Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS] та зобов'язати останніх знятись з реєстрації у вказаному будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS], з 2005 року по 2008 рік її син - [PERSON] співмешкав із [PERSON], в зв'язку з чим остання та її син - [PERSON] в липні 2005 року вселилися та зареєструвалися в її будинку. З 2008 року відповідачі не проживають у вказаному будинку, не оплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по його утриманню, що призводить до порушення її прав власника. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомили, клопотань про розгляд справи тільки з їх участю не надходило. У зв'язку з цим суд згідно вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України вважає необхідним провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і позивач у письмовій заяві. Представник третьої особи - Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №54 від 26 червня 1987 року, що вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6). Відповідно до довідки №1227 від 03 червня 2014 року Березнянської селищної ради Менського району Чернігівської області [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] на підставі рішення сесії Березнянської селищної ради від 27 грудня 2001 року. Згідно із записами, зробленими в будинковій книзі, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] з 01 липня 2005 року (а.с. 14-24). Про факт непроживання відповідачів в зазначеному вище будинку та про відсутність в будинку їх майна депутатом та секретарем Березнянської селищної ради складений акт обстеження умов проживання від 12 травня 2014 року (а.с. 25). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що позивач довела той факт, що відповідачі понад один рік не проживають за місцем реєстрації в житловому будинку по [ADDRESS] без поважних причин, а тому [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням, яке належить позивачу. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, вимога про зняття з реєстрації є у даному випадку зайвою, оскільки зняття особи з реєстрації відбувається на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням при зверненні зацікавленої особи до відповідних органів в передбаченому законом порядку. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені останньою при подачі позову - 243,60 грн. (а.с.1 ).

Outcome: partial