Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 1 в будинку № 15 по вул. Воїнів Афганців, у місті Бровари, Київської області. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири за вищевказаною адресою, про що свідчить Договір купівлі-продажу квартири від 23 жовтня 2004 року. Між сином позивача [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, тому позивач, як власник квартири зареєструвала [PERSON] у квартирі. Від спільного шлюбу в подружжя народився син [PERSON], який також був зареєстрований за даною адресою. Протягом декількох років спільне життя сина [PERSON] із [PERSON] стало погіршуватись, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Після розірвання шлюбу з 2010 року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає, самостійно з реєстрації не знімається, проживає за іншою адресою [ADDRESS]. Позивач зазначає, що вона із відповідачем не спілкується, але онук [PERSON] часто буває у неї вдома, оскільки в них добрі стосунки із батьком [PERSON] Щодо дитини, то позивач зазначає, що наміру зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою не має. Позивач в судове засідання не зявилась, до суду подала заяву проводити розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не зявився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 жовтня 2004 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] ( змінена назва на вул. Воїнів-Афганців) в м.Бровари. (а.с. 9) В довідці від 30 травня 2018 року виданою КП Броварської міської ради ЖЕК 1 [PERSON] зазначено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] син, [PERSON] Мкиолайович-син, [PERSON] невістка, [PERSON] онук, [PERSON] онук, [PERSON] онук, [PERSON] невістка. (а.с. 6) В матеріалах справи також містяться акти обстеження житлово-побутових умов від 06 червня 2018 року складений депутатом [PERSON] та 30 листопада 2011 року складений депутатом Броварської міської ради [PERSON] та підтверджений свідками [PERSON] та [PERSON], в яких зазначається про те, що дійсно за адресою квартира [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають близько семи років [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8, 10) Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст.1Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №\~475/97-ВР\~від 17\~липня 1997\~року Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого Протоколу\~та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2\~ст. 71 ЖК України\~якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірній квартирі, а також відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом. Відповідач до суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення не звертався, не надав доказів поважності причин\~відсутності у квартирі понад встановлений строк, тому вимоги позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до посвідчення серії АА № 320403 виданого Броварським ОГВК Київської області позивач [PERSON] має право на пільги і компенсації, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved