Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

У червні 2014 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом [PERSON] про виселення. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № ZPVLGК00000532 від 11.08.2005 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 17440,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 10.08.2015. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідач передала в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру загальною площею 68,25 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] Через неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просив звернути стягнення на предмет іпотеки. 01 березня 2013 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено рішення, яким позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPVLGК00000532 від 11.08.2005 у розмірі 20800 доларів США, що за курсом НБУ складає 158086,31 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 68,25 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві приватної власності [PERSON], із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом надіслав на адресу іпотекодавця письмову вимогу про звільнення житлового приміщення протягом тридцяти днів. Однак відповідач вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» протягом одного місяця не виконала, не звільнила житлове приміщення. Посилаючись на викладене, позивач просив суд виселити відповідача та інших осіб з квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача судовий збір. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, в обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що позивачем письмову вимогу про звільнення житлового приміщення направлено на адресу, за якою відповідач не мешкає, [PERSON] зазначеної вимоги не отримувала, у зв'язку з чим банком порушено порядок виселення, передбачений ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Крім того, представник відповідача заявив, що у спірній квартирі мешкає неповнолітній син відповідача - [PERSON], [INFO], про що представнику банку було достовірно відомо ще з розгляду судом цивільної справи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, однак вимоги про його виселення з спірної квартири позивачем не заявлені. На підставі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» та ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», виселення дитини з спірної квартири порушить її право на житло. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2005 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPVLGК00000532 (копія а.с. 6-8), відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 17440,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,88 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.08.2015. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк та [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 11 серпня 2005 року, зареєстрований у реєстрі за № 1990 (копія а.с. 9-12). Згідно з умовами договору, відповідач передала в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру загальною площею 68,25 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від 11 серпня 2005 року за реєстровим № 1978. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 березня 2013 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06 червня 2013 року, в межах суми боргу за кредитним договором звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 68,25 кв.м, житловою площею 44,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (копії судових рішень а.с. 87-92). Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового Кодексу України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення його мешканців. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Таким чином, законодавець пов'язує процедуру позасудового вирішення спору з фактом отримання повідомлення іпотекодержателя мешканцями квартири, а не з фактом направлення такого повідомлення. З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв письмову вимогу про звільнення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Однак на час подачі позову до суду позивач не мав та у в ході судового розгляду не надав даних про отримання відповідачем вимоги про виселення. Як вбачається з копії письмової вимоги та копій реєстрів поштових відправлень (а.с. 14-16), вимога про звільнення житлового приміщення направлена за адресою: [ADDRESS], тоді як інші матеріали справи, а саме кредитний договір (копія а.с. 6-8), іпотечний договір (копія а.с. 9-12), дані паспорту відповідача (копія а.с. 17), а також довідки сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області (а.с. 28, 70), свідчать, що спірна квартира та місце проживання відповідача знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», реалізація права на виселення позивачем можлива за умови дотримання порядку позасудового врегулювання. Процедура досудового врегулювання спору невід'ємно пов'язана із фактом отримання письмової вимоги іпотекодержателя про звільнення житлового приміщення його мешканцями. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем та іншими мешканцями житлового приміщення письмової вимоги про звільнення житлового приміщення, а отже суд приходить до висновку, що позивач не дотримався порядку, встановленого ст. 40 Закону України «Про іпотеку», щодо позасудового врегулювання виселення мешканців житлового приміщення. Що стосується заявленої вимоги про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі, суд у цій частині не вбачає підстав для задоволенні позову, оскільки інші особи, що можливо проживають у будинку, залучені до участі у справі не були, письмово іпотекодержателем про необхідність виселення з житлового приміщення не повідомлялися, відомостей про те, що крім відповідача ще хтось проживає в спірному будинку, суду не надано. За таких обставин, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку у задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed