Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення з відповідача завдану ним матеріальну шкоду в розмірі 5748 грн. 08 коп. та понесені судові витрати у розмірі 574 грн. 80 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що відповідач працював на ПАТ «Кременчукм'ясо» водієм автотранспортних засобів ТД м. Харків. Між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як з працівником, що займає посаду безпосередньо пов'язану зі збереженням та перевезенням матеріальних цінностей, згідно якого [PERSON] прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому цінностей. Зазначав, що відповідно до акту передачі та специфікації до Акту передачі від 03.10.2013 року механіком ПАТ «Кременчукм'ясо» ТД м. Харків було передано [PERSON] транспортний засіб газель 3302 державний номер [NUMBER] у користування. 02.10.2009 року між ТОВ «Гепард» та ПАТ «Кременчукм'ясо» було укладено договір купівлі продажу, за яким прибавалось пальне. [PERSON] заправляв паливо відповідно до паливної картки на заправних станціях «Гепард» , у підтвердження чого отримував чеки, які потім передавав до бухгалтерії підприємства разом із подорожнім листом вантажного автомобіля. Вказував, що в кінці кожного місяця ПАТ «Кременчукм'ясо» отримували від ТОВ «Гепард» накладну та розшифровку обороту по картці. Так, в січні 2014 року проводилась вищезазначена перевірка, на підставі якої було виявлено, що обороти по заправним карткам більш ніж фактично використовувалось паливо, що підтверджувалось чеками. 10.01.2014 року було проведено інвентаризацію товарно - матеріальних цінностей, якою було виявлено недостачу бензину А-95 та газу пропан на суму 5348 грн. 98 коп. На підставі вищевикладеного, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 18.06.2014 року не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги повністю підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити в повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу №183-к від 22.08.2013 року вбачається, що [PERSON] було прийнято на роботу тимчасово з 22.08. по 22.11.2013 року до складу готової продукції ТД м. Харків водієм автотранспортних засобів для роботи на існуючих видах транспорту з оплатою праці згідно установлених окладів (а.с.15). Відповідно до витягу з наказу №256-к від 22.11.2013 року вбачається, що [PERSON] - водія автотранспортних засобів готової продукції ТД м. Харків було переведено з 22.11.2013 року на постійне місце роботи водієм автотранспортних засобів для роботи на існуючих видах транспорту з оплатою праці згідно установлених окладів (а.с.16). Крім того, як вбачається з матеріалів справи між відповідачем по справі [PERSON] та головою правління ПАТ «Кременчукм'ясо» було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.08.2013 року, яким було встановлено, що працівник [PERSON], який займає посаду водія автотранспортного засобу приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпеченням збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей і у зв'язку з викладеним зобов'язується: дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно - грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Згідно п. 3 вказано Договору вбачається, що у випадках незабезпечення з вини [PERSON] збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства (а.с.21). Відповідно до робочої інструкції водія автотранспортних засобів ПАТ «Кременчукм'ясо», копія якої була долучена до матеріалів справи, суд встановив, що завданням та обов'язком водія крім всього є заправлення автомобілів паливом, мастильними матеріалами і охолоджуючою рідиною (а.с.18), а відповідно до п.2.1. цієї ж Інструкції вбачається, що водій несе відповідальність за виконання робочих обов'язків (а.с.19). Як вбачається з акту передачі, складеному 03.10.2013 року водій [PERSON] прийняв транспортний засіб - газель, державний номер [NUMBER] у користування та майно, яке перелічене у специфікації (додатку №1) до акту передачі від 03.10.2013 року, в тому числі і картку «Золотий гепард» [NUMBER], за допомогою якої він заправляв пальним ввірений йому автомоібль (а.с.27-28). Відповідно до інвентаризаційного опису вбачається, що станом на 10.01.2014 року ПАТ «Кременчукм'ясо» було встановлено недостачу у матеріально - відповідальної особи [PERSON] бензину А-92 у кількості 46 літрів на суму 399 грн.10 коп. та газу пропан у кількості 1007 літрів на суму 5348,98 грн. (а.с.31), проте останній відмовився від її підпису, про що свідчить складений уповноваженою комісією акт від 10.01.2014 року (а.с.32). Судом також встановлено, що відповідно до витягу з наказу №46-к від 07.03.2014 року, [PERSON] - водія автотранспортних засобів складу готової продукції ТД м. Харків 27.01.2014 року було звільнено за прогули без поважних причин з 28.01 по 07.03.2014 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП (а.с.33), проте матеріальну шкоду, розмір якої було визначено відповідно до інвентаризаційного опису від 10.01.2014 року, [PERSON] не відшкодував, у зв'язку з чим 07.05.2014 року йому було направлено відповідний лист з вимогою погашення боргу у добровільному порядку (а.с.34). Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно до п. 1,5,6 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135 -1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. За змістом п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну: перевитратою пального на автомобільному транспорті, розкраданням, знищенням (зіпсуттям), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей; витратами підприємства, установи, організації на навчання у вищому навчальному закладі молодого фахівця в разі його звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни чи за власним бажанням без поважних причин протягом трьох років з часу прийняття на роботу за направленням. Статтею 135-3 КЗпП встановлено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Розмір спричиненої позивачу шкоди підтверджується бухгалтерською довідкою ПАТ «Кременчукм'ясо» і складає 5748,08 грн. (вартість без ПДВ) (а.с.37). Відповідно до резолютивної частини позову, позивач ПАТ «Кременчукм'ясо» просив суд стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 5748,08 грн., що відповідає розміру, зазначеному у довідці, тобто без врахування розміру ПДВ. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі і саме в розмірі, зазаначеному позивачем у позовних вимогах, а не в розмірі, зазначеному як ціна позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу, суд встановлює з розміру задоволених вимог та з резолютивної частини позовної заяви, з якої вбачається вимога про стягнення з [PERSON] судового збору у розмірі 574,80 грн. Щодо долученого до матеріалів справи платіжного доручення №37001 від 22.05.2014 року на суму 114 грн. 99 коп., то суд зазначає, що позивач має право звернутися з вимогою про повернення йому зайво сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved