Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в якому вказувала, що з 10 жовтня 1997 року до 17 травня 2018 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття та з 01 вересня 2018 року навчається на денній формі в Одеському національному морському університеті на контрактній основі. Вартість освітніх послуг за весь період навчання складає 62 250 грн. За навчання доньки позивачкою сплачено 33 425 грн. Відповідач участі у вказаних витратах не приймав. Враховуючи вказані обставини, виходячи з того, що [PERSON] на підставі положень ст. 185 СК України зобов`язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину, а тому [PERSON] просила стягнути з відповідача на свою користь в якості додаткових витрат на дитину половину сплачених за навчання коштів у розмірі 16 712 грн. В судове засіданні позивачка [PERSON] не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка в окремій заяві не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи в межах вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зі змісту позову слідує, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття. З матеріалів справи (а.с. 6-12) вбачається, що з 01 вересня 2018 року [PERSON] навчається на денній формі в Одеському національному морському університеті на контрактній основі. Вартість освітніх послуг за весь період навчання складає 62 250 грн. За навчання [PERSON] позивачкою сплачено 33 425 грн. Аналізуючи вимоги [PERSON] , суд виходить з наступного. 1) Позивачкою не надано, а матеріали справи не містять належних доказів, що [PERSON] , [INFO] є донькою сторін. Проте згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 2) Положення ст. 185 СК України (на яку посилається позивачка) є частиною глави 15 Сімейного кодексу України, яка встановлює обов`язок батька, матері утримувати неповнолітню дитину та порядок виконання цього обов`язку. Ч. 1 ст. 6 СК України визначає, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (18 років). Відповідно до ст. 201 СК України положення ст. 185 СК України не поширюються на осіб, які досягли повноліття. Тобто, положення ст. 185 СК України взагалі не можуть бути поширені на відносини між сторонами після досягнення [PERSON] повноліття. 3) Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, вказана норма встановлює додаткові підстави для батьків по утриманню їх спільної дитини за умови, що таке утримання не охоплюється іншими видами аліментних правовідносин. Такими підставами, зокрема, є необхідність розвитку здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо. Однак загальне навчання дитини (здобуття освіти) не пов`язане з розвитком її індивідуальних здібностей, стягнення аліментів на навчання до досягнення останньою повноліття здійснюється на підставі положень ст. 180 СК України (яка встановлює загальний обов`язок батьків по утриманню неповнолітніх дітей), а після досягнення повноліття до закінчення навчання - на підставі спеціальної норми (ст. 199 СК України). Тобто, відносини, що виникли між сторонами, регулюються іншими положеннями закону, а не ст. 185 СК України. Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд в своїй постанові від 24 липня 2019 року по справі №521/2016/16-ц, зазначивши наступне. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання батьками обов`язку по утриманню дитини, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які утримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). За встановлених обставин, суд прийшов до переконання, що позов є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed