Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у праві користування нерухомим майном і виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва від 04.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 929, являється власником домоволодіння [ADDRESS] . Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2013 року, яке набрало законної сили, було задоволено позов [PERSON] Усунуто позивачці перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні домоволодіння [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. Згідно вимог вищевказаного заочного рішення відповідачі були зняті з реєстрації, натомість належне позивачці домоволодіння не звільнили, чим створюють останній як власнику перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, завдають чималих збитків, не сплачують комунальні послуги. У зв`язку з викладеним, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просила суд зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком по [ADDRESS] , що належить останній на підставі свідоцтва про право власності від 04.06.2013 року, реєстровий № 929, шляхом їх виселення без надання іншого житлового приміщення, та стягнути з відповідачів на користь позивачки судовий збір, сплачений при подачі позову. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Волошина Є.В. від 05.09.2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання. У зв`язку із закінченням повноважень судді Волошина Є.В. по справі призначено повторний автоматизований розподіл. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Зосименко від 26.10.2018 року справу прийнято до загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. У зв`язку із тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 листопада 2018 року по справі призначено повторний автоматизований розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2018 року справа розподілена судді Кухтіну Г.О. Ухвалою судді від 18 січня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляд у підготовче засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилась. Через канцелярію суду представником позивачки подано заяву, в якій останній просить суд розглядати справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Згідно заяви, поданої через канцелярію суду, просили розглядати справу без їх участі. Зазначили, що згідно даних департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , станом на 10.04.2019 року не зареєстрована. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом було встановлено, що згідно Свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. 04 червня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 929, позивачці [PERSON] належить на праві власності домоволодіння [ADDRESS] а.с.9/. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2013 року, яке набрало чинності 17.09.2013 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тертя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про усунення перешкод - задоволено. Усунуто перешкоди [PERSON] у володінні, користуванні та розпорядженні домоволодінням [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], за адресою: [ADDRESS] /а.с.10/. Відповідно до довідок адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , не значаться /а.с. 23, 25-28/. Крім того, як встановлено судом, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивачка [PERSON] не є членами сім`ї останньої, а також тими, які відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з [PERSON] , і ведуть з нею спільне господарство. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.4,5ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України, про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. З`ясувавши обставини даної справи та оцінивши надані суду докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необхідність усунення перешкод позивачці у користуванні власністю та виселення відповідачів в примусовому порядку без надання іншого житлового помешкання. При цьому, суд враховує, що позивачка є одноособовим власником спірної квартири та має гарантоване право вільно і на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися цим житлом, на даний час вона обмежена в здійсненні такого права, що в свою чергу, підтверджено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Однак з незалежних від неї причин вона не може здійснювати належне їй право користування та розпорядження житлом в силу проживання в спірному домоволодінні відповідачів, які не є позивачці членами сім`ї або були вселені до житла за її згодою. Аналізуючи вказані обставини, суд вважає, що такими діями відповідачі перешкоджають позивачці в користування та розпорядженні без достатніх на те законних підстав, чим порушує законне право позивачки на користування та розпорядження житловим приміщенням, у зв`язку з чим на підставі ст.15,16 ЦК України це право підлягає захисту судом шляхом виселення відповідачів зі спірного домоволодіння. Також суд враховує, що відповідачі право власності на вказане домоволодіння не мають, у зв`язку з чим їх виселення не можна розцінювати як порушення чи обмеження права власності, гарантованого ст.319,321 ЦК України. Ніяких доказів тому, що відповідачі мають законне право користування житлом, яке відноситься до приватної власності позивачки, суду також не надано. Отже, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved