Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

У травні місяці 2015 року представник позивача, діючи в інтересах [PERSON], подав позов, відповідно до вимог якого, просить визнати за його довірителькою право власності на земельні ділянки площею 1,5886га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області. В обґрунтування позову вказує на обставини, що [INFO] року помер [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 28 грудня 1998 року зроблено актовий запис за №40. 30 грудня 1997 року виконкомом Корчинської сільської ради Радехівського району посвідчено заповіт і зареєстровано в реєстрі за №75, у відповідності до якого, спадкодавець [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON]. До складу спадщини, що належало спадкодавцю, увійшли земельні ділянки загальною площею 1,5886га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Корчинської сільської ради Радехівського району. Позивачем [PERSON] у межах строку визначеного ст.549 ЦК УРСР були вчинено дії, які пов'язані із прийняттям спадщини шляхом подання до Радехівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак, позивач не може виготовити свідоцтва про право власності на земельні ділянки, які належали спадкодавцю, зважаючи на те, що державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області 23 січня 2001 року було видано після смерті спадкодавця, що унеможливлює виготовлення правовстановлюючих документів на підтвердження права власності на земельні ділянки за позивачем. Представник позивача надавши письмове клопотання, просив розгляд справи здійснити за його відсутності. Позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача - Корчинської сільської ради Радехівського району у судове засідання не з'явився, однак суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечив (а.с.24). Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1 ст.169, ч.4 ст.174 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін і застосування технічних засобів фіксування судового засідання та на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] про що в книзі реєстрації актів про смерть 28 грудня 1998 року зроблено актовий запис за №40 (а.с.5). За життя, [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, відповідно до якого, усі належні йому майнові та немайнові права заповів [PERSON] (а.с.39-40). Із державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області 23.01.2001 року вбачається, що він виданий після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.4). Наявність даних обставини унеможливлює виготовлення правовстановлюючих документів на підтвердження права власності на земельні ділянки за позивачем. Статтею 534 ЦК Української РСР, норми якого були чинними на момент виникнення правовідносин, визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За таких обставин, із врахуванням позиції з цього приводу, що викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно, а саме земельні ділянки площею 1,5886 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки дане майно входить до кола спадщини, яке належало спадкодавцю.

Outcome: approved