Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які він зобов`язаний на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2019 року сплачувати на утримання своїх неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] з 1626,00 грн до 1200,00 грн щомісяця на кожну дитину, а також просить припинити стягнення аліментів на утримання колишньої дружини [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2020 році він вже звертався з аналогічним позовом до суду, проте у задоволенні позову йому відмовлено. На даний час відбулись істотні зміни у майновому стані, він не має постійного місця роботи, проживає разом з матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та особою пенсійного віку, перебуває на його утриманні, окрім того погіршився його стан здоров`я і він не може працювати. За наведених обставин він позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу колишній дружині та сплачувати аліменти на утримання дітей, тому просить зменшити розмір аліментів. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача - адвокат Лукашук В.А. позов підтримала з підстав в ньому наведених. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила та пояснила, що позивач залишив її відразу після народження четвертої дитини, матеріальної допомоги не надає, аліменти у визначеному судом розмірі не сплачує, на даний час розмір заборгованості перевищує 180 000,00 грн. Вона самостійно виховує дітей, живе за рахунок державної допомоги та коштів, які заробляє під час літнього збору ягід. Водночас позивач уклав шлюб з жінкою, яка проживає за межами України, тому ймовірно має бажання виїхати на постійне проживання за кордон, проте позбавлений такої можливості через заборону виїзду. Просила суд врахувати ту обставина, що мати позивача проживає разом з двома дорослими доньками, тому не потребує додаткової підтримки позивача, а сам позивач має задовільний стан здоров`я та отримує доходи, які не обліковуються. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких мотивів. За матеріалами справи сторони є батьками чотирьох неповнолітніх дітей : [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано 17.02.2020 року. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.03.2019 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] у розмірі 1626 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.12.2018 року і до досягнення повноліття, а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1921,00 грн починаючи з 03.12.2018 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , віку трьох років. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища чи стану здоров`я батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Обставини, які можуть слугувати підставою для зміни розміру аліментів, суд встановлює на підставі поданих сторонами доказів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України) Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). На позивача у даній категорії справ покладається обов`язок доказування в частині погіршення майнового стану та стану здоров`я до ступеню, який позбавляє можливості виконувати зобов`язання по утриманню дітей в раніше визначеному обсязі. Проте позивачем належних доказів існування таких обставин суду не надано. Так, випискою №392 з медичної карти стаціонарного хворого від 01.03.2021 року, виданої КП «Маневицька ЦРЛ», на яку зокрема покликається позивач при обґрунтуванні позову, не встановлено непрацездатності позивача, а лише наведені рекомендації щодо санаторного лікування та обмеження фізичного навантаження. Згідно виписки з трудової книжки позивач звільнився з роботи за згодою сторін ще у 2017 році, даних про те, що з того часу він вживав заходів для працевлаштування суду не надано. Також лише факт проживання із матір`ю, яка є особою з інвалідністю, не засвідчує перебування останньої на утриманні позивача. Окрім того, в будинку зареєстровані інші дорослі діти матері позивача. В судовому засіданні представник позивача адвокат Лукашук Н.М. визнала факт існування заборгованості по сплаті аліментів на рівні більш ніж 180 000 грн, а також підтвердила, що позивач створив нову сім`ю з особою, яка проживає за межами України, неповнолітніх дітей у цій сім`ї немає. Четверо дітей позивача продовжують проживати з відповідачкою та фактично перебувають на її утриманні. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Що стосується вимоги позивача про припинення стягнення аліментів на відповідача, як жінку, яка здійснює догляд за дитиною до трьох років, то вона також не підлягає задоволенню, оскільки на час розгляду справи [PERSON] , [INFO] , виповнилось три роки, що є самостійною підставою для припинення стягнення аліментів. На підставі ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed