Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № 12226-071/07Р від 16.08.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 59850 доларів США на строк з 16.08.2007 по 16.08.2030 року зі сплатою 12,49 % річних. Вказував, що відповідно до п.6.1.1 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих відсотків, проте відповідач належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 26.05.2015 року у сумі 82635 грн. 40 коп., що складається з відсотків за користування кредитом за період з 05.02.2009 року по 26.05.2015 року в сумі 35347,98 доларів США, пені за несвоєчасне погашення процентів у сумі 28098,78 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 19188,64 доларів США. У зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. В судове засідання представник позивача Карманова Н.В., яка діє на підставі довіреності №392 від 31.07.2015 року не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с.31). Оскільки наслідки ст. 224 ЦПК України представнику позивача зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення не надавала, у зв'язку з чим ухвалою суду від 25 вересня 2015 року з урахуванням згоди представника позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 12226-071/07Р від 16.08.2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 59850 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,49 % на рік на строк до 16.08.2030 року. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вбачається з умов договору, а саме п.1.3 - при кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань по Кредитному договору (щодо строків сплати процентів або повернення кредиту та/або сплати процентів та/або повернення кредиту не в повному обсязі ат/або чергової частини кредиту, відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) процент річних, починаючи з розміру, встановленому в п.1.2 цього Договору. У разі наступного невиконання позичальником своїх зобов'язань по Кредитному договору розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентної ставки, вчинених раніше, згідно з умовами цього пункту договору. Відповідно до п. 6.1.1 Кредитного договору, позичальник зобов'язаний забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих відсотків. У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Згідно п.10.1 Кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної ставки, зазначеної в п.1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач згідно Розрахунку заборгованості за договором № 12226-071/07Р від 16.08.2007 року станом на 26.05.2015 року має борг у сумі 82635 грн. 40 коп., що складається з відсотків за користування кредитом за період з 05.02.2009 року по 26.05.2015 року в сумі 35347,98 доларів США, пені за несвоєчасне погашення процентів у сумі 28098,78 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 19188,64 доларів США. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відносно валюти грошових коштів, які необхідно стягнути на користь позивача суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами. Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до вказаних норм, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Положеннями п.12 «Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. У зв'язку із вищезазначеним, суд вважає обґрунтованою необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором саме у валюті - долар, при цьому вважає, що вказані кошти повинні бути сплачені відповідачем у доларах США без конвертації у гривню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 3654 грн. 600 коп., також підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved