Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача - [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 25 386,50 грн. за кредитним договором №б/н від 30.11.2005 року. В обґрунтування якого послався на те, що відповідно до умов укладеного договору № б/н від 30.11.2015 року, відповідач отримав кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови зазначеного вище договору Банком були виконані в повному обсязі, відповідачу було надано кредит у розмірі, встановленому Договором. Поряд із тим, відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим виникла чимала заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.05.2018 року становить 25 386,50 грн., з яких: 3 179,80 грн. - заборгованість за кредитом; 20 521,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 185,07 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що між сторонами не існувало договірних відносин згідно договору № б/н від 30.11.2005 року, так як даний договір не укладався. Позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження заявлених вимог, окрім чистого бланку заяви, завіреного 13.06.2018 року, який взято з кредитної справи від 01.12.2005 року щодо оформлення [PERSON] у кредит автомобіля «Деу Сенс». Крім того, на той час відповідач проходив службу у органах внутрішніх справ та взагалі не міг оформлювати будь-які пенсійні картки. Також надана банком виписка не може підтверджувати факт існування боргу, оскільки не містить відомостей по якій саме картці та розрахунку вона видана. Вважає, що доводи позивача є видуманими та необґрунтованими. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 30.11.2015 року, відповідач отримав кредит у розмірі 2100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1055ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. У відповідності до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Позивач посилався у позові на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував внаслідок чого утворилася заборгованість та надав розрахунок заборгованості станом на 31.05.2018 року. Згідно указаного розрахунку сума заборгованості становить 25 386,50 грн., з яких: 3 179,80 грн. - заборгованість за кредитом; 20 521,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 185,07 грн., - штраф (процентна складова). Під час укладення кредитного договору сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, кінцевий термін повернення кредиту, який відповідає строку дії картки. З представленого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.11.2005 року убачається, що відповідач не користувався кредитними коштами та не вносив кошти на погашення заборгованості. Крім того, позивачем не надано виписку по кредитній картці [PERSON] , та інформацію про усі видані [PERSON] кредитні картки, термін їх дії. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 263ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки ПАТ «ПриватБанк» не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні позову. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed