Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У травні 2017 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідачів - ДП «Сетам», Корабельного Відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області та [PERSON], в обґрунтування якого вказала наступне. Постановою державного виконавця Корабельного ВДВС від 04.10.2016 р. було відкрито виконавче провадження № 52431591 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 1 388 583,45 грн., а також судовий збір у розмірі 3 219 грн. В подальшому, постановою державного виконавця цього ж відділу від 02.11.2016 р. було арештовано та описано майно боржника: нежитлові приміщення магазину, загальною площею 292,3 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS]. 10.04.2017 року о 9.00 розпочалися електронні торги з реалізації вказаного нерухомого майна, із початковою ціною у розмірі 648 003,20 грн. До участі у цих торгах допущено двох учасників, і за результатами торгів переможцем був визнаний [PERSON] із ціновою пропозицією у розмірі 648 003,44 грн. 24.04.2017 року головним державним виконавцем Корабельного ВДВС м. Миколаїв Брагою О.О. складено акт про реалізацію предмета іпотеки, вищевказаних нежитлових приміщень. Позивач вважає, що ці торги були проведені із порушенням діючого законодавства через те, що предмет іпотеки було реалізовано на виконання рішення суду про стягнення заборгованості, а не про звернення стягнення і у зведеному виконавчому провадженні крім стягувача-іпотекодержателя був ще й інший стягувач, який не є іпотекодержателем. Крім цього, позивачка вказує на те, що вона не була повідомлена про призначені електронні торги, і внаслідок цього була позбавлена можливості виконати вимогу за основним зобов'язанням. У судове засідання позивачка не з'явилася, її представник позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - ДП «Сетам» у судове засідання не з'явився, направив суду письмові заперечення, у яких просив відмовити позивачу у задоволенні його позову через його безпідставність та необґрунтованість. Заперечення мотивовані тим, що електронні торги були проведені у відповідності із Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом МЮУ № 28310/5 від 29.09.2016 р., та вимогам діючого законодавства. Письмові заперечення відповідача долучені до матеріалів даної цивільної справи. Представник відповідача - Корабельного ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову через його безпідставність та вказав, що він у передбачений законом спосіб придбав на електронних торгах нерухоме майно та сплатив за нього найвищу ціну, та не порушував вимог діючого законодавства. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судовому засіданні заперечував проти позову через його безпідставність та вказав, що нерухоме майно, що було реалізоване та електронних торгах, було предметом іпотеки і його іпотекодержателем був ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». У зв'язку з невиконанням позичальником за кредитним договором - [PERSON] своїх зобов'язань, виникла заборгованість, і згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.07.2012 р. на користь банку з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 173 818,45 доларів США, що еквівалентно 1 388 583,45 грн. В подальшому, за заявою стягувача, Корабельним ВДВС було відкрито виконавче провадження, арештовано належне боржнику нерухоме майно - нежитлові приміщення магазину, загальною площею 292,3 кв.м., що знаходяться по [ADDRESS], та проведено його опис та оцінку. Державний виконавець повідомив належним чином стягувача та боржника про опис та арешт цього майна, а також про заплановані торги з реалізації цього майна. Представник банку зазначає, що при проведенні електронних торгів були дотримані вимоги законодавства, та не порушені права [PERSON] як боржника у виконавчому провадженні. Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судовим розглядом встановлено, що 25.02.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є третя особа по даній справі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/01-04/08-109, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 169 000,00дол. США із відсотковою ставкою 12,75% річних, строком користування до 24.02.2023 року. В забезпечення належного виконання вказаного кредитного договору, між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіною О.Г., зареєстрований в реєстрі за №496. Предметом іпотеки за цим договором виступили нежитлові приміщення магазину, загальною площею 292,3кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.2008 р. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] не виконала належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.07.2012 року з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 173 818,45доларів США, що еквівалентно 1 388 583,45грн. 08.10.2012 року Корабельним відділом ДВС ММУЮ було відкрито виконавче провадження № 34584564 на підставі виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 01.10.2012 р. Із матеріалів справи вбачається, що листом від 07.12.2012 року старший державний виконавець Корабельного ВДВС Парсенюк К.Г. повідомив стягувача та боржника про оцінку описаного та арештованого нерухомого майна, яке належить боржнику, а саме: нежитлових приміщень магазину, загальною площею 292,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. 05.02.2013 року на офіційному сайті Міністерства Юстиції України «Система реалізації конфіскованого та арештованого майна» було опубліковано оголошення про призначення на 25.02.2013 року аукціону з реалізації вищевказаного арештованого майна за початковою ціною 502 178,00 грн. Організатором торгів виступила Миколаївська філія ТОВ «УКРСПЕЦТОРГ ГРУПП». Копія цього оголошення наявна у матеріалах даної справи. Крім цього повідомлення, стягувач - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою залучення більшої кількості покупців, додатково розмісив відповідні оголошення про продаж нерухомого майна на сайтах www.slando.ua, www.megainakler.com.ua, www.olx.com.ua. Судом встановлено, що аукціон, призначений на 25.02.2013 року не відбувся через відсутність покупців. Повторний аукціон, призначений на 05.04.2013 року за початковою вартістю 467 025,54грн. також не відбувся. Третій аукціон за початковою вартістю 366 589,94грн. був призначений на 13.05.2013 року, однак, з метою недопущення реалізації предмету іпотеки за заниженою ціною, 08.05.2012 року стягувач подав до ДВС заяву про повернення виконавчого документу без виконання. 13.05.2013 року старшим державним виконавцем Корабельного ВДВС Телеш В.П. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання. 24.12.2013 року державним виконавцем Корабельного відділу ДВС ММУЮ за заявою стягувача було вдруге відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2/1414/1715/2012, виданим Корабельним районним судом м. Миколаєва 01.10.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 173 818,45доларів США, що еквівалентно 1 388 583,45 грн. (ВП № 41294042). 27.06.2014 року старшим державним виконавцем Корабельного ВДВС Павлюк С.О. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а на предмет іпотеки звернути стягнення неможливо, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». 18.02.2015 року державним виконавцем Корабельного відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області втретє відкрито виконавче провадження № 46731149 з виконання вищевказаного виконавчого листа. Однак через відсутність у боржника будь - якого майна, на яке можливо звернути стягнення, 18.06.2015 року було описано та арештовано нерухоме майно - нежитлові приміщення магазину, загальною площею 292,3кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. іпотекодержателем якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Опис було проведено у присутності представника стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та боржника [PERSON] Листом від 09.10.2015 року боржника та стягувача було повідомлено про оцінку арештованого майна в розмірі 1 140 200 грн., від яких не надійшло заперечень на оцінку, і зазначене майно було передано на реалізацію ДП «СЕТАМ». Судом встановлено, що перші торги, які були призначені на 09.12.2015 року за початковою вартістю 1 140 200 грн., не відбулися через відсутність покупців. Другі торги, призначені на 16.01.2016 року за початковою вартістю 969 170грн. також не відбулися через відсутність покупців. Треті торги за початковою вартістю 570 100грн., які проводились 24.02.2016 року не відбулися через відсутність покупців. У зв'язку із цим, листом від 01.03.2016 року державний виконавець запропонував стягувачу залишити за собою нереалізоване з 3-х торгів майно в рахунок погашення боргу. Через відсутність згоди стягувача, державний виконавець 19.05.2016 р. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. В подальшому, 04.10.2016 року Корабельним відділом ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження № 52431591 за вищевказаним виконавчим листом, і 02.11.2016 року державниим виконавцем Корабельного ВДВС Брагою О.О. було описано та арештовано належне боржнику майно за адресою: [ADDRESS]. Листом від 06.12.2016 року державний виконавець повідомив боржника та стягувачів за зведеним виконавчим провадженням - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ПриватБанк» про оцінку арештованого майна, яка склала 750 004 грн. Заперечень проти оцінки майна ані від боржника, ані від стягувачів не надходило. Перший аукціон було призначено на 20.02.2017 року за початковою вартістю 750 004 грн., проте не відбувся через відсутність покупців. Другий аукціон, призначений на 10.04.2017 року за початковою вартістю 600 003,20 грн. відбувся. В ньому прийняли участь аукціоні приймали участь двоє учасників. В ході аукціону початкова ціна була збільшена і ціна реалізації склала 648 003,44 грн. Переможцем аукціону став [PERSON], який сплатив вказану ціну. Результати електронних торгів були оформлені протоколом № 249060, та актом про реалізацію предмета іпотеки від 27.04.2017 р. Кошти від реалізації майна у сумі 556 757,52грн. надійшли стягувачу - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду, та в сумі 3000 грн. на повернення сплаченого авансового внеску за проведення оцінки майна. Загальний розмір винагороди організатора аукціону - ДП «СЕТАМ» склав 32 400,17 грн. Сума, що залишилася - 55 845,75грн. була розподілена державним виконавцем на погашення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалась на те, що предмет іпотеки було реалізовано на виконання рішення суду про стягнення суми боргу (а не про звернення стягнення на предмет іпотеки) з позивача - іпотекодавця на користь стягувача іпотеко держателя, в рамках зведеного виконавчого провадження за наявності у зведеному виконавчому проваджені окрім стягувача - іпотеко держателя, й іншого стягувача, який не є іпотекодержателем; а також на те, що вона не була повідомлена про заплановані торги, і внаслідок цього була позбавлена права, передбаченого ст. 42 Закону України «Про іпотеку», зокрема, припинити реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах шляхом виконання вимоги за основним зобов'язанням. Суд знаходить такі доводи безпідставними та необґрунтованими виходячи із такого. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню\ у разі невиконання їх у добровільному порядку. Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Така правова позиція була висловлена у постановах Верховного Суду України у цивільних справах №6-349цс16, №6-1460цс15 та №6-28цс15. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, який врегульований Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості. Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що у боржника [PERSON] було відсутнє будь - яке майно, на яке можливо було б звернути стягнення для задоволення вимог стягувача. Доводи позивачки про те, що крім іпотекодержателя - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у зведеному виконавчому провадженні був ще й інший стягувач, який не є іпотекодержателем, і це виключає звернення стягнення на предмет іпотеки, суд вважає помилковим тлумаченням позивачкою вимог закону, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставо держателя. Верховний Суд України у своїх постановах по справам №6-349цс16, №6-1460 та №6-28цс15 вказав, що відповідно до положень Законів України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку», якщо вирішується питання звернення стягнення саме на предмет іпотеки, як специфічного виду заставленого майна, звернення стягнення на предмет іпотеки можливо проводити за виконавчим документом про стягнення боргу виключно перед іпотекодержателем. Тобто не допускається застосування ч.1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» в частині, яка допускає звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, у випадку, якщо таким заставленим майном є іпотека. В усіх наведених постановах ВСУ було визнано, що торги з реалізації предмету іпотеки, проведені за виконавчими документами про стягнення боргу з боржника - іпотекодавця на користь стягувача - іпотекодержателя, були правомірно проведені з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку». В постановах ВСУ №6-1460цс15 та №6-28цс15 реалізація предмету іпотеки проводилася саме в межах зведеного виконавчого провадження за наявності окрім стягувача - іпотекодержателя також і інших стягувачів, які не були іпотекодержателями. Не зважаючи на це, в цих випадках ВСУ визнавав, що торги проведені правомірно. Вказане спростовує твердження позивача про те, що неправомірно реалізовувати предмет іпотеки в рамках зведеного виконавчого провадження. Суд також вважає необхідним зазначити, що відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 та Закону України «Про іпотеку», організатор аукціону ДП «СЕТАМ» опублікував оголошення про реалізацію на електронних торгах вищевказаного нерухомого майна за лотом № 205126, зокрема, в місцевих друкованих засобах масової інформації за місцезнаходженням предмету іпотеки - в газеті «Родной причал» (публікація від 15.03.2017 року №11 (1413)); та в газеті «Миколаївські новини» (публікація від 15.03.2017 року №32 (3217)). Крім цього, оголошення про проведення аукціону було розміщено на веб - сайті організатора аукціону ДП «СЕТАМ», на якому безпосередньо проводяться електронні торги з реалізації арештованого майна - https://torgi.minjust.gov.ua/. Судом також встановлено, що державний виконавець, іпотекодавець та іпотеко держатель були повідомлені про день та час проведення електронних торгів та про початкову ціну продажу майна шляхом надсилання листа від 15.03.2017 року за вих. № 2021/18-18-17. Виходячи із такого, суд приходить до висновку, що ДП «Сетам» у передбачений Порядком та Законом спосіб повідомив боржника про проведення аукціону. Суд також враховує, що виконавчий лист № 2/1414/1715/2012, виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва 01.10.2012 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором, перебував на виконанні в Корабельному ВДВС протягом тривалого часу (більше чотирьох років), і за цей час іпотечне майно неодноразово описувалося, арештовувалося та передавалося на реалізацію. При цьому боржник [PERSON] достеменно була обізнана про наявність у неї заборгованості, про відкриті з цього приводу виконавчі провадження та про необхідність погасити існуючу заборгованість. При цьому вона не мала перешкод дізнатися про хід реалізації майна через офіційний веб - сайт СЕТАМ, у державного виконавця, через друковані засоби масової інформації тощо, та здійснити дії щодо сплати заборгованості та уникнення реалізації належного їй нерухомого майна. При цьому сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Таким чином доводи позивачки про те, що вона мала намір скористатися своїм правом погасити заборгованість не може бути підставою для визнання торгів недійсними, через те, що вона не довела цих обставин належними і допустимими доказами. Суд критично сприймає та не бере до уваги надану представником позивача копію розписки від 25.03.2016 р., згідно якої [PERSON] позичила у [PERSON] 600 000 грн., оскільки оригінал цієї розписки суду не надавався, і до того ж, зміст розписки жодним чином не свідчить про те, що вказав грошові кошти мали бути використані саме для погашення [PERSON] кредитної заборгованості, а вказує на поточні потреби позичальника. Навіть якщо й припустити правомірність доводів позивачки, то з часу оформлення розписки - 25.03.2016 р. до дати проведення торгів - 10.04.2017 року, позивачка мала достатньо часу виконати рішення суду та сплатити заборгованість перед банком, проте реальних дій з цього приводу не вчинила. Щодо порушення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5 чи приписів статей 203 та 205 ЦК України при проведенні електронних торгів, то з цих підстав позивачка та її представник у позові не посилалися. Аналізуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позову, а тому відмовляє позивачу у задоволенні його позову в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України позивачці не відшкодовуються понесені нею судові витрати через те, що суд відмовив у задоволенні її позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed