Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позивач при зверненні до суду мотивувала свої вимоги тим, що вона, [PERSON] є власницею земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER]. Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 08.05.2017 року. Починаючи з 2012 року її сусідами - [PERSON] та [PERSON], що є власниками земельної ділянки розташованої поруч з її земельною ділянкою, самовільно без надання нею згоди використовується її частина земельної ділянки, що дорівнює 0,88 га. Підтвердженням стосовно зайняття та використання частини її земельної ділянки є проведення експертизи «Абрис земельної ділянки» від 20 січня 2016 року. Відповідачами побудовано паркан та капітальні споруди (будівлі) на території її земельної ділянки, внаслідок чого зайняли частину її земельної ділянки - з одного боку на 2,16 метри - зі сторони чужої земельної ділянки, з іншого - 2,83 метри - зі сторони дороги та проїжджої частини. До того ж, після проведення самочинного будівництва Відповідачами на її земельній ділянці залишено будівельне сміття, а також з 2012 року по сьогоднішній день Відповідачами продовжується скидання на її ділянку сільськогосподарських відходів та бруду. Щодо проведення будівництва будь-яких споруд, капканів, будівель та здійснення насаджень Відповідачами на території її земельної ділянки нею дозволу не надавалось. Будь-яких переговорів стосовно здійснення будівництва та насаджень, до їх початку, між нею та Відповідачами також не велось. В усному порядку домовитись із Відповідачами щодо вирішення питання зайняття ними її земельної ділянки не вийшло, так як Відповідачі уникали будь-яких розмов з нею, починали сваритись, погрожували своїми зв'язками із міською та районною владами. Внаслідок чого вона була вимушена звернутись до інженера-геодезиста [PERSON] - спеціаліста І категорії, який діє на підставі кваліфікаційного сертифікату інженера-геодезиста № [NUMBER] з питань отримання необхідних документів, що стануть свідченням порушення. Відповідачами меж вказаної вище земельної ділянки, влаштування на ній Відповідачами самовільного будівництва. Отримавши всі необхідні документи на земельну ділянку, вона неодноразово в письмовому та в усному порядку зверталась до Відповідачів з приводу вирішення даного питання мирним шляхом, пропонуючи залишити Відповідачам зайняту ними частину її земельної ділянки, знищивши при цьому незаконно збудовані споруди, прибравши сміття або придбати (купити) в неї вказану земельну ділянку, загальною площею 6,1 га. Підтвердженням письмових звернень позивача та відповідей відповідача є листування засобами поштового зв'язку, копії листів та поштових документів. Однак, станом на день подання даної позовної заяви, домовленостей мирним шляхом між нею та відповідачами не досягнуто. Відповідачі вкрай відмовляються вчиняти будь-які дії щодо усунення перешкод у користуванні нею її земельною ділянкою. На підставі вищевказаного просила суд зобов'язати - [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди, щодо користування нею земельною ділянкою, що розташована [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], загальною площею 6,1 га., шляхом знесення збідованих відповідачами будівель та споруд та паркану на території вказаної земельної ділянки, а саме: з одного боку на 2,16 метри - зі сторони чужої земельної ділянки, з іншого - 2,83 метри - зі сторони дороги та проїжджої частини. Привести земельну ділянку розташованої [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], загальною площею 6,1 га. у попередній стан, прибравши будівельне сміття на всій території вказаної земельної ділянки. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] суму судового збору. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідачів проти позову заперечував, надавши письмові заперечення. Пояснив, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, позивачем не надано жодного належного доказу в обгрунтування своїх вимог. Відповідачі жодним чином не порушували прав позивача на користування його земельною ділянкою. Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків. Позивач при зверненні до суду з даним позовом посилався на те, що вона [PERSON] є власницею земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER]. Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 08.05.2017 року. Проте у матеріалах справи відсутній даний держаний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], загальною площею 6, 1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2012 року її сусідами - [PERSON] та [PERSON], що є власниками земельної ділянки розташованої поруч з її земельною ділянкою, самовільно без надання нею згоди використовується її частина земельної ділянки, що дорівнює 0,88 га. У листопаді 2009 року відповідачі та позивач згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки придбали у приватну власність, в рівних частинах кожна, земельну ділянку загальною площею 0,1210 га, що знаходиться в с. Нове Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер [NUMBER]). У подальшому дану земельну ділянку було поділено на дві - з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER], площею 0,0605 га кожна, та оформлено право власності відповідно на відповідачів та позивача (що розташовані по [ADDRESS]). Відповідно до п. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно з ч. 2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 ст. 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування території сіл, селищ, міст, районів та областей. Частиною 1 ст. 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Положенням ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження своїх вимог позивач посилається на «Абрис земельної ділянки» від 20 січня 2016 року, який проведений інженером-геодезистом [PERSON] - спеціалістом І категорії, який діє на підставі кваліфікаційного сертифікату інженера-геодезиста № [NUMBER] з питань отримання необхідних документів. Даний доказ суд не бере до уваги, оскільки компетентним органом, уповноваженим встановлювати ті чи інші порушення земельного законодавства, є виключно органи земельних ресурсів. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі. Позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому, оцінюючи представлені у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню і сплачений позивачем судовий збір. З урахуванням наведеного та

Outcome: dismissed