Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

у червні 2014 року позивач звернувся до суду із названим позовом у якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість по оплаті за навчання у розмірі 3\~879 грн. 29 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 серпня 2011 року між Національним університетом харчових технологій та [PERSON] було укладено договір про навчання і підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр в Національному університеті харчових технологій № 013-ФІд01Б. Загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання Студента згідно з умовами договору становить 47160,00 грн. без ПДВ. Вартість навчання за семестр становить 5895,00 грн. Відповідно до наказу № 770-кс від 11 серпня 2011 року № 770-кс Студента було зараховано на перший курс денної форми навчання факультету обліку, фінансів та підприємницької діяльності з 1 вересня 2011 року. Студент навчався в університеті у період з 01 вересня 2011 р. по 9 грудня 2013 р. Згідно пункту 5.3. договору Відповідач мав перерахувати кошти на розрахунковий рахунок університету за пятий семестр третього курсу у строк до 1 вересня 2013 року. Однак, відповідач не вніс плату за навчання в повному обсязі, чим порушив свої зобовязання, внаслідок чого сума боргу за навчання становить 3879,29 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що 11 серпня 2011 року між Національним університетом харчових технологій та [PERSON] було укладено договір про навчання і підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр в Національному університеті харчових технологій № 013-ФІд01Б. Пунктом 2.1. договору передбачено, що Університет зобовязується надати Студенту освітню послугу на основі новітніх досягнень науки, техніки та технологій, згідно з навчальним планом і навчальними програмами, які відповідають міжнародним освітнім стандартам та затвердженими Вченою радою НУХТ. Замовник, зі свого боку, зобовязаний своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором (пункт 3.1. договору), а Студент зобовязаний у повному обсязі якісно засвоїти теоретичний, практичний і виробничий курси навчання, включені в навчальний план відповідної спеціальності, набути знання, вміння та навики згідно з освітньо-кваліфікаційною характеристикою спеціальності (пункт 4.1. договору). Згідно пункту 5.3. замовник перераховує кошти на розрахунковий рахунок виконавця у вигляді попередньої оплати у розмірі 5\~895 грн. за семестр до початку осіннього та весняного семестрів відповідно до 1 вересня та 1 лютого поточного року. Відповідно до пункту 7.1. договору його дія припиняється, зокрема, у разі відрахування студента з Університету згідно з чинним законодавством або договором (а.с. 5). Відповідно до наказу від 11 серпня 2011 року № 770-кс [PERSON] було зараховано на навчання для отримання ОКР «бакалавр» на перший курс денної форми навчання факультету обліку, фінансів та підприємницької діяльності з 1 вересня 2011 року (а.с. 9). Наказом від 16.12.2013 року № 1711-кс [PERSON] студента 3-го курсу денної форми навчання відраховано з Університету на підставі статті 45 Закону України «Про вищу освіту» за порушення умов договору з 9 грудня 2013 року (а.с. 10). 18 лютого 2014 року позивачем було надіслано на адресу відповідачів лист № 01-78 з проханням сплатити суму заборгованості до 20 березня 2014 року (а.с. 7-8). Згідно довідки-розрахунку заборгованості за надання послуг по навчанню (додається), їх вартість за семестр складає 5895,00 грн. Вартість за місяць навчання складає 1179,00 грн. Оскільки Студента було відраховано з 9 грудня 2013 року, сума заборгованості за надання послуг по навчанню складає 3879,29 грн.(а.с.6). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно частини 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 903 цього Кодексу визначено, якщо неможливість виконати договір виникла з вини Замовника, він зобовязаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі. Враховуючи те, що договір не виконано з вини відповідача суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved