Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

У травні\~2018\~року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області, Соше-Острівська сільська рада Великомихайлівського району Одеської області про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та позбавлення батьківських прав, мотивуючи його тим, що 12 вересня 2009 року вона уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, а/з №34. Від вказаного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Шлюбні відносини не склалися, почали проживати окремо, у результаті чого 15 травня 2012 року заочним рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області зазначений шлюб було розірвано. Також, рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12.09.2011 року задоволено її позовні вимоги: з [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, а саме до [INFO] . [PERSON] аліменти не сплачував, борг по аліментам склав 66165 грн.00 коп. Увесь час , після фактичного припинення шлюбу, з березня 2011 року, батько не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини. У результаті змін у законодавстві щодо порядку стягнення аліментів, змінений мінімальний розмір відсотків на утримання однієї неповнолітньої дитини з 30% на 50%, тому просить суд збільшити розмір аліментів, який стягується з [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12.09.2011 року, на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у розмірі 1/4 від заробітку [PERSON] , [INFO] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , змінивши мінімальний розмір відсотків на утримання неповнолітньої дитини з 30% на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 08 травня 2018 року ухвалою судді було відкрито провадження по вищезазначеній справі за правилами загального позовного провадження. 03 жовтня 2018 року, ухвалою суду зупинено провадження у зазначеній справі до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі №498/717/18 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини. Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року відновлено провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду. 05.08.2019 року через канцелярію суду від відповідача та його представника надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважаючи, що збільшення мінімального розміру аліментів, встановленого законом, не є підставою для звернення до суду, тому позовна вимога про збільшення розміру аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12.09.2011 року, з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 50% є безпідставною і не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про позбавлення його батьківських прав, зазначив, що він любить свого сина і заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини. Твердження позивачки, що він не приймає участі у вихованні дитини, в розвитку та оздоровленні сина, не піклується про фізичний та духовний розвиток, взагалі не цікавиться життям дитини, є її власним умовиводом, який ґрунтується на оціночних судженнях, а не на фактичних обставинах справи, оскільки, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами в розумінні статтей 77-79 ЦПК України. Вважає, що в разі позбавлення його батьківських прав, їх спільний із відповідачкою син [PERSON] , всупереч його інтересам, буде позбавлений права на пільги як дитина військовослужбовця, який має статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» тощо. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Крім того, позивач зазначила, що відповідач після розлучення, з 2012 року, перестав цікавитись життям сина. Протягом 6 років не спілкувалися. У період з 2016-2017 років вона взагалі не знала його місце перебування. Дитина перший раз після розлучення побачила батька у 2018 році під час проведення ДНК експертизи, який, навіть, з ним не поспілкувався, після проведення ДНК експертизи більше зустрічі батька з сином не було і жодного разу не звертався до неї з проханням зустрічі з сином, наданням допомоги або оформленням документів. Аліменти відповідач не сплачував з 2012 року, потім у 2017 році почав сплачувати 3-4 місяці, на сьогоднішній день має велику заборгованість по сплаті аліментів. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Відповідач додатково пояснив, що одного разу в 2011 році він прийшов з роботи, а позивачки разом з сином вдома не було. Сину на той час було 1 рік 2 місці. Коли він її відшукав, зв`язався з нею по телефону, однак, позивачка йому повідомила, що не хоче з ним жити і буде з ним розлучатись. З травня 2011 року почав проживати за місцем реєстрації. В 2012 році спілкувався по телефону, надавав матеріальну допомогу, виготовив картку банку та привіз сам в м.Одесу, де проживала відповідачка з сином, купив дитині комп`ютер. В 2013 році не мав можливості допомагати сину матеріально. З березня 2014 року по 04.01.2015 року був мобілізований і проходив службу у збройних силах України, після чого підписав контракт, залишився служити і проходив службу на контрактній основі. Приїзджати не було можливості. В 2015 році, зателефонувавши позивачці, дізнався, що син хворіє, поспілкувався з дитиною і запропонував перевести кошти, у зв`язку з тим, що позивач надала номер банківської карти через чотири місяці, кошти не перерахував. Після того, як я повідомив номер військової частини, з 2015 року з нього почали утримувати аліменти. Позивачка йому неодноразово телефонувала, щоб він відмовився від дитини. Стосовно ДНК експертизи, зазначив, що бачив дитину, коли приїзджав до м.Одеси. З 2012 по 2018 рр. позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не давала можливості спілкуватись з дитиною телефоном до моменту проведення експертизи ДНК. Із зазначеного питання до органу опіки та піклування не звертався, так як проходив службу в зоні АТО і не мав такої можливості. У нього ніколи не було сумнівів щодо батьківства, це більше були сумніви зі сторони позивачки. Взимку, 2018 року, коли він побачив дитину, намагався домовитись з колишньою дружиною, щоб дитина приїзджала до нього на літо, але з її сторони була відмова. З дитиною в соціальних мережах він не спілкується, номер телефону дитини йому невідомо, йому його ніхто не надав, також, йому невідомо до якої школи ходить дитина, так як таку інформацію йому колишня дружина не надала, однак йому відома реєстрація місця проживання позивачки разом з дитиною. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа - орган опіки та піклування Соше-Острівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області в судове засідання явку свого представника не забезпечив. Заяв та клопотань не надходило. Письмових пояснень не надали. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. 12.09.2009 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 12.09.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису про шлюб №34 від 12.09.2009 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області. Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження, [NUMBER] , виданого 21 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису про народження №13, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області відповідач [PERSON] є його батьком. Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області, справа №20493/11 від 12.09.2011 року з [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . Згідно заочного рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області, справа №2/1508/45/2012 від 15.05.2012 шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] , зареєстрований 12.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №34, розірвано. Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області, справа №498/717/18, провадження №2/498/22/19 від 27.02.2019 року, \~у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Великомихайлівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, відмовлено. Відповідно до копії листа Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] від 20.10.2016 року надіслано для виконання військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України ( [ADDRESS] ). Згідно копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, ВП №31929495 від 15.10.2018 року, на підставі виконавчого листа №2-493 від 28.09.2011 року, виданого Великомихайлівським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти у розмірі 1/2 частини до утримання боргу у сумі 68843,03 (із яких: 1/4 частина, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку - поточні аліменти, решта - в рахунок сплати боргу), а потім згідно вик.листа, тобто у розмірі 1/4, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісяця, до повноліття, починаючи з моменту працевлаштування. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №2-493 від 28.09.2011 року, виданого Великомихайлівським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з [PERSON] , складеного Жовтоводським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, №6687 від 26.07.2019 року, сукупний розмір заборгованості станом на 01.07.2019 рік - 54907,77 грн. Відповідно до копії довідки №60\~від 07.02.2018 року, виданої Соше-Острівською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, [PERSON] , зареєстрована в [ADDRESS] , разом з нею зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №52 від 06.02.2018 року, виданою Одеською загальноосвітньою школою №22 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, [PERSON] , [INFO] , є учнем 2-В класу Одеської загальноосвітньої школи №22 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області. Згідно з інформацією, викладеною в характеристиці [PERSON] , [INFO] , учня 2-В класу Одеської загальноосвітньої школи №22 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, складеної за місцем його навчання, директором школи [PERSON] та класним керівником [PERSON] , дитина зарекомендувала себе з позитивної сторони. Мати приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться навчанням, допомагає досягти успіху, приймає активну участь у житті класу, надає допомогу класному керівнику. Систематично відвідує батьківські збори. Піклується про життя і здоров`я сина. Відповідно до довідки №0451/1 від 27.04.2017 року, виданої військовою частиною [NUMBER] м.Маріуполь Східного територіального управління Національної Гвардії України, [PERSON] (РНОКПП- [NUMBER] ) проходив військову службу з 2.01.2015 року по 26.04.2017 року у військовій частині [NUMBER] НГУ. Згідно зі службовою характеристикою від 22.03.2017 року на старшого солдата [PERSON] , складеною за місцем проходження служби, командиром військової частини [NUMBER] , полковником [PERSON] та командиром взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту, лейтенантом [PERSON] , старший солдат [PERSON] зарекомендував себе з позитивного боку. Нагороджений відомчою заохочувальною відзнакою нагрудним знаком «За відзнаку в службі» 20.04.2015 року та медаллю «Захиснику Вітчизни» 20.06.2015 року, що підтверджується копія відповідних посвідчень. Згідно копій довідок від 19.07.2017 року, виданих комунальним некомерційним підприємством «Жовтоводська міська лікарня», [PERSON] на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах КНП «Жовтоводська міська лікарня» не перебуває. Згідно довідки №6465 від 26.04.2017 року, виданої військовою частиною [NUMBER] Національної Гвардії України, [PERSON] приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. В матеріалах справи наявний висновок Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклування, згідно якого орган опіки та піклування в межах своєї компетенції, вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Допитана судом свідок [PERSON] , показала, що позивачка є її подругою з 2013 року, а відповідача вона бачить вперше. Зазначила, що у неї донька одного віку з сином позивачки, діти спілкуються, товаришують. Вона тільки один раз чула від дитини про батька, коли проводився тест ДНК, дитина тоді сказала, що бачив свого батька і він йому нічого не подарував. Крім того, їй відомо, що коли [PERSON] хотіла їхати до бабусі в [PERSON] , відповідач не дав дозвіл про виїзд дитини за кордон. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , повідомила, що позивач є її рідною сестрою. [PERSON] , являючись батьком [PERSON] , [INFO] , не спілкується із сином, не дарує подарунків, навіть, на день народження, позивачка, її син проживають разом з нею та її сім`єю в одній квартирі вже три роки, де проживає відповідач їм невідомо. ЇЇ сестра попередила про експертизу ДНК, яка була в 2018 році, вони втрьох поїхали на експертизу, де побачили відповідача з якоюсь жінкою. Вона з племінником залишилась стояти, а сестра Ірена підішла привітатись до [PERSON] , в цей час відповідач привітався з сином, дитина нічого не відповіла, відповідач пройшов повз них, пішов собі далі і просто стояв в стороні, не спілкуючись із сином. У племінника є телефон, але його батько, навіть, телефонним зв`язком не спілкується з дитиною, так і її сестра ніколи не чинила перешкод у їх спілкуванні. Суд визнає підтвердження свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, добре знають [PERSON] та її сім`ю. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст. 150 СК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про стан її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Це визначено також ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Пунктами 2 частини 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що підставою для позбавлення батьків батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в\~ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007\~року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам\~\~до досягнення дитиною повноліття\~\~і ґрунтуються\~\~на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його\~\~застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, сина [PERSON] , [INFO] , з кінця 2012 року по теперішній час. Під час розгляду справи не встановлено факту намагання відповідача брати участь у вихованні дитини у будь-який спосіб, натомість встановлено свідоме нехтування. Пасивна поведінка відповідача, щодо виховання та способів його участі у вихованні сина, призводить до того, що дитина позбавлена батьківської любові, опіки та захисту з боку біологічного батька. Аргументи відповідача про те, що позивач перешкоджала його спілкуванню з сином, суд відхиляє, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості, достовірно знаючи адресу реєстрації відповідачки, звернутися до органу опіки та піклування у разі вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною, однак, таких дій відповідач [PERSON] не вчинив, що додатково спростовує доводи відповідача про вчинення позивачем [PERSON] перешкод у спілкування з дитиною. Також, суд зауважує, що навіть після першої зустрічі, після 6 років, відповідача з сином під час проведення експертизи ДНК восени 2018 року у м.Одеса та протягом всього розгляду справи в суді, він жодних дій стосовно поліпшення або зміни свого ставлення до дитини та до виконання батьківських обов`язків не вчинив. Що, на думку суду, враховуючи тривалість та систематичність бездіяльності відповідача, свідчить про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина. Сама по собі сплата аліментів, на яку посилається відповідач, не свідчить про участь в отриманні дитини, до того ж це є примусовим заходом, і має місце заборгованість, станом на 01.07.2019 рік, у розмірі 54907,77 грн. по сплаті аліментів, що визнано сторонами у справі. На підставі вищезазначеного, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без поважних причин, тому свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню сина [PERSON] . Окремо необхідно наголосити, що застосовуваний захід не є безстроковий і відповідач має право у випадку зміни поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому СК України (ст.169). В частині задоволення позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини необхідно відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №2037 VІІІ. Після набрання чинності зазначеного Закону, мінімальний розмір аліментів на одну дитину збільшено з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дитини на 50 % (ч.2 ст.182 СК України). За таких умов, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку зі зміною законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватися з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для нового рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки, цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Так і відповідно до постанови від 15.10.2018 року, ВП №31929495, винесеної головним державним виконавцем Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, про звернення стягнення на заробітну плату відповідача та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26.07.2019 року за №№6686, 6686, наявних в матеріалах справи, стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , проводиться в розмірі 1/2 частини доходів відповідача до утримання боргу, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Отже, збільшення мінімального розміру аліментів, встановленого законом, не є підставою для звернення до суду, тому позовна вимога про збільшення розміру аліментів, які стягуються із відповідача на підставі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 12.09.2011 року, з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 50% є безпідставною і не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідача судові витрати по справі.

Outcome: partial