overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувсь до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання у зв`язку з продовженням навчання в розмірі 25 відсотків з усіх видів його заробітку щомісячно на період навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є сином відповідача та шлюб між його батьками розірвано 03.06.2003 року. [PERSON] є студентом 1 курсу Маріупольського професійного машинобудівного ліцею за денної форми навчання. У зв`язку з навчанням у позивача виникають матеріальні труднощі, батько належної матеріальної допомоги не надає, що ставить його в скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим просив стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Позивач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій справу просив розглянути за його відсутності, позов задовольнити частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як убачається зі свідоцтва про народження, батьками позивача [PERSON], [INFO], є [PERSON] та відповідач по справі [PERSON]. Згідно довідки Маріупольського професійного машинобудівного ліцею № 116 від 24.02.2016 року, [PERSON] навчається на першому курсі, форма навчання денна, термін навчання з 01.09.2015 року по 30.09.2008 року. За довідкою УПФУ в Іллічівському районні відповідач [PERSON] отримує пенсію в розмірі 1524,27 грн. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, беручи до уваги матеріальне становище платника аліментів, який є особою пенсійного віку, а також матеріальне становище позивача, суд вважає необхідним задовольнити позов частково та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання до 30.09.2018 року, вважаючи, що саме в такій частині вимоги є законними та обґрунтованими. Судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся в суд зі вказаним позовом, посилаючись на те, що по закінченню школи він навчається на першому курсі денної форми навчання Уманського державного педагогічного університету ім. Павла Тичини і йому потрібна матеріальна допомога, оскільки самостійного заробітку не має і на даний час перебуває на утриманні матері. Тому змушений звернутися до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на період свого навчання в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років. В судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача аліменти на його користь, на своє утримання, на період навчання в вищому навчальному закладі в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення навчання. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали позов частково, згоден сплачувати аліменти на утримання сина який продовжує навчання в розмірі 500 гривень щомісячно до закінчення ним навчання. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON]. Хлопець проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні, на даний час навчається на 1 курсі денної форми навчання Уманського державного педагогічного університету ім. Павла Тичини, що підтверджується довідкою педагогічного університету від 25.04.2016 року № 1579 (а.с. 4). Доходи матері позивача не дозволяють їй у повному обсязі матеріально забезпечувати сина, який навчається, а в нього немає змоги працювати, оскільки він навчається на денній формі навчання. Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку(доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України цього Кодексу. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що позивач навчається на денній формі, і перебуває на утриманні матері, та її доходи не дозволяють у повному обсязі забезпечити сина матеріально, а відповідач не заперечує сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, тому суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI, від 08.07.2011 року, позивача звільнено від сплати судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок, тому на підставі статті 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача. Враховуючи наведене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послався на те, що 28.08.2010 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що з лютого 2016 року проживають з відповідачем окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідач подала до суду заперечення на позовну заяву, у якому вказала, що істиною причиною подачі позивачем даного позову є наявність в останнього іншої жінки. Водночас, вважає ситуацію, яка на даний час склалася в їхній з позивачем сім'ї тимчасовою і все ще може налагодитися. Зазначила, що дійсно з позивачем разом не проживає, проживає з дитиною окремо. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просить шлюб з відповідачем розірвати. Пояснив, що з відповідачем з березня 2016 року разом не проживає, має іншу жінку. Просить позов задовольнити.. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що заради малолітньої дочки [PERSON] бажає зберегти сім'ю. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.08.2010 року. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження. Сімейне життя в сторін не склалося, з березня 2016 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач проживає з іншою жінкою, з якою має намір одружитися, останній втратив до відповідача усі почуття, тому не бажає перебувати з нею у шлюбі. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п. 3 ст.51, ч. 3 ст.56, ч. 1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереженняїх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Ураховуючи задоволення позову в повному обсязі суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову посилається на те, що 24.07.1993 року був укладений шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них є троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, протягом останніх 3 років проживають окремо. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідна. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.07.1993 року. Від подружнього життя у сторін троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя в сторін не склалося, протягом останніх 3 років проживають окремо, втратили один до одного почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Ураховуючи задоволення позову в повному обсязі суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 04 жовтня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 375. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначив, що з 04 жовтня 1997 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народилася донька, [PERSON], [INFO] Більше п'яти останніх років між ним та дружиною відсутнє взаємопорозуміння, виникали сварки у зв'язку з різними поглядами на життя, шлюб та сім'ю. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з 2015 року, спільне господарство ними не ведеться, шлюбно-сімейні відносини між ними як чоловіком та жінкою припинені. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем не можливе, суперечить його правам та інтересам. Сім'я з відповідачем розпалася остаточно та відновлена бути не може. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не відомі. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 04 жовтня 1997 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-ВЛ № 173138, виданого 15.01.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 375 (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-ВЛ № 100945, виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 116 (а.с. 4). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу квартири від 10.06.2016р. Проте, у квартирі залишився зареєстрованими відповідачі [PERSON], та [PERSON], які звільними квартиру під час укладення попереднього договору купівлі-продажу, проте реєстрація останніх за адресою належної позивачу квартири чт чинить останньому перешкоди у користуванні останньою та здійсненні права власності. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на квартиру шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням у належній позивачу квартирі за вищезазначеною адресою. До судового засідання позивач та його представник не зявились, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявились, про час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 01.10.2015 р. він працював на посаді контролеру в ТОВ «Сіті Грін Компані». Відповідач своєчасно не виплачував позивачу заробітну плату, посилаючись на відсутність грошових коштів. Заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 р. по лютий 2016 р. складає 5533 грн. 51 коп. 21.03.2016 р. позивач був звільнений на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. В день звільнення з роботи позивачу не виплачено належну заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Позивач просить суд стягнути з ТОВ «Сіті Грін Компані» на його користь заборгованість по заробітній платі з січня 2016 р. по лютий 2016 року у сумі 5 533 грн. 51 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку з січня 2016 року по червень 2016 року у сумі 8\~872 грн. 20 коп. Позивач до судового засідання не зявився, до суду надав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності, задовольнити позов, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 01.10.2015 р. по 21.03.2016 р. він працював на посаді водія автотранспортних засобів в ТОВ «Сіті Грін Компані». Відповідач своєчасно не виплачував позивачу заробітну плату, посилаючись на відсутність грошових коштів. Заборгованість по заробітній платі за період з 1 лютого 2016 р. по 21 березня 2016 р. складає 6116 грн. 03 коп. 21.03.2016 р. позивач був звільнений на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. В день звільнення з роботи позивачу не виплачено належну заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Позивач просить суд стягнути з ТОВ «Сіті Грін Компані» на його користь заборгованість по заробітній платі з 01 лютого 2016 р. по 21 березня 2016 року у сумі 6 116 грн. 03 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 01 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року у сумі 11 460 грн. 24 коп. Позивач до судового засідання не зявився, до суду надав заяву, у якій просить суд розглянути справу за його відсутності, задовольнити позов, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, в якому просив звільнити нерухоме майно, яке належить [PERSON], з-під арешту, а саме, накладеного постановою ВДВДС Деснянського РУЮ у м. Києві №22760839 від 16.02.11 року. Мотивував свої позовні вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON], яка є його матір'ю. Вказував, що оскільки [PERSON] померла, виконавче провадження знищено та закрито, просить звільнити майно з-під арешту, оскільки останній унеможливлює прийняття ним спадщини. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], яка померла [INFO]. Постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 16.02.11 року накладено арешт на майно [PERSON] Згідно з наданих представником відповідача матеріалів, зазначене виконавче провадження №22760839 знищено. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. При цьому за приписами ст. 59 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту. Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Наявність безпідставного накладеного обтяження нерухомого майна, належного позивачеві, порушує його права, що дає підстави для їх судового захисту. Оскільки позивач позбавлений можливості прийняти спадщину через накладення арешту на майно, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2006 року. Від шлюбу мають доньку, [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалося. Оскільки їх погляди на шлюб та сім'ю різні, між ними виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина і що тяжко впливає на її психічний стан. Вони фактично припинили шлюбні відносини, шлюб існує формально, тому просив його розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу у його відсутність, позов підтримав, проти примирення заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу у її відсутність, позов визнала. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 08 серпня 2006 року перебувають в зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6) та копією свідоцтва про народження (а.с.8). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивач позов підтримав, проти примирення заперечував, відповідачка позов визнала, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що в результаті перевірок, проведених представниками Скадовського РЕЗ і ЕМ за адресою: вул. Шкільна, 1 с. Біленьке Скадовського району Херсонської області, де мешкає [PERSON] (особистий рахунок було відкрито на [PERSON]В.), виявлено порушення п.п. 3, 19, 42 «Правил користування електричною енергією для населення» шляхом самовільного підключення електроустановок до електричних мереж з порушенням схеми обліку електричної енергії шляхом встановлення шунтуючої перемички. Згідно п.п. 3.3, 3.5 «Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією», завдані збитки складають 14984,74 грн. Просить суд стягнути з відповідача вказану шкоду та 1378,00 грн. сплачених судових витрат. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, заявою позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, справу розглянути у її відсутність. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. За відсутності заперечень з боку позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч.1-2 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно Акту про порушення Правил користування електричною енергією побутовим споживачем № 228245 від 21.03.2016 за адресою: вул. Шкільна, 1 с. Біленьке Херсонської області виявлено самовільне підключення електроустановок до електричних мереж з порушенням схеми обліку електричної енергії шляхом встановлення шунтуючої перемички. Перевірки здійснені в присутності трьох працівників позивача, відповідач відмовився від підпису. У відповідності до п. 53 Правил, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Згідно розрахунку збитків за Актом № 228245 від 21.03.2016 відповідно п.п. 3.3, 3.5 «Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією» розмір шкоди завданої позивачеві відповідачем складає 14984,74 грн. за період з 21.03.2015 по 20.03.2016 включно. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана неправомірними діями майну юридичної особи відшкодовується особою, яка її завдала в повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто на користь позивача 1378,00 грн. сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved