Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У травні 2014 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] із позовом до ЗАТ «Стептехсервіс» про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільнення. У позовній заяві позивач [PERSON] зазначає, що він з 27 квітня 2011 року працював охоронцем у ЗАТ «Стептехсервіс». Наказом №20-к від 31 липня 2013 року останній звільнився з вищезазначеного підприємства за ч.3 ст.38 КЗпП України. Підставою, яка примусила позивача [PERSON] звільнитися з роботи стало те, що були порушені строки виплати заробітної плати та виникнення її заборгованості, а також, [PERSON] на день звільнення не були виплачені розрахункові кошти. Згідно довідки-розрахунку, компенсація за несвоєчасну виплату розрахунку при звільненні становить 8845 грн. 69 коп., яку [PERSON] просить суд стягнути на його користь з ЗАТ «Стептехсервіс». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з мотивів зазначених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст.61, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 27 квітня 2011 року, за Наказом (розпорядженням) №16-к [PERSON] був прийнятий на роботу охоронником ЗАТ «Стептехсервіс». 31 липня 2013 року, за Наказом (розпорядженням) керівника підприємства ЗАТ «Стептехсервіс» №20-к [PERSON], звільнений з посади охоронника відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Згідно довідки №12 від 22 травня 2014 року виданої ЗАТ «Стептехсервіс», станом на 01 березня 2014 року заборгованість ЗАТ «Стептехсервіс» перед [PERSON] за несвоєчасну виплату розрахункових, згідно ст.117 КЗпП України, складає 8845 грн. 69 коп. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки зазначені в ст.116 цього кодексу підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд стягує з відповідача ЗАТ «Стептехсервіс» на користь позивача [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сплату судового збору слід покласти на відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved