Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетнікова С.І. про витребування майна із чужого незаконного володіння на її користь, а саме: 1 / 12 частину квартири [ADDRESS], яка знаходиться у м. Києві та 1 / 12 частину квартири [ADDRESS], яка знаходиться у м. Києві. Позовні вимоги мотивовані тим, що вказані частини квартир належать позивачу на праві власності у порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] Проте, вони були відчужені [PERSON] відповідачу [PERSON] на підставі нечинних довіреностей, у зв'язку з чим рішенням суду такі договори визнані недійсними, а за позивачем визнано право власності на ці частки квартир в прядку спадкування. Проте, під час судового розгляду було з'ясовано, що [PERSON], придбавши їх у власність на підставі нечинних договорів, здійснила їх наступне відчуження [PERSON] на підставі договору дарування від 28.03.2012 року та договору купівлі-продажу від 20.01.2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. Ухвалою суду від 1 червня 2017 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - підписання позовної заяви, зазнаечння даних про вартість майна, що є необхідним для визначення ціни позову та як наслідок розміру судового збору. Після усунення недоліків ухвалою суду від 22 серпня 2017 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду на 2 жовтня 2017 року. За заявою позивача ухвалою суду від 22 серпня 2017 року з метою забезпечення позову накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] на праві власності, а саме на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS], які знаходяться у місті Києві. У зв'язку з неявкою сторін 2 жовтня 2017 року та 16 листопада 2017 року розгляд справи призначено на 15 січня 2018 року. 16 листопада 2017 року відповідачем [PERSON] подано письмові заперечення (а.с. 69-70), відповідно до яких інформація, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яка, на думку позивача, обмежує її право власності, виникла через неуважність останньої, не може трактуватись як ухилення відповідача від повернення нерухомого майна позивача. У зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. 20 листопада 2017 року до суду надійшла заява від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетнікової С.І. про розгляд справи у її відсутність (а.с. 71). У судовому засідання 15 січня 2018 року представником позивача [PERSON] подано заяву про стягнення судових витрат з відповідними доказами, пов'язаними з явкою до суду (а.с. 73-78) та ухвалою суду витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Решетнікової С.І. копії документів, на підставі яких ним було здійснено посвідчення 28.03.2012 року № 1641 договору дарування 1 / 2 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON]; 20.01.2012 року № 117 з приводу посвідчення договору купівлі-продажу 1 / 2 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], а також дані чи зверталась [PERSON] із заявою та рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року у справі № 757/9349/15-ц з приводу державної реєстрації за нею права власності на 1 / 12 частини вказаних квартир в порядку спадкування і в цьому їй було відмовлено. У зв'язку з цим, у справі оголошено перерву до 21 лютого 2018 року. Витребувані документи надійшли до суду від нотаріуса 19 лютого 2018 року та 19 лютого 2018 року надійшли пояснення від представника позивача [PERSON] (а.с. 84-89). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] заперечив щодо задоволення позову, з підстав, викладених в письмових запереченнях. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Решетнікова С.І. до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що після смерті батька позивача [PERSON] [INFO] року відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], її сестра - [PERSON] та відповідач [PERSON], котрі успадкували мйано свого батька в рівних частках по 1 / 3 частині квартири [ADDRESS], по 1/3 частці статутного капіталу Товариства з додатковою відповідальністю «Горобина», по 1/3 частці статутного капіталу редакції газети «Наша демократична Сумщина», по 1/3 частині грошових вкладів у банківських установах та відповідно їм видані свідоцтва про право спадщину Крім того, спадкодавець [PERSON] та відповідач [PERSON] придбали 29.12.2002 року по 1 / 2 частини квартири [ADDRESS] та 8.01.2004 року - по 1 / 2 частини квартири [ADDRESS]. 17.12. 2010 року [PERSON] уповноважив [PERSON] на продаж належних йому на праві власності 1 / 2 частини квартири [ADDRESS] та по 1 / 2 частини квартири [ADDRESS]. [INFO] року спадкодавець [PERSON] помер. Після смерті спадкодавця, відповідач [PERSON], скориставшись наданою довіреністю, продав належні спакодавцю частини квартири [PERSON] Рішенням Печерського районного суду м. Києва визнано: - недійсним договір купівлі-продажу 1 / 2 частини квартири [ADDRESS], укладений 20.01.2012 року між [PERSON], від імені якого діяв Відповідач - [PERSON], та [PERSON] - недійсним договір купівлі-продажу 1 / 2 частини квартири [ADDRESS], укладений 23.12.2011 року між [PERSON], від імені якого діяв відповідач - [PERSON], та [PERSON] - визнано за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1 / 12 частину квартири [ADDRESS] та на 1 / 12 частину квартири [ADDRESS], які знаходяться у м. Києві (обов'язкова частка в спадщині). Вказані обставини підтверджуються рішенням Печорського районного суду м. Києва від 27 травня 2016 року, яке набрало законної сили (а.с. 15-15). Разом з тим, за недійсними договорами 28.03.2012 року [PERSON] здійснила наступне відчуження вказаних частини квартир за договором купівлі-продажу та дарування відповідачу [PERSON], зокрема: - 1 / 2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. - 1 / 2 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетнікова С.І. Рішенням державного реєстратора від 2 серпня 2016 року відмовлено позивачу у реєстрації за нею права власності на 1 / 12 часток квартир після смерті батька, у зв'язку з наявними суперечливими відомостями, які містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] та рішенні Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року. Крім того, рішенням державного реєстратора від 22 серпня 2016 року відмовлено позивачу у реєстрації за нею права власності на 1 / 12 часток квартир після смерті батька, у зв'язку з тим, що за даними Державного реєстру речових прав реєстрація права власності 1 / 2 частини квартири на підставі договору купівлі-продажу № 114 від 20.01.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Решетніковою С.Г. є нечинною у зв'язку із переходом права власності до іншої особи. В Державному реєстрі речових прав відсутнє чинне право, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, що визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року 3 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Якщо майно шляхом двох і більше правочинів виявилось у володінні особи, якій передав її не власник, а інша особа, власник не повинен вимагати визнання недійсними всього ланцюгу правочинів, або частини правочинів, або останнього правочину внаслідок яких річ виявилась у незаконному володінні відповідача. В силу спеціального правила ст. 387 ЦК України у подібних випадках пред'являється віндикаційний позов без пред'явлення вимоги про визнання правочинів недійсними. За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Вказане стверджується правовим висновком Верховного суду України від 17 грудня 2014 року по справі № 6-140цс14. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог - про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] у власність [PERSON], 1 / 12 частину квартири [ADDRESS] та 1 / 12 частини квартири [ADDRESS], оскільки вказане майно вибуло поза волею його власника та в інший спосіб порушене право позивача не може бути задоволено. Відповідно до ст. 138, 141 ЦК України судовий збір у розмірі 960 грн. (а.с. 2), судові витрати, пов'язані з явкою до суду представника позивача [PERSON], на суму 1 614 грн. 42 коп. (а.с. 73-78, 214) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а всього 2 574 грн. 42 коп. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved