Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

У червні 2016 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у якому заявляв вимоги: - припинити право спільної часткової власності на приміщення, виділити в натурі частку у власність та визнати за позивачем право власності на виділене майно, а саме: приміщення 1 - сходи, площею 17,6 кв.м., приміщення 1а - підсобна, площею 16, 9 кв.м., приміщення 11 - більярдна, площею 66,0 кв.м., приміщення 12 - кухня, площею 12,3 кв.м., приміщення 13 - санвузол, площею 1,8 кв.м., приміщення 8 - басейн, площею 118 кв.м., приміщення 8а - підсобна, площею 2,5 кв.м., приміщення 9 - санвузол, площею 3,2 кв.м., приміщення 9а - підсобна, площею 1, 6 кв.м., приміщення 10 - сауна, площею 6,3 кв.м., що становить в загальному 246, 2 кв.м.. Ухвалою від 04.07.2016 відкрито провадження у цивільній справі №761/23330//16-ц. 04.10.2016 судом прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] (позивач-1), [PERSON] (позивач-2) до [PERSON] (відповідач), треті особи на стороні позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому заявлені вимоги: - встановити наступний порядок користування приміщеннями: виділити у спільне користування сторін приміщення, що знаходяться на цокольному поверсі житлового будинку [ADDRESS] і позначені у Технічному паспорті на садибний будинок від 31.01.2014 таким чином: приміщення 1 - сходи, площею 17,6 кв.м., приміщення 1а - підсобна, площею 16, 9 кв.м. - позначене як «Кухня»; приміщення 8 - басейн, площею 118 кв.м. - фактично має площу 116, 8 кв.м.; приміщення 8а - підсобна, площею 2,5 кв.м.; приміщення 9 - санвузол, площею 3,2 кв.м. - фактично має площу 6, 0 кв.м.; приміщення 9а - підсобна, площею 1, 6 кв.м. - взагалі відсутнє; приміщення 10 - сауна, площею 6,3 кв.м.; приміщення 11 - більярдна, площею 66,0 кв.м., приміщення 12 - кухня, площею 12,3 кв.м. - позначене як «Топочна»; приміщення 13 - санвузол, площею 1,8 кв.м. Позовні вимоги за зустрічним позовом вмотивовані тим, що позивачі, відповідач та треті особи є співвласниками вказаного житлового будинку за адресою [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку знаходяться нежитлові (допоміжні) приміщення, які неможливо виділити в натурі без порушення прав інших співласників на користування ними усіх співвласників. У вказаних приміщенням знаходяться засоби життєзабезпечення та нормального функціонування будинку як то газ, водопостачання і водовідведення, система опалення, лічильники насосна станція, без яких будинок функціонувати не може та які збудовані за рахунок усіх співвласників. На даний час є необхідність визначення порядку користування усіма спріввласниками вказаними допоміжними приміщення зазначеного будинку з метою дотримання їх прав та належним контролем за роботою обладнання будинку, отримання показників лічильників та сплатою коштів по ним на рахунки постачальників. 01.02.2018 судом зареєстровано надходження відзиву на зустрічну позовну заяву, у якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні зустрічного позову з посиланням на те, що: - позивачі у своєму зустрічному позові просять визначити порядок користування не майном в цілому, а часткою, яка належить не їм, а [PERSON] , оскільки в нормі ст. 358 ЦК (ч.2) мова йде про порядок володіння і користування майном як цілісним об`єктом; - позивачі за зустрічним позовом набули право на певну частку, і відповідно, виходячи з ч. 3 ст. 358 ЦК України мають право на володіння та користування майном пропорційно тій частці, яку вони придбали; - законодавством не передбачено надання співвласнику у володіння та користування майна, яке йому не належить; а відповідно до змісту ч. 5 ст. 319 Цивільного кодексу України, наявне в однієї особи право не може порушувати право іншої особи; - спір не стосується, прав мешканців на допоміжні приміщення на багатоквартирний житловий будинок, а термін «допоміжні приміщення» використовується в контексті Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» і до об`єктів нерухомості, що мають статус багатоквартирних; - висновок експерта викликає сумніви у його правильності та об`єктивності, оскільки експертом неодноразово порушувались вимоги нормативно-правових актів, які регулюють порядок проведення експертиз та вчинялися правопорушення в процесі виконання експертизи; - експерт у довільній формі, на власний розсуд, не посилаючись на жодний нормативний акт чи державні будівельні норми визначив приміщення у цокольному поверсі, як допоміжні, натомість наявність у приміщеннях відповідних засобів обліку, електрощитової, будь-якого іншого обладнання, яке належить [PERSON] не може бути причиною для задоволення вимог позивачів, враховуючи те, що будинок не є багатоквартирним і його правовий режим не передбачає спільного користування допоміжними приміщеннями. Ухвалою суду від 21.10.2016 задоволено клопотання відповідача [PERSON] , витребувано у ПАТ «Київгаз» копію договору (заяву на приєднання) щодо газопостачання будинку, у ПАТ «Київенерго» копію договору (заяву на приєднання) щодо електропостачання будинку, у ПАТ «Київводоканал» копію договору (заяву на приєднання). Вказана ухвала оскаржувалась в апеляційному порядку, залишена без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 14.02.2018. На вимоги ухвали отримані відповіді від ПАТ «Київгаз» за вих. № 2074/19 від 11.07.2018, від 03.08.2018 № 2275/09, від ПАТ «АК «Київводоканал» № 3979/18/36/02018 від 31.07.2018, від ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» № 01/1/08-2800 від 10.08.2018, отримані документи ухвалено залучити до справи 18.09.2018, підготовче засідання відкладено. Ухвалою від 21.10.2016 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. Після надходження висновку експерта КНДІСЕ за № 16859/16-44/22994-23005/17-44 від 30.11.2017 провадження у справі було відновлено (ухвала від 09.01.2018). 04.04.2018 зареєстровано заяву позивача за первісним позовом про залишення позову без розгляду. Заяву розглянуто судом, ухвалою суду від 18.09.2018 первісний позов у справі залишено без розгляду. Підготовче провадження у справі закрито ухвалою суду від 16.11.2018, справу призначено до судового розгляду. 17.12.2018 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2018 у цивільній справі № 761/34735/17. 28.05.2019 при надходженні до суду клопотання представника позивачів із наданням постанови Київського апеляційного суду від 11.04.2019 судом відновлено провадження у справі. Ухвалою від 27.06.2019 відмовлено у задоволенні заяви позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову від 26.06.2019. Під час судового розгляду представники позивачів за зустрічним позовом, треті особи та їх представники позов підтримували, просили задовольнити, представник відповідача заперечував зустрічні позовні вимоги, просив відмовити в задоволенні зустрічного позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд виходить з наступного. Спір вирішується в межах зустрічного позову та між сторонами справи, які є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до наявних у матеріалах справи договорів, позивачам: [PERSON] належить 8/100 частини житлового будинку (договір купівлі-продажу від 29.12.2009), [PERSON] - 1/100 частини житлового будинку (договір купівлі-продажу від 13.06.2011); відповідачу: [PERSON] належить 29/100 частини житлового будинку (договори дарування 17/100 та 12/100 частин від 11.12.2013, 15.09.2015); третім особам належать: [PERSON] - 5/100 частини житлового будинку (договір купівлі-продажу від 29.12.2009), [PERSON] - 8/100 частини житлового будинку (договір купівлі-продажу від 13.01.2010), [PERSON] - 5/100 частини житлового будинку (договір купівлі-продажу від 29.11.2011), [PERSON] - 5/100 частини будинку (договір купівлі-продажу від 06.07.2011), [PERSON] - 9/100 частини будинку (договір дарування від 22.09.2012), [PERSON] - 5/100 частини житлового будинку (договір дарування від 07.06.2013), [PERSON] - 8/100 частини житлового будинку (договір купівлі-продажу від 01.09.2014), [PERSON] - 4/100 частини житлового будинку (договір дарування від 18.07.2012), [PERSON] - 3/100 частини житлового будинку (договір дарування від 09.07.2014), [PERSON] та [PERSON] - 5/100 частини житлового будинку (договір купівлі-продажу від 28.11.2011). Предметом заявленого зустрічного позову є вимоги позивачів встановити порядок користування приміщеннями, що знаходяться на цокольному поверсі житлового будинку [ADDRESS] шляхом виділення їх у спільне користування сторін. Підставами заявлених вимог позивачі зазначають необхідність загального доступу усіх співвласників до вказаних приміщень, оскільки: - вказані приміщення є нежитловими (допоміжними) приміщеннями; в них не проживають люди і вони не є ізольованою квартирою; - у вказаних приміщеннях розташовані всі необхідні засоби життєзабезпечення та нормального функціонування будинку, як-то: водовідведення (гаряча та холодна вода), електропостачання (електрощитові, вузлові), система опалення (котельня), газовідведення, насосна станція, лічильники, а також система комунікацій до кожного з приміщень, в яких мешкають співвласники будинку (сторони по справі); - всі сторони по справі, в тому числі члени їх родин (діти тощо), що проживають з ними, постійно користуються даними приміщеннями з дати набуття ними прав власності; - за згодою всіх співвласників будинку вказані приміщення були збудовані за їх рахунок, пропорційно частки кожного із співвласників; - співвласники будинку щомісяця пропорційно оплачують всі поточні витрати на належне утримання вищевказаних приміщень. Вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Подальша зміна законодавства не повинна призводити до погіршення становища володільця майна, оскільки інакше порушуватиметься конституційний принцип про незворотність дії закону у часі (Інформаційний лист ВССУ про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13). Відповідно до даних зазначених у п. 1 договорів дарування укладених [PERSON] на користь [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок [PERSON] видано 10.11.2009. Згідно з Технічним паспортом об`єкт нерухомості - садибний житловий будинок (в паспорті станом на 2009, 2011, 2012 - садибний (індивідуальний) житловий будинок; 2014 - одноквартирний (садибний) житловий будинок). Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна затвердженою Наказом Держбуду № 127 від 24.05.2001 визначалось розмежування: - в редакції Інструкції чинній на 2009 рік До об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації, належать: - житлові будинки квартирного типу різної поверховості; - житлові будинки садибного типу, розташовані на окремих земельних ділянках; - будинки і споруди громадського та виробничого призначення, інженерні мережі, елементи благоустрою тощо… - в редакції Інструкції з 2013 До об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації, належать: - багатоквартирні житлові будинки, гуртожитки; - одноквартирні (садибні) житлові будинки… Згідно з п. 2.1 Інструкції № 127 (чинна редакція): багатоквартирний житловий будинок - житловий будинок, до складу якого входить більше ніж одна квартира. Відповідно до проведеного у даній справі експертного дослідження (висновок судової будівельно-технічної експертизи № 16859/16-44/22994-23005/17-44 від 30.11.2017), експертом при проведенні натурного обстеження встановлено, що по [ADDRESS] розташований житловий будинок, який за своїм об`ємно-планувальним рішенням та у відповідності до Державного класифікатора [11] класифікується за класом 1122.2 «Будинки багатоквартирні підвищеної комфортності, індивідуальні» (ст. 8-9 висновку; аркуш справи 66 том 2). Згідно з п. 5 висновку експертизи варіанти розподілу об`єкта нерухомого майна (вказаних частин нерухомості) відповідно до часток співвласників відповідно до вимог нормативно-правових актів не можуть бути встановлені; порядок користування цими частками полягає в дотриманні порядку передбаченому для реалізації права спільної власності. З урахуванням порядку користування спільною частковою власністю встановленого договорами згідно з якими набуто частку у спільному майні (купівля-продаж; дарування) для кожного співвласника, експертом у п. 6 висновку визначено: - наявною є можливість експлуатації приміщень у разі їх виділення в натурі, а саме тих, що знаходяться у власності співвласників (позивачів та третіх осіб у справі), які відповідають вимогам чинних нормативно-правових актів щодо житлових приміщень та можуть бути виділені в натурі для експлуатації приміщень у якості самостійних житлових, а саме як квартири; - автономна експлуатація приміщень - квартир можлива виключно за умови користування загальнобудинковими мережами та допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку; - частина приміщень (зазначених у договорах за якими набуто право власності на частку), зокрема, відповідна площа сходової клітини, веранди тощо) фактично є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, відносяться до сумісної спільної власності співвласників будинку та можуть експлуатуватися виключно в порядку, передбаченому законодавством для реалізації спільної власності. Тобто управління часткою як самостійним об`єктом нерухомості неможливе, автономна експлуатація квартири неможлива (через проведення загальнобудинкових мереж та необхідності використання допоміжних приміщень), відповідно до відносин сторін у разі виникнення між ними спору можуть застосовуватись положення Закону «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» оскільки система управління цим садибним «одноквартирним» будинком є такою як у багатоквартирному будинку, яким він насправді і є; «одноквартирний» він лише за документами. При цьому, суд враховує, що спір виник між співвласниками щодо користування їхнім спільним майном у якому кожному належить частка. Права та обов`язки сторін у відношенні спірного об`єкту нерухомості виникають для сторін як для співвласників, яким належить частка у одноквартирному (садибному) житловому будинку, оскільки саме таким чином об`єкт нерухомості зареєстрований при його створенні, а до компетенції суду не належить визначення типу будинку, визнання його багатоквартирним тощо. Визнання за співвласниками права власності на частину земельної ділянки відбулось згідно з положеннями ст. 120 ЗК та 377 ЦК України, в тому числі за судовими рішеннями, що свідчить про застосування законодавства щодо індивідуального житлового будинку. Частки не виділені в натурі, а тому кожен є співвласником об`єкту у відповідності до розміру своєї частки; порядок користування спільною частковою власністю встановлений договорами згідно з якими набуто частку у спільному майні (купівля-продаж; дарування), однак такий порядок визначає майно виділене в користування конкретному співвласнику і передбачає не лише особисте користування майном, а і користування майном, яке підлягає спільному використанню усіма (веранда, сходова клітина - висновки експерта по 6 питанню). За правовими висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 31.10.2018 у справі № 333/1499/15-ц та інших, встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Кожному співвласнику належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Положеннями ст. 360 ЦК України визначено порядок утримання майна, що є у спільній частковій власності, зокрема передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, кожен із співвласників має рівні права щодо своєї частки, і через відсутність допуску усіх співвласників до загальнобудинкових мереж, допоміжних приміщень в яких знаходяться відповідні комунікації, що забезпечують функціонування будинку (трубопроводи, вузли вводу водопостачання, пристрої обліку…) існує обмеження у цих правах, на захист яких подано зустрічний позов у даній справі, оскільки: - кожен співвласник має право знати загальні витрати на утримання будинку для того щоб брати участь у цих витратах згідно своєї частки; - кожен співвласник має право доступу до кранів, труб, тумблерів у своєму будинку задля належного забезпечення роботи мереж водопостачання, електроенергії та опалення у спільному майні (зокрема в частині майна яким він користується). Нормативно-правове регулювання спільної часткової власності (відповідно до зареєстрованих прав співвласників) передбачає, що житлові будинки садибного типу можуть мати допоміжні приміщення, відповідно для здійснення права власності в межах своєї частки в майні кожен співвласник має право вільного доступу до таких приміщень, оскільки всі власники рівні у своїх правах. Так, Інструкція № 127 передбачала наявність допоміжних приміщень житлового будинку (перелік невичерпний) в редакції 2009: 2.2. Житлові будинки садибного типу Житловий будинок указаної категорії складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Характерними допоміжними приміщеннями будинків є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо. В редакції 2013 року Інструкцією так само передбачено наявність допоміжних приміщень у одноквартирному (садибному) будинку, яким за документами є житловий будинок по [ADDRESS] : 2.2 . Одноквартирні (садибні) житлові будинки Житловий будинок указаної категорії складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Характерними допоміжними приміщеннями будинків є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо. В Законі «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначення допоміжного приміщення більш конкретне (приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців), тому використання вказаного визначення можливе у спірних відносинах. Усі співвласники сплачують квартплату - тобто за утримання будинку вцілому (відповідно до своєї частки), в тому числі з усіма допоміжними приміщеннями, які обслуговують будинок; такі відносини щодо управління майном характерні саме для здійснення права власності у багатоквартирному будинку, яким передбачено, що всі допоміжні приміщення в яких знаходяться загальнобудинкові мережі є у спільній власності усіх власників, не можуть бути виділені окремо і всі несуть витрати по їх утриманню. Доводи відповідача, що приміщення цокольного поверху є його власністю не підтверджені належним чином, оскільки усі сторони є співвласниками у відповідних частках, висновком експертизи підтверджено відсутність технічної можливості виділити в натурі приміщення на цокольному поверсі (12/100 частин будинку); права [PERSON] на спільне майно такі ж самі як і у інших співвласників, мають здійснюватись у межах необхідних для користування належними частками. Вказані висновки відповідають позиції Верховного Суду, Верховного Суду України, в частині вирішення спорів по праву спільної часткової власності між співвласниками, зокрема у постановах від 31.10.2018 справа № 333/1499/15-ц, від 03.04.2013 № 6-79цс14, № 6-12цс13: «Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. За змістом статті 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.» При прийнятті рішення у даній справі, суд виходить з наступного: - згідно з висновками судової експертизи приміщення цокольного поверху будинку, щодо яких виник спір, належать до категорії допоміжних (нежитлових) приміщень будинку, технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва визначити порядок користування вказаною частиною спірної нерухомості відповідно до часток співвласників полягає виключно в дотриманні порядку передбаченого законодавством для реалізації права спільної власності (п. 3, 4 висновку експерта № 16859/16-44/22994-23005/17-44 від 30.11.2017); - правовий режим щодо допоміжних приміщень та приміщень загального користування у дво- або багатоквартирному будинку визначений у ст. 382 ЦК України, такі приміщення призначені для задоволення потреб усіх власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку; усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку; - приміщення, якими користуються співвласники (позивачі та треті особи у справі) можуть бути виділені в натурі для експлуатації приміщень у якості самостійних житлових, а саме як квартири (у багатоквартирному житловому будинку); - автономна експлуатація приміщень - квартир можлива виключно за умови користування загальнобудинковими мережами та допоміжними приміщеннями багатоквартирного житлового будинку (висновки по 6 питанню експертного дослідження); - усі співвласники мають рівні права в частині користування майном, що є у спільній частковій власності відповідно до їх часток; допоміжні приміщення є спільним майном будинку, призначені для обслуговування потреб усіх співвласників, не можуть бути виділені у користування одному із співвласників, усі співвласники будинку щомісяця пропорційно оплачують поточні витрати на належне утримання таких приміщень. При цьому судом відхиляються доводи відповідача про неприйнятність висновку експертизи від 30.11.2017, оскільки ухвалою суду від 21.10.2016 про призначення експертизи, відповідно до статті 4 Закону України «Про судову експертизу» попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 Кримінального кодексу України, у спростування встановлених обставин та зроблених експертом висновків, відповідачем не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань, а також документально не доведено, що зроблені висновки викликають сумніви щодо їх правильності (п. 2 ч. 1 ст. 103 ЦПК України). За таких обставин, в суду відсутні підстави для відхилення висновку експертизи складеного 30.11.2017 з огляду на положення ст. 110 ЦПК України. З урахуванням наведеного, з огляду на наявність між співвласниками спору щодо користування приміщеннями цокольного поверху будинку по [ADDRESS] , виходячи з того, що експертом встановлено неможливість використання житлових приміщень автономно без доступу до загальнобудинкових мереж та допоміжних приміщень будинку, суд визнає обґрунтованими вимоги позивачів зустрічного позову щодо встановлення порядку користування спільним майном шляхом виділення усіх таких приміщень у спільне користування сторін (співвласників будинку). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог у даній справі. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судові витрати позивачів за зустрічним позовом покладаються на відповідача. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: approved