Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У травні 2014 року арбітражний керуючий Безабчук Алла Володимирівна звернулась до суду в інтересах фізичної-особи підприємця (далі ФОП) [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 1000 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач вказувала, що є ліквідатором фізичної особи-підприємця [PERSON] та згідно з Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зобов'язана реалізувати майно [PERSON] для задоволення вимог кредиторів. Зазначає, що [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 1000 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.04.2008р., але у нього відсутній правовстановлюючий документ на цю ділянку.. Позивач зверталась із питанням реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції в Миколаївській області, але рішенням №12839285 їй було відмовлено в реєстрації права власності на земельну ділянку в зв'язку з тим, що поданий правовстановлюючий документ (договір купівлі-продажу) не відповідає вимогам ст. 126 ЗК України ( в редакції від 01.01.2008р.), тобто необхідний Державний акт про право власності на земельну ділянку. Посилаючись на те, що в позасудовому порядку виявилося неможливо підтвердити право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві з підстав викладених у позові. [PERSON] підтвердив факти та обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечував проти його задоволення. При цьому пояснив суду, що 14 квітня 2008 року він дійсно продав [PERSON] жилий будинок разом із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Жилий будинок був зареєстрований в БТІ, однак на земельну ділянку ніякого Державного акту про право власності не отримував. Ніяких претензій до [PERSON] він не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Позивач арбітражний керуючий - Безабчук Алла Володимирівна є ліквідатором фізичної особи-підприємця [PERSON] на підставі постанови господарського суду Миколаївської області від 08 січня 2013 року. (а. с.9-10) Згідно п. 1, 2 ст. 38 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі-Закон) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом. З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута щодо його розпорядження. Пунктами 1, 2 ст. 41 Закону передбачають, що ліквідатор - це фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно ст. 44 Закону після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута шляхом проведення аукціону. Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями із земельною ділянкою, що відчужується за даним договором розташовані за адресою [ADDRESS]. В цілому житловому будинку літ.» має 142,10кв.м. жилої площі, загальна площа 306,70кв.м. і до нього прилягають споруди № І, ІІ, огорожі №3-7. Площа земельної ділянки 1000 кв. м., кадастровий номер 4810136600:05:024:007. на підставі договору купівлі-продажу. (а. с. 11-12 ) Згідно витягу з Державного реєстру правочинів за № === від 14.04.2008р. договір купівлі -продажу зареєстрований за № 2833681 14.06.2008р. ,№ в реєстрі нотаріальних дій 1416. (а. с. 15) Згідно п. 4.7 Договору купівлі-продажу право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на неї (державного акту про право власності на земельну ділянку) та згідно ст. 657 Цивільного кодексу України його державної реєстрації. Для реалізації майна банкрута ліквідатору необхідно надати організатору торгів правовстановлюючі документи на майно, але [PERSON] вимоги п. 4.7 Договору купівлі-продажу не виконав - не отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку, тому на сьогоднішній день його право власності на придбану згідно договору купівлі-продажу земельну ділянку не зареєстровано. З метою реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку позивач звернувся з відповідною заявою до державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції в Миколаївській області, та 06 травня 2014 року отримано рішення, яким відмовлено в реєстрації права власності на земельну ділянку в зв'язку з тим, що поданий правовстановлюючий документ (договір купівлі-продажу) не відповідає вимогам ст. 126 Земельного кодексу України в редакції від 01.01.2008р., тобто необхідний державний акт про право власності на земельну ділянку. (а. с. 16) Таким чином, ліквідатор на сьогоднішній день не має можливості реалізувати в рамках ліквідаційної процедури земельну ділянку та житловий будинок,тому що не має зареєстрованого правам власності на земельну ділянку, на якій розміщено майно. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Як зазначено в ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (із змінами, внесеними Законом України від 5 березня 2009 року № 1066-V1). За приписами ч.1 ст.120 ЗК України та ч.1 ст.377 ЦК України до особа, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 16 ЦКУ передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів являється визнання права. В порядку ст.. 88 ЦПК України, суд ухвалюючи рішення, вважає за необхідне розподілити судові витрати, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у сумі 485,10 грн.

Outcome: approved