Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

у травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив суд стягнути з останньої на його користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 49 117,73 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.11.2015 року здійснено поділ спільного майна подружжя, зокрема, поділено автомобіль «ВАЗ-21118 Калина», 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], виділено йому та [PERSON] по 1/2 частині. Оскільки частки співвласників вказаного автомобіля в натурі не можуть бути виділені, а відповідач використовує автомобіль повністю, він не може в повній мірі розпоряджатись своїм майном, в зв'язку з чим просить стягнути компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого позову заперечив. Вказав на те, що автомобіль перебуває у позивача, відповідач не має посвідчення водія, навиків керування автомобілем, місцезнаходження останнього їй також не відомо. Позов про компенсацію вартості 1/2 части автомобіля нею не ініціювався з огляду на поганий стан здоров'я, скрутне матеріальне становище. останнє також просив суд врахувати при ухваленні судового рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши позовну заяву, дослідивши надані докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Співвласник майна, який бажає виділу своєї частки шляхом стягнення грошової компенсації, може заявити такі вимоги виходячи з положень ст. 364 ЦК України. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Outcome: partial