Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача в якому просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 5485,81 грн., компенсацію невикористаної відпустки в сумі 5547 грн. та моральної шкоди в сумі 3000 грн. В ході судового розгляду позивачем були уточненні позовні вимоги та просить стягнути 115,66 грн. компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки по день фактичного розгляду та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Позов обґрунтований тим, що мало місце звільнення під час якого роботодавцем не були проведенні розрахунки в повному обсязі. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задоволені. Представник відповідача посилаючись на безпідставність позовних вимог в задоволенні позову просить відмовити. Суд вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах із відповідачем в період з 28.08.2013 року по 29.04.2015 року. Звільнений на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України, за переведенням до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м.Києва». При звільненні відповідач не виплатив заробітну плату за квітень 2015 року в сумі 3294,93 грн. (з вирахуваними податками та зборами) та компенсацію за невикористану у період роботи (29.05.2014- 29.05.2015) відпустку в сумі 3017,20 грн. (з вирахуваними податками та зборами). У відповідності до ст. 116 КЗпП України відповідач зобов'язаний в день звільнення виплатити всі належні позивачу кошти. Також судом встановлено що заробітна плата сплачена 27.05.2015 року та за нею перед позивачем заборгованості не має, а по компенсації за невикористану відпустку в сумі 3017,20 грн. проведено розрахунок 17.06.2015 року. Згідно ст. 117 КЗпП України підприємство, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Із довідки КП «Печерськжитло» вбачається, що середньо місячна заробітна плата позивача складає 4023,03 грн. Тобто фактично завершення виплати працівникові належних йому сум був проведений 17.06.2015 року, в той час як такі суми мали б бути сплачені 29.04.2015 року. За таких обставин має місце порушення строків розрахунку із працівником при звільненні, а тому суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ст. 116 КЗпП України та як наслідок породження у позивача права на стягнення із відповідача середнього заробітку за період з 29.04.2015 по 17.06.2015. Отже позивачу підлягає сплата компенсація за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку в сумі 6034,55 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Факт тривалої невиплати належних коштів після звільнення працівника та об'єктивна наявність необхідності додаткових зусиль для організації життя позивачем на думку суду породжує право звернення із вимогою про відшкодування моральної шкоди. Разом із тим сума яку вимагає позивач у розмірі 3000 грн. є значно завищеною, а тому виходячи із принципу людяності суд вважає що підлягає стягненню із відповідача моральна шкода у розмірі 100 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial