Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , у якому просила: - встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини; - встановити місце відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS]. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , після смерті якого залишилася спадщина. 14 жовтня 2011 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В. М. від 11 грудня 2019 року № 3353/02-31 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою такої відмови слугувала відсутність документів, за якими підтверджується факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його матері [PERSON] . При цьому, позивачка наголошує на тому, що факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] підтверджуються належними доказами. Суд, вислухавши сторін, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне. Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 листопада 2009 року серії [NUMBER] . Після її смерті спадщину прийняв її син - [PERSON] , проте юридично не оформив своїх спадкових прав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 жовтня 2011 року серії [NUMBER] , який є батьком позивачки. Після його смерті відкрилася спадщина на: - житловий будинок [ADDRESS] , який померлий фактично прийняв у спадщину після померлої [PERSON] , однак юридично не оформив; - земельна ділянка площею 1,3591 га, кадастровий номер 3222481200:03:002:0081, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштова сільська рада, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку померлий фактично прийняв у спадщину після померлої [PERSON] , однак юридично не оформив; - земельна ділянка площею 0,1086 га, кадастровий номер 3222486600:04:004:0527, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Тарасівська сільська рада, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яку померлий фактично прийняв у спадщину після померлої [PERSON] , однак юридично не оформив; - земельна ділянка площею 0,1615 га, кадастровий номер 3222481200:04:003:0135, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштова сільська рада, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яку померлий фактично прийняв у спадщину після померлої [PERSON] , однак юридично не оформив; - земельна ділянка площею 0,0357 га, кадастровий номер 3222481200:04:003:0049, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Віто-Поштова сільська рада, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яку померлий фактично прийняв у спадщину після померлої [PERSON] , однак юридично не оформив. 14 жовтня 2011 року [PERSON] звернулася до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька - [PERSON] , проте постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В. М. від 11 грудня 2019 року № 3353/02-31 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставою такої відмови слугувала відсутність документів, за якими підтверджується факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його матері [PERSON] . Вказані обставини стали підставою звернення позивачки з цим цивільним позовом за захистом порушених, на її думку, прав та інтересів. Згідно з умовами ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України особа вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї. Згідно з підп. 3.21 і 3.22 п. 3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. До внесення змін Міністерством юстиції України до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у підпункт 3.22 пункту 3 Глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину», а саме до 04 грудня 2017 року, для нотаріальних органів України доказом постійного проживання із спадкодавцем (у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання із спадкодавцем) могли бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. У положеннях п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надано роз`яснення з приводу того, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так судом установлено, що [PERSON] з 14 вересня 1999 року до дня своєї смерті проживав за адресою: [ADDRESS]. Однак, зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою останній не зміг у зв`язку з втратою паспорта громадянина України. На підтвердження вказаного, позивачкою було надано такі документами: депутатський акт від 12 березня 2020 року у складі депутата Віто-Поштової сільради Котирло В. В., свідків-сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; довідки від 03 червня 2020 року № 66, виданої виконавчим комітетом Віто-Поштової сільради. Крім того, факт постійного проживання [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини за згаданою адресою підтверджується письмовою інформацією Києво-Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 15 червня 2020 року № 32/19/3092-20, виданої на адвокатський запит адвоката Костецького О. С. від 15 червня 2020 року № 1, відповідно до якої убачається, що [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] та перебував на обліку у Києво-Святошинському РВ з 10 березня 2006 року з вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 16 лютого 2006 року, а з 24 березня 2009 року знятий з обліку на підставі постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2009 року у зв`язку із закінченням іспитового строку. Згідно зі ст. 76, 77, 79 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Такі докази мають бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, та достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Тобто, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року № 484/747/17. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Метою звернення позивачки до суду є встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальних органах України. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що викладені в Узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 01 березня 2013 року, заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині встановлення факту постійного проживання спадкоємця [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Що стосується вимог у частині встановлення місце відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS], суд також дійшов висновку про їх задоволення, оскільки в силу положень ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч. 2 ст. 1221 ЦК України). Отже, оскільки судом встановлено факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], і нерухоме майно знаходиться у Києво-Святошинському районі Київської області, то місцем відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] є: [ADDRESS]. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ст. ст. 15, 16, 1217, 1218, 1223, 1233, 1268, 1276 ЦК України та

Outcome: approved