Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» в особі Північного комерційного мікрорегіону (м. Київ) публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернулось до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 08 червня 2007 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір кредиту № 39.29-50/790к, відповідно до якого Банк надав останній у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 210 000 (двісті десять тисяч) доларів США 00 центів, з погашення Кредиту відповідно до графіку, та кінцевим терміном погашення заборгованості до 08 червня 2017 року на умовах, визначених договором кредиту. Відповідно до п.п.1.1.1 договору кредиту Позичальник зобовязувався сплачувати відсотки за користування кредитом у валюті кредиту не пізніше 08 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти за користування кредитом. Також, 08.06.2007 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 39.29-50/384п. Відповідно до п.1.1 договору поруки, [PERSON] зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку передбачених договором кредиту. [PERSON] порушила графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений п.п. 1.1.1 договору кредиту, не здійснила погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, у звязку із чим, в силу ст. 1050 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) боржник зобовязаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції Виконуючи умови договору кредиту, [PERSON] та [PERSON] було надіслані претензії-повідомлення (вимога) № 08.305-186/5128 від 14.02.2014 року, № 08.305-186/5134 від 14.02.2014 року про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання за кредитним договором № 39.29-50/790к від 08.06.2007 року, у якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість по кредиту та відмоткам. Проте, відповідачами дані повідомлення були не виконані. Позивач просив суд стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 39.29-50/790к від 08 червня 2007 року заборгованість у розмірі 329 591 доларів США 03 цента, що еквівалентно за курсом НБУ 3 291 391 гривен 86 копійок; покласти на Відповідачів судовий збір. 10.09.2014 року до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява від представника Позивача про проведення судового засідання за відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні представник [PERSON] просив суд застосувати до розгляду спору строки позовної давності, оскільки з вищезазначеного договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.2.) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Крім того, представником [PERSON] були подані письмові заперечення проти позову, відповідно до яких останній просив суд, відмовити у задоволення позову до [PERSON], застосувавши строки позовної давності до договору поруки, зменшити розмір неустойки та застосувати спеціальний строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки. Суд, вислухавши думку представника [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог з наступних підстав. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право можуть мати особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як встановлено в судовому засіданні, 08 червня 2007 року між Позивачем та [PERSON] було укладено договір кредиту № 39.29-50/790к, відповідно до якого Банк надав останній у тимчасове користування на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 210 000 (двісті десять тисяч) доларів США 00 центів, з погашення Кредиту відповідно до графіку, та кінцевим терміном погашення заборгованості до 08 червня 2017 року на умовах, визначених договором кредиту. Відповідно до п.п.1.1.1 договору кредиту Позичальник зобовязувався сплачувати відсотки за користування кредитом у валюті кредиту не пізніше 08 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. [PERSON] порушила графік погашення заборгованості за кредитом, що визначений п.п. 1.1.1 договору кредиту, не здійснила погашення чергової частини кредиту із нарахованими відсотками за фактичний час його використання, у звязку із чим, в силу ст. 1050 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) боржник зобовязаний погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції Також, 08.06.2007 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 39.29-50/384п. Відповідно до п.1.1 договору поруки, [PERSON] зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку передбачених договором кредиту. Виконуючи умови договору кредиту, [PERSON] та [PERSON] було надіслані претензії-повідомлення (вимога) № 08.305-186/5128 від 14.02.2014 року, № 08.305-186/5134 від 14.02.2014 року про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання за кредитним договором № 39.29-50/790к від 08.06.2007 року, у якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість по кредиту та відмоткам. Проте, відповідачами дані повідомлення були не виконані. Стаття 553 ЦК України визначає що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За положеннями ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. 2 договору поруки № 39.29-50/384п зміст забезпеченого порукою зобовязання, його розмір, строк та порядок виконання: повернення кредиту в сумі 210 000 (двісті десять тисяч) доларів США 00 центів, згідно з порядком погашення кредиту, визначеними договором кредиту, з кінцевим терміном погашення кредиту до 08 червня 2017 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 12,25 процентів річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту; сплата можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірі, в строки та порядку, що визначені договором кредиту. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків, нараховані позивачем, складає 283 951 дол. США 64 центів та 101 781 дол. США 72 центи відповідно. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник Відповідача у судовому засіданні зробив заяву про застосування строку позовної давності до вимог Позивача щодо стягнення пені за прострочення сплати кредиту, процентів за його користування. Таким чином, в частині вимог про стягнення пені поза межами річного строку до моменту пред'явлення Позивачем позову слід відмовити. У звязку із цим, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків за рік, що передує зверненню Позивачем з позовом, складає 18 733 дол. США, що за курсом НБУ становить 187 072 грн. 92 коп. та 7 093 дол. США 53 центи, що за курсом НБУ становить 70 838 грн. 13 коп. відповідно. За положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд не знаходить підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки представником Відповідача не було надано належно завірених документів, що підтверджують скрутний матеріальний стан [PERSON]. Крім того, суд вважає, за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 1.1.1 кредитного договору, кредит за даним договором надавався строком до 08 червня 2017 року. Згідно з п. 2.1.1 Договору поруки [PERSON] поручився перед Банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають із Кредитного договору , в тому числі повернути кредит до 08 червня 2017 року. Тобто саме у визначений п. 1.1.1 кредитного договору та п.2.1.1. договору поруки строк, зобов'язання за Кредитним договором позичальником повинні бути виконанні в повному обсязі. Таким чином, як Кредитним договором так і Договором поруки чітко встановлений строк виконання основного зобов'язання, а тому саме від нього, у відповідності до положень ч.4 ст.559 ЦК України, повинен відраховуватись шестимісячний строк. Таким чином, твердження представника Відповідача стосовно того, що Договором поруки не встановлено строк поруки є необґрунтованим та таким, що суперечить обставинам даної справи і не підтверджується наявними в справі доказами. Виходячи з цього, необґрунтованою є і позиція Позивача, щодо порядку обчислення строків пред'явлення вимоги до Поручителя в разі їх відсутності в Договорі поруки. З огляду на викладене, шестимісячний строк, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, не може обчислюватись від несплати чергового платежу також і при достроковому стягненні заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступних підстав, а саме при достроковому стягненні, обов'язок виконання зобов'язання в повному обсязі настає не з моменту виникнення у кредитора права на дострокове стягнення (зокрема несплата чергового платежу), а з моменту його застосування (пред'явлення вимоги або позову). Тобто боржник вправі не повертати взяті в кредит грошові кошти в повному обсязі до моменту застосування позичальником права на дострокове стягнення або до моменту настання строку виконання основного зобов'язання. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України обов'язковою умовою початку обліку даного строку є саме настання строку виконання основного зобов'язання. При достроковому стягненні заборгованості такий строк ще не настав, власне тому дане стягнення і є достроковим (до настання строку). Позицію щодо неможливості обчислення шестимісячного строку, у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, від несплати чергового платежу була висловлена і в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року. Так, зокрема в п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено, що пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. Крім того, згідно того ж п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо припинення договору поруки, суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання , то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимог про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання у повному обсязі ( тобто з 08 червня 2017 року) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Відповідно до ч. 3 ст.10, ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що заперечення представника Відповідача є безпідставними, і такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог щодо [PERSON]. У зв'язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на Відповідачів. На підставі ст. ст. 10, 11, 15,16, 514, 549, 550, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30.03.2012 року, та

Outcome: partial