Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до Печерського районного міста Києва з позовом та просила скасувати наказ Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 10 травня 2017 року № 160-к «Про звільнення [PERSON].» з 10 травня 2017 року; поновити позивача на посаді заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису з 10 травня 2017 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 травня 2017 року; зобов'язати відповідача виплатити усі належні при звільненні суми, виходячи з посадового окладу розміром 8 500 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 17 листопада 2003 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення. Згідно наказу Державної служби зайнятості від 10 травня 2017 року № 160-к [PERSON] було звільнено з займаної посади у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці за п. 6.ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення з посади незаконним з наступних підстав. Згідно з наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 06 березня 2017 року № 18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату) з 06 березня 2017 року введено в дію нову структуру та штатний розпис Державної служби зайнятості (Центрального апарату). Згідно п. 2 вказаного наказу всіх працівників, в тому числі і позивача, попереджено про зміни в організації праці. Позивача попередили про зміну істотних умов праці на четвертий день після введення у дію штатного розпису, оскільки [PERSON] перебувала у відрядженні. [PERSON] було запропоновано посаду провідного фахівця з аналізу ринку праці відділу статистики та аналізу Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА). Від зазначеної пропозиції позивач змушена була відмовитися, оскільки вказана посада була запропонована без врахування вимог ст. 42 КЗпП України, а саме: не відповідала рівню її кваліфікації та продуктивності праці. Згодом позивачу було запропоновано посаду заступника начальника у цьому ж Управлінні, однак ця вакансія є тимчасовою, а тому із зрозумілих причин позивач від неї відмовилася. Високий рівень кваліфікації і продуктивності праці позивача підтверджується значним наявним досвідом роботи, починаючи з 1993 року, у тому числі на керівних посадах. Пропонуючи позивачу посаду провідного фахівця відповідач порушив вимоги ст. 42 КЗпП України. Про високий рівень кваліфікації свідчать застосовані до позивача заохочення, у тому числі, і на рівні Кабінету Міністрів України. 13 лютого 2018 року [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог. У судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Однак, згідно вимог ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Оскільки [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог після початку розгляду справи по суті, суд у силу вимог ст. 49 ЦПК України не прийняв до розгляду уточнені позовні вимоги. Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні та зазначила, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстави для її поновлення на роботі відсутні. Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 17 листопада 2003 року перебувала у трудових відносинах з Державною службою зайнятості (Центрального апарату) та працювала на посаді заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису. Згідно наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 06 березня 2017 року № 18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату) з 06 березня 2017 року введено в дію нову структуру та штатний розпис Державної служби зайнятості (Центрального апарату). Згідно п. 2 наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату)» № 18 від 06 березня 2017 року всіх працівників, в тому числі і позивача, попереджено про зміни в організації праці. У зв'язку з затвердженням 06 березня 2017 року структури та штатного розпису Державної служби зайнятості (Центральний апарат) посаду заступника начальника Управління бухгалтерського обліку тафінансового забезпечення було виведено (скорочено). Одночасно з попередженням про можливе наступне вивільнення позивачу була запропонована посада провідного фахівця з аналізу ринку праці відділу статистики та аналізу Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА). 10 травня 2017 року [PERSON] була запропонована посада заступника начальника відділу формування бюджету Управління прогнозування, бюджетування та статистики Державної служби зайнятості (Центральний апарат) (на період відпустки по вагітності та пологах основного працівника [PERSON].). Крім того, [PERSON] була попереджена, що у разі відмови від запропонованої посади у зв'язку із зміною істотних умов праці її буде звільнено за п. 6 ст. 36 КЗпП після закінчення двох місяців з моменту попередження. Наказом № 160-к від 10 травня 2017 року [PERSON] було звільнено з посадизаступника начальника Управління бухгалтерського обліку тафінансового забезпечення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України переведення на iншу роботу на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї, а також переведення на роботу на iнше пiдприємство, в установу, органiзацiю або в iншу мiсцевiсть, хоча б разом з пiдприємством, установою, органiзацiєю, допускається тiльки за згодою працiвника, за винятком випадкiв, передбачених у статтi 33 цього Кодексу та в iнших випадках, передбачених законодавством. У зв'язку iз змiнами в органiзацiї виробництва i працi допускається змiна iстотних умов працi при продовженнi роботи за тiєю ж спецiальнiстю, квалiфiкацiєю чи посадою. Про змiну iстотних умов працi - систем та розмiрiв оплати працi, пiльг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, сумiщення професiй, змiну розрядiв i найменування посад та iнших - працiвник повинен бути повiдомлений не пiзнiше нiж за два мiсяцi. Якщо колишнi iстотнi умови працi не може бути збережено, а працiвник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договiр припиняється за пунктом 6 статтi 36 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 36 КЗпП України пiдставами припинення трудового договору є вiдмова працiвника вiд переведення на роботу в iншу мiсцевiсть разом з пiдприємством, установою, органiзацiєю, а також вiдмова вiд продовження роботи у зв'язку iз змiною iстотних умов працi. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказує на те, що її звільнення з роботи є незаконним та відповідачем порушено вимоги ст. 42 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Однак, під час розгляду справи встановлено, що при зміні в організації виробництва і праці Державної служби зайнятості (Центральний апарат) не було скорочення штату працівників, а відбулася лише зміна істотних умов праці, про яку позивача було попереджено. Крім того, [PERSON] було запропоновано інші посади, від яких вона відмовилася. Питання переведення працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу. Переважне право залишитися на роботі з'ясовується у разі проведення звільнення працівників і не стосується випадків переведення працівників за їх згодою власником або уповноваженим ним органом в межах підприємства чи організації. [PERSON] не надала свою згоду на запропоновані їй посади в порядку працевлаштування відповідного професійного спрямування. Після спливу двох місяців, посада, яку обіймала [PERSON], була виведена із штатного розпису, а тому трудові відносини з позивачем припинилися у зв'язку з відмовою відпродовження роботи у зв'язку зі змiною iстотних умов праці. Міністерство соціальної політики України надало роз'яснення № 984/0/14-15/13 від 28 січня 2015 року, згідно якого працівники, яких попереджено про наступне вивільнення, посади яких відсутні в новому штатному розписі, продовжують працювати не менше двох місяців і отримують заробітну плату. Виплата заробтньої плати у даному випадку здійснюється на підставі положень чинного трудового договору, дію якого не припинено, тобто трудовий договір продовжується. Згідно ч.3.2.1.2 Колективного договору Державної служби зайнятості (Центральний апарат) на 2015-2017 роки у разі зміни умов оплати праці до моменту переведення працівників на нові умови оплати праці, виплата заробітньої плати здійснюється на підставі чинного трудового договору. Позивач займала посаду заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису, а розмір її посадового окладу складав 3 480 грн. Отже, протягом двох місяців з дня попередження про наступне вивільнення, а саме з 06 березня 2017 року по 10 травня 2017 року, виплата заробітної плати їй здійснювалася на підставі чинного трудового договору. Оскільки посаду, яку обіймала позивач, було виведено зі штатного розпису, позивач перебувала поза штатом, розмір її посадового окладу залишився незмінним, що відповідає нормам Колективного договору. Враховуючи зазначене, доводи позивача щодо невірного проведеного відповідачем розрахунку сум усіх належних їй виплат при звільненні не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки розрахунок проведений з урахуванням її попереднього посадового окладу, розмір якого становив 3 480 грн. Згідно з вимогами ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяця до їх запровадження. 09 березня 2017 року [PERSON] під особистий підпис була попереджена про зміни в організації праці, зміну істотних умов праці, а саме про те, що посада, яку вона обіймає виведена. Крім того, у порядку працевлаштування позивачу було запропоновано інші посади, від яких вона відмовилася. Враховуючи зазначене, звільнення [PERSON] з посади відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме позивача було своєчасно попереджено про зміни в організації праці та зміну істотних умов праці, їй було запропоновано інші посади, від яких вона відмовилася. За таких обставин, відсутні правові підстави для скасування наказу про звільнення [PERSON], поновлення позивача на посаді заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису з 10 травня 2017 року, стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання виплатити усі належні при звільненні суми, виходячи з посадового окладу розміром 8 500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed