Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У травні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 15 квітня 2000 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS], право приватної власності на яку зареєстровано за [PERSON] У 2012 році шлюбні відносини між ними припинено. Посилаючись на те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] просила визнати за нею та [PERSON] право власності по 1/2 частці спірної квартири за кожним і стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні представники [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду пояснення, що позов визнає та не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представників [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS], право приватної власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2001 року. Перебування спірної квартири у спільній сумісній власності подружжя сторонами не оспорюється. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пп. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерела і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що необхідно визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частці спірної квартири за кожним. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 244 грн 10 коп., а саме: судовий збір у розмірі 344 грн 10 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 900 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved