Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просило визнати [PERSON] спадкоємцем [PERSON], в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ «Фідобанк», за кредитним договором № 053-В-п/05 від 09 серпня 2006 року, укладеним між Акціонерним банком «Факторіал - Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк») та [PERSON], в розмірі 960 945 гривень 95 копійок, з яких заборгованість за кредитом - 523824 грн. 98 коп., прострочена заборгованість за відсотками -326557 грн. 50 коп., прострочена заборгованість за комісією-110563 грн. 47 коп. звернути стягнення на будинок [ADDRESS], житловою площею 105,2 кв.м., загальною площею 219,2 кв.м., сарай з прибудовою, вбиральню, огорожу, бруківку, та земельну ділянку загальною площею 0,2612 га кадастровий номер [NUMBER], на якій розташований вказаний будинок, які є предметом іпотеки за іпотечним договором від 09 серпня 2006 року, реєстраційний номер № 8076, укладеним між Акціонерним банком «Факторіал - Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк») та [PERSON], шляхом визнання за позивачем права власності на спірні будинок та земельну ділянку, загальною вартістю 958 170 грн. Також позивач просив стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 09 серпня 2006 року Акціонерний банк «Факторіал - Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] уклали договір кредиту № 053-В-п/05 під заставу нерухомого майна, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 758 000 грн. 00 коп. на строк з 09 серпня 2006 року по 09 серпня 2016 року, а позичальник зобов'язалася повернути кредит не пізніше встановленого строку, сплатити проценти, комісійні, можливі неустойки та інші витрати в порядку та на умовах, що передбачені договором. У п. 1.3 кредитного договору сторони домовилися, що для забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань кредитодавцем приймається застава нерухомого майна, про що укладається іпотечний договір з [PERSON] про надання в іпотеку належного їй на праві власності житлового будинку [ADDRESS] та порука ТОВ «Укрконтракт», про що укладається договір поруки. Так у рахунок забезпечення виконання зобов'язання за договором від 09 серпня 2006 року з [PERSON] передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], житловою площею 105,2 кв.м., загальною площею 219,2 кв.м., сарай з прибудовою, вбиральню, огорожу, бруківку, та земельну ділянку, що належать іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 11 серпня 2005 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Бурлакою О.В., за реєстровим № 5986 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 11 серпня 2005 року за № 766882. Проте, відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 053-В-п/05 від 09 серпня 2006 року, у зв'язку з чим станом на 12 травня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 960 945 гривень 95 копійок, з яких заборгованість за кредитом - 523824 грн. 98 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 326557 грн. 50 коп., прострочена заборгованість за комісією-110563 грн. 47 коп. Крім того, 10 березня 2014 року банку стало відомо про те, що [INFO] [PERSON] померла. Умовами п.п. 2.4 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, воно не буде виконано частково (наприклад, в разі несвоєчасної сплати процентів), або повністю. Також у п.п. 2.8. іпотечного договору Акціонерний банк «Факторіал - Банк» та [PERSON] досягли домовленості про те, що у випадку смерті іпотекодавця та/або перетворення іпотекодержателя зобов'язання за даним договором поширюються на їх (його) спадкоємців (правонаступників). Відповідач [PERSON] постійно проживає у спірному житловому будинку, й за правилами ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті її матері [PERSON], та такою, що фактично прийняла спадщину оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном. З наведених підстав, враховуючи те, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], й у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором № 053-В-п/05 від 09 серпня 2006 року у загальному розмірі 960 945 грн. 95 коп., а також те, що жодних дій щодо погашення боргу остання не вчиняє, ПАТ «Фідобанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом. У судовому засіданні представники позивача ПАТ «Фідобанк» Гіппіус Р.О., Телепенько (Коваленко) Т.А. надали пояснення, аналогічні викладеному вище, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявлені ПАТ «Фідобанк» вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що [PERSON] в спадщину не вступила. Тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду невідомі. Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09 серпня 2006 року Акціонерний банк «Факторіал - Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк» та [PERSON] уклали договір кредиту № 053-В-п/05 під заставу нерухомого майна, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 758 000 грн. 00 коп. на строк з 09 серпня 2006 року по 09 серпня 2016 року, а позичальник зобов'язалася повернути кредит не пізніше встановленого строку, сплатити проценти, комісійні, можливі неустойки та інші витрати в порядку та на умовах, що передбачені договором (а.с. 186-188). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до іпотечного договору від 09 серпня 2006 року [PERSON] передала АБ «Факторіал - Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], житловою площею 105,2 кв.м., загальною площею 219,2 кв.м., сарай з прибудовою, вбиральню, огорожу, бруківку, та земельну ділянку, що належать іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 11 серпня 2005 року приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Бурлакою О.В., за реєстровим № 5986 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 11 серпня 2005 року за № 766882 (а.с. 192-196). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 28 жовтня 2009 року Виконкомом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області (а.с. 209). Судом також з'ясовано, що [PERSON], порушуючи умови кредитного договору, свої договірні зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 12 травня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 960 945 гривень 95 копійок, з яких заборгованість за кредитом - 523824 грн. 98 коп., прострочена заборгованість за відсотками - 326557 грн. 50 коп., прострочена заборгованість за комісією-110563 грн. 47 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 173-185). У п.п. 2.4 іпотечного договору сторони договору досягли домовленості щодо того, що іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, воно не буде виконано частково (наприклад, в разі несвоєчасної сплати процентів), або повністю. Також п.п. 2.8. іпотечного договору передбачено, що у випадку смерті іпотекодавця та/або перетворення іпотеко держателя зобов'язання за даним договором поширюються на їх (його) спадкоємців (правонаступників). Ч. 3 ст. 1268 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З копії довідки, виданої сільським головою Богданівської сільської ради Броварського району Київської області Дуженко Г.М. вбачається, що [PERSON] на час смерті власника будинку - [PERSON] проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] (а.с. 207). З копії паспорта [PERSON] та відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві, наданих на запит суду у цивільній справі № 1007/3336/2012, матеріали якої було досліджено у судовому засіданні, вбачається, що з 22 листопада 2005 року й по 21 січня 2013 року відповідач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 211-213, 254 - І том; а.с. 39 - ІІ том). З огляну на викладені вище положення закону, а також враховуючи те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а заяви про відмову від спадкового майна у встановлений ст. 1270 ЦК України строк до нотаріальної контори вона не подала, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] є такою, яка фактично вступила у володіння та розпорядження спадщиною й є спадкоємцем [PERSON], що померла [INFO]. За таких обставин, оскільки [PERSON] є спадкоємцем за законом, додатково визнавати її спадкоємцем підстави відсутні. Неоформлення ж права на спадщину та невиконання обов'язку спадкоємцем на отримання відповідного свідоцтва на спадщину на нерухоме майно, не можна вважати підставою, що спадкоємець не прийняв спадщину. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. ст. 610, 612 ЦК України закріплено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Ст. ст. 575, 589 ЦК України закріплено, що іпотека є окремим видом застави. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Правила ст. 23 Закону України «Про іпотеку» визначають, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Вказані положення закону кореспондуються також з положеннями ст. 1282 ЦК України, де зокрема зазначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах майна, отриманого у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання (ст.37 Закону України «Про іпотеку»). При цьому необхідно врахувати роз'яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дані у пункті 39 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних відносин», де зокрема зазначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. З іпотечного договору від 09 серпня 2006 року, укладеного між АБ «Факторіал - Банк» та [PERSON] вбачаються відповідні застереження, передбачені законодавством щодо можливості набуття права власності на іпотечне майно іпотекодержателем (п.2.14 Договору). Положення ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» також передбачають, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. З матеріалів справи, а саме з висновку про вартість, зробленого Консалтинговим центром «Маркон» 9 лютого 2015 року вбачається, що станом на 02 лютого 2015 року вартість іпотечного майна складає 958 170 грн. Всебічно та повно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок [ADDRESS], житловою площею 105,2 кв.м., загальною площею 219,2 кв.м., сарай з прибудовою, вбиральню, огорожу, бруківку, та земельну ділянку загальною площею 0,2612 га кадастровий номер [NUMBER], на якій розташований вказаний будинок, шляхом визнання права власності на вказане майно за Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» за вартістю, визначеною Консалтинговим центром «Маркон» 9 лютого 2015 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial