Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

У червні 2017 року до Ленінського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №1 від 24.08.2015 р. Позивач посилається на те, що 24 серпня 2015 року між Позивачем та Відповідачем був укладений письмовий Договір позики № 1, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 60\~000 (шістдесят тисяч) гривень з еквівалентом на момент укладення договору у 2\~500 (дві тисячі пятсот) доларів США. У вмотивування позовних вимог Позивач вказує, що станом на момент звернення до суду Відповідач суми позики не повернув та ухиляється від її повернення, тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Відповідача 65 677 (шістдесят пять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. суму позики, 65 677 (шістдесят пять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. розмір штрафу відповідно до умов, передбачених п. 3.7. Договору Позики та 604\~228, 40 (шістсот чотири тисячі двісті двадцять вісім) грн. 40 коп. розмір пені у 10% за кожен день прострочення виконання зобовязання за Договором Позики за 92 дні прострочення (з 02.03.2017 по 02.06.2017 року), відповідно до п. 3.7. Договору Позики, а також стягнути з Відповідача на свою користь судові витрати у виді судового збору в сумі 7355 грн. 82 коп. (сім триста пятдесят пять гривень 82 коп.). Ухвалою від 07.06.2017 року по справі № 553/1432/17 було відкрито провадження, судове засідання призначено на 10 год. 30 хв. на 14.06.2017 року, про що сторони були повідомлені належним чином. В судове засідання зявився представник Позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру, заявлені у позові вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі та Відповідач [PERSON]. Представником Позивача [PERSON] суду було надано оригінал розписки за договором позики №1 від 24.08.2015 року, що був залучений до матеріалів справи. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, наявність відносин позики та наявність боргу визнав, але заперечував щодо визначення суми боргу, що підлягає стягненню. Наполягав на наданні судом можливості позасудового врегулювання спору з Позивачем. 16.08.2017 року від представника Позивача [PERSON] надійшла заява, у якій він позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, а справу слухати без його участі. Відповідач належно повідомлений про розгляд справи в судове засідання не зявився. Про причини неявки до суду Відповідач не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надавав, а тому суд визнає причини неявки [PERSON] неповажними. Згідно\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що 24 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики № 1, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 60\~000 (шістдесят тисяч) гривень з еквівалентом на момент укладення договору у 2\~500 (дві тисячі пятсот) доларів США. Відповідачем 24 серпня 2015 року було надано Позивачу розписку про отримання позики, підписану ним власноручно, із встановленням строку повернення позики згідно із договором до 01 березня 2017 року. П.1.2 Договору передбачено, що «При поверненні позики Сторони враховують можливу зміну курсу долара США по відношенню до курсу гривні. Кінцева сума, яку повинен повернути позичальник в установлений термін Позикодавцю повинна за комерційним курсом бути еквівалентна сумі 2\~500 доларів США». 02 березня 2017 року Позивач звернувся до Відповідача з усною вимогою про повернення грошових коштів, переданих за договором позики від 24 серпня 2015 року в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень з еквівалентом на момент укладення договору у 2 500 (дві тисячі пятсот) доларів США у гривні, відповідно до офіційного курсу на момент платежу, розмір якої на момент предявлення вимоги складав 67 950 грн.\~(шістдесят сім тисяч девятсот пятдесят гривень). Відповідач власних зобовязань щодо повернення позики на момент звернення до суду не виконав, порушивши строки повернення суми коштів, передбачений п. 2.1. Договору позики та ч.1 ст. 1049 ЦК України. Згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-63цс13 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року): «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки». Оригінал розписки, що підтверджує факт передання суми позики Позивачем Відповідачу за договором позики №1 від 24.08.2015 року, надана суду та залучена до матеріалів справи. Стаття 1046 ЦК України\~передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 631 ЦК України\~встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Відповідно до ч.1\~ст. 11 ЦК України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно зі\~ст. 526 Цивільного кодексу України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу\~(ст. 1054 ЦК України), інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно\~ст. 545 ЦК України\~кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Саме наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки розписка від 24.08.2015 року до договору позики №1 від 24.08.2015 року на час розгляду справи судом знаходилася у Позивача (та потім була приєднана до матеріалів справи), це свідчить про невиконання Відповідачем боргового зобовязання за договором позики. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості за договором позики та розпискою у розмірі, еквівалентному сумі у 2\~500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент ухвалення рішення складає 63 995.75 (шістдесят три тисячі девятсот девяносто пять) грн. 75 коп. (за курсом на момент ухвалення рішення із розрахунку офіційного курсу 1 USD = 25.5983 ГРН.) є законними та обґрунтованими, а тому\~задовольняються судом повністю. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки у вигляді штрафу та пені\~за порушення виконання грошових зобовязань за договором позики №1 від 24.08.2015 р., суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 Цивільного Кодексу України\~передбачено зобовязання підлягають виконанню у вказаний в договорі строк, а якщо строк визначений моментом вимоги, то протягом семи днів з моменту отримання вимоги кредитора. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.\~\~\~\~ Згідно з ч. 1\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Відповідно\~ст. 625 ч. 2 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 3.7. Договору Позики №1 від 24.08.2015 року передбачено, що у випадку прострочення внесення останньої суми Позичальник виплачує Позикодавцеві штраф у розмірі 100% суми заборгованості та пеню у розмірі 10% від суми залишку заборгованості за кожен день прострочення повернення позики за договором. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що Відповідач порушив грошові зобов'язання за договором, тому зобов'язаний сплатити, окрім суми боргу Позивачу також згідно договірної домовленості сторін, 100 % від суми позики в якості порушення строків повернення останнього платежу за договором позики в межах строку його дії до настання моменту повернення та пеню у розмірі 10% за кожен день прострочення, після настання строку повернення позики за договором. Наведені в судовому засіданні доводи Позивача про різну правову природу вказаних вище порушень з боку Відповідача, а саме того факту, що визначений п. 3.7. Договору штраф стосується порушення обовязку Відповідача повернути саме останню частину позики в межах строків, обумовлених договором, до настання дати остаточного повернення позики, натомість пеня нараховується згідно із умовами п. 3.7. договору вже в якості заходу цивільно-правової відповідальності за порушення строку повернення позики та є «триваючим» стимулюючим засобом забезпечення виконання грошового зобовязання, що обраховується виходячи із суми фактично неповернутої позики, суд вважає обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу. А тому суд наголошує на правомірності одночасного стягнення з Відповідача неустойки у вигляді штрафу та пені згідно із умовами п. 3.7 договору позики № 1 від 24.08.2015 року за різні за своєю природою порушення Відповідача, що відповідає правовій позиції, викладеній у Постановах Верховного суду від 06.11.2013 р. по справі № 6-116цс13 та від 21.10.2015 р. по справі № 6-2003цс15 та ґрунтується на загальноцивільних принципах свободи договору. Розрахунок заборгованості за договором позики № 1 від 24.08.2015 року, що наданий Позивачем в межах позовної заяви та наведений в ході судового розгляду, суд вважає належним та допустимим доказом по справі, оскільки останній виконано на підставі умов договору позики та вимог ст. 625 ЦК України. Проте, суд при ухваленні рішення бере до уваги, що згідно до ч. 3\~ст. 551 ЦК України\~розмір неустойки (штраф, пеня) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Вказане ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України при розгляді справи № 6-100 цс14 про стягнення позики з урахуванням положень\~ст. 3 ЦК України\~щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4\~ст. 10 ЦПК України, який є згідно вимог\~ст. 360-7 ЦПК України\~обовязковим для всіх судів при розгляді справи за подібними провідносинами. Враховую наведене, суд при ухваленні рішення щодо вищевказаної частини позовних вимог по цій справі, вказує на їх часткове задоволення та ухвалює стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором позики №1 від 24 серпня 2015 року грошові кошти в загальній сумі 191 987, 25 грн., з яких: 63 995.75грн. - основна сума боргу, 63 995.75 грн. - штраф згідно\~ст. 625 ЦК України та п. 3.7 Договору, й 63 995.75 пеня згідно\~ст. 625 ЦК України та п. 3.7 Договору, (зменшуючи розмір пені до розміру основної суми боргу) Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються Позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак, відповідно до вимог ч.1\~ст. 88 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1919, 87\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial