Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до ПАТ «Дельта Банк» в порядку цивільного судочинства з позовом про зменшення розміру неустойки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 02.01.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту № 002-11286-020114, за умовами якого позивачу надано споживчий кредит в розмірі 6538, 29 грн. строком на 49 місяців під 0,01 % річних. Крім того, 11.02.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту № 009-11098-110214, за умовами якого позивачу надано споживчий кредит в розмірі 20 000 грн. з встановленням строку ліміту кредитної лінії у 364 дні під 2,49 % річних. Позивач вказує, що з квітня 2015 року між позивачем та відповідачем виник конфлікт, в результаті відповідач безпідставно почав нараховувати штрафні санкції по зазначеним договорам. В червні та у вересні 2015 року позивач зверталась до відповідача з листами про анулювання штрафних санкцій, але відповідач відмовився відновити порушене право позивача, та продовжує порушувати умови кредитних договорів. Крім того позивач вважає, що оскільки вона є особою, яка тимчасово переселилася з тимчасово окупованої території, банк в порушення вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» діє неправомірно. З огляду на положення ст. 551 ЦК України, ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка просить суд постановити рішення про зменшення розміру неустойки за кредитним договором № 009-11098-110214 від 11.02.2014 року, укладеному між позивачкою та відповідачем на суму 12 154 грн. та за кредитним договором № 002-11286-020114 від 02.01.2014 року укладеному між позивачкою та відповідачем на суму 3 223 грн. Представник позивача підтримав заявлений позов у повному обсязі, та просив його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, та показав суду, що дійсно між сторонами було укладено кредитні договори № 002-11286-020114 та № 009-11098-110214, які були укладені відповідно 02.01.2014 року та 11.02.2014 року. На даний час позивачка не в повному обсязі виконує покладені на неї обов'язки щодо внесення періодичних платежів, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість. Вказана заборгованість нарахована відповідачем відповідно до умов укладених договорів, а отже підстав для зменшення нарахованої неустойки/пені немає. Також вважає безпідставним посилання позивача на Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 02.01.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір кредиту № 002-11286-020114, за умовами якого позивачу надано споживчий кредит для в розмірі 6538, 29 грн. строком на 49 місяців під 0,01 % річних. Крім того, 11.02.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір кредиту № 009-11098-110214, за умовами якого позивачу надано споживчий кредит для в розмірі 20 000 грн. з встановленням строку ліміту кредитної лінії у 364 дні під 2,49 % річних. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з квітня 2015 року між позивачем та відповідачем виник конфлікт, в результаті відповідач безпідставно почав нараховувати штрафні санкції по зазначеним договорам. В червні та у вересні 2015 року позивач зверталась до відповідача з листами про анулювання штрафних санкцій, але відповідач відмовився відновити порушене право позивача, та продовжує порушувати умови кредитних договорів. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки /пені/ може бути зменшено рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи. З копії довідки виданої відповідачем від 12.08.2016 року видно, що заборгованість по кредитному договору № 009-11098-110214 від 11.02.2014 року станом на 12.08.2016 року складає 15 090, 80 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 11 250, 80 грн., відсотків у розмірі 2 490 грн., та пені у розмірі 1 350 грн. З розрахунку заборгованості за договором кредиту № 002-11286-020114 від 02.01.2014 року видно, що станом на 12.08.2016 року складає 7755, 79 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 3 840, 47 грн., відсотків у розмірі 0, 32 грн., та пені у розмірі 3 915 грн. А отже судом встановлено, що розмір пені, нарахованої відповідачем не перевищує розмір збитків, а отже підстав для її зменшення у суду немає. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідачем було нараховано неустойку за кредитним договором № 009-11098-110214 від 11.02.2014 року, укладеному між позивачкою та відповідачем у розмірі 12 154 грн., та за кредитним договором № 002-11286-020114 від 02.01.2014 року укладеному між позивачкою у розмірі 3 223 грн., оскільки позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, суд вважає, що посилання позивача на вимоги ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не мають відношення до правовідносин сторін, оскільки вказана норма Закону регулює правовідносини сторін, які виникли у зв'язку з укладенням між сторонами іпотечного договору.

Outcome: dismissed