Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про зміну порядку і способу стягнення аліментів із [PERSON] , які стягуються з останнього за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.03.2013 року з 1000 грн. на місяць на утримання сина [PERSON] , 2008 року народження на ј частину з усіх видів доходу відповідача, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. В обґрунтування позову позивач посилалася на ч. 2 ст. 182 СК України вказуючи, що рекомендований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, аналізувала ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» та зазначала, що прожитковий мінімум необхідний для нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років з січня 2019 року встановлено в розмірі 2 027 грн. З огляду на зазначене, на думку позивача, саме у зв`язку з цим, суд зобов`язаний змінити порядок і спосіб стягнення аліментів. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на розгляді справи та прийнятті рішення виходячи з підстав виказаних у позовній заяві і наявних доказах, які, на її думку, сформовані у належному та повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вказував, що офіційно ніде не працює, погоджувався із тим, що має надавати кошти на утримання дитини у більшому розмірі, більше того підтвердив свою готовність здійснювати такі виплати в розумних межах, однак критично віднісся до обґрунтування та вимог позову ініційованих [PERSON] . З огляду на категоричні заяви позивача щодо розгляду справи та ухвалення рішення за наявних доказів та обґрунтувань позовної заяви, позицію відповідача, відсутність заяви про зміну підстав або предмету позову, суд вважає можливим розгляд справи та її завершення. Вивчивши позовну заяву, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне. Ст. 182 СК України, на яку посилається у своїй позовній заяві [PERSON] , системно входить до Глави 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» і встановлює обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а ч. 2 вказаної Статті регламентує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Також вказує, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, зміст ст. 182 СК України не лише спростовує вимогу позивача про необхідність встановлення мінімального розміру аліментів не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але й свідчить про можливість її застосування при присудженні аліментів та визначенні їх можливого розміру, а не зміні порядку і способу їх стягнення. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, передбачених цим Кодексом. За ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ст.ст. 77,78,79 ЦПК України визначає поняття належних, допустимих та достовірних доказів на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З огляду на зазначене, навіть якщо ініціювати позов про збільшення розміру аліментів, що на думку суду намагалася довести позивач у судовому засіданні вказуючи на те, що отримуваний розмір аліментів не відповідає прожитковому мінімуму дитини на даний час, позивач має не лише довести зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я але й надати належний та допустимий доказ на підтвердження існування рішення суду, яке набрало чинності, про те, що аліменти взагалі були стягнуті. При цьому, матеріали справи не містять доказів існування та чинності рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , 2008 року народження, що, за таких обставин, на думку суду, виключає можливість зміни порядку і способу вже стягнутих аліментів. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Таким чином, враховуючи, що правовою підставою до задоволення позову [PERSON] зазначено статтю СК України - яка спірні відносини не регулює, при цьому позивачем ставиться питання про зміну і порядку і способу стягнення аліментів, позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed