Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Мотивуючи свої вимоги позивач вказувала, що вона є власником зазначеної квартири. 4 квітня 2016 року рішенням Печерського районного суду було розірвано шлюб між її онукою [PERSON] та громадянином Республіки Молдова - [PERSON] , який був зареєстрований за місцем проживання своєї дружини (онуки позивача) у квартирі [ADDRESS] . Оскільки, [PERSON] був запрошений до оперного театру Кишинева у якості соліста балету, він не мав часу особисто знятись з реєстрації у квартирі [ADDRESS] , тому, 24 грудня 2015 року ним було надано, а приватним нотаріусом міста Києва Лазарєвою Л.І., засвідчено довіреність на зняття його із реєстраційного обліку та відповідну заяву. Зазначені документи були видані на руки колишній дружині [PERSON] - [PERSON] . Однак, коли [PERSON] звернулась до відділу реєстрації із питанням про зняття її колишнього чоловіка з реєстраційного обліку, виявилось, що перелічених документів для зняття з реєстрації є недостатнім, оскільки, при знятті з реєстрації має бути наданий оригінал паспорту особи. Станом на травень 2019 року відповідач в квартирі не проживає більше 2 років, що підтверджується відповіддю Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник» та судовим рішенням про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Відповідач залишив квартиру добровільно, витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несе. Наразі реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні власністю, в зв`язку з чим вона звернулася до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 10 травня 2019 року вказану позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, а саме надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та підтвердження про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою суду від 30 травня 2019 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 30 травня 2019 року та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на адресу відповідача, вказану у довідці Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА, та повернулися на адресу суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с. 34). Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31.08.2013 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7-8). У період з 19 липня 2004 року по 04 квітня 2016 року онука позивача та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади міста Києва відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 05 жовтня 2013 року. (а.с. 9). З доводів позивача та відповіді Житлово-будівельного кооперативу «Машинобудівник» від 03.05.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , після розлучення з онукою позивача (яке відбулося 04 квітня 2016 року) не проживає. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач у квартирі позивача понад встановлені законом строки без поважних не проживає, але значиться зареєстрованим у ній, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вказаного висновку Верховного Суду позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач був членом сім`ї позивача та понад один рік у квартирі позивача не проживає. Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved