Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до Харківської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, в якому просив суд стягнути на його користь 288\~000 грн. маральної шкоди за час незаконного перебування під слідством. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на обставини того, що внаслідок його незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він набув право на відшкодування за рахунок держави завданої йому моральної шкоди на підставі положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Ухвалою Ленінського районного суду від 31.05.21 року за вказаною позовною заявою було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 26 серпня 2021 року до суду від Харківської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. Зокрема правова позиція органу прокуратури обґрунтована тим, що позивачем не було надано доказів, які б вказували на завдання йому моральних страждань та погіршення його психологічного стану. Ухвалою Ленінського районного суду від 30.08.2021 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суду його задовольнити. Представник Харківської обласної прокуратури в судовому у засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. З огляду на викладене суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами та за наведеної явки сторін. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Прокуратурою Харківської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015221400000002 від 30.12.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України. В межах проведення даного кримінального провадження 09.08.2016 року слідчим в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області було повідомлено про підозру у вчиненні злочину [PERSON] , [INFO] . В цей же день зазначені відомості були внесені до ЄРДР. 22 липня 2020 року постановою прокурора Харківської обласної прокуратури від 22.07.2020 року кримінальне провадження у відношенні [PERSON] було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Таким чином, [PERSON] з 09.08.2016 року по 22.07.2020 року знаходився під слідством та судом. Надаючи правову оцінку обґрунтованості та доведеності заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного. Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що кримінальне провадження у відношенні [PERSON] було закрите, у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування завданої йому шкоди. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому, суд зазначає, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. У контексті вищевикладеного суд зазначає, що факт перебування позивача під слідством очевидно завдав йому моральної шкоди внаслідок психічного впливу пред`явленням обвинувачення, позбавлення можливостей в повній мірі реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, пошук можливих способів захисту своїх порушених прав, інших негативних наслідків морального характеру, зниження репутації. Сам по собі такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій правоохоронних органів та суду. За викладених обставин суд дійшов висновку щодо правомірності позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди за час перебування під слідством та судом. Так, позивачем було здійснено розрахунок завданої йому моральної шкоди за весь час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, виходячи із мінімального розміру заробітної плати, встановленого ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», відповідно до якого заявлена до відшкодування сума склала 288\~000\~грн. (48 місяців * 6 000 грн.) В той же час, перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що належна до відшкодування сума моральної шкоди становить 285\~000 грн., виходячи із розрахунку за календарний період з 09.08.2016 року по 22.07.2020 року, а саме: 47 місяців та 13 днів. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Приймаючи відповідне рішення, суд також враховує, що моральна шкода, завдана органами досудового розслідування є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, а тому кошти на її відшкодування підлягають стягненню з Державного бюджету через Державну казначейську службу України на підставі статей 1174, 1176 Цивільного кодексу України. Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене та,

Outcome: partial