Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом. Вимоги якого обґрунтовує тим, що 28 липня 2001 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №201. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , який проживає з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося, з січня 2018 року сторони не ведуть спільного господарства. На думку позивача подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 2000 гривень, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 23 травня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася. До суду подала заяву про розгляд справи без її участі. У заяві вказала, що позов підтримує в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи без його участі. У заяві вказав, що позов визнає не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 28 липня 2001 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що було зроблено актовий запис №201. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.9). Від цього шлюбу сторони у справі мають сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач не бажають жити однією сім`єю та відновлювати відносини. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обґрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За таких обставин [PERSON] зобов`язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. Враховуючи, що відповідач проживає окремо від дитини, а фактично піклуванням дитини займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх спільної дитини. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням обставин встановлених під час судового розгляду справи та вимог ст. 182-184 СК України суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню та необхідно визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 07.05.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 грн. сплаченого судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 768,40 грн. на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України. У відповідності до п.1. ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Outcome: partial