Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

У червні 2019 ОСББ «Драгоманова 6/1» звернулося в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), в якій просив суд: -визнати свідоцтво про право власності від 03.08.2012, видане [PERSON] та наказ Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про передачу у власність приміщення за адресою: [ADDRESS] , недійсним; -визнати свідоцтво про право власності від 03.08.2012, видане [PERSON] та наказ Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 27.07.2012 № 1124-С/КІ про передачу у власність приміщення за адресою: [ADDRESS] , недійсним; -визнати свідоцтво про право власності від 03.08.2012, видане [PERSON] та наказ Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 27.07.2012 про передачу у власність приміщення за адресою: [ADDRESS] , недійсним; -визнати свідоцтво про право власності від 03.08.2012, видане [PERSON] та наказ Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) про передачу у власність приміщення за адресою: [ADDRESS] , недійсним; -визнати свідоцтво про право власності від 03.08.2012, видане [PERSON] та наказ Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо передачі у власність приміщення за адресою: [ADDRESS] , недійсним. Позовна заява обґрунтована тим, що у будинку за адресою: [ADDRESS] створено ОСББ «Драгоманова 6/1». У квітні 2018 ініціативною групою мешканців будинку було зафіксовано як невідомі особи приховано заносять будівельні матеріали до підвального приміщення. В подальшому було з`ясовано, що підвальні приміщення 288-Б , 288-Ж , 744-Ж , 168-Ж, 744-Д, які є в сукупності єдиним підвальним приміщенням будинку та являються спільним майно багатоквартирного будинку, незаконно приватизовані, про що було подано заяву до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві та внесено відомості до ЄРДР за № 12018100020003312 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. 06.04.2018 позивач звернувся із запитом до КП «Житло-Сервіс» про надання технічної документації на будинок, проте така документація не була надана. Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва від 22.05.2018 та від 08.06.2018 повідомив, що дозволи на реконструкцію підвальних приміщень за адресою: [ADDRESS] не видавалися. У період з 10.01.2019 по 11.01.2019 проведено позапланову перевірку житлового будинку ОСББ «Драгоманова 6/1» та 15.01.2019 Дарницьким районним управлінням ГУ ДСНС України у м. Києві видано припис ОСББ про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки. Згідно п. 13 Припису позивача зобов`язано надати проектну документацію, затверджену у встановленому порядку, на реконструкцію та технічне переоснащення підвальних приміщень, або демонтувати перегородки, що блокують евакуаційні виходи. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, першочерговим власником приміщення за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 03.08.2012, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на підставі наказу. Приміщення 288-Ж належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на підставі наказу від 27.07.2012 № 1124-С/КІ. У подальшому 09.02.2018 [PERSON] продала приміщення 288-Ж [PERSON] . Приміщення 744-Ж належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03.08.2012, видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на підставі наказу від 27.07.2012 № 1124-С/КІ. Приміщення 168-Ж належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03.08.2012, виданого Головним управлінням Житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на підставі наказу. Приміщення 744-Д належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 03.08.2012, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на підставі наказу. В подальшому вказані приміщення були відчужені відповідачем іншим особам. Позивач вважає, що видача таких свідоцтв про право власності на підвальні приміщення [PERSON] порушує права мешканців будинку та підлягають оскарженню в судовому порядку. З відповідей КП «Житло-сервіс», які були надані за дорученням Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на запит ОСББ вбачається, що відповідні накази та свідоцтва Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) не видавались. КП БТІ м. Києва повідомило про те, що право власності на підвальні приміщення 288-Б, 288-Ж, 744 - Ж, 168-Ж, 744-Д в будинку [ADDRESS] не зареєстровано. У позивача є всі підстави вважати, що накази про передачу у власність приміщень та свідоцтва про право власності [PERSON] на вказані підвальні приміщення є недійсними, порушують права мешканців будинку, які там проживають, так як підвал будинку є допоміжним приміщенням. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.08.2019 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03.02.2020 за ініціативою суду залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] -власників нежитлових приміщень. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.07.2020 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. 14.01.2021 представником третьої особи [PERSON] - [PERSON] до суду подані письмові пояснення, в яких у задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки позов є необґрунтованим. Позовні вимоги про визнання недійсним документів, на підставі яких отримувалося та реєструвалося право власності, не можуть бути задоволені, оскільки позивачем не заявлялися позовні вимоги відносно визнання, зміни чи припинення права власності, в тому числі права власності третіх осіб - дійсних власників майна. Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, оскільки вказані документи не є правочинами. Що стосується оскаржуваних наказів Головного управління житлового забезпечення про передачу у власність нерухомості, то вказані документи у матеріалах справи відсутні, їхній зміст невідомий, а тому неможливо встановити в якому розмірі оскаржувані накази порушують права позивача. Позивач не обґрунтував режим допоміжних приміщень та не надав жодних доказів того, що спірні приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою реєстрації проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомила, відзив до суду не подавала, з будь-якими завами з процесуальних питань до суду не зверталася. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечував, просив суд відмовити позивачеві. Інші учасники справи у судове засідання також не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, тому суд з урахуванням думки сторін ухвалив проводити розгляд справи у їхню відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що у будинку [ADDRESS] створене Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Драгоманова 6/1». Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Драгоманова 6/1» зареєстроване 17.08.2016. Також судом встановлено, що власником нежитлового приміщення, літ. А, загальною площею 80,3 кв. м. за адресою: [ADDRESS] являється [PERSON] з 09.02.2018 на підставі договору купівлі-продажу (а. с. 40, 241 том. 1). Власником нежитлового приміщення, літ. А, загальною площею 81,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] з 09.11.2018 (а. с. 41, 42 том 1). Власником нежитлового приміщення, літ. А, загальною площею 62,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] являється [PERSON] з 02.09.2019 на підставі договору купівлі-продажу (а. с.222 - 223, 234 том 2). Власником нежитлового приміщення, літ. А, загальною площею 50,8 кв. м. за адресою: [ADDRESS] приміщення 288-Ж являється [PERSON] з 02.09.2019 на підставі договору купівлі-продажу (а. с. 52 - 53, 59 том 2). Власником нежитлового приміщення, літ. А, загальною площею 58,3 кв. м. за адресою: [ADDRESS] приміщення 744-Ж являється [PERSON] з 02.09.2019 на підставі договору купівлі-продажу (а. с. 153 - 154, 160 том 2). Вивченням реєстраційних справ, які були надані Департаментом з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) на виконання ухвали суду, встановлено що первинним власником нежитлових приміщень № 288-Б , 288-Ж , 744 Ж , [NUMBER] , 744-Д була [PERSON] . Підставою реєстрації права власності: -на нежитлове приміщення № 168-Ж - свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 03.08.2012, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27.07.2012 № 1124-С/КІ; - на нежитлове приміщення № 288-Ж - свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 03.08.2012, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27.07.2012 № 1124-С/КІ (а. с. 12 том 2); - на нежитлове приміщення № 744-Ж - свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 03.08.2012, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27.07.2012 № 1124-С/КІ (а. с. 100 том 2); - на нежитлове приміщення № 288-Б - свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 03.08.2012, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27.07.2012 № 1124-С/КІ (а. с. 190 том 2); - на нежитлове приміщення № 744-Д - свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 03.08.2012, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 27.07.2012 № 1124-С/КІ (а. с. 3 том 3). Відповідно до технічних паспортів, які були надані для реєстрації права власності, вказані приміщення № 288-Б , 288-Ж , 744 Ж , 168-Ж, 744-Д є відокремленими, мають окремі входи (а. с. 230 - 233 том 1, а. с. 8 - 11, 101 - 104, 182 - 185 том 2, а. с. 4 - 7 том 3). Як зазначається в ч. ч.1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, з огляду на викладене, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. З точки зору цивільного законодавства до прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб`єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності. Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Тобто, вирішуючи спір, суд повинен встановити, що в зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю порушуються права особи, яка звернулася до суду за захистом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, з урахуванням норм ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Враховуючи встановлене, суд вважає, позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки наказ Головного управління житлового забезпечення на підставі якого були видані свідоцтва про право власності [PERSON] є актом індивідуальної дії, який припинив свою дію шляхом його виконання, тому визнання його недійсним не є належним способом захисту прав позивача. Видача ж свідоцтва про право власності не породжує виникнення права власності, а лише фіксує факт наявності відповідного права, тобто не є правочином, на підставі якого це право власності виникає, змінюється чи припиняється. Крім того слід зазначити також про наступне. Частиною 17 ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, у тримісячний строк з дня державної реєстрації об`єднання забезпечує передачу йому примірника технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, за рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення це - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення. Цією ж нормою Закону визначене поняття «нежиле приміщення», а саме - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Тобто в різних випадках одне і те ж приміщення може відноситись до житлового фонду і мати статус допоміжного або бути самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, у зв`язку з чим в результаті приватизації квартир їх мешканцями право власності останніх на такі приміщення не виникає. Законодавство не ставить статус допоміжного приміщення в залежність від фактичного виконання чи невиконання цим приміщенням функцій з обслуговування будинку. Фактично це означає, що у разі використання нежитлового приміщення, яке є окремими об`єктом цивільних прав задля обслуговування будинку, таке використання не робить автоматично таке приміщення допоміжним. Функціональне призначення нежитлових приміщень при новому будівництві визначається замовником будівництва самостійно, або власником такого приміщення. Позивач не довів під час розгляду справи, що нежитлові приміщення, які були зареєстровані на праві власності за [PERSON] , та на даний час належать третім особам, являються саме допоміжними приміщеннями будинку [ADDRESS] , оскільки позивачем не надано до суду технічної документації на вказаний будинок. Також позивачем не надано до суду документів, які б підтверджували, що саме ОСББ являється балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та здійснює функції з управління будинком. Суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Конституційного Суду, оскільки аспектом конституційного звернення було клопотанням дати офіційне тлумачення положень статей 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з`ясувати правовий режим майна в житлових будинках, які перебували у комунальній власності та квартири у якому приватизовані. В аспекті рішення Конституційного суду визначено, що допоміжні приміщення відповідно до пункту 2 статті 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартир.Таким чином, правовідносини, які розглядав Конституційний Суд не є тотожними правовідносинам в цьому судовому спорі. Також суд не приймає до уваги припис Дарницького районного управління ГУ ДСНС України в м. Києві, як доказ того, що нежитлові приміщення, які належали відповідачеві є допоміжними приміщеннями будинку, оскільки у ньому не зазначено яких саме підвальних приміщень будинку стосується вказаний припис. Посилання позивача на відповіді КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» про відсутність у них даних щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення № 288-Б , 288-Ж, 744 - Ж, 168-Ж, 744-Д та відповіді КП «Житло-сервіс», суд оцінює критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи державна реєстрації права власності [PERSON] на вказані нежитлові приміщення була здійснена у 2018 році, а встановити те, чи вирішувалося у оскаржуваному наказі Головного управління житлового забезпечення питання щодо видачі свідоцтв про право власності відповідачу неможливо, оскільки вказаний наказ не було надано до суду, клопотання про його витребування стороною позивача не заявлялося. Таким чином, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними, такими, що не вирішують спір між сторонами по суті, а тому не підлягають задоволенню. Інші доводи, які наведені у позові не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Outcome: dismissed