Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд із вказаним позовом в якому просив визнати бездіяльність СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області у кримінальному провадженні № 42019000000001285 від 31.05.2019 року, протиправною та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 48103 грн завданої незаконними діями і бездіяльністю слідчого Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 42019000000001285 від 31.05.2019 року, з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 364 КК України, розпочатого за заявою [PERSON] . Старший слідчий відділу розслідувань особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області Ільїна Ж.В. не приступає до виконання своїх обов`язків та затягує досудове слідство і не вчиняє відповідних слідчих дій, а процесуальне керівництво, яке здійснює Полтавська місцева прокуратура (Полтавська окружна прокуратура) фактично не здійснюється. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 09 січня 2020 року у справі №554/10385/19 було скасовано постанову слідчого від 29.10.2019 року про закриття кримінального провадження як необґрунтовану, а матеріали справи направлено для продовження досудового розслідування. Тобто, на даний час досудове розслідування даного кримінального провадження триває, майже за один рік слідчим не проведено усього обсягу необхідних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, не встановлені особи, причетні до вчинення злочинів, у зв`язку з чим жодній особі до цього часу не повідомлено про підозру, тобто органом досудового розслідування порушуються розумні строки розслідування кримінального провадження. Прокурори, які здійснюють процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні на недотримання розумних строків також належним чином не реагують. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення прав, інформації щодо ходу досудового розслідування у сукупності із перерахованими вище обставинами, спричинює йому значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення прав, яке триває вже на протязі 11 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настрої, нервозності та дратівливості. Розмір моральної шкоди визначив з урахуванням ст.. 1167, 1174 ЦК України, виходячи з мінімальної заробітної плати за 2019 рік. Ухвалою від 15 травня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та з викликом сторін. 17 липня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву представника ГУНП в Полтавській області. У відзиві зазначали, що свої вимоги позивач обґрунтовує винесенням слідчим суддею Октябрського районного суду міста Полтави на підставі його скарги ухвали про скасування постанови старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області про закриття кримінального провадження за № 42019000000001285 від 31.05.2019 року. Таким чином, позивач, як на підставу своїх позовних вимог. Із змісту ухвали суду, що винесена у межах кримінального провадження не вбачається встановлення вчинення саме відповідачем у справі - Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області, неправомірності дії (бездіяльності) відносно позивача та наявності його вини. Процедура розгляду скарги та форма прийнятого слідчим суддею рішення не передбачає встановлення у ньому протиправності поведінки та вини органу досудового розслідування. Окрім ухвал слідчого судді, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких він міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішеннями органу досудового розслідування, тому правові підстави, передбачені статтями 1173, 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні, тому позовна заява [PERSON] є необґрунтованою та безпідставною. 31 липня 2020 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримав позовні вимоги та вказував на тривале та неефективне проведення досудового розслідування відповідного кримінального провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача - адвокат Руль М.І. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник ГУНП в Полтавській області у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував. Представник Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, надав до суду письмовий відзив у якому заперечував проти задоволення позову та просив розглянути справу без його участі. Представник СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області у судове засідання не з`явився. Третя особа - старший слідчий відділу розслідування особливо важливих злочинів СУ ГУНП в Полтавській області Ільїна Ж.В. у судове засідання не з`явилася. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 31.05.2019 року до ЄРДР за № 42019000000001285 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.364 КК України на підставі ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2014 року внесені відомості за завою [PERSON] , за фактом порушення адвокатом Черевичною Ю.О. адвокатської таємниці та розголошення конфіденційності розмови. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 09 січня 2020 року скасовано постанову старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Ільїної Ж.В. від 29.10.2019 року закриття кримінального провадження 42019000000001285 ( а.с.6-8). Проаналізувавши зміст зазначеного судового рішення, суд приходить до висновку про доведеність незаконних дій та бездіяльності ГУНП в Полтавській області, які виявилися у винесенні незаконного, передчасного процесуального рішення про закриття кримінального провадження, не вчиненні процесуальних дій у межах розслідування кримінального провадження, тощо. Наслідком таких дій та бездіяльності стало невиправдано тривале розслідування кримінального провадження, ініційованого за заявою позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові ВС від 22 травня 2019 року по справі № 686/20012/18 з подібними фактами і спірними правовідносинами суд касаційної інстанції зробив такі висновки. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Установлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Сліз зазначити, що ефективне розслідування у розумні строки кримінального провадження №42019000000001285 має особливе значення для позивача, а тривале розслідування, необґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження, поза розумним сумнівом негативно впливають на моральний стан позивача, завдаючи йому моральної шкоди. З огляду на встановлене слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконними діями та бездіяльністю ГУНП в Полтавській області. Так, застосовуючи положення ст.ст. 23, 1174 ЦК України, враховуючи тривалість і характер порушень прав позивача, а також те, що допущені порушення органів досудового розслідування виправлялися судовим рішенням, суд визнає, що критеріям розумності і справедливості буде відповідати сума у відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн. Крім того, судом враховано позицію Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №641/8857/17, де зазначено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга ст. 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (ч. 4 ст. 58 ЦПК України). Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Отже, суд приходить до висновку, що моральна шкода підлягає стягненню саме за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейського служби України. На підставі викладеного та

Outcome: partial