Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся\~ до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,9688 га, яка розташована на території ПОСП «Перемога» Новороманівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Земельна ділянка). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті його батька [PERSON], який помер 05.05.2014 року, відкрилась спадщина, що складається з Земельної ділянки. Як спадкоємець за законом, прийняв спадщину, однак нотаріусом у видачі відповідного свідоцтва йому було відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу та державної реєстрації на Земельну ділянку за померлим. Сторони в судове засідання не прибули. До суду надіслали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, проти чого відповідач не заперечив. [PERSON], яка ухвалою суду від 13.06.2017 року залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, своєю заявою від 30.06.2017 року повідомила, що жодних претензій на Земельну ділянку не має та відмовляється від цієї частки спадщини на користь позивача. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що\~ 05.05.2014 року помер [PERSON] рідний батько позивача, після смерті якого відкрилась спадщина на Земельну ділянку, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЖТ № 023117 від 29.03.2002 року, Земельна ділянка належала [PERSON], рідній бабі позивача, яка померла 20.11.2008 року, проте за життя розпорядилась своїм майном склавши заповіт на імя батька позивача [PERSON], який у встановлений законом термін спадщину прийняв, отримавши Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Земельну ділянку від 04.09.2009 року, проте належним чином так і не зареєстрував її в органах державної реєстрації права власності. (а.с. 12, 7) Позивач є спадкоємцем померлого за закономпершої черги, після смерті батька спадщину прийняв, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, на підставі якої заведено спадкову справу № 503/2014, що підтверджується довідкою Пятої київської державної нотаріальної контори від 19.05.2017 року, однак постановою про відмову у вчиненнінотаріальної дії від 22.03.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Земельну ділянку, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на неї та витягу з Реєстру прав власності, оскільки згідно Витягу з Державного земельного кадастру від 14.12.2015 року Земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Основними юридичними документами, що підтверджують право власності на Земельну ділянку за життя спадкодавців були: Державний акт на право приватної власності на землю від 29.03.2002 року - за бабою [PERSON] та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 04.09.2009 року за батьком [PERSON] (ст. 126 ЗК України в редакції від 01.01.2004 року). З введенням в дію з 05.03.2009 року нової редакції ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка, в свою чергу, проводиться за заявочним принципом. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набув на Земельну ділянку право власності, успадкувавши її за заповітом після смерті своєї матері та рідної баби позивача [PERSON], отримавши Свідоцтво про право на спадщину за заповітом у 2009 році, відкрито користувався нею, проте не здійснив її державну реєстрацію. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення). Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на Земельну ділянку, яка залишилась після смерті його батька [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved