Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

у травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом та просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] без надання іншого житла; усунути перешкоди у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачів; стягнути із відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за квартирну плату та комунальні послуги у розмірі 10379,09 грн. Позов мотивований тим, що розпорядженням № 128 від 31.08.1987 року відповідачі були вселені у кімнату [ADDRESS], загальною площею 26,37 кв.м. 24.10.2007 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір найму займаного житла у гуртожитку. Однак, відповідачі із 2013 року у гуртожитку не проживають, оплату комунальних послуг не проводять, у зв'язку з чим за період часу із 01.03.2006 року по 01.04.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 10379,09 грн. У судове засідання з'явився представник позивача [PERSON], який позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], її представник [PERSON], відповідач [PERSON] заперечили проти задоволення позову, так як відповідачі вважають приватизацію вказаного вище гуртожитку незаконною, відмовилися укладати договір найму займаного ними житла. Власник гуртожитку [PERSON], починаючи із 2006 року умисно створював їм неможливі умови проживання у кімнаті шляхом відключення світла, теплопостачання, перешкоджав доступу до кухні, туалету. Внаслідок таких дій у зимній період вони змушені проживати із 2013 року у іншому житлі, при цьому не припиняли проживати у спірній кімнаті, де знаходилися усі їхні речі, навідуючись туди. До позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за квартплату та комунальні послуги за період часу із 01.03.2006 року по 01.04.2015 року просять застосувати позовну давність. Окрім цього, будь - яких договірних відносин між позивачем [PERSON] і відповідачем з приводу оплати квартплати і комунальних послуг не існує. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні докази, судом встановлено наступне: згідно розпорядження № 128 від 31.08.1987 року ВАТ «Полтавський алмазний завод» [PERSON] вселена у кімнату [ADDRESS]. (а.с.7). Власником ? частки нерухомого майна громадської будівлі (готельний комплекс та гуртожиток) за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності являється [PERSON], що підтверджено Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.12.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію. (а.с.19, 20). Із наданої довідки № 10 від 21.04.2015 року вбачається, що [PERSON] проживала в [ADDRESS] займає 1 кімнату жилою площею 16,7 заг. - 26, 37 кв.м. Володарем особового рахунку на цю жилу площу являється [PERSON] На даній площі проживає двоє осіб, а саме [PERSON], як квартиронаймач, дата реєстрації 02.12.1987 року та [PERSON], - дочка квартиронаймача, дата реєстрації 27.02.2003 року. (а.с.8). На а.с. 5 наявний договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території приватного підприємця [PERSON], укладений між останнім (Власник) та [PERSON] (наймачем), згідно якого власник надає наймачу у безстрокове користування (житло) кімнату [ADDRESS] (гуртожиток). Як додаток до даного Договору надано розрахунок щомісяних платежів за обслуговування та ремонт будинку, комунальні та інші послуги. (а.с.6). Договір та розрахунок [PERSON] не підписані. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2007 року [PERSON] зобов'язано укласти безстроковий договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території на кімнату [ADDRESS] з ПП [PERSON]. (а.с.16). На а.с.13 наявний розрахунок заборгованості, яка рахується за квартиронаймачем [PERSON] за період із 01.03.2006 року по 01.04.2009 року у розмірі 4399, 90 грн. На а.с.12 наявний розрахунок заборгованості, яка рахується за квартиронаймачем [PERSON] за період із 01.04.2009 року по 01.05.2012 року у розмірі 6238, 72 грн. На а.с.11 наявний розрахунок заборгованості, яка рахується за квартиронаймачем [PERSON] за період із 01.05.2012 року по 01.04.2015 року у розмірі 10379, 09 грн. Відповідно до акту не проживання за місцем реєстрації від 22.07.2014 року, складеного комісією у складі: паспортиста гуртожитку [PERSON], мешканців гуртожитку [PERSON], [PERSON] - квартиронаймач кімнати [ADDRESS] [PERSON] та її дочка [PERSON] із 01.01.2014 року постійно не проживають у гуртожитку ( кімната [ADDRESS]). Нову адресу місця проживання та причину відсутності громадян [PERSON] та [PERSON] не повідомляють. Кімнату використовують для зберігання власних речей. Доступу у кімнату адміністрація гуртожитку не має. (а.с.15). Відповідно до акту не проживання за місцем реєстрації від 08.04.2015 року, складеного комісією у складі: паспортиста гуртожитку [PERSON], мешканця гуртожитку [PERSON], [PERSON] про те, що наймач кімнати [ADDRESS] [PERSON] та її дочка [PERSON] із 01.01.2014 року постійно не проживають у гуртожитку ( кімната [ADDRESS]). Нову адресу місця проживання та причину відсутності громадян [PERSON] та [PERSON] не повідомляють. Кімнату використовують для зберігання власних речей. Доступу у кімнату адміністрація гуртожитку не має. (а.с.14). За підписом ФОП [PERSON] неодноразово протягом 2008 - 2014 року на адресу [PERSON] направлялися поштою вимоги про сплату заборгованості. (а.с. 21-25). На а.с. 121 наявна копія листка непрацездатності серії АГМ № 599096 від 14 лютого 2014 року, згідно якого [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у ПОКЛ і. Скліфосовського з 30.01.2014 року до 14.02.2014 року (а.с.121). [PERSON] продовжувала хворіти та знаходилася на амбулаторному лікуванні із 15.02.2014 року по 21.02.2015 року, що посвідчено копією листка непрацездатності серії АГМ № 555665, виданого 15.02.2014 року. (а.с.122). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.01.2006 року стягнуто із [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку на користь [PERSON], заборгованість по оплаті за користування гуртожитком та комунальні платежі у розмірі 1006, 47 грн. (а.с.130-131, 132). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.12.2013 року об'єкт нерухомого майна громадської будівлі (готельний комплекс та гуртожиток), розташований за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить відповідачу. Таким чином твердження відповідачів щодо безпідставності позову ФОП [PERSON], який ніби - то не є власником будівлі по [ADDRESS], а також заперечення щодо належності останньому спірної кімнати суд визнає неспроможними, оскільки право власності позивача підтверджено належними доказами, а обраний ним спосіб захисту ґрунтується на викладених у позові нормах права. Глава 6 Житлового кодексу України містить норми, що регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Зокрема, статтею 163 ЖК України передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і у межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст.ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового засідання є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши докази у справі, суд приходить до висновку, що надані позивачем акти, складені комісією, до якої входили паспортист та мешканці гуртожитку підтверджують факт того, що [PERSON] та її донька [PERSON] не проживають у гуртожитку із 01.01.2014 року. На підтвердження достовірності даних актів судом допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Так, свідок [PERSON] показала суду, що працює у гуртожитку паспортистом, одночасно виконує повноваження бухгалтера. Відповідачі припинили проживати у гуртожитку, плату за комунальні послуги не вносять, утримання майна та догляд за ним не здійснюють, кореспонденцію не отримують, про що створеною у гуртожитку комісією було складено відповідні акти від 22.07.2014, 08.04.2015 року, в яких зафіксовано факт не проживання у кімнаті [ADDRESS] гуртожитку із 01.01.2014 року, кімната опломбовувалася. На неодноразові вимоги сплачувати комунальні платежі відповідачі не реагують, внаслідок чого заборгованість збільшується. Нарахування платежів здійснювалося на підставі встановлених та затверджених розрахунків. Свідок [PERSON] показала, що проживає у кімнаті [ADDRESS] гуртожитку. Із 2013 року [PERSON] та [PERSON] припинили проживати у кімнаті [ADDRESS] гуртожитку, не брали участі в утриманні кімнати, прибиранні кухні, санвузлу тощо, комунальні платежі не сплачували. ЇЇ чоловік [PERSON] (нині покійний) 22.07.2014 року брав участь у складі комісії, де в акті своїм підписом засвідчив той факт, що [PERSON] та її дочка [PERSON] із 01.01.2014 року не проживають у кімнаті [ADDRESS]. Аналогічні показання надали свідки [PERSON], [PERSON], а саме вказали, що проживають у суміжній кімнаті [ADDRESS]. Окрім цього, в зимній період часу вони були змушені забивати двері у кімнату відповідачів клейончастим матеріалом, з метою запобіганню потрапляння холодного повітря у їхню кімнату. Внаслідок несплати комунальних платежів у 2004 році було відключено кімнату [PERSON] від електропостачання, однак залишилася розетка, яка б давала змогу обігріти приміщення тощо. Окрім цього, перешкод у входженні на кухню останнім не чинили та ті будь - які скарги з цього приводу не заявляли. При цьому, суд критично відноситься до показань свідків [PERSON], який показав, що у кінці лютого 2014 року проводив додому [PERSON] та заходив до неї у кімнату гуртожитку, де та проживала. Наданий відповідачем [PERSON] диск із відеозаписом не підтверджує факту її проживання у гуртожитку, оскільки на ньому зафіксовано розмову останньої із [PERSON], який на час розгляду справи є померлим. В ході розмови [PERSON] пред'явив претензії до [PERSON] з приводу порушення нею правил співжиття у гуртожитку, відмови оплачувати комунальні послуги. Так, у судовому засіданні відповідачі визнали, що в зимній період часу не проживали у гуртожитку з приводу відсутності теплопостачання до їхньої кімнати, а тому в цій частині показання свідка [PERSON] є суперечливими. Окрім цього, прихід свідка двічі у 2014 році до відповідачів та один раз у квітні 2015 року не є підтвердженням того, що вони проживали у спірній кімнаті. З цих же підстав суд критично відноситься і до показань свідка [PERSON] Із даних листків непрацездатності слідує, що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у ПОКЛ ім. Скліфосовського з 30.01.2014 року до 14.02.2014 року (а.с.121), а також продовжувала хворіти та амбулаторно лікувалася із 15.02.2014 року по 21.02.2014 року. У судовому засідання відповідачі відмовилися повідомити суду місце їхнього проживання в даний час з 01.01.2014 року. Натомість із актів про непроживання встановлено, що відповідачі не проживали у кімнаті [ADDRESS] гуртожитку із 01.01.2014 року по 08.04.2015 року ( на час складення акту від 08.04.2015 року). З урахуванням вищевикладеного, суд приймає до уваги як поважні причини щодо не проживання відповідача [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] у період часу перебування її на стаціонарному лікуванні з 30.01.2014 року до 14.02.2014 року. В період часу із 01.01.2014 року по 29.01.2014 року та із 15.02.2014 року по 08.04.2015 року відповідач [PERSON] не надала суду доказів щодо поважності причин її непроживання у даній кімнаті. Окрім цього, сторонами не заперечується, що із 2004 року у кімнаті [ADDRESS] відсутнє електропостачання (окрім однієї розетки) та теплопостачання. Однак, судом встановлено, що електропостачання та теплопостачання відключено у кімнаті [ADDRESS] внаслідок наявності заборгованості наймачів зі сплати комунальних послуг, а отже внаслідок вини останніх. З цих підстав суд не приймає до уваги пояснення відповідачів щодо неможливості проживати у спірній кімнаті з цих причин як поважні, оскільки останні мають заборгованість зі сплати комунальних платежів, протягом тривалого періоду часу пасивно відносилися до вирішення питання щодо відключення у їхню кімнату електропостачання та теплопостачання, будь - яких скарг та заяв з цього приводу не заявляли. При цьому, у судовому засіданні відповідачі повідомили суду, що у їхній кімнаті працювала одна розетка, що свідчить про неповне відключення від електропостачання. Також судом встановлено, що останні не проживали у кімнаті у періоди, коли опалення кімнати не потребувалося. Відповідач [PERSON] повідомляючи суд про причини її відсутності в кімнаті гуртожитку протягом тривалого часу, пов'язані із поїздкою на заробітки до Росії будь - яких доказів з цього приводу не надала. Слід взяти до уваги, що відповідачі в ході розгляду даної справи неодноразово викликалися за місцем реєстрації у судове засідання з липня 2015 року по листопад 2015 року, однак поштові виклики повернулися до суду за терміном зберігання, що також вказує на факт їхнього не проживання у вказаному вище житловому приміщенні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі більше шести місяців були відсутні без поважних причин у кімнаті [ADDRESS] гуртожитку, а отже є такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням. Виходячи із умов пункту 3.1.4 Договору найму житла - «власник» має право вимагати в судовому порядку виселення «наймача» та членів його сім'ї без надання іншого житла, якщо вони більше трьох місяців не сплачують квартплату та комунальні послуги в гуртожитку, або систематично псують чи руйнують приміщення, або використовують його не за призначення або створюють неможливі умови для спільного проживання з ними інших мешканців будинку. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому, на певний строк за плату. Відповідно до ст.ст.815,820 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло, наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Обов'язок наймача вносити плату за користування майном, в тому числі й житлом, встановлено також ст.ст.762, 815 ЦК України. Так, судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2007 року [PERSON] зобов'язано укласти безстроковий договір найму житла та участі у витратах на утримання будинку та прибудинкової території на кімнату [ADDRESS] з ПП [PERSON]. (а.с.16). Копія примірника даного договору наявна в матеріалах справи. (а.с.5). Таким чином, не заслуговують на увагу доводи відповідачів про безпідставність нарахування квартплати та комунальних послуг за відсутності укладеного договору найму із [PERSON] Із матеріалів справи вбачається, що квартиронаймачем кімнати [ADDRESS] гуртожитку є [PERSON], [PERSON] являється членом сім'ї квартиронаймача, остання має місце реєстрації за адресою: [ADDRESS], а тому укладення договору найму виключно з нею не потребується. Надані суду розрахунки підтверджують розмір заборгованості, з яких вбачається, що сплачені грошові кошти відповідачем зараховані в рахунок погашення заборгованості. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі ухилялися від виконання договору найму житла та сплати квартплати та комунальних платежів, а тому позовна вимога щодо стягнення із відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованості за квартирну плату та комунальні послуги у розмірі 10379,09 грн. підлягає до задоволення. Окрім цього, суд вважає, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Зняття особи з реєстраційного обліку проводиться органом реєстрації, крім інших підстав, і на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Питання зняття з реєстрації може бути предметом судового розгляду лише в разі відмови відповідних органів зняти її з реєстрації на підставі даного рішення. Оскільки відповідні органи дану відмову позивачу не надавали, до участі у справі за клопотанням позивача не залучалися, суд не може перебирати на себе повноваження надані іншим органам, то позовна вимога в частині усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідачів до задоволення не підлягає. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК україни перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 251 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається та визнається відповідачами, що ними частково погашалася заборгованість із квартплати та комунальних платежів. Зокрема, останній платіж було здійснено у лютому 2015 року у розмірі 50 грн., що свідчить про переривання строку позовної давності, а отже він почався заново. Окрім цього, інші платежі відповідачами на погашення комунальної заборгованості здійснювалися в межах строку позовної давності. Позивач звернувся із позовом до суду 05.06.2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Таким чином, заява представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності в частині стягнення заборгованості за квартплату та комунальні послуги за період часу із 01.03.2006 року по 01.04.2015 року до задоволення не підлягає. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. та 120 грн. витрат на оголошення у пресі про виклик відповідачів до суду.

Outcome: partial