Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-10 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей і сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що [PERSON] і [PERSON] з 07 листопада 2009 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї, про що у Книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 12156. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 08 лютого 2011 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 15 червня 2018 року у справі № 369/5881/18 шлюб між сторонами розірвано. Фактично шлюбні стосунки між сторонами спору припинено з травня 2018 року, і з цього часу вони проживають окремо, дитина проживає та зареєстрована разом з матір`ю. Питання щодо визначення місця проживання дитини не вирішувалось, оскільки відповідач пішов з дому, лишивши всі обов`язки з утримання та виховання дитини на позивачку. З цього часу відповідач життям дочки не цікавився, на прохання позивачки спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, піклуванні, лікуванні відмовляв. Наразі, дитина має все необхідне для повноцінного життя та розвитку, про що свідчить акт обстеження житлового приміщення від 30 вересня 2018 року, де проживає малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , та приклади останніх покупок, які регулярно робляться дитині, про що свідчать квитанції. Відповідач у цій справі є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , але він не бере участі у матеріальній підтримці та вихованні дитини, не сплачує аліменти у належному обсязі. Враховуючи, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки він не надає, позивачка вважала свої позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 05 квітня 2019 року позивачкою було придбано для дитини на її неодноразові прохання дитячий велосипед KINETIK COYOT на суму 4370 грн., та 06 травня 2019 року фонарик для велосипеду на суму 185 грн., а всього- на загальну суму 4555 грн., що підтверджується товарними чеками ФОП [PERSON] . Оскільки придбання вищевказаного велосипеду було здійснено для задоволення потреб дитини у фізичному розвитку та розвитком здібностей з метою укріплення її здоров`я, вона вважала, що такі витрати вона повинна нести навпіл із відповідачем , адже вони є додатковими витратами на дитину. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості додаткових витрат на дитину, понесених позивачкою на розвиток здібностей дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 277 грн. 50 коп.. У судове засідання позивач і представник позивача не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позов підтримали і просили задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позов визнав в частині вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю, стягнення аліментів, в решті вимог про стягнення додаткових витрат на дитину позов не визнав і заперечував проти його задоволення. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей і сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності її представника. Суд, з`ясувавши дійсні обставини, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно вимог ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 07 листопада 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї від 09 листопада 2009 року. В шлюбі в позивачки і відповідача народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 08 лютого 2011 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 15 червня 2018 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов задоволено. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвтку сім`ї, по що зроблено актовий запис № 3242, розірвано. Згідно копії довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради 26 липня 2018 року № 3225-3220, [PERSON] дійсно проживає і зареєстрована в [ADDRESS] з 25 квітня 2015 року, і разом з нею зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з 26 липня 2018 року. Згідно Висновку Органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 15 серпня 2019 року про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 06 серпня 2019 року (протокол № 15) орган опіки та піклування (Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області) вважає за доцільне визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, рівень матеріального забезпечення, вік дітей, стан здоров`я, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, суд дійшов висновку про можливість забезпечення матір`ю [PERSON] дитини [PERSON] , [INFO] , сприятливих умов для виховання та забезпечення дочки [PERSON] , [INFO] , а тому позов в частині вимог про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню, і суд визначає місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Враховуючи викладене, суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, і тому слід стягнути щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві позивачка зазначала, що 05 квітня 2019 року нею було придбано для дитини на її неодноразові прохання дитячий велосипед KINETIK COYOT на суму 4370 грн., та 06 травня 2019 року фонарик для велосипеду на суму 185 грн., а всього- на загальну суму 4555 грн., що підтверджується товарними чеками ФОП [PERSON] . Оскільки придбання вищевказаного велосипеду було здійснено для задоволення потреб дитини у фізичному розвитку та розвитком здібностей з метою укріплення її здоров`я, вона вважала, що такі витрати вона повинна нести навпіл із відповідачем , адже вони є додатковими витратами на дитину. Відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 18 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що відповідач повинен нести участь у зазначених додаткових витратах, і вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути половину вартості сплачених позивачкою коштів в розмірі 2 277 грн. 50 коп. ((4370 грн. +185 грн.) : 2=2277 грн.50 коп.). Оскільки позов задоволено, то понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved