overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що 27 лютого 2004 року було зареєстровано її шлюб із відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку. Подружнє життя у сторін не склалось через непорозуміння, несумісність характерів та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були остаточно припинені, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо. Також просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Сторони в судове засідання не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином, надали до суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримали. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 лютого 2004 року між сторонами зареєстровано шлюб. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони мають неповнолітню доньку. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач висловила бажання у разі розірвання шлюбу шлюбне прізвище «[PERSON]». Вказана вимога підлягає задоволенню. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] народження. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 09.08.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 993. Від мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] народження. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулась з позовною заявою до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. На задоволенні позовних вимог наполягала і в разі неявки відповідача у судові засідання не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с. 20). Відповідач у судове засідання не з'явився, належно сповіщений про день та час слухання справи у встановленому законом порядку. (а.с.14,19 ). Позов підлягає задоволенню. Згідно матеріалів справи, [PERSON] 11 листопада 2004 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. Подружжю після одруження присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.2). Згідно свідоцтв про народження у подружжя 29 вересня 2004 року народилася донька [PERSON] (а.с.5), 31 серпня 2006 року- донька [PERSON] (а.с. 8), 18 червня 2012 року - син [PERSON] (а.с.6), 04 листопада 2013 року-донька [PERSON] (а.с. 7). Відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, ухиляється від її матеріального забезпечення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. ст. 181, 182, 183 СК України кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі, при цьому суд визначає частку заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину. Оголосивши матеріали справи, суд вважає, що стягненню з відповідача у вигляді аліментів підлягає 1/2 частини доходів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що 14.08.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис за № 1353. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання виявилося, що у них з відповідачем різні інтереси та погляди на життя, між ними було відсутнім взаєморозуміння, часто виникали сварки, внаслідок чого вони з травня 2014 року за спільним бажанням не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, тому позивач просить шлюб між ними розірвати. В судове\~ засідання позивач не зявилася, проте подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Зі змісту заяви позивача, крім того, вбачається, що до примирення з відповідачем вони не дійшли, вона має намір створити іншу сімю, у звязку з чим наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2009 року. За час шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалось через відсутність між ними взаєморозуміння та постійні суперечки, з травня 2014 року сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Ухвалою суду від 30.05.2016 року сторонам надавався термін для примирення строком на три місяці, однак як зясовано судом, примирення між сторонами досягнуто не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї буде суперечити їх\~ інтересам, а тому з цих підстав позов підлягає задоволенню. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні,\~ на користь якої ухвалюється рішення, суд присуджує з другої сторони понесені\~ нею і документально підтверджені судові витрати. Тому\~ підлягає стягненню із відповідача\~ на користь позивача - сплачений судовий збір в розмірі 551,20\~ грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 10.06.2005 року виконавчим комітетом Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №13. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, зазначивши в його обгрунтування, що 10.06.2005 року між подружжям було укладено шлюб, від якого у них 11.11.2011 року народилася донька [PERSON]. Всього прожили разом 11 років, а на протязі останніх 4 років між подружжям виникають непорозуміння, які приводять до сварок. З квітня 2016 року фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. На теперішній час шлюб існує формально, тому просила строк на примирення не надавати. Майнового спору та спору про місце проживання дитини між подружжям немає. Після розірвання шлюбу бажає відновити дошлюбне прізвище [PERSON] та місце проживання доньки встановити разом із нею. Відповідач в судовому засіданні позв визнав та пояснив суду, що подальше збереження сімї не можливе. Строк на примирення не потрібен. Спору про місце проживання дитини немає, оскільки дитина залишається проживати разом із матірю.. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 10.06.2005 року виконавчим комітетом Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №13, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №221781. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON]. /а.с.6/ Від шлюбу у подружжя 11.11.2011 року народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №425119, виданого виконавчим комітетом Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №115. /а.с.11/ Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні з квітня 2016, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить їх інтересам та інтересам дитини, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 24 вересня 2010 року виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №05. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити та в обґрунтування своїх вимог пояснила суду наступне. У вересні 2010 року зареєстрували шлюб з [PERSON], від якого у них народились два сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON] Серофім, [INFO]. На протязі останніх двох років спільного проживання стосунки між нею та відповідачем погіршились та 20.04.2016 року відповідач пішов із сімї на постійне місце проживання до своїх батьків у м.Котовськ Одеської області. На теперішній час він проживає разом із іншою жінкою, з нею не спілкується, дітей не навідує, не цікавиться їх життям. Оскільки шлюб між ними існує формально, строк на примирення просить не надавати. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі та місце проживання дітей визначити разом із нею. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином /а.с.14,18/, причину неявки суду не повідомив. Заперечень на позов до суду не надходило. Вислухавши позивача,розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 24.09.2010 року виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №05. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І ЖД №250524, виданим повторно. /а.с.5/ Від спільного проживання сторони мають малолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І ЖД №465310 та серії І ЖД №465309. /а.с.7,8/ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень позивача суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні ще 20.04.2016 року, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін та інтересам дітей, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 25 жовтня 1986 року виконкомом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №17, зазначивши в його обґрунтування, що шлюб між ними зареєстровано 25.10.1986 року, від якого у них є двоє повнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спочатку їх сімейне життя проходило нормально, однак приблизно рік тому припинили шлюбні відносини та вести спільне господарство. З того часу проживають окремо. За цей період їх окремого проживання ані вона, ані відповідач не здійснювали спроб для збереження шлюбу, оскільки мають протилежні погляди на шлюбні стосунки, виховання дітей. Тому вважає недоцільним призначення строку на примирення, просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище. В судове засідання позивач не зявилася, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заперечень щодо задоволення позовних вимог суду не надав. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 25.10.1986 року виконкомом Кремидівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №17. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії II-ЖД №399932. /а.с.9/ Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні та вони проживають окремо на протязі останнього року, тому збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 11.02.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки в сім`ї склалися неприязні стосунки, які пов`язанні з тим, що відповідач почав зловживати алкоголем. В нетверезому стані влаштовує сварки в присутності дитини, вони мають різні характери, ведуть окреме господарство, тому подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним поштовим повідомленням. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 11.02.2012 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 85 (а.с.2). Від спільного життя у подружжя є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 3). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2016 року сторонам по справі було надано строк на примирення терміном на 1 місяць (а.с.15). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що термін на примирення, який було надано сторонам позитивних результатів не надав, шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона, [PERSON], є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Комарова, 4 с. Кожанка, Фастівського району, Київської обл.. Відповідачами по справі є її сестра та чоловік сестри, які зареєстровані в будинку з 08.09.1993 року, але фактично не проживають у вказаному будинку з 2006 року і по теперішній час, їхніх особистих речей в будинку немає. Позивач не зверталася до відповідачів з проханням, щоб вони добровільно виписалися з належного її будинку, оскільки останнє відоме місце їх проживання - це за адресою розташування її будинку: вул. Комарова, 4 с. Кожанка, Фастівського району Київської обл.. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачами житлової площі за період їх не проживання не існує. Відповідачі не проживають в будинку за адресою: вул. Комарова, 4 с. Кожанка, Фастівського району Київської обл. з 2006 року, тому позивач вважає їх такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала заяву в які позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу слухати за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявились, повідомлялись судом вчасно та належним чином. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Комарова, 4 с. Кожанка, Фастівського району, Київської обл. (а.с.7-8). Згідно завірених секретарем виконавчого комітету Кожанської селищної ради Фастівського району Київської області, свідченнями сусідів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [INFO] з 2006 року (а.с. 5-6). Також, згідно зворотних поштових повідомлень [PERSON] та [PERSON] за адресою: вул. Комарова, 4 с. Кожанка, Фастівського району, Київської обл. не проживають (а.с. 13-14). Відповідно до ст.\~391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved