Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, посилаючись на те, що 12.05.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір б/н згідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2910,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.Кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. У порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, відповідач станом на 31.03.2014 року має заборгованість у розмірі 11784, 26 гривень, що складає 2906, 32 гривень заборгованість за кредитом, 5918,84 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, , 1921, 75 грн. Заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи згідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частка), 537, 35 гривень штраф (процентна ставка). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по договору в розмірі 11784, 26 гривень та судовий збір в розмірі 243,60 гривень. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, зазначаючи, що термін дії картки, відповідно до наданих суду доказів - квітень 2012 року (04/12), картка дії 4 роки, тому позивач звернувся до суду із позовом у межах строку позовної давності. Представник відповідача просив суд застосувати позовну давність, посилаючись на те, що останній платіж відповідачем було здійснено по картці у жовтні 2008 року, тому строк позовної давності почав перебіг 01.11.2008 року, а останнім днем звернення до суду було 01.11.2011 року. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір б/н, від 12.05.2008 року згідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2910,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. (а.с. 8-14). У заяві про відкриття банківського рахунку і отримання кредитної картки мається підпис [PERSON], який зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір, укладений між ним і банком. Факт укладення договору та розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Умовами і правилами надання банківських послуг встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів та заяви, банк проводе перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну карту(п.2). Передбачений також обов'язок клієнта погашати заборгованість за кредитом, процентів за його використання, оплачувати комісії. У порушення вимог договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Погашення кредиту згідно умов Договору не виконується, про що свідчать виписки з особового рахунку позичальника. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормами статтей 610-611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають передбачені законом наслідки. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язання відповідач має заборгованість, яку він повинен сплатити, а саме станом на 31.03.2014 року наявна заборгованість у розмірі 11784, 26 гривень, що складає 2906, 32 гривень заборгованість за кредитом, 5918,84 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, , 1921, 75 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи згідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частка), 537, 35 гривень штраф (процентна ставка). З огляду на вищезазначене, суд вважає заявлений позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості з наступних підстав. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін. З позовної заяви вбачається, що Банк звернувся з позовом 13 травня 2014 року (а.с.1-3). В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки перебіг позовної давності почався з моменту, коли ним допущено порушення умов договору, а саме з 01.11.2008 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 3.1.2 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Із доданих позивачем письмових доказів та пояснень представника позивача у судовому засіданні, вбачається, що строк дії картки по 30 квітень 2012 року(04/12). У постанові від 19 березня 2014 року, справа №6-14цс14, Верховним Судом України висловлена правова позиція, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи, що строк дії кредитної картки [NUMBER], виданої [PERSON], закінчився 30 квітня 2012 року, перебіг позовної давності починається зі спливом зазначеної дати. Таким чином, право на стягнення заборгованості виникло у банку з часу закінчення дії платіжної картки з 30 квітня 2012 року (04/12) та з цього часу починається перебіг строку позовної давності. З огляду на викладене позовна давність по пред'явленню ПАТ КБ «ПриватБанк» вимог до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості повинна сплинути 30 квітня 2015 року, тоді як з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 13.05.2014 року, тобто в межах строку позовної давності. Як слідує із умов договору, платіжною карткою окреслений граничний строк дії картки (місяць і рік), строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Заявляючи про застосування строку позовної давності відповідач не врахував, що відповідно до пунктів 3.1.1 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці і що дія картки закінчилась в квітні 2012 році. За ст.526 ЦК зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, за правилами ст.1050 ЦК боржник зобов'язаний сплатити позивачу всі нараховані і несплачені суми за умовами договору. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стяганню понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати, а саме 243,60 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 509-510, 525 -527, 530, 610-612, 625, 629,651,653,1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved