Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . В належному їй будинку, окрім неї та її чоловіка зареєстрована також відповідачка, яка з дати своєї реєстрації жодного дня в будинку не проживала. Оскільки, реєстрація відповідачки в її будинку, порушує її права на вільне користування та розпорядження ним, з метою захисту своїх прав позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач, яка належним чином повідомлена про розгляд справи шляхом розміщення на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області оголошення про її виклик до суду, в судове засідання не з`явилася, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористалася, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджено Договором купівлі-продажу житлового будинку від 22 квітня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М., зареєстрованим в реєстрі за № 191 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обов`язків від 22 квітня 2017 року. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Будинкової книги будинку [ADDRESS] , окрім інших в даному будинку зареєстрована відповідач по справі [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Довідки виданої Борівською селищною радою Фастівського району Київської області № 1436 від 23 вересня 2019 року, гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак фактично не проживає. Вищевказані факти також підтверджуються Довідкою Депутата Борівської селищної ради в/о № [PERSON] від 11 червня 2020 року та Актом обстеження матеріально-побутових умов від 11 червня 2020 року. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутня в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved