Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало на те, що 23 травня 2008 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11349713000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 24 000 дол. США в обмін на зобов'язання позичальника повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 22 березня 2018 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних шляхом внесення ануїтентних платежів відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору в сумі 355 дол. США. Крім того, з метою забезпечення належного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором 23 травня 2008 року між банком та [PERSON], а також між банком та [PERSON], укладено два договори поруки, а саме: №20640 та № 206238, за умовами якого поручителі зобов'язувались нести солідарну відповідальність разом із боржником за невиконання ним своїх зобов'язань. Разом з тим, позичальник своїх зобов'язань належним чином не виконує, що привело до виникнення заборгованості за кредитним договором, про наявність якої та необхідність її погашення банк повідомляв відповідачів шляхом надіслання на їх адресу вимоги про погашення простроченої заборгованості, проте вона була залишена відповідачами без належного реагування й відповідно відповідачі належним чином своїх зобов'язань не виконали та існуючу заборгованість за договором не погасили. Посилаючись на вказане, банк збільшивши в ході розгляду справи заявлені позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01.07.2015 року становить 19 835,33 дол. США та складається із: заборгованості за кредитом: в розмірі 16547,33 дол. США та заборгованості по сплаті процентів в розмірі 3288,00 дол. США. Крім того, відповідно до умов договору, також просив стягнути нараховану банком пеню, розмір якої станом на 01.07.2015 року становить 59 058,69 грн. та складається із : пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 43 599,69 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 15 459 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також вказав на те, що уточненні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. При цьому, дана справа розглядалась у відсутності відповідачів та представника відповідача, які неодноразово належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися та про причини своєї неявки суд не повідомили, а також не направили на адресу суду відповідного клопотання про відкладення розгляду справи. Так, відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. За положеннями ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. При цьому, як убачається з матеріалів справи, судом неодноразово направлялись на адресу відповідачів судові повістки про виклик в судове засідання за адресою їх місця реєстрації відповідно до даних отриманих з ГУ ДМС України в Чернівецькій області, проте будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, відповідачі в судові засідання не з'являлись, при цьому не повідомляли поважності причин своєї неявки. Відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ураховуючи те, що представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що в справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. При цьому, ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, 23 травня 2008 року між банком та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11349713000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 24000 дол. США на строк до 22 березня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, а відповідач в свою чергу зобов'язувався повернути наданий кредит та сплачувати відсотки за його користування шляхом сплати ануїтентних платежів в сумі 355 дол. США з періодичністю встановленою графіком платежів (а/с 5). Крім того, згідно умов даного договору сукупна вартість кредиту визначається «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» (Додаток № 1). Графік розрахований на дату підписання договору. У випадку виникнення будь-яких змін, за ініціативою сторони та/або сторін, та/або на підставі законодавства України та/або умов Договору, Графік може бути змінений шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди. У випадку дострокового (часткового або повного) погашення кредиту за ініціативною позичальника, новий Графік не розраховується. Також умовами договору, а саме п. 1.3.1 визначено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п. 1.3.1 . Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після дня не сплати або не повної сплати платежу встановленого у договорі . Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. Так, згідно вимог ч. ч. 1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 01.04.2015 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Укрсиббак» про визнання зазначеного кредитного договору недійсним відмовлено (а/с 155). Крім того, ч. 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, з метою забезпечення належного виконання вказаного зобов'язання 23 травня 2008 року укладено два договори поруки, а саме №20640 між банком та [PERSON] та № 206238 між банком і [PERSON] (а/с 15-17). Відповідно до умов вищевказаних договорів поруки, поручителі зобов'язувались відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. При цьому, ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як встановлено судом, позичальник належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 01.07.2015 року утворилась заборгованість, яка становить 19835,33 дол. США та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 16547,33 дол. США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 3288,00 дол. США, що підтверджується наданим банком відповідним розрахунком заборгованості (а/с 238-248), який відповідачами належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, а також не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження сплати кредитної заборгованості в повному обсязі. Крім того, остання сплата коштів на погашення кредитної заборгованості [PERSON] здійснена 13 серпня 2013 року, а сплата процентів - 29 липня 2014 року, що підтверджується відповідним розрахунком ( а.с. 181-191, 238-248). За таких обставин, а також ураховуючи наявність у банка виданої НБУ 24 березня 2001 року ліцензії на № 75 та дозволів № 75, № 75-2 від 9 листопада 2002 року та додатку до дозволу № 75-2 від 19 листопада 2002 року на здійснення валютних операцій (а.с.195- 206), а також правовий висновок ВСУ, викладений у постанові № 6- 145 цс 14 від 24 вересня 2014 року, суд приходить до висновку, що існуюча сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню саме в іноземній валюті. Крім того, положеннями ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. При цьому, сплата пені є правовим наслідком порушення зобов'язання, що в розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Так, відповідно до умов кредитного договору, зокрема, п. 8.1 кредитного договору визначено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема термінів повернення кредиту, (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день нарахування пені. При цьому пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Банк може використати своє право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого договором. Як убачається із наданого банком розрахунку, за неналежне виконання позичальником свого зобов'язання банком станом на 01.07.2015 року нарахована пеня за період з 1 липня 2014 року по 26 червня 2015 року в сумі 59058,69 грн., яка складається із: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 43599,69 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 15459 грн. (а/с249-250). Таким чином, ураховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що у відповідача [PERSON] через неналежне виконання умов договору про надання споживчого кредиту виникла заборгованість, яка станом на 01.07.2015 року становить 19835,33 дол. США й відповідно складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 16547,33 дол. США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 3288,00 дол. США та пені в розмірі 59058,69 грн., у тому числі: пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 43599,69 грн. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 15459 грн. Так, частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Крім того, наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 1050 ЦК України). При цьому, право банку на дострокове стягнення заборгованості, відсотків та штрафних санкцій у випадку невиконання позичальником умов договору також передбачене й умовами вищевказаного кредитного договору, який є дійсним та у визнанні якого недійсним рішенням суду, яке набрало законної сили, відповідачу [PERSON] відмовлено й відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Крім того, за змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин, суд оцінивши надані суду докази в їх сукупності, вважає доведеною суму боргу, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] у зв'язку із невиконанням ним своїх зобов'язань за кредитним договором. При цьому, відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Разом з тим, з правової позиції сформованої Верховним Судом України у постанові №6-745цс15 від 01.07.2015 року убачається, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. За таких обставин кредитор,

Outcome: partial