сільською радою Києво- Святошинського району Київської області та зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.03.2012 р. В якості наміру виконання умов договору позивач дозволив відповідачу до укладення осново договору рожати в квартирі, № 33 по вул. Леніна, буд. 17 е с. Бузова, Київська область. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, таким чином відповідач не набув жодних прав на користування квартирою під № 33 по вул. Леніна, буд. 17 е с. Бузова, Київська область. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, \~на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 15, 16, 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved