Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 17 листопада 2005 року між банком та [PERSON] було укладено договір кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом 12,5% річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 16 листопада 2012 року. 1 липня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору, відповідно до п. 1.1 якої змінились: максимальний ліміт заборгованості за кредитом збільшено до 26 064, 33 доларів США, кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом продовжено до 16 листопада 2017 року, суму щомісячного платежу зменшено до 148,89 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту 17 листопада 2005 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала банку в іпотеку належний їй будинок [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору в грудні 2009 року банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 серпня 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 143 555 грн 41 коп. На підставі виконавчого листа про стягнення заборгованості 6 грудня 2012 року Центрально-Міським ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження та відповідно до постанови від 13 грудня 2012 року накладено арешт на все майно боржника. [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними у зв'язку з тим, що, на її думку, ці договори укладені з суттєвим порушенням вимог законодавства, а саме тому, що вони укладені в іноземній валюті, та зобов'язання зняти заборону на відчуження й виключити з реєстру іпотек запису про обтяження іпотекою нерухомого майна. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2012 року позов було задоволено. 10 грудня 2012 року нотаріус повідомив банк про те, що на підставі рішення суду знято заборону на відчуження нерухомого майна та виключено з реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою нерухомого майна. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року вказане заочне рішення скасовано. У зв'язку зі скасуванням рішення суду банк звернувся до Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області з проханням поновити виконавчі дії щодо стягнення заборгованості з [PERSON] та звернення стягнення на майно, що було передано в забезпечення. Листом від 4 березня 2014 року Центрально-Міський ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області повідомив банк про те, що зазначений будинок станом на 31 грудня 2012 року за [PERSON] не зареєстровано. Як з'ясувалось, спірний будинок зареєстровано за [PERSON], що, на думку позивача, свідчить про те, що [PERSON] намагається ухилитись від виконання зобов'язань за кредитним договором. Посилаючись на викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило визнати договір купівлі-продажу спірного будинку недійсним і стягнути з відповідачів судові витрати. У процесі судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного будинку, укладений 11 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], зобов'язати сторін цього договору повернути одна одній у натурі все одержане на виконання договору й стягнути з [PERSON] судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] та представника [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2005 року між банком та [PERSON] було укладено договір кредиту, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 25 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 16 листопада 2012 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту 17 листопада 2005 року між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала банку в іпотеку належний їй будинок [ADDRESS] 25 червня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно з якою з 20 жовтня 2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 15% річних. 1 липня 2009 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до п. 1.1 якої змінились: максимальний ліміт заборгованості за кредитом збільшено до 26 064, 33 доларів США, кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом продовжено до 16 листопада 2017 року, суму щомісячного платежу зменшено до 148,89 доларів США. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 серпня 2012 року первісний позов банка про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 143 555 грн 41 коп., судовий збір у розмірі 1 435 грн 55 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсними договору кредиту з додатковими угодами № № 1, 2 та іпотечного договору з додатковою угодою відмовлено. 13 грудня 2012 року постановою державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області було накладено арешт на все майно [PERSON] Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2012 року позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсними: договір кредиту від 17 листопада 2005 року, додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту від 1 липня 2009 року, іпотечний договір від 17 листопада 2005 року, додаткову угоду до іпотечного договору від 28 листопада 2005 року, додаткову угоду № 2 про внесення змін до іпотечного договору від 1 липня 2009 року; зобов'язано державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, приватних нотаріусів і державних нотаріусів зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме спірного будинку, в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в реєстрі заборон іпотек. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року вказане заочне рішення скасовано та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Згідно з листами Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області від 4 березня 2014 року № 5033 та комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 4 березня 2014 року № 645 станом на 31 грудня 2012 року право власності на спірний будинок зареєстровано не за [PERSON], а за іншою особою. 11 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 2 ст. 586 ЦК України передбачено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки. Згідно із ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі зазначеного договору купівлі-продажу спірного будинку відчужила передане в іпотеку нерухоме майно без відповідної згоди іпотекодержателя. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» є законними та обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved