Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської клінічної лікарні № 12 (КМКЛ № 12), третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю, додаткових витрат та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 листопада 2013 року позивач була прооперована лікарем ортопедом-травматологом [PERSON] у КМКЛ № 12 з приводу плосковальгусної деформації обох стоп ІІ ст., вальгусної деформації І п. обох стоп, молоткоподібної деформації 2-3 пальців обох стоп, больового синдрому. Вважає, що неправильне лікування та хірургічне втручання призвело до тяжких наслідків, завданих здоров'ю позивача, оскільки внаслідок проведеної операції позивач стала інвалідом ІІІ групи обох ніг. Крім того до час проведення операції лікар [PERSON] не повідомив позивача про видалення головок суглобів на пальцях ніг, подальше встановлення у голеностопні суглоби шурупів, не провів рентгеноскопію обох стоп ніг, а також лікарем не було враховано, що позивач має деформаційний артроз обох колінних суглобів. Після проведеної операції та консультування з іншими лікарями позивачу стало відомо, що лікарем проведено неправильно операцію: видалено головки суглобів 2-3 пальців лівої ноги, 2-го пальця правої ноги та неправильне складання великих пальців ніг, на 5-му пальці правої ноги пошкоджено сухожилля, що призвело до функціональної недостатності стоп. Крім того, у післяопераційний період позивачу був внутрішьом'язово введений нафлубін, внаслідок якого у позивача виникло погіршення стану здоров'я. Враховуючи наведене позивач звернулась з цим позовом та просила стягнути з відповідача 14 335 грн. 24 коп. майнової шкоди, що складається з 4 049 грн. 15 коп. витрат понесених позивачем на території України, 9 191 грн. витрат на оплату медичної страховки, за рахунок котрої було оплачене подальше лікування позивача на території Російської Федерації (з видалення шурупів), 1 095 грн. 09 коп. витрат, понесених на купівлю квитків з Києва до Ростова-на-Дону та назад, а також 400 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, котру зазнала позивач з приводу непрофесійного лікування та проведення операційного втручання. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення (а.с. 49-54). Зазначила, що проведення операції відбувалось на підставі інструкції та локального протоколу, котрих лікар дотримався. Позовні вимоги позивача є надуманими та не підтвердженими. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явився. Тому суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Допитані у справі експерти [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що при проведенні операції позивачу [PERSON] було дотримано усіх медичних рекомендацій щодо проведення такої операції, враховано стан здоров'я позивача і проведення операції було здійснено на високому професійному рівні. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, експертів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з такого. Під час розгляду справи встановлено, що 19 листопада 2013 року позивач [PERSON] була прооперована лікарем ортопедом-траваматологм [PERSON] у Київській міській клінічній лікарні № 12 з приводу плосковальгусної деформації обох стоп ІІ ст., вальгусної деформації І п. обох стоп, молоткоподібної деформації 2-3 пальців обох стоп, больового синдрому. Відповідно до медичної картки № 18150 під час операції позивачу було здійснено корекцію плосковальгусної деформації обох стоп, корекцію вальгусної деформації І п обох стоп, корекцію молотоподібної деформації 2-4 п. обох стоп, Weil, PDO. Операція пройшла успішно. Перед та після операції позивач отримувала антибіотики внутрішньовенно (ципробел, цефтріаксон); ЛФК по 1 періоду. Згідно з динамікою ортопедичного статусу рани загоювались первинно, обидва голіно-стопні суглоби спокійні, незначні болі. Відповідно до ортопедичного статусу болі та набряки в обох голіно-стопних суглобах зменшились; пов'язка стабільна (а.с. 55-71). Згідно з листка лікарських призначень, що міститься в медичній карті позивача [PERSON] за період з 18.11.2013 р. по 26.11.2013 р. призначались такі препарати як кеталонг, дексалгін, ксефокам, зоцеф, ципробел, мажезік, дибазол, папаверін, реосолбілакт, котрі й використовувались в лікувальному процесі позивача. Будь-яких доказів того, що позивачу було призначено та введено нафлубін, внаслідок якого погіршився стан здоров'я позивача у післяопераційний період, суду не надано. У зв'язку з цим доводи позивача з приводу застосування вказаного медичного препарату є безпідставними. Хірургічне втручання проводилось позивачу на підставі Інструкції/рекомендацій виконання операцій при вальгусній деформації Іпп. від 17 .08.2011 року (а.с. 72-73) та положення, затвердженого Локальним протоколу медичної допомоги пацієнтам з вальгусною деформацією І пальця стопи від 23.09.2014 року (а.с. 74-77). У медичній карті позивача міститься передопераційний рентгенологічний статус позивача, виконаний по наданим позивачем рентген-знімкам, відповідно до котрого на представлених рентгенограмах обох стоп в 2х пр. визначається вальгусна деформація Іпп 3 ст. молоткоподібна деформація 2-4 пальців з підзвихом проксимальних фаланг, плоскостопість двобічна II ст. Крім того, з медичної карти вбачається, що позивач надала лікарю для огляду наявні в неї рентген-знімки перед операцією. Відповідно до запису в медичній карті від 25.11.2013 року після операції було проведено рентген знімок, відповідно до якого, RO графічна картина відповідає протоколу операції. Отже, доводи позивача щодо відсутності рентген-знімку перед операцією та на час її проведення не відповідає дійсності. Як вбачається з протоколу № 1177 ведення операції від 18.11.2013 року (а.с. 64) під час операції на обох ногах було проведено розріз по латеральній поверхні стопи в області тарзального синусу до 3-х см, тупо та гостро проведено доступ до тарзального синуса, примірниками визначено розмір імпланту та встановлено підтаранний гвинт 8 мм. Рана промита, ушита наглухо. ЕОП контроль-остеотомії виконані правильно, фіксація шпицею. Операція пройшла успішно, без ускладнень. Тому доводи позивача щодо підміни пружинних пристроїв на шурупи, які були їй встановлені під час операції, суд відхиляє, оскільки під час лікування при молотоподібних деформаціях 2-5 пальців застосовується остеотомія Вейля або резекція голівок 2-5 плесневих кісток з фіксацією спицями або гвинтами відповідно дот Інструкції/рекомендацій виконання операцій при вальгусній деформації Іпп. від 17 .08.2011 року та положення, затвердженого Локальним протоколу медичної допомоги пацієнтам з вальгусною деформацією І пальця стопи від 23.09.2014 року. Саме таке лікування планувалось і було проведено позивачу, про що остання була проінформована і надала на проведення операції свою згоду (а.с. 62). Крім того, відповідно до висновку проведеної судово-медичної експертизи № 440/16 (а.с. 138-159): «1-5. Згідно медичної карти стаціонарного хворого № 18150 гр. [PERSON], при надходженні її 18.11.13 р. до ортопедичного відділення КМКЛ № 12, було встановлено діагноз: «Плосковальгусна деформація обох стоп П ст. Вальгусна деформація 1 пальця. Молотоподібна деформація 2-4 пальців обох стоп. Больовий синдром». На момент звернення за медичною допомогою скаржилася на біль, що посилюється при рухах і ходьбі, деформацію 1-4 пальців обох стоп протягом 15 років. Наявність таких змін потребувала виконання кісткової корекції комбінованої плоскостопості. Під час проведення оперативного втручання 19.11.13 р. під спінальною анестезією була виконана корекційна кісткова операція на перших плеснових кістках - дистальна підголовчата клиновидна остеотомія за Reverdin, фіксація досягнутої корекції здійснена черезкістково за методикою Isham, а також виконані корекція молотоподібної деформації 2- 3 пальців за стандартною методикою Weil та підтаранний артроерез для запобігання прогресування плосковальгусної деформації стоп. При обстеженні гр. [PERSON] 30.03.17 р. членами експертної комісії Головного бюро встановлено наявність поздовжньої плоскостопості П ст., поперечної розпластаності переднього відділу стоп, стану після корекції вальгусної деформації 1 пальця та молотоподібної деформації 2-3 пальців обох стоп, деформації п'ятих плюснових кісток Тейлора, болючих «натоптишів», помірної тендоміогенної згинальної контрактури 5 пальця правої стопи, зниження активної функції згинальних та розгинальних м'язів 2-3 пальців обох стоп на фоні варусної деформації та деформуючого артрозу колінних суглобів, хронічної варикозної хвороби нижніх кінцівок, явищ нейродистрофічного синдрому (набряку та іидурації м'яких тканин) з помірним порушенням статико-динамічної функції обох стоп та больовим синдромом. Оскільки функціональний стан обох нижніх кінцівок [PERSON] до операції невідомий, то чи змінився він в порівнянні з таким станом в післяопераційний період встановити неможливо. Слід відмітити, що такий вид оперативного втручання направлений на ліквідацію деформації пальців стоп і корекцію комбінованої плоскостопості з метою уповільнення прогресування кісткових змін в стопах і подальшого підтримання функції стопи, що і було досягнуто. 6. Ведення хворої в ранньому післяопераційному періоді (знеболюючі, антибіотики, протизапальні препарати, симптоматичне лікування, перев'язки, фізіотерапевтичне лікування) було правильним». Вказані висновки експертизи підтримали допитані як експерти [PERSON] та [PERSON] Тому посилання позивача, що під час операції хірургами було проявлено халатність та допущено недбалість: видалені головки суглобів 2-3 пальців лівої ноги, 2-го пальцю правої ноги, неправильно складені великі пальці ніг і пошкоджено сухожилля на 5-му пальці правої ноги позивача і саме таке каліцтво призвело до функціональної недостатності стоп 3 ст. не знайшли свого підтвердження під час судового розсліду справи. Жодних доказів цьому суду не надано. З медичної картки також вбачається, що з 20.11.2013 року по 25.11.2013 року після операції загальний стан [PERSON] був задовільний, температура тіла в нормі, рана загоюється первинно, помірні скарги на біль в післяопераційній зоні, що стверджуються відповідними записами у медичній карті. 26.11.2013 року стан позивача залишається задовільним, ходить на милицях, лікування закінчується з покращеннями. Після видалення дренажів позивача виписали на амбулаторне лікування під нагляд ортопеда у задовільному стані з покращеннями, що підтверджується виписним епікризом № 18150. Отже доводи позивача щодо неправомірних дій лікаря ортопеда-травматолога [PERSON] при проведенні їй операції не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Стан здоров'я позивача після проведеної операції був задовільним. Судом також встановлено, що під час виписки з КМКЛ № 12 [PERSON] отримала рекомендації (а.с. 65), відповідно до котрих необхідно: - Нагляд ортопеда, невропатолога; - При болях приймати ксефокам; - Шпиці видалити через 4 тижні; - Хода на милицях - 4 тижні; - ЛФК, масаж, курс фізіотерапії амбулаторно; - Рентгенконтроль через 40 днів; - Розвантаження нижніх кінцівок - 4 тижні. Разом з тим всупереч рекомендаціям лікарів КМКЛ № 12 [PERSON] після виписки жодного разу не звернулась до КМКЛ № 12 з метою виконання вказаних рекомендацій, в тому числі для видалення шпиць і проведення рентгеноконтролю. У зв'язку з цим суд погоджується з доводами представника відповідача, що у такому разі КМКЛ № 12 та її медичні працівники не можуть нести відповідальність за стан здоров'я позивача, настання можливих ускладнень та негативних наслідків. При цьому суд враховує і дані протоколу розбору від 30.03.2016 року за участі позивача щодо дій лікаря-ортопеда [PERSON] (а.с. 56-57), відповідно до котрого після операції хвора [PERSON] отримала симптоматичне лікування та була виписана у задовільному стані. Рекомендації по подальшому лікуванню хвора не виконала - на огляд та операцію по видаленню шпиць не з'явилась, на телефонні дзвінки не відповідала. Тільки через 2 місяці при розмові по телефону на прохання приїхати в лікарню на рентгенологічний контроль відповіла, що не хоче розмовляти з лікарем [PERSON] Крім того, комісія по розгляду скарги дійшла висновку, що медична допомога пацієнтці [PERSON] в КМКЛ № 12 надана належним чином та в повному обсязі, хвора не дотрималась рекомендацій лікаря, який її оперував і не закінчила лікування з невідомих причин. Звернення позивача до медичного закладу на території Російської федерації через те, що медичні заклади на території України відмовились від надання позивачу медичної допомоги, не підтверджені будь-якими доказами, що суд розціню як бажання позивача здійснити видалення шурупів саме в медичному закладі Російської федерації. Відповідно до медичної документації закладу охорони здоров'я на території Міської лікарні № 20 м. Ростова-на-Дону Російської Федерації вбачається, що [PERSON] була проведена комп'ютерна томографія 29.01.2014 року (а.с. 15), відповідно до якої кістково-деструктивних і травматичних змін не виявлено. У виписному епікризі № 1812/151, виданого Міською лікарнею № 20 м. Ростов-на- Дону (а.с. 17) зазначається що в рентгенограмі від 10.01.2014 року - відбувся артроерез в умовах MОC гвинтами, що також свідчить про те, що операція позивачу в КМКЛ № 12 була проведена належним чином та спростовує доводи позивача про настання будь-яких тяжких наслідків після операції. При цьому суд бере до уваги, що позивачу для видалення гвинтів рекомендовано було звернутись до лікувальної установи, де було проведено операцію, а саме КМКЛ № 12, а не до медичної установи Російської Федерації, проте позивач цього не зробила. Враховуючи наведене, недотримання [PERSON] рекомендацій лікаря виключає можливість покладення обов'язку з відшкодування шкоди на КМКЛ № 12. Суд також відхиляє доводи позивача, що внаслідок надання медичної допомоги неналежної якості у неї настала інвалідність, оскільки вказані твердження спростовуються наведеними доказами. При цьому згідно з п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту. Відповідно до акту огляду МСЕК серії АВ № 0093091 [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання (а.с. 11) і будь-якого причинно-наслідкового зв'язку з приводу неправомірності проведення операції позивачу та групою інвалідності. Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, зобов'язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб'єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов'язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов'язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є а) наявність шкоди; б) протиправна поведінку заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Перераховані підстави для деліктних зобов'язань є обов'язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Враховуючи наведене, те, що позивачем не доведено факту завдання їй шкоди здоров'ю внаслідок проведеної операції лікарем ортопедом-травматологом КМКЛ № 12 [PERSON], відсутні неправомірні дії лікаря, причинний зв'язок між погіршенням стану здоров'я позивача та проведеною операцією суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати на проведення експертизи, позивачу не відшкодовуються, а сплата судового збору компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed