Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Свої вимоги мотивував тим, що 13 січня 2016 року [PERSON] наніс [PERSON] удари. Від отриманих ударів [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта відноситься до ушкоджень легкого ступеня тяжкості, як такий, що викликав короткочасний розлад здоровя. За даним фактом розпочато кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] із 14 січня 2016 року по 22 січня 2016 року (8 ліжко-днів) перебував на стаціонарному лікуванні у дитячому відділенні Тетіївської Центральної районної лікарні. Відповідно до розрахунку вартість лікування одного ліжко-дня на момент лікування склала 420,22 грн. Сукупна вартість лікування [PERSON] у Тетіївській Центральній районній лікарні склала 3\~361,76 гривень. Отримані [PERSON] тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному звязку з вчиненим [PERSON] злочином. Разом із цим, відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від злочину. Ухвалою Тетіївського районного суду від 29 лютого 2016 кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито, підозрюваного звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного з потерпілим. Однак, наведене не є реабілітуючою підставою. Натомість витрати, понесені Тетіївською Центральною районною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, залишилися невідшкодованими. Просив суд стягнути з [PERSON] на користь Тетіївської Центральної районної лікарні матеріальні збитки, завдані вчиненням кримінального правопорушення, в розмірі 3\~361,76 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представники Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області, Тетіївської районної ради Київської області, Тетіївської Центральної районної лікарні. [PERSON], представник Управління фінансів Тетіївської районної державної адміністрації не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання представник позивача направив клопотання про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] 13 січня 2016 року близько 20 год. в с. Михайлівка Тетіївського району Київської області, знаходячись у приміщенні будинку культури, який знаходиться по вул. Центральній, 15 перебуваючи в стані алкогольного спяніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень [PERSON], умисно наніс не менше 17 ударів кулаками по обличчю, голові, спині, кистях обох рук неповнолітнього потерпілого [PERSON] Вказані дії [PERSON] досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України.. Внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта від 27.01.2016 року № 13 відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоровя. За даним фактом 14 січня 2016 року розпочато кримінальне провадження № 12016110300000012 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] із 14 січня 2016 року по 22 січня 2016 року (8 ліжко-днів) перебував на стаціонарному лікуванні у дитячому відділенні Тетіївської Центральної районної лікарні. Відповідно до розрахунку, проведеного департаментом охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації, вартість лікування одного ліжко-дня на момент лікування склала 420,22 грн.. Сукупна вартість лікування [PERSON] у Тетіївській Центральній районній лікарні склала 3\~361,76 гривень. Отримані [PERSON] тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному звязку з вчиненим [PERSON] злочином. Разом із цим, відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від злочину. Частиною 1 ст. 127 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. При розгляді справи у Тетіївському районному суді в судовому засіданні законний представник потерпілого [PERSON] відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення і просив закрити кримінальне провадження щодо [PERSON], оскільки вони з обвинуваченим примирилися, жодних претензій до нього він не має. Обвинувачений [PERSON] в судовому засіданні заяву потерпілого підтримав та вказав суду, що вину у скоєному злочині він визнає повністю та розкаюється у вчиненому. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито. Однак, наведене не є реабілітуючою підставою. Шкоду матеріального характеру потерпілому [PERSON] відшкодовано, натомість витрати, понесені Тетіївською Центральною районною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, залишилися невідшкодованими. Згідно зі ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Статтею 128 КПК України встановлено, що цивільний позов в інтересах держави предявляється прокурором. Особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07.07.1995 за № 11 відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний звязок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. У кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства. Згідно з п. 3 цієї постанови витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. У відповідності до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених із винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 за № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом із обвинуваченого, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету. Враховуючи, що витрати в сумі 3\~361,76 грн. до цього часу в добровільному порядку відповідачем лікувальному закладу не сплачені, а тому у відповідності до ст. 1206 ЦК України підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А саме з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved