Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON], 14 березня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 441, фіктивним. Посилається на те, що 14.03.2013 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що складений відповідний актовий запис №441. Після укладення шлюбу виявилось, що [PERSON] не мав наміру створювати з позивачем сім'ю, а саме: з моменту реєстрації шлюбу відповідач проявляв інтерес лише до її майна, яке вона придбала та набула як до шлюбу так і під час шлюбу, до її доходів, матеріальних цінностей, його цілями були придбання матеріальних благ, майна, прав на земельну ділянку та автомобіль. В зв'язку з цим в родині одразу стали виникати сварки, конфлікти. Відповідач почав стверджувати, що він не має та не мав наміру жити з позивачем як дружиною і став погрожувати тим, що він буде звертатись до суду із позовом про поділ майна та забере більшу половину майна. Вважає, що вказаний шлюб є фіктивним та не бажає перебувати з відповідачем у фіктивному шлюбі, оскільки він втратив до неї почуття довіри та поваги, у зв'язку з чим на підставі ч. 2 ст. 40 СК України позивач просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі її представника. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.03.2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у Центральному відділі державної реєстрації м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що складений відповідний актовий запис №441. Позивач просила визнати вказаний шлюб фіктивним, посилаючись як на підставу своїх вимог на ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України, згідно з якою шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Як на підставу своїх вимог позивач посилалась на те, що після укладення шлюбу виявилось, що відповідач [PERSON], не мав наміру створювати з позивачем сім'ю, а саме: з моменту реєстрації шлюбу відповідач проявляв інтерес лише до її майна, яке вона придбала та набула як до шлюбу так і під час шлюбу, до її доходів, матеріальних цінностей, його цілями були придбання матеріальних благ, майна, прав на земельну ділянку та автомобіль. Відповідач почав стверджувати, що він не має та не мав наміру жити з позивачем [PERSON] як дружиною і став погрожувати тим, що він буде звертатись до суду із позовом про поділ майна та забере більшу половину мого майна. Суд вважає вказані твердження позивача такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне. Відповідно до ч.1, 2 ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України Відповідно до ч.2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. З аналізу зазначеної норми вбачається, що фіктивний сімейно-правовий стан - це результат протизаконного прийому, який полягає у здійсненні особою наданих законом правомочностей в цілях, які не відповідають їх змісту та соціальному призначенню. Зокрема шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Фіктивність намірів може мати місце як щодо обох сторін, так і щодо однієї з них. Інколи особа може намагатися формально отримати деякі елементи правового статусу подружжя. При цьому вона не має наміру реально створити сім'ю та підтримувати подружні стосунки. Положенням п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень СК України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім'ю чи про його відсутність. Встановлено, що позивач з відповідачем по справі раніше перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.10.2012 року був розірваний. Від вказаного шлюбу сторони мають двоє дітей донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER], виданим ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві 07.04.2005 року та серії [NUMBER], виданим ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві 03.10.2007 року. Шлюб був розірваний у зв'язку з тим, що сімейне життя сторін не склалося, вони мали різні погляди на сімейне життя, почуття любові та поваги між ними було втрачено. Сумісного господарства вони не вели та спільного бюджету не мали. Вказані обставини підтверджуються рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 18.10.2012 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами був укладений повторний шлюб 14.03.2013 року. Однак, одразу після укладання шлюбу сторони жодного разу не проживали разом і позивач почала зустрічатись з іншим чоловіком - [PERSON], від якого завагітніла та народила доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві. Судом встановлено, що 26.05.2014 року [PERSON] звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про визнання батьківства. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що після укладання шлюбу, у відповідача не було бажання жити разом з позивачем однією сім'єю, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім'ї, оскільки судом достовірно встановлено, що сторони спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, в них немає спільного бюджету, спільного господарства. Встановлено, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та має своє ТОВ «ЛЮМЕНІС», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Роздільна, 5 кв. 7, яке надає послуги зі спеціалізованої медичної практики та ін. Вказане товариство є прибутковим. За кошти отриманні від товариства позивач придбала автомобіль Infiniti QX70 3.7L Premium + HDD Navi (incl. ICC, AVM) [NUMBER], вартістю 475583,33 грн., що підтверджується видатковою накладною №34 від 19.02.2014 року та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29.11.2013 року. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що при укладанні шлюбу 14.03.2013 року відповідач [PERSON] мав на меті збагатитись за рахунок позивача, оскільки знав про її фінансовий стан. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог. За таких обставин, шлюб укладений 14.03.2013 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] є фіктивним, оскільки укладений жінкою та чоловіком без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн.

Outcome: approved