Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулась до Здолбунівського районного суду з позовом до [PERSON], Держзмагенства (Управління земельних ресурсів м.Острог), Острозької міської ради про визнання правочинів недійсними, відновлення меж земельних ділянок, відшкодування матеріальної і моральної шкоди 07 липня 2014 року позивач подала до суду заяву про зміну предмету та підстави позову. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником будинковолодіння по [ADDRESS]. Стверджує, що отримала в спадщину також земельну ділянку, що знаходиться під цим будинковолодінням. При погодженні меж земельної ділянки в 2003 році та при отриманні Державного акту на право власності на земельну ділянку не звернула увагу на те, що розмір її земельної ділянки не відповідав розміру тієї ділянки, що перебувала в її користуванні. Вказує, що відповідач [PERSON] порушив межу земельних ділянок, змістивши її в сторону земельної ділянки [PERSON], якою вона фактично користувалася. Крім цього, самовільно знищив фруктові дерева та кущі, спричинивши їй таким чином матеріальну шкоду в розмірі 14 379 грн. , заподіяна також і моральна шкода в розмірі 36621 грн. Просить поновити строк позовної давності, скасувати протокол обстеження та узгодження меж від 08 жовтня 2003 року між нею та [PERSON], скасувати державний акт на право приватної власності на землю, визнати за нею право власності на земельну ділянку, зообов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, стягнути з нього матеріальну і моральну шкоду. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник позову не визнали. Послалися на те, [PERSON] сама погодилася на встановлення меж земельної ділянки при складенні протоколу обстеження та узгодження меж земельної ділянки. Стверджували, що цей протокол має допоміжне значення, Державний акт на земельну ділянку видано на підставі рішення Острозької міської ради, яке позивачкою не оспорене . В компетенцію суду не входить визнання права власності на земельну ділянку, що перебуває в комунальній власності. Вважають, що будь-яких неправомірних дій відповідач не вчиняв, є добросовісним набувачем, користується земельною ділянкою на підставі договору купівлі-продажу, межі землекористування не порушені. Заявили про застосування позовної давності. Просили у задоволенні позову відмовити. Представник управління земельних ресурсів позов не визнав. Пояснив, що щодо [PERSON] будь-яких порушень закону не допущено. Земельна ділянка передана їй у власність по її проханню. Просив в позові відмовити. Представник Острозької міської ради позов не визнав. Пояснив, що при погодженні меж землекористування, видачі державного акту права [PERSON] не порушені. [PERSON] користується земельною ділянкою відповідно до договору-купівлі продажу, в установлених межах. При проведенні перевірки будь-яких порушень прав [PERSON] з боку [PERSON] не встановлено. Вислухавши позивача, представника позивача , відповідача [PERSON] , його представника, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що в позові слід відмовити виходячи з наступних мотивів. Вимагаючи від суду скасувати протокол обстеження та узгодження меж від 08.10.2003 року між [PERSON] (правонаступник [PERSON]) і [PERSON] , державного акту серії РВ № 9040261 на право власності на земельну ділянку, виданого 23 червня 2004 року [PERSON], позивачка намагається застосувати правила недійсності правочинів до документів, які за своїм змістом не є правочинами. Так, зокрема, погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі набуття права власності на земельну ділянку, яка спрямована на те, щоб уникнути технічних помилок. Протокол погодження меж самостійного значення не має, оскільки не призводить до виникнення, зміни або припинення права на земельну ділянку. Вимога про скасування державного акта серії РВ № 9040261 на право власності на земельну ділянку, виданого 23 червня 2004 року [PERSON], як і вимога про скасування протоколу погодження меж земельної ділянки, є незаконною, оскільки державний акт - це лише документ, що посвідчує право на земельну ділянку і не є правочином. Межі земельної ділянки визначені, а державний акт виданий [PERSON] по її ж проханню. Рішення Острозької міської ради від 15 жовтня 2003 року №242 про передачу земельної ділянки у власність [PERSON], на підставі котрого позивачці видано державний акт на право приватної власності на землю, нею не оспорюється, це рішення є чинним, обов'язковим до виконання згідно вимог ст.144 Конституції України, а тому відсутні формальні та фактичні підстави для визнання недійсним Державного акту, що відповідає рішенню органу місцевого самоврядування. Вимога про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,06 га периметром: ширина 16,5 м., довжина 36,36 м., що по [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 09 липня 1992 року, державним нотаріусом Острозької державної нотаріальної контори Рівненської області Федосєєвою З.Г. та рішення Острозької міської ради Рівненської області № 463 від 18 листопада 1997 року за адресою: [ADDRESS], також є незаконною, оскільки згідно із ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку, в переліку яких відсутні документи, на які посилається позивачка. За таких обставин у позивачки ніколи не виникало ні права власності, ні права користування на вказану нею у позовній заяві земельну ділянку. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в своїй Постанові від 30 травня 2012 року № 6-31цс12 . Надані позивачкою документи щодо права власності на будинковолодіння не стверджують і не можуть стверджувати її права власності чи користування земельною ділянкою. Ці документи стверджують лише право власності на будинковолодіння. Окрім того, діюче земельне законодавство взагалі не передбачає можливості визнання права власності на земельні ділянки, що перебувають у комунальній власності органу місцевого самоврядування. Таке право належить виключно органу місцевого самоврядування. Цим правом позивачка скористалася. Острозькою міською радою їй надано у власність земельну ділянку. Вимога про зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення межі в сторону його земельної ділянки на відстань 64 см. є необґрунтованою. [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, як і на будинковолодіння, на законних підставах, згідно договору купівлі. Він є добросовісним набувачем. Межі належної йому на праві приватної власності земельної ділянки визначені державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 350860. Будь-яких об'єктивних перешкод в здійсненні позивачкою права власності на земельну ділянку, будинковолодіння судом не встановлено. Відсутні правові та фактичні підстави для стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 14379 грн. 00 коп. за знищення фруктових дерев та кущів . Факт спричинення такої шкоди саме [PERSON] не встановлено, що підтверджується висновком по розгляду повідомлення ст. ДІМ Острозького МВ УМВС України в Рівненській області майора міліції П.Л. Матвійчука від 18 квітня 2014 року (міститься в матеріалах справи як додаток до позовної заяви), в якому вказано, що позивачка зверталась в міліцію з приводу того, що [PERSON] зрізав лише 2 (два) фруктових дерева, а не стільки, скільки вказано в позовній заяві. Ці два дерева, зрізані [PERSON], росли в межах земельної ділянки, що належить йому на праві приватної власності , що стверджено працівником Острозької міської ради який виїжджав на місце для розгляду звернення [PERSON] - представником відповідача Не встановлено судом підстав для відшкодування моральної шкоди, так як поведінка [PERSON] щодо позивачки не є неправомірною. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved