Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Новомосковського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] , в якому просить визнати його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , а також зобов`язати відділ державної реєстрації внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини за № 536 від 20 серпня 2014 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. В обґрунтування свого позову позивач зазначає, ш;о з початку 2012 року він почав проживати однією сім`єю з [PERSON] та вести з нею спільне господарство, а [INFO] у них народився син [PERSON] . На момент народження дитини та на момент реєстрації народження дитини вони не перебували у шлюбі, тому [PERSON] зареєструвала народження сина самостійно, відомості про батька дитини були внесені з її слів. В грудні 2014 року вони припинили спільне проживання і [PERSON] виїхала з м.Новомосковська у не відомому напрямку, а дитину залишила проживати з ним. З самого народження і по цей час [PERSON] знає позивача як батька, останній бере участь у його вихованні, повністю матеріально його забезпечує, займається його фізичним та духовним розвитком. Матір самоусунулася від виховання свого сина, з її слів, вона має іншу сім`ю в Запорізькій області, де виховує ще двох дітей. Долею своєї дитини [PERSON] матір Так, суду подано експертний висновок про біологічне батьківство, у відповідності до якого вірогідність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] , - складає 99,9999% (а.с. 33). Крім того, відповідно до ч. 1 статті З Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року встановлено, ш;о в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, перщочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст.76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до Ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання позивача батьком дитини [PERSON] , [INFO] , обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: partial