Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

У травні 2020 року державний виконавець звернувся до суду з поданням, в якому просить оголосити розшук боржника [PERSON] у виконавчих провадженнях про стягнення з нього заборгованостей у вигляді грошових коштів на користь фізичних та юридичних осіб, мотивуючи тим, що останній з місця проживання зник, офіційного місця роботи немає, пенсію не отримує, а місце його знаходження не відоме. Державний виконавець в судовому засіданні подання підтримала, просила його задовольнити. Боржник [PERSON] в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений відповідно до вимог ЦПК України. Заслухавши пояснення виконавця, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу. Згідно з ч.1 ст.438 ЦПК України р озшук боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача. З облікової картки на зведене виконавче провадження вбачається, що на виконанні в органах ДВС перебуває п`ять виконавчих проваджень про стягнення з [PERSON] грошових коштів в загальній сумі 51 643,47 грн. на користь фізичних осіб по виконавчому листу №285/380/15 від 09.12.2016 - [PERSON] в сумі 7162,43 грн. і [PERSON] в сумі 35 575,08 грн. та державної установи - УДКСУ в сумі 1400,88 грн. Крім того, наявні стягнення грошових коштів на користь державних установ по виконавчих листах: №285/4019/14 від 12.12.2014 на користь Новоград-Волинського міськрайонного суду та №285/380/15-к від 13.12.2016 на користь Фінансового управління Новоград-Волинської міської ради в сумі 7 386,08 грн. Відповідно до ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника-фізичної особи, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. За змістом зазначеної норми закону державний виконавець повинен зокрема довести суду, що боржник не проживає за зареєстрованим місцем свого проживання. Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника-фізичної особи, який здійснюється відповідно до ч.1 ст.36 України «Про виконавче провадження», державний виконавець має вжити заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника-фізичної особи або дитини. Звертаючись до суду з поданням про розшук боржника державний виконавець повинен надати докази щодо того, що ним з`ясовувалось місцезнаходження боржника, але вони не дали позитивних результатів. Такими доказами можуть бути: а) отриманні відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи; б) отримана інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника; в) перевірка наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій; г) отримана інформації щодо місця роботи боржника; ґ) отримана інформації про боржника з інших джерел. Докази щодо того, що державний виконавець скористався наданим йому правом для з`ясування місця проживання боржника, в справі відсутні. Ні копій виконавчих листів, ні постанов про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем суду надано не було, як і не було надано даних, що боржник отримував виклики державного виконавця, які були направлені останньому ще в 2018 році. Довідки про встановлення місця проживання та реєстрації [PERSON] датовані ще жовтнем 2018 року, зокрема, з Відділу ведення реєстру територіальної громади Центру надання адміністративних послуг Новоград-Волинської міської ради про реєстрацію [PERSON] встановлено, що на території м. Новоград-Волинський останній не зареєстрований, в той час, як з відповідді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання [PERSON] встановлено, що останній зареєстрований в [ADDRESS] . Вказані відомості також підтверджено відповіддю на запит суду з Відділу ведення реєстру територіальної громади ЦНАП від 01.06.2020. Акти про вихід за місцем реєстрації боржника, складені та проведені державним виконавцем у квітні 2017 та листопаді 2019 року, не свідчать про те, що останнім вживалися усі передбачені законодавством заходи щодо встановлення фактичного місцезнаходження [PERSON] . Також, державний виконавець не надав відомостей про те, які саме заходи, передбачені чинним законодавством України, були ним застосовані з метою примусового стягнення за виконавчими документами, та у чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду. Відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України обов`язок доказування заявлених вимог покладено на сторону, яка звернулась до суду. Самі по собі виклики державного виконавця від липня 2018 року, адресовані боржнику, з вимогою явки та конверти, які повертались на адресу ДВС «за закінченням терміну зберігання», не свідчать про те, що державним виконавцем вживались усі передбачені законодавством заходи щодо встановлення фактичного місця знаходження боржника та ухилення останньоговід виконання рішення суду. Відтак, правові підстави для застосування ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» й оголошення боржника у розшук відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні подання слід відмовити.

Outcome: dismissed