Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] та [PERSON] (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на земельну ділянку площею 4,06 га, яка розташована на території Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Будучи спадкоємцями за законом, позивачі у встановлений законодавством строк звернулися до Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на неї та рекомендував звернутися до суду. Просять у судовому порядку визнати за ними право власності на земельну ділянку, розташовану на території Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області - після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з`явився, сільський голова Шевченко С.І. подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнають. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву та просили справу слухати у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в м. Обухові Київської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 4 жовтня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 221 /а.с. 8/. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної ділянки площею 4,06 га, розташованої на території Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власником вказаної земельної ділянки згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 8 липня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №386 була [PERSON] /а.с. 11/ Зазначене свідоцтво [PERSON] отримала, прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , якому земельна ділянка належала на підставі державного акта серії ІІ-КВ № 050535 /а.с. 17/. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є її сини - позивачі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] /а.с. 9/, копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] /а.с. 10/, копіями заяви про прийняття спадщини, які знаходяться в матеріалах спадкової справи /а.с. 79-97/ та копією рішення Миронівського районного суду Київської області від 31 березня 2017 року /а.с. 20/. Позивачі у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини. Однак повідомленням від 30 серпня 2017 року №1713/02-14 державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області Плющ Н.В. відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні документи, підтверджуючі право власності [PERSON] на таке нерухоме майно /а.с. 19/. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Будучи спадкоємцем за законом, позивачі не можуть належним чином прийняти спадщину у зв`язку із відсутністю Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, яка належала їх матері. Встановленим судом фактам відповідають спадкові правовідносини та правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно, які регулюються ст.ст. 328, 392,1270-1279 ЦК України. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першою ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною першою ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Позивачі є спадкоємцями померлої [PERSON] за законом, прийняли спадщину, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, зазначені дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, отримали свідоцтво на право на спадщину на частину спадщини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням їх цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємців права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, яка не одержала державного акта на право власності на земельну ділянку та не здійснила його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року. В силу положень ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та визнання права власності на земельну ділянку в рівних частинах. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право [PERSON] та [PERSON] на отримання у власність спадкового майна порушено і воно підлягає судовому захисту.

Outcome: approved