Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 98082,37 грн., з яких: 87000,00 грн. заборгованість за договором позики; 7743,00 грн. сума інфляційних витрат; 2853,12 грн. 3 % річних за прострочення виплати боргу, 486,25 грн. проценти від суми боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.08.2018 він надав відповідачу в борг кошти в розмірі 87000,00 грн. із терміном повернення 05.05.2018, що підтверджується власноруч написаною розпискою відповідача. По закінченню зазначеного строку відповідач суму боргу не повернула, в зв`язку з чим станом на 08.06.2019 утворилась заборгованість з урахуванням інфляційних витрат, трьох процентів річних, процентів від суми позики, яка складає 98082,37 грн.. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 21.02.2020 на 10:50 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач відзиву\~на позов\~не надав,\~причини неявки\~суду не\~повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи \~і оцінивши\~наявні в\~ній докази, дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 24.04.2018 між сторонами було укладено договір у формі письмової розписки, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] в борг 87000,00 грн., які остання зобов`язалась повернути до 05.05.2018. У позовній\~заяві позивач\~вказав,\~що відповідач свої зобов`язання не виконала та борг добровільно в установлений строк йому не повернула. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої, другої\~\~статті 207 ЦК\~\~України\~\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок зловлено Верховним Судом України в постанові від 13.12.2017 по справі № 309/3458/14-ц. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 24.04.2018 в розмірі 87000,00 грн. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При обрахунку трьох процентів річних за основу береться розмір простроченої суми,визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Отже, позивач має право на отримання трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання. Загальний розмір 3% річних за прострочення виконання зобов`язання по даному договору позики за період з 06.05.2018 року по 08.06.2019 року (399 днів) становить 2853,12 грн. відповідно до розрахунку позивача наданому до позовної заяви. Даний розрахунок перевірений судом та суд вважає його вірним. З приводу вимог позивача щодо стягнення з боржника інфляційних витрат суд враховує наступне. Згідно статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, і норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. З урахуванням рівня інфляції за період з 01.05.2018 по 01.06.2019 та наданим позивачем розрахунком суд погоджується, оскільки останній здійснений з урахуванням визначених законодавством вимог, розмір цієї складової боргу становить 7743,00 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Також, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Так, у відповідності до вказаної норми закону, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналогічна правова позиція закріплена рішенням Верховного Суду України від 02.07.2014 року (справа № 6-6-36цс14). Відповідно до положень статті 1048 ЦК України, позивачем правомірно розраховано проценти від суми позики із застосуванням облікової ставки НБУ, з огляду на те, що сторонами не визначено розмір процентів. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики від 24.04.2018 не виконала, грошові кошти не повернула, то суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 980,83 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved