Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], ПАТ «СК «УСГ» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП 25.06.2013 року його автомобілю. Ухвалою суду від 24.06.2014 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та ПАТ «СК «УСГ» про відшкодування матеріальної шкоди в частині вимог до [PERSON] було закрито за п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України. Рішенням суду позов [PERSON] до ПАТ «СК «УСГ» задоволено частково. Суд стягнув з ПАТ «СК «УСГ» на користь [PERSON] 45203,28 грн. в рахунок страхового відшкодування за страховим полісом №АС/1608300 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 4000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу, 452 грн. у відшкодування сплаченого судового збору та 2625,36 грн. у відшкодування витрат за проведення судових експертиз і відмовив в задоволенні решти позовних вимог. В апеляційній скарзі ПАТ «СК «УСГ» просить скасувати рішення суду в частині стягнення 4000 грн. витрат на правову допомогу та 2625,36 грн. витрат на проведення судової експертизи через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні даних вимог. Доводи апеляційної скарги ПАТ «СК «УСГ» полягають у тому, що законодавством не передбачено відшкодування потерпілому витрат на проведення судової експертизи та витрат на правову допомогу. В апеляційній скарзі [PERSON] просить частково скасувати рішення суду через порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи і ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 49490 грн. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що суд помилково прийшов до висновку, що вартість відновлювального ремонту повинна бути визначена станом на дату пошкодження автомобіля, а не на час проведення судової експертизи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.06.2013 року близько 11 год. на автомобільній дорозі сполученням «Київ - Чернігів - Нові Яриловичі» в районі 145 км + 353 м при перетині головної дороги з другорядної дороги зі сторони с. Киїнка Чернігівського району в напрямку смт.Десна, Козелецького району, мікроавтобусом марки «Daimler Chrysler 312», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON]., сталось зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Jetta», р.н. [NUMBER], яким керував [PERSON] і який рухався по головній дорозі у напрямку м.Києва зі сторони Нових-Яриловичів. За фактом вищевказаної ДТП було відкрито кримінальне провадження за ст.286 КК України, яке постановою слідчого було закрито 30.12.20123 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановою суді Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.10.2013 року було закрито провадження по справі про притягнення [PERSON]. до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відносно [PERSON] як особи, що користується дипломатичним імунітетом, постанови про адміністративну відповідальність не виносились. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» згідно до полісу серії №АС/1608300 від 13.04.2013 року з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 50000 грн., з франшизою у розмірі 510 грн. [PERSON], який є власником мікроавтобуса, вказує, що фактично ремонт пошкодженого в ДТП мікроавтобуса становить 104371 грн., і вважає, що ПАТ «СК «УСГ» повинна відшкодувати йому в межах ліміту відповідальності 50000 грн. витрат на ремонт, так як відповідно до висновку транспортно-трасологічної експертизи, яка проводилась в кримінальному провадженні, визначена спільна вина [PERSON], який порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3.б., 12.3., 12.6. ґ. ПДР та [PERSON], який порушив вимоги п.п.1.3., 1.5., 2.3.б., 10.1., 16.11. ПДР. Крім того, [PERSON] просив стягнути з ПАТ «СК «УСГ» 4000 грн. витрат на правову допомогу, 500 грн. на повернення судового збору, 2625,36 грн. витрат на проведення експертизи, а також просив стягнути з [PERSON] 510 грн. франшизи. Ухвалою суду від 24.06.2014 року провадження у частині позову [PERSON] до [PERSON] було закрито за п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України. Ухвалою суду від 08.07.2014 року була призначена судова автотоварознавча експертиза, за висновками якої вартість відновлювального ремонту пасажирського мікроавтобусу «Daimler Chrysler 312», необхідного для усунення пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, станом цін на дату ДТП складає 91426,57 грн., а на дату проведення експертизи 15.11.2014 року становить 134225,05 грн. Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обома водіями порушені ПДР, їх вина є рівною і тому ПАТ «СК «УСГ» повинна відшкодувати 50% від вартості відновлювального ремонту, визначеної експертом станом на 25.06.2013 року, тобто на час ДТП, а також судові витрати. Проте, такі висновки зроблені з порушенням норм процесуального права. Так, оскільки ДТП сталась внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, то відповідно до ст.ст.1188, 1166 ЦК України, шкода відшкодовується винною особою, а при наявності вини всіх осіб, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, ні [PERSON], ні [PERSON] винними в ДТП не визнавались, тобто відносно них відсутні вирок у кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення які є обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, при розгляді позову про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, суд повинен встановити всі обставини, пов'язані з ДТП, визначити винних осіб і ступінь вини кожного. Суд першої інстанції дослідив матеріали кримінального провадження № 12013260270000679 від 25.06.2013 року, висновок № 662 від 21.01.2015 року судової автотехнічної експертизи, і прийшов до висновку про винуватість обох водіїв в скоєнні ДТП. Проте, такий висновок суду може вплинути на права або обов'язки як [PERSON], так і [PERSON], які не були учасниками судового розгляду. Якщо участь [PERSON], який працює дипломатом посольства Ісламської Республіки Іран в Україні, в розгляді справи вирішується на підставі норм міжнародних договорів та національного законодавства, то права [PERSON]. при розгляді в цивільному процесі справи, яка зачіпає його інтереси, врегульовані ст.27 ЦПК України. Розгляд справи без участі водіїв, які стали учасниками ДТП, позбавляє їх права доводити відсутність своєї вини чи ступінь вини, встановлювати дійсні обставини справи, заявляти клопотання, виказувати свої доводи і міркування стосовно доводів і міркувань інших осіб. Відповідно до положень ч.3 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або норм процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування рішення суду. Суд першої інстанції при розгляді даної справи порушив норми процесуального права, встановив вину осіб, які не брали участі у справі, що може вплинути на їх права та обов'язки щодо однієї із сторін, а тому рішення суду підлягає скасуванню. У зв'язку з відсутністю в апеляційній інстанції законодавчо встановленого права залучати до участі особу на стадії апеляційного провадження, а вирішення питання про вину учасника ДТП без його участі у розгляді справи є порушенням його права, то відсутня можливість визначитись з винною особою, ступенем її вини, усунути неповноту при встановленні обставин ДТП, а тому на даний час і відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП.

Outcome: partial