Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У травні 2016 [PERSON] звернулась до суду з позовом\~до дочки [PERSON] , в якому просила визнати недійсним, фіктивним. Вчинений під впливом тяжких обставин договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між нею та відповідачем 30.03.2012, посвідчений приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. Позов мотивовано тим, що на початку 2005 сусіди, що мешкають у квартирах [ADDRESS] . неодноразово подавали позови до суду з метою виселити її, визнати ордер недійсним та отримати квартиру у їх власність. За період з 2005 по 2014 розглянуто близько тридцяти позовів щодо права власності на квартиру, однак 11.11.2014 Вищий адміністративний суд України ухвалив рішення на користь [PERSON] . Під впливом цих обставин, як вказує позивача, вона знаходилась у важкому емоційному стані, приймала медикаменти, зверталась до терапевта і невропатолога, часто знаходилась на лікарняному, у квітні 2016 отримала другу групу інвалідності. Як зазначає позивач, з метою попередити подальше звернення сусідів, вимушена була укласти договір дарування квартири і подарувати її доньці, тому змусила останню укласти фіктивний договір, без наміру створити будь-які наслідки. Позивач залишилася проживати в квартирі, яку не передавала відповідачу, оплачувала комунальні послуги. [PERSON] надала на ім`я [PERSON] довіреність, якою уповноважила її бути представником з питань розпорядження ( продажу, міни, передачі в найм) квартирою на свій розсуд, отже, залишилась власником квартири. У своїх письмових поясненнях вказує, що під впливом тяжких обставин, разом з дочкою [PERSON] оформила 30.11.2012 договір купівлі-продажу квартири з онуком [PERSON] . Цей договір також вважає фіктивним, тому як онук в квартирі не реєструвався, не мешкав, не оплачував комунальні послуги, не переоформлював особові рахунки. Після того,як [PERSON] у листопаді 2015 перенесла інсульт, онук [PERSON] без повідомлення позивача, продав квартиру 21.04.2016 [PERSON] . Дізнавшись про це, у травні 2016 , позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] з самостійним позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним в межах строку позовної давності. На підставі викладеного, [PERSON] просила визнати її власником спірної квартири. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засіданняне з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно, належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов не скористалась, про причини своєї неявки суд не сповістила, видала на ім`я позивача нотаріально посвідчену 13.06.2016 довіреність, якою уповноважила [PERSON] вести від її імені справи та представляти інтереси в усіх без винятку судових установах з усіма правами, строком на три роки ( т. 1 а.с. 30,180). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.12.2016, за клопотанням [PERSON] , залучено її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ( т. 1 а.с. 85-86). Судом 04.12.2017 задоволено клопотання [PERSON] та залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ( а.с. 210). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 03.08.2020 відмовлено у прийнятті визнання 08.12.2016 відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про визнання недійсним і фіктивним договору дарування квартири ( т. 1 а.с. 81, т. 2 а.с. 195-196). 3 особа [PERSON] проти позову заперечувала, надала письмові пояснення, підтримані в судовому засіданні, з яких стверджує, що позов пред`явлено через чотири роки після укладення договору дарування квартири, тобто з пропуском встановленого строку позовної давності, спірна квартира придбана нею за договором купівлі-продажу від 21.04.2016 у [PERSON] , який в свою чергу купив її у [PERSON] . На момент купівлі квартири, [PERSON] в ній не проживала тривалий час, не здійснювала ніяких витрат, не оплачувала комунальні платежі, квартира знаходилась у непридатному для проживання стані, житло було перетворено на звалище сміття. Як стверджує [PERSON] , житло придбано нею на позичені у друзів та родичів кошти, після вимушеного переїзду разом з сім`ю, до складу якої входить неповнолітня дитина, у 2014 році із зони АТО, іншого житла не має , квартира у м.Горлівці зруйнована внаслідок бойових дій. Куплена спірна квартира перебувала в нежитловому стану, була відсутня електрика, в деяких місцях у вікнах розбито скло, в якості підлоги малась залізобетонна плита перекриття, відсутнє оздоблення стін, не було сантехніки. На ремонт та відновлення квартири нею витрачені значні кошти. 3 особи вказує, що [PERSON] має інше власне житло, згідно інформаційної довідки в Державного реєстру права на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, у 2015 придбала дві земельні ділянки і будинок у Первомайському районі Харківської області за договором купівлі-подажу у грудні 2012, має будинок у с. Таранівка і квартиру у м. Первомайський ( т. 2 а.с. 85-86,91-92). Представник 3 особи [PERSON] - [PERSON] письмових або усних пояснень щодо позову не надав. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Харкові ради від 07.09.2004 № 63-16 до числа службових жилих приміщень комунального ВЖРЕП Жовтневого району включені приміщення холу пл. 34,5 кв.м. будинку [ADDRESS] , дозволено переобладнання його в однокімнатну квартиру жилою пл. 18 кв.м. і присвоєно цій квартирі [ADDRESS] . Затверджено спільне рішення адміністрації та профкому про надання КЖЕП-83 [PERSON] ( 1 особа) однокімнатної службової квартири [ADDRESS] і дозволено оформити службовий ордер на її ім`я. В подальшому, рішенням виконкому Жовтневого району змінено нумерацію квартири на [ADDRESS] , квартира виведена зі складу службового житла, видано [PERSON] ордер на житлове приміщення. Мешканці квартир [ADDRESS] , не погоджуючись з переобладнанням нежитлового приміщення холу в житлове приміщення, рішеннями виконавчого комітету Жовтневої районної ради м.Харкова, звертались з різними позовами до суду про скасування рішення виконавчого комітету, поновлення порушеного права, виселення з незаконно займаного приміщення , визнання ордеру недійсним. Спірна квартира приватизована [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 08.02.2012 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради. За договором дарування від 30.03.2012, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. за реєстровим № 571, [PERSON] передала, а [PERSON] безоплатно прийняла у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] .Про прийняття у дарунок квартири свідчить прийняття [PERSON] під час укладання договору технічного паспорту на відчужуване майно. Право власності обдарованої на дарунок, відповідно до ст. 772 ЦК України, виникає з моменту його прийняття ( т. 1 а.с. 231). Доводи позивача про те, що вона не передавала [PERSON] ні договору дарування, ні документів на квартиру, ні технічного паспорту, а тому обдарована не прийняла дар суперечать вищезазначеним даним, що містяться у договорі дарування. Один примірник договору залишився на зберіганні в справах приватного нотаріуса, а другий, викладений на бланку нотаріальних документів, видано обдарованій, тобто [PERSON] . Відомості про право власності [PERSON] внесені 17.12.2012 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр власності на нерухоме майно ( т. 2 а.с. 160-162). При укладанні договору дарувальник стверджував, що квартира у спорі не перебуває, договір не укладається під впливом тяжких для неї обставин, дарування здійснено нею без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. У присутності нотаріуса дарувальник та обдарована стверджували, що укладання договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін,договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому . Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладання цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення (п.п.5.4, 6-7, 8 договору дарування). Отже, твердження у позові про те, що правочин вчинено під впливом тяжких обставин, без наміру створити правові наслідки не відповідає інформації, викладеної [PERSON] при посвідченні правочину. Зміна власника квартири не впливала також на спори, які вже були вирішені судами, а деякі справи перебували у касаційній інстанції. Крім того, [PERSON] також пред`являла позови і приймала участь в судових засідання. Такі обставини підтверджують хибність аргументів [PERSON] про перереєстрацію квартири на дочку через претензії до неї з боку сусідів. 13.03.2012 [PERSON] видала нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважувала [PERSON] бути її представником в усіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань розпорядження (продажу, міни, передачі в найм) квартири, що знаходиться по [ADDRESS] особі, за ціну та на інших умовах за своїм розсудом. Такою довіреністю підтверджено, що у сторін був намір розпорядитися квартирою , у тому числі відчужити її ( а.с. 8, 231). Видача довіреності\~не свідчить\~про те,\~як заявляє\~позивач,\~ що\~ [PERSON] \~залишалась власником\~квартири,\~оскільки за своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16). Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша\~статті 237 ЦК України). Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 ЦК України).Отже,\~довіреність свідчить\~про наявність\~між особою,\~яка її\~видала,\~та особою,\~якій її\~видано,\~правовідносин,\~які є представницькими відносинами. На підтвердження своїх вимог про визнання недійсним договору дарування [PERSON] у письмових поясненнях стверджувала, що якби не тяжкі обставини, стан її здоров`я, вік, наявність спірного житла як єдиного, продовження проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування,вона не стала би оформлювати договір дарування. З наданих позивачем доказів вбачається, що [PERSON] , 1951 р. народження, визнана інвалідом 2 групи після хвороби, перенесеної у 2015. Даних про стан здоров`я на час укладання договору дарування у березні 2012 матеріали справи не містять, у лютому 2012 вона проходила стаціонарне лікування, з 2014 перебуває на диспансерному обліку в Первомайському центрі первинної медичної допомоги, в тому ж районі Харківської області за договором міни має квартиру, житлові будинки, один з яких придбано 20.12.2012 за договором купівлі-продажу разом із земельними ділянками ( а.с. 3, 108, 151, 163, т. 2 а.с. 91-92). Суд зазначає, що за договором купівлі-продажу № 2600, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського РНО Харківської області 30.11.2012, [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] . В той же день [PERSON] видав довіреність,якою уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань розпорядження (продажу, міни, передачі в найм) квартири, що знаходиться по [ADDRESS] особі, за ціну та на інших умовах за своїм розсудом ( а.с. 76-77, 102) За договором купівлі-продажу, посвідченого 21.04.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бідонько Л.Л., [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] , одержав від покупця до підписання договору повну вартість нерухомого майна ( а.с. 74-75). У письмових поясненнях [PERSON] вказує, що разом з дочкою [PERSON] оформила 30.11.2012 договір купівлі-продажу квартири на онука, тобто була згодна з переходом права власності від доньки на [PERSON] . Відповідно до\~статті 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Виходячи із презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України, частина третя статті 215 ЦК України) обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює. За приписами статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом. Для визнання\~правочину фіктивним\~необхідно встановити\~наявність умислу\~всіх сторін\~правочину.\~У разі,\~якщо на\~виконання правочину\~було передано\~майно,\~такий правочин\~не може\~бути кваліфікований\~як фіктивний. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Таким чином, [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинна довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Позивач вважає , що метою укладення договору дарування було уникнення спорів в суді.Разом з тим необхідно доказати наявність умислу і у обдарованої [PERSON] , яка в подальшому продала квартиру [PERSON] , використавши своє право розпорядження належним їй майном. Позивач не довела наявність умислу з певним спрямуванням волі у відповідача, а також її обізнаність про те, що оспорюваний договір укладається саме з метою уникнення спорів та позовів до [PERSON] з боку сусідів . Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття ( ч.1 ст. 722 ЦК України). Нерухоме майно за спірним договором було передано дарувальником і прийнято обдарованим та зареєстровано за [PERSON] яка як власник в подальшому здійснювала відповідні розпорядчі дії, а саме оформила довіреність на [PERSON] , потім продала квартиру, а відтак, прагнула настання певних правових наслідків. У частині першій\~статті 233 ЦК України\~встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі\~статті 233 ЦК України,\~якщо його\~вчинено особою\~під впливом\~тяжкої для\~неї обставини\~і на\~вкрай невигідних\~умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оспорює правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Разом з тим, як вказує [PERSON] у письмових поясненнях, не дочка, а саме позивач змусила [PERSON] укласти з нею договір дарування. Суд також зазначає, що [PERSON] своїм особистим підписом у договорі дарування підтвердила, що дарування здійснюється за її доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення сторін вільне та відповідає внутрішній волі, договір не укладається під впливом тяжких для дарувальника обставин. За змістом частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач не довела належними та допустимими доказами підстав для визнання недійсним договору дарування. Судом встановлено, що під час укладення спірного договору було дотримано вимог чинного законодавства, у тому числі щодо форми та змісту, відповідного типу правочину. Дарунок за спірним договором передано дарувальником і прийнято обдарованим , спірний договір не може бути визнаний недійсним з причин його фіктивності (не спрямованості на реальне настання обставин, обумовлених ним) або вчиненим під впливом тяжкої обставини. Виходячи із встановлених обставин суд приходить до висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог. Стосовно заяви 3 особи про застосування строку позовної даності до вимог [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому за положеннями частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18. Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується лише до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. Судовим розглядом не встановлено порушення прав [PERSON] , тому у позові суд відмовляє. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. Частиною 6 статті 141 УПК України визначено, що якщо сторона звільнена від оплати судових витрат вони компенсуються за рахунок держави. Позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір », як інвалід 2 групи, звільнена від сплати судового збору, тому ці витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed