Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, який уточнила 27.03.2018р., в якому просить виділити в натурі частки, що є у спільній сумісній власності, а саме 67/1000 часток домоволодіння за адресою м.Одеса проспект Свободи,74, яка складається з житлової - площею 12,7 кв.м., коридору площею 4,3 кв.м., кухні площею 7,1 кв.м., а всього загальною площею 24,1 кв.м. з припиненням права спільної часткової власності і визнання права власності на це майно і визначити порядок виконання цього рішення. В судове засідання представник позивача не зявився, надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, не проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не явилася, відзиву не надала, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 8.09.1997р., 67/1000 часток домоволодіння за адресою [ADDRESS], належать позивачу на праві спільної сумісної власності, що складається з приватизованої частини загальною площею 24,1 кв.м. (а.с.5). Інша співвласниця квартири №10 є відповідач. Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна сумісна власність є власністю двох або більше осіб на одне і те ж майно без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно норм ст.364ч.1, 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна. Оскільки у спільній сумісній власності, частки учасників не є визначеними, виділ здійснюється в два етапи: 1) визначення часток учасників у спільному майні, тобто перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову. При цьому ч. 2 ст. 370 ЦК України виходить з презумпції рівності часток кожного із співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду; 2) одержання учасником у натурі майна, що відповідає його частці, а якщо виділ у натурі заборонений законом або є неможливим - одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, якому виділяється частка, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно висновку експерта №189/2017 від 17.11.2017р. складеного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.Скибінського С.С.», існує один можливий варіант поділу частини домоволодіння, при виділі [PERSON] 67/1000 часток з наступними приміщеннями: №1-3 житлової - площею 12,7 кв.м., №1-1 коридору площею 4,3 кв.м., №1-2 кухні площею 7,1 кв.м., а всього загальною площею 24,1 кв.м. (а.с.54). Суд оцінивши доказі у їх сукупності, враховуючи, що частка, яку просить виділити позивач є фактично відокремленою, вважає, що позов підлягає задоволенню, з виділенням їй у натурі 67/1000 часток квартири №10, які складаються з №1-3 житлової - площею 12,7 кв.м., №1-1 коридору площею 4,3 кв.м., №1-2 кухні площею 7,1 кв.м., а всього загальною площею 24,1 кв.м., припиненням права спільної часткової власності та визнання за позивачем права власності на ці обєкти. Щодо позовних вимог про визначення порядку виконання судового рішення, суд вважає такі вимоги передчасними, оскільки згідно законодавства рішення суду про визнання права власності є підставою для його реєстрації відповідними органами, а тому у додатковому рішенні з цього приводу не має необхідності. На підставі викладеного,

Outcome: partial