Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору №б/н від 21.10.2010 року, [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте відповідач належним чином не виконувала зобовязання за кредитним договором, в наслідок чого утворилась заборгованість станом на 23.04.2017 року у сумі 12409 грн.74 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1918 грн. 21 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2093 грн. 16 коп., заборгованість за пенею в сумі 7331 грн. 24 коп., а також штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), та у сумі 567 грн. 13 коп. штраф (процентна складова). У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності №6572-К-О (а.с.60), підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги банку не визнала, зазначила, що в листопаді 2015 року їй подзвонили та назвались працівниками ПАТ КБ ПриватБанк, при цьому сказали що у неї є дві карти, назвали рахунки та залишки по обом карткам, вона назвала інформацію по картці, однак яку не помятає. Потім, через тиждень як вона пішла до банку, їй сказали, що її картка заблокована. З її картки було перераховано 3300 грн. додала, що на теперішній час проводиться досудове розслідування за фактом заволодіння шляхом обману грошовими коштами [PERSON] у розмірі 3300 грн. У звязку наведеним просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що інформацію вона надала працівникам банку за телефоном. Дослідивши подані позивачем документи, вислухавши сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір договору №б/н від 21.10.2010 року (а.с.8), відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вирішуючи питання про правомірність заявлених вимог позивача в частині ухилення від зобовязань відповідача по сплаті заборгованості за кредитом, суд виходить з наступного. Так, відповідно до\~ст.11 ЦПК України,\~особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом\~ст.60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що на ім»я [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито картковий рахунок №5457092302872902 та відповідно до Виписки з зазначеного рахунку 26.11.2015 року було здійснено переказ коштів на суму 3300 грн. (а.с.104-105). Як вбачається з наданих судовому засіданні пояснень [PERSON] їй в період часу з 26.11.2015 року по 02.12.2015 року на її мобільний телефон зателефонував невідомий чоловік, який представився працівником ПАТ КБ «ПриватБанк», при цьому сказав, що у неї є дві карти, назвав рахунки та залишки по обом карткам, вона назвала інформацію по картці, однак яку не памятає. Потім, через тиждень як вона пішла до банку, їй сказали, що її картка заблокована. Вважає, що її грошима заволоділи у звязку з вчиненням шахрайських дій. Відповідно до наданої копії Витягу з кримінального провадження №12015050510003190 вбачається, що до ЄРДР 10.12.2015 року, правова кваліфікація ст. 190 ч. 1 КК України, внесені відомості, що в період часу з 26.11.2015 року по 02.12.2015 року невідома особа, діючи умисно, з корисливим умислом, шляхом обману, через банківську систему, заволоділа грошовими коштами в сумі 3300 грн., які належать [PERSON], [INFO], спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму. (а.с.40). У відповідність до п.п 2.1.1.9.5., 2.1.1.9.11. Умов та Правил надання банківських послуг, що є частиною кредитного договору,\~Держатель зобов'язується не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; якщо інформація по піну або реквізитах картки стала доступною третім особам, Держатель повинен негайно повідомити про це банк за телефоном 3700 (а.с.10-24). Згідно п.6 розділу 6 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого\~постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року №705, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував,\~зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.\~До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15 була сформована наступна правова позиція: «Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У відповідності до п.п.1,2 розділу 6 Положення користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.\~Користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам\~електронний платіжний засіб,\~ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. З урахуванням наведеного та враховуючи, що оскільки пунктом 9 розділу 6 Положення визначено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача,крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Як убачається з вищевикладеного, відповідачем були вчинені дії, які сприяла втраті інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції, а саме, вона сама повідомила телефоном необхідні дані, а тому саме [PERSON]. має нести цивільно-правову відповідальність за втрату коштів з її платіжної картки. Крім того, викладені виводи відповідають правовій позиції ВСУ, що висловлена у постанові від 13.05.2015 року по справі №6-71цс15. Відкриття кримінального провадження №12015050510003190 по факту вчинення шахрайських дій відносно [PERSON] не може бути підставою для відмови в позові, оскільки у матеріалах справи відсутній вирок по кримінальній справі, що набрав законної сили, яким підтверджено факт вчинення злочину, не встановлено коло винних осіб та не доведено відсутність вини відповідача у знятті коштів з її карткового рахунку. Окрім того, матеріалами справи не підтверджено факт негайного повідомлення відповідачем [PERSON] щодо здійснення платіжної операції по картковому рахунку №5457092302872902 як того вимагають норми Положення, що унеможливило скасування [PERSON] несанкціонованих транзакцій. Вирішуючи питання про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню, у звязку з наступним. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.10.2010 року за відповідачем станом на 23.04.2017 року наявна заборгованість у сумі 12409 грн.74 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1918 грн. 21 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2093 грн. 16 коп., заборгованість за пенею в сумі 7331 грн. 24 коп., а також штрафів відповідно до умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), та у сумі 567 грн. 13 коп. штраф (процентна складова) (а.с.5-7). Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За правилами\~ст.629 ЦК України,\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідність зі\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У порушенні зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. В судовому засіданні дійсно встановлено, що відповідачем були порушені умови договору. Проте слід відмовити в частині позову про стягнення штрафів, а саме 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), та у сумі 567 грн. 13 коп. штраф (процентна складова), оскільки відповідно до ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року з населених пунктів визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилась антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де провадилась антитерористична операція. У звязку з наведеним сума заборгованості за пенею за період з 01.05.2016 року по 23.04.2017 року, відповідно до виписки по рахунку №5457092302872902 від 15.09.2017 року, у розмірі 7331 грн. 24 коп., також не підлягає стягненню. [PERSON] проживає та зареєстрована у [INFO] (а.с.25 зв.б.), яка згідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відноситься до таких населених пунктів. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за тілом кредиту 1918 грн. 21 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2093 грн. 16 коп. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судових витрат, а саме судового збору у розмірі 517 грн. 18 коп., що пропорційна сумі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial