Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що на її вихованні перебуває двоє малолітніх дітей син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Батьком дітей є [PERSON], з яким позивачка проживала однією сім?єю без реєстрації шлюбу. 21 вересня 2011 року [PERSON] трагічно загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві. У позові просила стягнути на свою користь як законного представника малолітніх дітей одноразову допомогу в розмірі пятирічного заробітку [PERSON] у сумі 511 866 грн. 60 коп. Рішенням суду від 15 червня 2015 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. На вказане рішення позивачка [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування скарги послалася на Конституцію України, відповідно до положень якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не зявилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, представника позивачки [PERSON], який наполягав на доводах апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 309 ч.1 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що стаття 3 СК України передбачає належність дитини до сім?ї своїх батьків при її наявності. Оскільки судовим рішенням було відмовлено у визнанні факту сумісного проживання [PERSON] з [PERSON], підстав вважати що останній проживав однією сім?єю з своїми дітьми немає. Проте погодитись із такими висновками не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального права. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що у свідоцтві про народження дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] батьком дітей записано [PERSON] (а.с. 5,6). [PERSON] помер 21 вересня 2011 року (свідоцтво про смерть 1-НО № 570642 від 21 вересня 2011 р.) (а.с.11). Актом № 34 від 13 жовтня 2011 року зафіксовано нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого гірничого робітника очисного забою відокремленого підрозділу «Шахта ім. Дзержинського» ДП «Дзержинськвугіль» [PERSON] було смертельно травмовано (а.с. 15,16) Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого. Довід, наведений у рішенні суду першої інстанції про те, що неповнолітні діти не мають права на отримання вказаної одноразової допомоги, оскільки не є членам сім?ї загиблого, з тих підстав, що загиблий і мати дитини не жили однією сім?єю, є необґрунтованим, оскільки відповідно до частини 2 статті 3 СК України дитина належить до сім?ї батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Outcome: approved