Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 вересня 2009 року відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у сумі 19535 дол. США під 24 % річних, які зобов'язався повернути до 31 грудня 2011 року, про що складено відповідну розписку. [PERSON] неодноразово звертався до відповідача з приводу виконання взятих на себе зобов'язань по погашенню суми боргу, однак останнім не вчинено заходів щодо сплати заборгованості. За таких обставин, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 30 жовтня 2014 року позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у загальній сумі 588174,50 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2014 року скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 серпня 2014 року та призначено справу до розгляду у загальному порядку. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували. [PERSON] вказав, що з 2007 року між ним, як суб'єктом підприємницької діяльності, та фірмою «Вікінг Мото», на якій позивач працював менеджером, склалися господарські відносини, в рамках яких він купував у фірми мопеди для реалізації. Влітку 2008 року відповідач отримав від фірми «Вікінг Мото» 15 мопедів за ціною 62400 грн., що у еквіваленті складало 13000 доларів США, однак, у зв'язку з тим, що восени 2008 року в країні сталася економічна криза за СПД [PERSON] виникла заборгованість перед товариством. Відповідач зазначив, що він намагався розрахуватися з фірмою «Вікінг Мото» шляхом передачі 62400 грн., однак позивач наполягав на поверненні боргу в доларах США, прийняти мопеди в рахунок погашення заборгованості останній відмовився. [PERSON] підтвердив, що у нього існує заборгованість перед фірмою «Вікінг Мото» у розмірі 62400 грн. Зазначив, що він заперечує факт отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 19535 доларів США, розписку від 02 вересня 2009 року він не писав. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 02 вересня 2009 року позивач [PERSON] надав [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 19535 дол. США під 24 % річних, які відповідач зобов'язався повернути до 31 грудня 2011 року. Факт передачі грошей підтверджується розпискою відповідача. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по повернення боргу, внаслідок чого виникла заборгованість. У відповідність положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж кількості. Згідно з ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до положень ст. 360-7 ЦК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року, № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі боргової розписки від 02 вересня 2009 року. За умовами розписки відповідач зобов'язався повернути позивачу грошові кошти у сумі 19535 доларів США у строк до 31 грудня 2011 року, сторонами також погоджено розмір процентної ставки за користування позикою - 24% річних. Звернення позивача до відповідача з приводу повернення грошових коштів залишилися без задоволення. Доказів на підтвердження існування господарських правовідносин між фірмою «Вікінг Мото» та СПД [PERSON] відповідачем не надано. У судовому засідання [PERSON] заперечував факт написання ним розписки від 02 вересня 2009 року, у зв'язку з чим, судом було роз'яснено відповідачу право заявити клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи та оголошено перерву в судовому засіданні. Позивач на наступне судове засідання (23 січня 2015 року) не з'явився, клопотань про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи від останнього на адресу суду не надходили. За таких обставин, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Станом на час розгляду справи у відповідача перед позивачем існує заборгованість з повернення позики, яка складається з основної заборгованості за договором позики у розмірі 252978,25 грн., процентів за користування позиковими коштами у сумі 313693,03 грн., трьох процентів річних у сумі 21503,22 грн. Проценти за користування позиковими коштами нараховані позивачем за період з 02 вересня 2009 року по 02 листопада 2014 року, а три проценти річних - за період з 01 січня 2012 року по 01 листопада 2014 року. Оскільки проценти за користування позикою нараховані позивачем за фактичний строк користування, іншої домовленості, що існувала між сторонами, з тексту розписки не вбачається, а три проценти річних нараховані з дати порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання, суд погоджується з такими розрахунками позивача. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у загальному розмірі 588174,50 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3654 грн.

Outcome: approved