Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся з позовом до філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Івано-Франківський район електричних мереж про зобов`язання здійснити демонтаж траси з фасаду будинку, приведення до попереднього стану, стягнення 20 000 гривень завданої моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . У липні 2015 року за відсутності згоди співвласників будинку відповідачем було прокладено силовий кабель електромережі по зовнішній стіні будинку, який проходить по стіні його квартири. Він є особою з інвалідністю ІІ групи, у його легенях є металеві предмети, тому маючи обґрунтовані побоювання, що кабель негативно впливає на його здоров`я, 09 вересня 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою демонтувати кабель, а стіни будинку привести до попереднього стану, на що отримав відповідь, що кабель прокладено по фасаду будинку згідно з проектом та погоджено балансоутримувачем будинку КП «Єдиний розрахунковий центр» (далі - КП «ЄРЦ»). На його запит до КП «ЄРЦ» він отримав відповідь про відсутність звернення щодо прокладання кабельної мережі по фасаду житлового будинку [ADDRESS] . Будинок є пам`яткою архітектури початку ХХ століття і в державному реєстрі нерухомих пам`яток України перебуває під охоронним № 219-іф (110349). Відділ з питань охорони культурної спадщини надав висновок про те, що не надавав дозволів чи згоди на прокладення силового кабелю по стіні будинку. Таке прокладання може здійснюватися тільки за наявності дозволу органу культурної спадщини, тому дії відповідача є неприпустимими. На звернення до відповідача від 10 та 12 вересня 2015 року щодо надання інформації про об`єми протікання електричної енергії по кабелю з метою визначення шкідливості впливу він отримав відповідь, що це комерційна таємниця, однак у цій же відповіді є інформація про те, що електричне поле, в залежності від його рівня, може здійснювати шкідливий вплив на людину. 23 вересня 2016 року він повторно вимагав у відповідача демонтувати силовий кабель, однак йому надано відповідь, що таке прокладання кабелю здійснено згідно з проектом та погоджено з балансоутримувачем. Зазначає, що ним вжито всіх заходів досудового врегулювання спору. Прокладення кабелю безпосередньо порушує його права та інтереси на безпечні для здоров`я і життя умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище, через неправомірні дії відповідача порушується його право користування квартирою, а також завдано моральну шкоду внаслідок постійних переживань. Враховуючи наведене, позивач просив зобов`язати відповідача здійснити демонтаж траси ЛЕП-0,4 кВ з фасаду будинку [ADDRESS] , привести фасад будинку до попереднього стану, який існував до прокладення траси, а також відшкодувати за рахунок відповідача завдану йому моральну шкоду в розмірі 20\~000 гривень. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2019 року позов [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано філію ПАТ «Прикарпаттяобленерго» привести фасад будинку [ADDRESS] до попереднього стану, який існував до прокладення траси ЛЕП-0,4 кВ шляхом демонтажу траси ЛЕП-0,4 кВ з фасаду будинку, присуджено стягнути з філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на користь [PERSON] 2 000 гривень моральної шкоди. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 19 травня 2020 року справа надійшла до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, а ухвалою від 21 травня 2020 року прийнята до провадження. Ухвалою від 20 жовтня 2020 року замінено первісного відповідача філію ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Івано-Франківський район електричних мереж на належного відповідача ПрАТ «Прикарпаттяобленерго». Ухвалою від 23 квітня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . 30 листопада 2020 року позивачем подано заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої він просив суд зобов`язати відповідача ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» винести трасу лінії електропередач 0,4 кв за межі прибудинкової території будинку [ADDRESS] та привести стіну будинку до попереднього стану, який існував до прокладення траси ЛЕП-0,4 кВ, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5\~000 гривень. Представник відповідача 26 лютого 2021 року подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що прокладення кабелю по фасаду будинку відбулось в липні 2015 року, яке погоджено з балансоутримувачем КП «ЄРЦ». Позивачем не доведено що проходження кабелю саме по стіні квартири позивача, а прокладення кабелю жодним чином не порушує його прав. 22 травня 2019 року ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» здійснило демонтаж кабелю. Вимога про винесення лінії електропередач за межі прибудинкової території є безпідставною, позивачем не надано доказів щодо оформлення землевпорядної документації на прибудинкову територію та визначення її конфігурації. Також відсутні докази створення перешкод позивачу у користуванні прибудинковою територією. Згідно листа ДУ «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва НАМН України» № 23/1112 від 05 квітня 2018 року, кабельна лінія потужністю 0,4 кВт відноситься до звичайних ліній побутового електропостачання невеликої потужності, яка при певних умовах може створювати магнітне поле промислової частоти (50 Гц). На даний час санітарними нормами, а саме «Державними нормами і правилами захисту населення від впливу електромагнітного випромінювання, ДСНіП № 239-96» не передбачені нормативи по магнітному полю промислової частоти (50 Гц). Відсутність на будинку охоронних знаків та встановлення охоронних зон не дало змогу підрядній організації визначити, що роботи проводяться саме на об`єкті, на який поширюється дія ЗУ «Про охорону культурної спадщини». Крім цього, в законі немає абсолютної заборони на використання об`єктів культурної спадщини, позивачем не надано жодних доказів порушення режимів використання об`єкту, встановлених органами охорони культурної спадщини. Наведене також свідчить про недоведеність факту заподіяння позивачу шкоди внаслідок прокладення лінії електропередач. Позивач та його представник в судовому засіданні 21 вересня 2021 року вимоги позову, в редакції заяви про зміну позовних вимог (зміну предмета позову), підтримали з підстав наведених у позовні заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні 21 вересня 2021 року позов не визнав за його недоведеністю та безпідставністю. Третя особа [PERSON] у судове засідання 21 вересня 2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, письмових пояснень не надав. У судовому засіданні 05 липня 2021 року проти позову заперечував, оскільки спірна лінія електропередач проходить вздовж території загального користування у відповідності до схеми зовнішніх електричних мереж, а також нормативних документів. Вислухавши пояснення позивача, третю особу та представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно з копією свідоцтва про право власності від 24 листопада 2006 року [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] на підставі розпорядження міського голови від 21 листопада 2006 року № 645-р. Відповідно до копій листів директора філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Івано-Франківський РЕМ від 21 вересня 2015 року № 024-1680 та від 28 вересня 2016 року № 024/1740 на виконання умов стандартного приєднання № 24-158/2015 року по [ADDRESS] . Прокладення траси ЛЕП по фасаді будинку здійснено згідно з проектом та погоджено балансоутримувачем будинку № 12 - КП «ЄРЦ». Згідно з копією листа КП «ЄРЦ» від 27 жовтня 2015 року № 01-01/2009 встановлено, що у КП «ЄРЦ» відсутні дозвільні документи та звернення щодо прокладання кабельної мережі по фасаду житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до висновку від 26 січня 2016 року №20/27-13, виданого відділом з питань охорони культурної спадщини Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, будинок [ADDRESS] є пам`яткою архітектури початку ХХ ст. і в Державному реєстрі нерухомих пам`яток України перебуває під охоронним № 219-іф (110349). Всі зміни, доповнення, втручання у характер пам`ятки повинні відбуватись виключно за погодженням відповідних органів охорони культурної спадщини. Відділ не надавав дозволів чи згоди на прокладання силового кабелю по стіні пам`ятки і не розглядав технічної документації щодо таких робіт. Відповідно до листа Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини № 14/31.1-18/203 від 08 квітня 2019 року будинок на [ADDRESS] є пам`яткою згідно з розпорядженням обласного виконавчого комітету від 26 травня 1981 року за № 238. Охоронні зони цього будинку і охоронні знаки не встановлені, обстеження будинку на предмет дотримання вимог пам`яткоохоронного законодавства не проводилось. За даними протоколу № 12/70-71 від 31 липня 2018 року дослідження електромагнітного поля, яке було проведено 30 липня 2018 року за адресою: [ADDRESS] напруженість електричного поля не перевищує гранично допустимий рівень згідно ДСПіН № 239-96 розділ 2 «Державні санітарні норми і правила захисту населення від впливу електричного поля, що створюються пристроями електропередач змінного струму промислової частоти». Перевищення не фіксувались. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 1 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» пам`яткою культурної спадщини вважається об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Будинок [ADDRESS] є пам`яткою згідно з розпорядженням обласного виконавчого комітету від 26 травня 1981 року за № 238, тому в розумінні даної норми закону на нього поширюється режим пам`ятки культурної спадщини, незалежно від факту внесення цього об`єкту до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Частинами 2 та 3 ст. 24 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Забороняється змінювати призначення пам`ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини. За приписами ст. 37 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» будівельні, меліоративні, шляхові та інші роботи, що можуть призвести до руйнування, знищення чи пошкодження об`єктів культурної спадщини, проводяться тільки після повного дослідження цих об`єктів за рахунок коштів замовників зазначених робіт. Згідно вимог ст. 6-1 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» набуття суб`єктом господарювання права на провадження будь-яких дій щодо здійснення господарської діяльності на об`єктах культурної спадщини за декларативним принципом забороняється. Прокладання будь-яких мереж, комунікацій, встановлення техногенних пристроїв, чи використання пам`ятки у спосіб, що суперечить збереженню пам`ятки є неприпустиме. Прокладання кабелю на будинку [ADDRESS] без попереднього розгляду і погодження проектно-технічної документації є неправомірним і недопустимим. Такого погодження на прокладення кабелю відповідач не отримав. Однак із письмових доказів та пояснень учасників справи встановлено, що 22 травня 2019 року ПрАТ «Прикарпаттяобленерго» здійснило демонтаж кабелю електромережі зі стіни будинку [ADDRESS] . З наведеного слідує, що відповідач в цей день самостійно усунув порушення пам`яткоохоронного законодавства, демонтувавши кабель, та проклавши його поза межами будинку в якому проживає позивач, що є об`єктом культурної спадщини. Однак позивач змінивши предмет позову вказує що лінія електропередач проходить в межах прибудинкової території вказаного будинку, який є пам`яткою архітектури, у зв`язку з чим просить зобов`язати відповідача винести трасу лінії електропередач за межі прибудинкової території будинку. З метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини (ст. 32 ЗУ «Про охорону культурної спадщини»). Згідно листа Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини № 14/31.1-18/203 від 08 квітня 2019 року охоронні зони будинку [ADDRESS] і охоронні знаки не встановлені, обстеження будинку на предмет дотримання вимог пам`яткоохоронного законодавства не проводилось. Таким чином, за відсутності охоронних зон нерухомого об`єкта культурної спадщини, прокладення лінії електропередач через прибудинкову територію цього об`єкта не може вважатись порушенням пам`яткоохоронного законодавства, у випадку якщо лінія не закріплена на самій будівлі. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав (ч. 2 ст. 382 ЦК України). Позивач суду не надав жодних документів з яких можливо встановити межі прибудинкової території багатоквартирного будинку [ADDRESS] . За підставу позову позивач вказував що прокладена лінія електропередач безпосередньо порушує його права на безпечні для здоров`я і життя умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, у його легенях є металеві предмети. Факт негативного впливу лінії електропередач на здоров`я позивача спростовується результатом дослідження електромагнітного поля в його квартирі, яке проведено інженером лабораторії ДУ «Івано-Франківський ОЛЦ МОЗ України» та оформлено протоколом № 12/70-71 від 31 липня 2018 року, у якому зазначено що напруженість електричного поля не перевищує гранично допустимий рівень. Твердження позивача про відсутність згоди балансоутримувача КП «ЄРЦ» на встановлення кабелю спростовуються Схемою зовнішніх електричних мереж на вул. Озаркевича, на якій наявне погодження уповноваженої особи КП «ЄРЦ», а також відтиск печатки даного комунального підприємства. За змістом ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» шкода, завдана власникові пам`ятки або уповноваженому ним органові, особі, яка набула права володіння, користування чи управління пам`яткою, охоронюваною археологічною територією, відшкодовується відповідно до закону. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За підставу відшкодування моральної шкоди позивач вказав, що неправомірні дії відповідача які виразились у прокладанні кабелю електропередач завдали шкоди його здоров`ю. Після встановлення лінії електропередач він відчуває постійний дискомфорт, ввечері у нього погіршився сон, він став дратівливим. Він змушений був витрачати час на звернення до різних інстанцій. Факт завдання шкоди здоров`ю позивача внаслідок електромагнітного випромінювання в процесі розгляду справи спростовано письмовими доказами. А звернення позивача до контролюючих органів та суду є формою реалізації прав позивача як громадянина. Позивачем не доведено що такі звернення стали причиною зміни його сталого способу життя. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 133 ЦП України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволенню не підлягає, тому понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 319, 1167 ЦК України, ст. ст. 24, 32, 37, 47 Закону України «Про охорону культурної спадщини»,

Outcome: dismissed