Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком по вул. Жовтневій, 14 в смт. Макошине Менського району Чернігівської області та зняття останнього з реєстраційного обліку, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником вказаного будинку, де, проживають [PERSON], [PERSON], а також зареєстрований [PERSON], який фактично з дня реєстрації і по даний час не проживає, не несе витрати по утриманню будинку та не оплачує комунальні послуги, що призводить до порушення її прав власника. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема через оголошення в газеті „Деснянська правда від 22-25 червня 2015 року, № 25(28483), причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином, у звязку з цим, суд відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач у письмовій заяві. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області в судове засідання не зявився, надав до суду письмові пояснення, в яких посилаючись на положення ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вважає позовні вимоги в частині зняття особи з реєстраційного обліку необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, при вирішенні спору в іншій частині поклався на розсуд суду, просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №14 по вул. Жовтневій в смт. Макошине Менського району Чернігівської області, що вбачається з [PERSON] з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в якому підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу від 13 лютого 2013 року, нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №140 (а.с.8, 10,11). Як вбачається із довідки №657 від 15 травня 2015 року Макошинської селищної ради Менського району Чернігівської області, у житловому будинку по вул. Жовтневій, 14 в смт. Макошине Менського району Чернігівської області зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], який у вказаному будинку не проживає (а.с.12). Про факт непроживання відповідача в зазначеному вище будинку депутатом Макошинської селищної ради складений акт обстеження житлового будинку від 13 травня 2015 року, з якого вбачається, що [PERSON], будучи зареєстрованим [INFO], у вказаному будинку в дійсності не проживав та не проживає (а.с. 5). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що позивач довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації в житловому будинку по вул. Жовтневій, 14 в смт. Макошине Менського району Чернігівської області без поважних причин, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, яке належить позивачу. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, вимога про зняття з реєстрації є у даному випадку зайвою, оскільки зняття особи з реєстрації відбувається на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якими відповідно до ст. 79 ЦПК України є судовий збір та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Понесені позивачем витрати підтверджуються квитанцією №67 від 18 травня 2015 року про сплату судового збору в сумі 243,60 грн., рахунком №220 та чеком № 18062015095404 від 18 червня 2015 року про оплату витрат за публікацію оголошення про виклик відповідача в сумі 182, 40 грн., а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial