Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2019 року, укладеного з [PERSON] Відповідно до п.4.4 зазначеного договору купівлі-продажу продавець зобов`язалася зняти з реєстраційного обліку в квартирі членів своєї родини не пізніше 04.05.2019 року, але до теперішнього часу своє зобов`язання не виконала. У квартирі зареєстрований чоловік продавця - відповідач у справі [PERSON] , який у добровільному порядку не знявся з реєстрації за його зареєстрованим місцем проживання. У квартирі відповідач не проживає. Ця обставина порушує право власника на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним їй майном, а також впливає на її бюджет в частині оплати комунальних послуг. Особистих речей та майна відповідача в належній позивачу на праві власності квартирі немає. Позивач та його представник [PERSON] (за договором) в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду (а.с.29). Причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в заочному порядку, за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив таке. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 25.04.2019 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі № 626.(а.с.6-7). Покупець за цим договором ( позивач у справі) набув право власності на вказану квартиру, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 164959599 сформованого 25.04.2019 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 868508423104.(а.с.8). Відповідач звільнила квартиру від власних речей та передала ключі від неї покупцю. Відповідно до п.4.4. договору купівлі-продажу продавець зобов`язався зняти з реєстрації членів своєї родини не пізніше 04.05.2019 року, але до теперішнього часу своє зобов`язання не виконала. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради № 6703 від 24.04.2019р., місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано в квартирі [ADDRESS] . (а.с.12). [PERSON] є чоловіком колишньої власниці квартири [PERSON] (а.с.11). Факт реєстрації відповідача в квартирі також підтверджується довідками відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 16.05.2019р та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області від 22.05.2019р. (а.с.20, 24). Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 статті передбачає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, який є членом сім`ї колишнього власника квартири, не є членом сім`ї теперішнього власнику квартири. Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідач добровільно не знявся з реєстрації місця проживання в цій квартирі у строк, встановлений п. 4.4. договору купівлі -продажу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved