Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 19 липня 2017 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено Договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 35\~000 (тридцять пять тисяч) грн. Вказаний розмір позики відповідач зобовязався повернути не пізніше 30 вересня 2017 року. Однак, відповідач свої зобовязання за Договором позики не виконав, грошові кошти позивачу не повертає, уникає зустрічі із позивачем, змінив номер телефону, причини неможливості повернення боргу не повідомляє. З огляду на викладені обставини, позивач змушений звернутися із даним позовом, в якому просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за Договором позики у розмірі 35\~000 грн. Також, умовами договору позики передбачено, що у випадку порушення позичальником його умов або невчасного повернення суми позики, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 1000 грн. та 0,1 % пені від суми заборгованості. За таких обставин, позивач також просить стягнути із відповідача на свою користь штраф у розмірі 1000 грн. та 0,1 % пені від суми позики, яка становить 7980 грн. Крім того, у звязку із тим, що відповідач не повернув грошові кошти, позивач просить стягнути на свою користь 3 % річних у розмірі 655,89 грн. та втрати від інфляції, розмір яких становить 2\~597 грн. Таким чином, загальний розмір боргу, який просить стягнути позивач із відповідача складає 47\~232 (сорок сім тисяч двісті тридцять дві) грн. 89 коп. Також, позивачем здійснено оплату за надану адвокатом правничу допомогу. Розмір такої оплати становить 10\~000 (десять тисяч) грн., які позивач також просить стягнути із відповідача на свою користь. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 липня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики направлено на розгляд до Броварського міськрайонного суду Київської області. 30 липня 2018 року матеріали вищевказаної цивільної справи надійшли до Броварського міськрайонного суду Київської області. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. До початку судового засідання його представник [PERSON] подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також, у заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 липня 2017 року між [PERSON] (далі Позикодавець) та [PERSON] (далі Позичальник) укладено Договір позики, відповідно до п. 1 якого Позикодавець передав Позичальнику у власність 35\~000 (тридцять пять тисяч) грн. на строк до 03 серпня 2017 року, а Позичальник зобовязався повернути вказану суму в обумовлений строк. Згідно із п. 2 Договору позики за користування грошовими коштами Позичальник проценти не сплачує. За змістом п. 3 повернення вказаної в даному договорі суми може здійснюватися частинами, однак останній внесок має бути зроблений не пізніше 30 вересня 2017 року. Як передбачено у п. 4 Договору позики у випадку порушення умов Договору позичальник сплачує Позикодавцю штраф у розмірі 1000 грн., а за прострочення повернення грошових коштів пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Про отримання грошових коштів у розмірі 35\~000 грн. відповідачем власноруч написано розписку, оригінал якої міститься у матеріалах справи (а.с. 12). 01 лютого 2018 р. позивач направив на адресу [PERSON] вимогу, в якій просив повернути розмір позики у сумі 35\~000 грн., сплатити штраф, пеню та 3 % річних. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач частково чи повністю повернув грошові кошти згідно договору позики. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, судом встановлено, що між сторонами укладений договір позики, за яким позичальник не повернув грошову позику у строки, передбачені договором. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача одночасно пені та штрафу, суд приходить до наступного. За змістом\~ст.\~549\~ЦК України\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов'язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.\~61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З письмового розрахунку, доданого до позову вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за Договором позики, та у відповідність до п. 3 Договору позики, позивач просить стягнути із відповідача штраф у розмірі 1000 грн. Водночас, за вказане порушення до [PERSON] також застосована пеня у розмірі 7980 грн. З огляду на викладене, та враховуючи те, що пеня нарахована у відповідність до вимог ст. 549 ЦК України, суд вважає , що вона підлягає стягненню із відповідача. Разом з тим, додаткове стягнення із відповідача ще й штрафу у розмірі 1000 грн. буде свідчити про притягнення останнього до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж порушення, що суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що розмір штрафу взагалі підлягає виключенню зі складу боргу за Договором позики. У своїх вимогах позивач також просить стягнути із відповідача 3 % річних та розмір інфляційних втрат. Дослідивши дану вимогу, суд приходить до висновку, що вона також підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із наданого позивачем розрахунку, який суд бере до уваги, вбачається, що розмір 3 % річних від простроченої суми становить 655,89 грн., а втрати від інфляції 2597 грн. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат у справі який складається із судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., дана вимога підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Як передбачено ч.1,2,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи. Розмір\~судового збору,\~порядок його\~сплати,\~повернення і\~звільнення від\~сплати встановлюються\~законом. До\~витрат,\~повязаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; повязані\~із залученням\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; повязані\~з витребуванням\~доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в звязку із розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що за подачу даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. З огляду на ті обставини, що позовні вимоги в частині стягнення боргу судом задоволено, розмір судового збору підлягає стягненню із відповідача. Судові витрати на професійну правничу допомогу стягненню не підлягають, оскільки позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили, що позивачем здійснено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн. (квитанція, квитанція до прибуткового касового ордеру і т.і.). Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення із відповідача на користь позивача суми позики у розмірі 35\~000 (тридцять пять тисяч) грн., пеню у розмірі 7980 (сім тисяч девятсот вісімдесят) грн., 3 % річних у розмірі 655,89 грн., втрати від інфляції у розмірі 2597 грн. та судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: partial