Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У травні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 50 тис. дол. США і зобов'язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування цими коштами у строки та на умовах, передбачених кредитним договором. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 11 лютого 2009 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель поручився за виконання позичальником обов'язків, які виникли на підставі договору, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Право вимоги за кредитним договором було відступлено на підставі відповідного договору від 28 листопада 2012 року ТОВ «Факторінгова компанія «Вектор Плюс», яким цього ж дня відступлено право вимоги на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, в останньої станом на 28 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 768 680,56 грн. до складу якої входять: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 473 459,51 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 207 030,67 грн. та пеня у розмірі 88 190,38 грн., яку позивач просить солідарно стягнути з [PERSON] і [PERSON] У судове засідання представники сторін не з'явились, про причини неявки не повідомили, хоча були повідомлені належним чином про дату та час розгляду справи. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подав до суду письмові заперечення проти позову та заяву про застосування строків позовної давності, просив відмовити в позові. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, хоча був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи. Подав письмові заперечення проти позову. Зазначив, що його порука за кредитними зобов'язаннями є припиненою, а тому просив відмовити в позові щодо стягнення з нього коштів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року вказані судові рішення скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Судом касаційної інстанції звернуто увагу на необхідність встановлення при новому розгляді справи фактичних її обставин щодо наявності боргу, його розміру, підстав для стягнення цього боргу за наявності іншого судового рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за цими кредитними зобов'язаннями. Судом установлено, що 28 серпня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 50 тис. дол. США зі сплатою 13,5 % річних у строк до 10 серпня 2017 року. У подальшому додатковими угодами № 1 від 11 лютого 2009 року, № 2 від 9 вересня 2009 року та № 3 від 24 червня 2010 року до кредитного договору були внесені зміни та доповнення, зокрема, встановлено строк користування кредитом - до 10 серпня 2030 року включно. Цього ж дня, між банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку нежитлове приміщення по вул. Гагаріна, 27/4 у м. Кременчуці Полтавської області в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором. Також з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором, 11 лютого 2009 року між [PERSON] та банком було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель поручився за виконання позичальником обов'язків, які виникли на підставі договору, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. У зв'язку з невиконанням позичальником договірних зобов'язань щодо погашення кредиту товариство просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 1602/0807/98-005 від 28 серпня 2007 року у загальному розмірі 768 680,56 грн. Із матеріалів справи убачається, що позивач є новим кредитором з правом вимоги до відповідачів як боржника і поручителя за кредитними зобов'язаннями на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, укладеного з ТОВ «ФК «Вектор Плюс», яке у свою чергу право вимоги набуло на підставі договору факторингу № 15 від 18 листопада 2012 року, укладеного з публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке є правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк». На підтвердження переходу права вимоги до відповідачів за зобов'язаннями за кредитним договором від 28 серпня 2007 року від первісного кредитора (публічне акціонерне товариство «Сведбанк») до позивача, останнім до матеріалів справи додано два договори факторингу, акти прийому-передачі реєстрів заборгованостей та безпосередньо витяги з реєстрів щодо обсягу невиконаних [PERSON] кредитних зобов'язань. Спір щодо чинності цього договору був предметом іншого судового провадження у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання частково недійсним договору факторингу та визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечним договором, за наслідками якого було ухвалено рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2014 року, про відмову в задоволенні позову. Відповідно до п. 9.5 кредитного договору від 28 серпня 2007 року та п. 11.5 договору про внесення змін та доповнень № 2 до цього кредитного договору передбачено право банку на переведення своїх прав за цими кредитними зобов'язаннями третій особі без згоди позичальника. Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 518 ЦК України передбачено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. У даному спорі між сторонами як новим кредитором, боржником і поручителем виникли правовідносини з приводу виконання кредитного договору. Судом установлено, що первісний кредитор (банк) вже звертався до суду у зв'язку з порушенням умов вищевказаного кредитного договору. Так, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.05.2012 у справі № 1615/1106/2012, яке набрало законної сили, було задоволено позов ПАТ «Сведбанк» до [PERSON], третя особа [PERSON], звернуто стягнення на предмет іпотеки, переданий в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Зазначеним вище судовим рішенням установлено, що станом на вересень 2011 року відповідач [PERSON] порушила умови договору, вже мала прострочену заборгованість за кредитним договором. У вересні 2011 року банк звернувся з письмовою вимогою до боржника та поручителя про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитом. Як убачається з матеріалів цивільної справи, за вказаним кредитним договором, позичальник має заборгованість, а саме: за тілом кредиту - 41687,88 дол. США, за відсотками 18228,95 дол. США, пеня у сумі 7765,12 дол. США (за останні 12 місяців перед зверненням до суду). Будь-яких доказів погашення відповідачами вищевказаної заборгованості за кредитним договором суду не надано. В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Ураховуючи викладене, суд уважає, що вищевказана сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню з позичальника - відповідача [PERSON] у національній валюті України - гривні (за курсом НБУ), однак в межах заявлених позовних вимог. Щодо стягнення цієї заборгованості також з поручителя - відповідача [PERSON] суд приходить до наступного. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Договором поруки від 11.02.2009 не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором. У зв'язку з порушенням позичальником виконання зобов'язання за кредитним договором банк (первісний кредитор) відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. 7.1, 7.2 кредитного договору заявив про намір дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши на адресу боржників повідомлення про зміну строків кредитування від 26.09.2011 № 10-04/643. Зазначена обставина установлена рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.05.2012 у цивільній справі № 1615/1106/2012 за позовом ПАТ «Сведбанк» до [PERSON], за участю третьої особи [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили. Таким чином, починаючи з вказаної дати кредитор протягом шести місяців мав право пред'явити позов до поручителя. Оскільки з таким позовом кредитор не звернувся, суд уважає поруку припиненою відповідно до закону, а тому не вбачає підстав для стягнення кредитної заборгованості з поручителя - відповідача [PERSON] Щодо доводів представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності у даному спорі суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суд ураховує, що заміна сторони у зобов'язанні не свідчить про зупинення чи переривання позовної давності. З вимогою до боржників про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду у травні 2014 року, у той час як первісний кредитор (банк), звернувся до суду у жовтні 2011 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому повідомивши про наявну станом на вересень 2011 року заборгованість за кредитним договором. Будь-яких доказів пропуску позивачем позовної давності суду не надано. Вимога позивача про стягнення пені обмежена річним строком, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 258, ст. 266 ЦК України. Тому, наслідки спливу позовної давності застосуванню не підлягають. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial