Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Уточнивши позовні вимоги [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в грудні 2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди гаража, не маючи статусу фізичної - особи підприємця, та не бажаючи контролювати сплату податків та звітувати за них. Цю роботу, як підприємця взяв на себе позивач. [PERSON] заробляючи шино монтажем, повинен був виділяти позивачу щомісяця 4 000грн., з розрахунку 3 000 грн. сплата позивачу за оренду гаража, 200 грн. податок на землю - парковки, 80 грн. - податок за ФОП, ЄСВ, ПДВ та інше, Отже 1 000 грн. виділялась позивачу для сплати податків. З 2014 року вказаний гараж стали орендувати первісний орендар [PERSON] та його знайомий [PERSON], який в другій частині гаража здійснював ремонт автомобілів. У зв'язку з цим, орендна плата з кожного орендатора становили по 2 000 грн. на місяць, які сплачували позивачу зазначену суму окремо, щомісяця. З січня по березень 2015 року [PERSON] перестав сплачувати позивачу щомісячні платежі в сумі 2 000 грн., що змусило позивача як ФОП перейти з групи оподаткування єдиного податку на загальну систему, у якій податки сплачувались за результатами року. З квітня по грудень 2015 року [PERSON] перестав сплачувати позивачу повну суму в розмірі 2 000 грн., а натомість сплачував лише по 1 600 грн., не сплачуючи 400 грн. на податки, що привело додатково до його боргу на податки 3 600 грн. за 9 місяців. З січня 2016 року борг [PERSON] перед позивачем складає 2 000 грн., з розрахунку 1 500 грн. орендна плата за гараж та 500 грн. за податки. 04.02.2016 року [PERSON] втік з гаражу. Позивач також вказав, що [PERSON] має борг за несплату спожитої електроенергії у розмірі 1 400 грн., до 10.10.2015 року боргу за спожиту електроенергію у відповідача не було, а з 10.10.2015 року по 04.02.2016 року борг сплати згідно з лічильником та квитанції бухгалтера гаражного кооперативу склав 2 800 грн., яка ділиться на двох орендаторів [PERSON] та [PERSON], останній сплатив 1 400 грн., а тому борг [PERSON] становить 1 400 грн., який позивач сплатив в касу гаражного кооперативу з своїх власних коштів. Крім того, з 05.02.2016 року позивач неодноразово пропонував [PERSON] свої уступки та компроміси, простив кражі його устаткування і матеріалів, залишену повну розруху приміщення у зв'язку з чим просить також стягнути з відповідача 5 000 грн. за заподіну моральну шкоду. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його корить заборгованість за оренду плату у розмірі 6 000 грн., заборгованість за несплату спожитої електричної енергії в розмірі 1 400 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та витрати пов'язані з викликом відповідача шляхом оголошення в пресі в розмірі 336 грн., а всього 12 736 грн., щодо стягнення з [PERSON] боргу з оплати податків у розмірі 5 940 грн. поклався на розсуд суду. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що уточнені позовні вимоги він підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, в поясненнях наданих під час судового засідання 28.09.2016 року зазначив, що позовні вимоги [PERSON] він не визнає, на момент укладення договору оренди між ним та позивачем, [PERSON] не був власником гаража. Зазначений договір оренди гаража [PERSON] він підписував, та до грудня 2015 року сплачував щомісячні платежі. В гаражі [PERSON] він працював, та сплачував щомісячно по 4 000 грн., а з грудня 2015 року по 1 600 грн. З 08.02.2016 року він працював на тимчасовій роботі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає уточнену позовну заяву такою що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] загальною площею 58,4 кв.м. належить на праві приватної власності фізичній особі - підприємцю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 28.10.2014 року. Позивач [PERSON] - є фізичною особою - підприємцем з 07.11.2003 року та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців основним видом економічної діяльності фізичної особи - підприємця, визначений на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за 2014 рік є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (а.с. 15). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З договору про передачу майна власником особі - надалі - розпоряднику майна для використовування в його діяльності, та перекладення на нього відповідальності, функціональних прав та обов'язків фізичної особи - підприємця укладеного в грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] видно, що [PERSON] передав / делегував, а [PERSON] прийняв в розпорядження для підприємницької діяльності гаражне приміщення за адресою: [ADDRESS] Зазначене гаражне приміщення має електрозабезпечення 380 В з опломбованим електричним лічильником, водовідвід та відвід. Приміщення не має недоліків, що може перешкоджати їх ефективному використанню. Розпорядник [PERSON] повинен підтримувати на хорошому рівні стан приміщення та самостійно визначати його напрями використання. Відповідно до зазначеного Договору [PERSON] повинен виділяти кошти на податки (за себе, за підприємство, працівників) на збори, внески, і т.п., формуючи бюджет ФОП власника [PERSON] 4 000 грн. на місяць для його дії та функцій. Також, відповідно до зазначеного Договору, за рахунок виділеного бюджету ФОП - власник [PERSON] продовжує виконувати, але лише формальні (тобто не виробнично - фінансово - матеріальні) функції ФОП, зокрема сплати за обслуговування договорів комунальних служб і платежів ( електроенергія - щомісячно, вода - поквартально). Крім того, відповідно до зазначеного Договору, розпорядник [PERSON] зобов'язався своєчасно та не пізніше 2 числа поточного місяця передавати 4 000 грн. ФОП - власнику [PERSON] для забезпечення його діяльності у поточному місяці (плата за кожний наступний місяць оплачується з врахуванням індексації за минулий місяць). Розділом 2.6 зазначеного Договору встановлено, що Договір може бути достроково розірваний за ініціативою будь - якої з сторін, та про розірвання Договору інша сторона повинна попередити другу письмово за два місяці. Розділом 2.7 зазначеного Договору встановлено, що Договір укладено на 23 місяці, який вступає в силу з дня підписання та діє до грудня 2015 року на умовах визначених цим Договором. Якщо за два місяці до спливу строку жодна з сторін письмово не заявила про небажання продовжувати Договір, цей Договір вважається продовженим на тих самих умовах та на той самий строк. У відповідності до вимог ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч.1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом тривалого часу умов договору не виконує, орендної плати за користування гаражним приміщенням не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 6 000 грн. Отже, відповідач порушив умови договору оренди (найму), внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем. Крім того, до квитанції до прибуткового касового ордера від 07.02.2016 року про сплату 2 844 грн. та квитанції від 04.02.2016 року № 0.0.500390385.1 про сплату 250 грн. (а.с.30), суд ставиться критично, оскільки з зазначених квитанцій не вбачається період та призначення платежу, а тому вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за несплату спожитої електричної енергії в сумі 1 400 грн. слід відмовити. Згідно ст.ст. 526,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно п. 4 ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Стаття 214 ЦПК України містить перелік питань, які суд вирішує під час ухвалення рішення, зокрема, чи мало місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідачем у судовому засіданні 28.09.2016 року не надано підтверджень сплати заборгованості за оренду плату у розмірі 6 000 грн., та не надано ніяких доказів або пояснень щодо спростування зазначеної заборгованості. Згідно із ч. ч. 1, 3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування судом враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П. 9 постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи. При розгляді справи судом не встановлено, що при наявності заборгованості за оренду гаражного приміщення позивач зазнав би фізичні, душевні чи психічні страждання, а тому з врахуванням встановлених обставин справи, суд вважає занеобхідним відмовити в частині вимог щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень, оскільки зазначена позовна вимога не підтверджена доказами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення уточненої позовної заяви, оскільки відповідачем були порушені зобов'язання по договору, до наступного часу заборгованість не погашена, позивачем з свого боку виконані всі умови договору, позивачем давалась змога відповідачу в добровільному порядку погасити заборгованість, однак, ним вимоги позивача ігнорувались, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та витрати позивача пов'язані зі сплатою розміщення оголошення щодо виклику відповідача у пресі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати за розгляд зазначеної справи покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial