Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

\~У травні 2018р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що йому та його дружині [PERSON] у рівних часках на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2002року належить квартира №49, що розташована у будинку №15 по вул. Дальницька у м.Одесі. Зазначав, що у вказаній квартирі зареєстрований, проте не проживає відповідач. Позивач стверджував, що відповідач не проживає у належній йому квартирі, а він не має матеріальної можливості сплачувати комунальні послуги за особу, яка в квартирі не проживає. Зазначав, що відповідач у добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся, до квартири не зявляється. Зазначав, що реєстрація відповідача у його квартирі порушує його права, як власника квартири, оскільки він не має можливості розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач остаточно просив суд винести рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та стягнути з останнього судовий збір. Представник позивача надала через канцелярію суду заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження у звязку з неявкою відповідача у судові засідання. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені, відповідно до вимог ст. 128ЦПК України. Відповідно до ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачу та його дружині [PERSON] у рівних часках на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2002року належить квартира №49, що розташована у будинку №15 по вул. Дальницька у м.Одесі. Право власності позивача на зазначену частину будинку зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 січня 2003року, що відміткою на договорі. З матеріалів справи вбачається, що у квартирі №49, що розташована по вул. Дальницька, буд.15 у м.Одесі зареєстрований з 06 квітня 2007року, але не проживає з 2013року відповідач, що підтверджується довідкою з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області та довідкою (випискою із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію). Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 19 квітня 2018року, відповідач з 2013року у квартирі не проживає. Таким чином,\~у судовому\~засіданні встановлено,\~що відповідач\~у \~квартирі [ADDRESS],\~який належить\~на праві\~власності позивачу, не проживає, місце його знаходження не відомо. Згідно ст.29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі №49, що розташована по вул. Дальницька буд.№15 у м. Одеса. Відповідно до ст.7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. На підставі ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні відповідач також розпорядився на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, належного позивачу, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 704,80грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду. На підставі\~\~ст. ст.15, 16, 391 України,

Outcome: approved