Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У червні 2018 року Київська міська рада звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталі Василівни, Компанії у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ТРЕЙД ЛП», [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівни, [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договорів недійсними. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 21.08.2017 року у справі № 492/825/17 в рахунок боргу за договором від 17.07.2014 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] звернуто стягнення на майно частину садибного (індивідуального) житлового будинку з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18.05.2015 літ. «А», що розташований за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:82:102:0029) та визнано за громадянином Латвії [PERSON] право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18.05.2015 літ. «А», що розташований за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:82:102:0029 загальною площею 0,0743 га. належить Київській міські раді, якою подано апеляційну скаргу на вказане рішення. На підставі вказаного рішення суду, 08.09.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В. прийнято рішення №36982360 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на житловий будинок з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18.05.2015 літ. «А», що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:82:102:0029, право власності зареєстровано за громадянином Латвії [PERSON] . В подальшому, 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. прийнято рішення №37367547 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на зазначене майно за Компанією у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ТРЕЙД ЛП» на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого під номером 1830 від 02.10.2017. Окрім цього, 30.10.2017 Київського міського нотаріального округу зареєстровано іпотечний договір серія та номер 2064 за яким іпотекодавцем є Компанія у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ЛП», а іпотекодержателем [PERSON] , на підставі цього договору приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37842561. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 13.12.2017 у справі № 492/825/17 скасовано заочне рішення суду Арцизького районного суду Одеської області від 21.08.2017 року про звернення стягнення на майно та визнання права власності за громадянином Латвії [PERSON] . Позивач вважає, що оскільки рішення суду від 21.08.2017 скасовано, то подальші рішення про державну реєстрацію прав та записи, які внесені на підставі таких рішень, договори відносно зазначеного майна відбулись незаконно (за відсутності правових підстав), а тому підлягають скасуванню. 16.04.2018 року надійшов відзив на позовну заяву від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталі Василівни, в якому заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила відмовити у його задоволенні, оскільки на момент вчинення реєстраційної дії № 36982360 від 08.09.2017, рішення суду від 21.08.2017 було чинним і ніким не скасовано. Також зазначила, що згідно даних ДРРП право власності на будинок, який розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:82:102:0029, було зареєстровано громадянином [PERSON] в 2012 році. А тому відношення Київської міської ради до вчинення зазначених правочинів між фізичними та юридичними особами щодо нерухомого майна не відоме, оскільки власником зазначеного майна ніколи не була.(а.с.58-70) 17.04.2018 року надійшов відзив на позовну заяву від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк Оксани Вікторівни, в якому заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила відмовити у його задоволенні з підстав того, що Київська міська рада не є стороною спірних правочинів. Територіальна громада в особі Київської міської ради є власником земельної ділянки по [ADDRESS] . Оскаржувані правочини жодним чином не вплинули на земельну ділянку. Зазначений будинок належав у 2014-2017 році на праві власності [PERSON] , а до 2014 року [PERSON] , за яким 07.10.1975 року 2/3 частини житлового будинку площею 72,4 кв.м. придбав [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Печерської районної ради депутатів трудящих м. Києва №620/1 від 23.09.1975 року, і відповідно пропорційно частці в будинку набув і право користування земельною ділянкою та 07.02.2012 року рішенням Печерського районного суду м. Києва визнано за набувальною давністю право власності на 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Зазначене рішення винесене за участі Київської міської ради, ніким не оспорювалося, набрало законної сили та не скасоване. Також зазначила, що Київська міська рада не має відношення до вчинення зазначених правочинів щодо нерухомого майна оскільки власником зазначеного майна ніколи не була. А тому її права ніяк не порушені.(т.2 а.с. 1-149) 27.01.2020 року та 28.01.2020 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталі Василівни надійшли додаткові пояснення, у яких вказала, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права. 25.03.2020 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечував щодо задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні, оскільки заявлені позовні вимоги, є безпідставними та такими, що порушують його майнові права, забезпечені іпотекою майна. (т.3 а.с.46-70) 25.03.2020 року від Компанії у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ТРЕЙД ЛП», надійшов відзив на позовну заяву, у якому заперечував щодо задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні, вказав, що зазначені договори укладені у відповідності норм законодавства. Київська міська рада не є стороною спірних договорів. Вказаний будинок ніколи не був у власності територіальної громади. (т.3 а.с.72-103) В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач-1 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зуєва Наталя Василівна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача-2: Шевченко Д.В. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у його задоволенні. В судове засідання відповідач- 3 [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача-4: Коротюк М.Г. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача-5: [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, враховуючи думку учасників, що беруть участь у справі, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність інших учасників на підставі наявних в ній доказів. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, в тому числі і визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 21.08.2017 року у справі № 492/825/17 в рахунок боргу за договором від 17.07.2014 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] звернуто стягнення на майно, а саме на частину садибного (індивідуального) житлового будинку з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18.05.2015 літ. «А», що розташований за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:82:102:0029) та визнано за громадянином Латвії [PERSON] право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18.05.2015 літ. «А», що розташований за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:82:102:0029 загальною площею 0,0743 га. належить на праві власності Київській міській раді. 08.09.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В. на підставі вказаного рішення суду, прийнято рішення №36982360 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на житловий будинок з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18.05.2015 літ. «А», що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:82:102:0029, право власності зареєстровано за громадянином Латвії [PERSON] . 02.10.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. прийнято рішення №37367547 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на зазначене майно за Компанією у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ТРЕЙД ЛП» на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого під номером 1830 від 02.10.2017. 30.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. зареєстровано іпотечний договір серія та номер 2064 за яким іпотекодавцем є Компанія у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ТРЕЙД ЛП», а іпотекодержателем [PERSON] , на підставі цього договору приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37842561. Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 13.12.2017 у справі № 492/825/17 скасовано заочне рішення суду Арцизького районного суду Одеської області від 21.08.2017 року про звернення стягнення на майно та визнання права власності за громадянином Латвії [PERSON] . Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 27.03.2018 року у справі № 492/825/17 позов [PERSON] залишено без розгляду. З матеріалів справи встановлено, що будинок [ADDRESS] , площею 72,4 кв.м. до 07.10.1975 року належав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і відповідно вказаним особам належало право користування земельною ділянкою під вказаним будинком та в обсязі необхідному для користування земельною ділянкою. 07.10.1975 року 2/3 частини житлового будинку площею 72,4 кв.м. придбав [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Печерської районної ради депутатів трудящих м. Києва №620/1 від 23.09.1975 року, і відповідно пропорційно частці в будинку набув і право користування земельною ділянкою. 07.02.2012 року рішенням Печерського районного суду м. Києва за [PERSON] визнано за набувальною давністю право власності на 1/3 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Вказаним рішенням позов до Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно було задоволено та визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку. Вказане рішення набрало законної сили та Київською міською радою не оскаржувалося. 14.07.2014 [PERSON] придбав у власність у [PERSON] 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В., зареєстрованого в реєстрі за № 5127 та 1/3 частини вказаного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. зареєстрованого в реєстрі за № 5130. Слід зазначити, що будинок по [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:82:102:0029, з`явився в результаті реконструкції будинку по [ADDRESS] , власником якого наразі є Компанія у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ТРЕЙД ЛП». Відповідно до положень ст. 90 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 (чинного на той час), на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 91 ЗК УРСР від 08.07.1970, особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином після придбання 14.07.2014 будинку по [ADDRESS] до [PERSON] перейшло відповідно до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, право користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок в обсязі, необхідному для користування вказаним будинком. Так, відповідно до ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Частина 3 ст. 41 Конституції України передбачає, що громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 у справі № 1-17/2005, держава забезпечує можливість захисту прав землекористувачів, які набули свої права відповідно до чинного на попередній час законодавства. Звертаючись до суду позивач просив визнати недійним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В. від 08.09.2017 №36982360 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на житловий будинок з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18.05.2015 літ. «А», що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:82:102:0029, право власності зареєстровано за громадянином Латвії [PERSON] ; Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2018 укладений між громадянином Латвії [PERSON] та Компанією у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ЛП» зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. під номером 1830 від 02.10.2017; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. №37367547 від 02.10.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на житловий будинок з нежитловими приміщеннями та паркінгом загальною площею 3438 кв.м., позначений в технічному паспорті від 18.05.2015 літ. «А», що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:82:102:0029, право власності зареєстровано за Компанією у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ТРЕЙД ЛП»; Визнати недійсним іпотечний договір від 30.10.2017 укладений між [PERSON] та Компанією у формі партнерства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЖЕРІ ТРЕЙД ЛП» зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. під номером 2064; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. № 37842561 від 30.10.2017 про державну реєстрацію іпотеки,яке було прийняте на підстава договору іпотеки,серія та номер 2064 від 30.10.2017.; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. № 37843063 від 30.10.2017 про державну реєстрації прав та їх обтяжень на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Вид обтяження заборона на нерухоме майно. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною першої статті 10 Закону № 1952-IV визначено, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом з тим, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення вимог позову Київської міської ради про скасування рішень приватних нотаріусів з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи Київська міської ради ніколи не була власником спірного будинку за адресою [ADDRESS] , що стверджується матеріалами справи. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. У частині першій статті 330 ЦК України встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388). У спірних правовідносинах склалася ситуація, коли в результаті однієї й тієї ж самої протиправної поведінки (вибуття майна з володіння власника не з його волі) виникли і паралельно існують декілька суб`єктивних прав, які мають одне і те ж саме призначення (захист права власності), конкуренція позовів. Разом з тим, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215,216 ЦК України (висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 15 травня 2019 року у справі №522/763 6/14-ц). Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи вищевикладене,суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки Київська міська рада не є власником зазначеного майна та не є строною спірних правовідносин, за якими було вчинено реєстраційні дії, а відтак немає права на звернення з вказаними вимогами. Положеннями ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так ч. 1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачем в порушення зазначених вимог процесуального закону, не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх заявлених позовних вимог. На підставі викладеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: dismissed