Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач зазначала, що 03.12.2010 року успадкувала житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, який розташований в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом №2838 від 03.12.2010 року та витягом про державну реєстрацію прав №28283444 від 08.12.2010 року. Після успадкування зазначеного будинку за власною згодою [PERSON] прописала свого чоловіка - [PERSON] , який 13.02.2018 року виїхав невідомо куди із зазначеного будинку та більше не повертався. 14 травня 2018 року рішенням №402/206/18 Ульяновського районного суду Кіровоградської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] в зазначеному будинку не проживає більше одного року, що підтверджується документами, що додаються до позовної заяви та свідченнями свідків - [PERSON] та [PERSON] . Також [PERSON] не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, тому позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування вказаним житлом. Отримання рішення суду про визнання [PERSON] такого, що втратив право користування будинком, необхідне позивачу для зняття відповідача з реєстрації у відповідальності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р № 1382-1У, оскільки кількість зареєстрованих осіб впливає на розмір виплати соціальної допомоги, крім того, позивач подальшому має намір продати належний їй будинок. У зв`язку з цим [PERSON] просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явилася, проте до початку розгляду справи надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11\~ст.128 ЦПК України\~вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в своїй заяві не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом №2838 від 03.12.2010 року та витягу про державну реєстрацію прав №28283444 від 08.12.2010 року є власником житлового будинку в [ADDRESS] . В будинку з 2010 року зареєстрований відповідач, який не є членом сім`ї позивача, оскільки між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб згідно рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області ( а.с. 8-10). Останній з 13.02.2018 року за місцем реєстрації не проживає та не знявся з реєстрації з попереднього місця проживання (а.с. 11,12,13 ), чим створює власнику перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Докази наявності поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Оскільки відповідач не є членом сім`ї власника житла, а тому відносини між сторонами повинні регулюватися главою 6 розділу ІІІ Житлового кодексу України (користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду). Згідно ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу Частиною 1 статті 71 ЖК України\~встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим). Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. В той же час, згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 41 Конституції України, ч.ч. 1-2\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічні роз`яснення надав й Верховний Суд України в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. За встановлених обставин, суд вважає, що позов про усунення власнику перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням внаслідок не проживання цієї особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 704,8грн.

Outcome: approved