Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є зареєстрованим у квартирі, однак не проживає у ній з 2013 року, виїхавши на проживання до Російської Федерації, де проживає до сьогодення. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просила визнати його таким. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою\~ позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, надавши нотаріально посвідчену заяву про визнання предявленого позову у повному обсязі, якою просив вирішувати справу у його відсутність. Згідно із наданою заявою відповідач постійно проживає на території Російської Федерації. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності належить позивачеві [PERSON]. Як вбачається з копії особового рахунку № 10853, виданого Приватним підприємством «Двір-Сервіс» від 04.06.2018, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] з 19.11.1993, сина власника [PERSON] з 19.11.1993. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з\~ ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту, посвідченого КСН «Жемчужний» від 05.05.2018, вбачається, що [PERSON], [INFO], будучи зареєстрованими у [INFO], фактично не проживає у ній з 2013 року і по сьогодення. Відповідач [PERSON] зазначені обставини визнав та не спростував згідно із його письмовою заявою від 18.09.2018, наданою суду. Отже, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації, наявності поважних причин відсутності ним не наведено, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши предявлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 704,80 гривень. На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved