Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

у травні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона як дружина не надавала своєї згоди на укладення її чоловіком - [PERSON] договору поруки задля забезпечення виконання [PERSON] умов укладеного між нею та ПАТ «Кредит Європа Банк» договору про надання споживчого кредиту № 0009-CL-000000000053 від 28 серпня 2008 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити з обставин, викладених в позовній заяві. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В ході розгляду справи відповідач проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив суд ухвалити по справі рішення про відмову у їх задоволенні, врахувавши при цьому письмове заперечення відповідача на позов. Треті особи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та встановлено у судовому засіданні, що 28 серпня 2008 року між ПАТ «Кредит Європа Банк», [PERSON] як клієнтом з другої сторони та [PERSON] як поручителем з третьої сторони був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0009-CL-000000000053 (а.с. 5). Між вказаними сторонами 30 березня 2009 року було укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту № 0009-CL-000000000053 (а.с. 6). Судом встановлено, що позивач у справі - [PERSON] та поручитель за договором - [PERSON] з 07 листопада 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку про те, що сторони, підписавши спірний договір, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. Згідно із п. 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. З огляду на викладене, суд вважає, що посилання позивача на відсутність її згоди на укладення її чоловіком договору поруки є хибним, а тому не заслуговує на увагу суду. Тим паче, стороною відповідача в обґрунтування своєї позиції надано заяву [PERSON], датовану 28 серпня 2008 року, якою остання надала свою згоду чоловіку - [PERSON] на укладення договору поруки. Крім того, як визначає п. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Однак, обставин, визначених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. На підставі викладеного, ст. ст. 6, 192, 203, 509, 626-628 ЦК України, п. 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року,

Outcome: dismissed