Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, який з часом уточнив в частині зміни підстав позову, з вимогами до належних відповідачів, про розподіл домоволодіння в натурі та припинення права на частку в спільному майні. У обґрунтування позовних вимог вказав, що йому належить 72/144 частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані на земельній ділянці, площею 0,0871 га, кадастровий номер 1412336600:01:029:0654, за адресою: [ADDRESS] . Право власності на частку вказаного будинку підтверджується нотаріальним договором дарування частини житлового будинку від 26 травня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Ласточкіною С.В., зареєстрованого в реєстрі за №333, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №210167981 від 26.05.2020 року. Інша частина домоволодіння, згідно з відомостями, які зазначені у листі від 05.07.2021р. №819 Комунального комерційного підприємства «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість», за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності та зареєстровано за відповідачами по справі: 51/144 [PERSON] , на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 11.05.1999р.; 21/144 [PERSON] , на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 11.05.1999р. - ці частки були подаровані позивачу по справі, згідно вище вказаного нотаріального правочину. А також у відповіді зазначені частки, які належать іншим співвласникам: [PERSON] (1/8 частка); [PERSON] (1/8 частка); [PERSON] (1/8 частка); [PERSON] (1/8 частка) на підставі Свідоцтва про право влісності № 8532 від 27.07.1998 року, виданого «Укрпромводчермет». Згідно висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна №815 від 17.03.2021 року, належна позивачу частка домоволодіння за технічними показниками може бути виділена в натурі. У фактичному користуванні знаходиться частина житлового будинку літ.А-1, а саме: з житлових кімнат 2-2, 2-3, 2-4, убиральні 2-5, коридорів: 2-6, 2-7, ванної 2-8, прибудови літ. а-1, тамбуру літ. а4-1, усього житловою площею 30,9 кв.м., загальною площею 54,8 кв.м., сараїв: літ. Б-1. Літ. М-1, літ. Л-1, літ. Н-1, убиральні літ. К-1, погреба з шийкою літ. Д/п, навісу літ. О-1, літнього душу літ. П-1, огорожі №5, воріт №6, вимощення І. Наказом ММР Головного Управління Містобудування і Архітектури від 26 квітня 2021р. за №188 було прийнято рішення про зміну адреси об`єкта нерухомого майна та присвоєно адресу: [ADDRESS] , та надано відповідний Витяг із бази даних Реєстру адрес. На теперішній час позивач бажає реалізувати своє право та виділити свою частку будинку окремо від частки інших співвласників. На підставі викладеного позивач просила виділити йому у власність як окреме домоволодінні, в натурі 72/144 частки жилого будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] , які складаються з наступного: частина житлового будинку літ.А-1, а саме: з житлових кімнат 2-2, 2-3, 2-4, убиральні 2-5, коридорів: 2-6, 2-7, ванної 2-8, прибудови літ. а-1, тамбуру літ. а4-1, усього житловою площею 30,9 кв.м., загальною площею 54,8 кв.м., сараїв: літ. Б-1. Літ. М-1, літ. Л-1, літ. Н-1, убиральні літ. К-1, погреба з шийкою літ. Д/п, навісу літ. О-1, літнього душу літ. П-1, огорожі №5, воріт №6, вимощення І, а також припинити спільну часткову власність, в зв`язку з виділенням частки в натурі, визнати за ним право власності на виділене зазначене майно в натурі як окреме єдине ціле, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 14.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надали заяви та просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила вирішити позов на розсуд суду. Відповідач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про день розгляду справи були повідомлені. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 355 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч.1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачами права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що [PERSON] придбав 72/144 частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , частина будинку, розташована на земельній ділянці Маріупольської міської ради Донецької області, що підтверджується договором дарування частини житлового будинку від 26 травня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Ласточкіною С.В., зареєстрованого в реєстрі за №333. Також, судом було досліджено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що виданий МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації». Положеннями п.1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N 55, (надалі - Інструкція), встановлено, що Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2). Пунктом 3.3. Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Згідно висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна №815 від 17.03.2021 року, належна [PERSON] частка домоволодіння за технічними показниками може бути виділена в натурі. У фактичному користуванні знаходиться частина житлового будинку літ.А-1, а саме: з житлових кімнат 2-2, 2-3, 2-4, убиральні 2-5, коридорів: 2-6, 2-7, ванної 2-8, прибудови літ. а-1, тамбуру літ. а4-1, усього житловою площею 30,9 кв.м., загальною площею 54,8 кв.м., сараїв: літ. Б-1. Літ. М-1, літ. Л-1, літ. Н-1, убиральні літ. К-1, погреба з шийкою літ. Д/п, навісу літ. О-1, літнього душу літ. П-1, огорожі №5, воріт №6, вимощення І. Судом досліджено Наказ ММР Головного Управління Містобудування і Архітектури від 26 квітня 2021р. за №188, згідно з яким розглянувши заяву власника [PERSON] було прийнято рішення про зміну адреси об`єкта нерухомого майна та присвоєно адресу: [ADDRESS] , та надано відповідний Витяг із бази даних Реєстру адрес. Відповідно до повідомлення ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість»№819 від 05 липня 2021 року іншими співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , станом на 2003 рік, право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] (1/8 частка); [PERSON] (1/8 частка); [PERSON] (1/8 частка); [PERSON] (1/8 частка) на підставі Свідоцтва про право власності № 8532 від 27.07.1998 року, виданого «Укрпромводчермет». Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом- ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених статей 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364,379,380,382ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч.3 ст.364 Цивільного кодексу України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п.56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. Згідно з ч. 3 ст.364ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників , якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частиною 2 ст. 365 ЦК України встановлюється, що згоди особи, право якої на частку в спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, вважає можливим та необхідним здійснити виділ майна Позивача в натурі саме відповідно до єдиного варіанту технічного виділу, який було запропоновано [PERSON] . Такий поділ не потребує здійснень переобладнань, будівельних робіт та відповідає фактичному порядку користування сторонами зазначеним приміщенням. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved