Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Успенівська сільська рада Марїнського району Донецької області звернулась до суду із заявою в якій просить визнати відумерлою спадщину у вигляді земельної частки (паю) площею 4.49 умовних кадастрових гектарів вартістю 133103,28 гривень, яка належала померлому 29.12.2003 року [PERSON], на підставі сертифікату серії ДН № 0213290 та передати вказану земельну ділянку у власність територіальної громади Успенівської сільської ради Марїнського району Донецької області. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що померлому 29.12.2003 року [PERSON] належав земельний пай колишнього КСП «Радянська Україна» на підставі сертифікату серії ДН № 0213290. На день смерті [PERSON] разом із ним проживала його донька [PERSON], [INFO], яка на день смерті спадкодавця була зареєстрована за місцем проживання померлого, за адресою: Донецька область, Марїнський район, село Успенівка, вулиця Центральна (Советська), 16, проте звернень до сільської ради з приводу вступу в спадщину після смерті [PERSON] не надходило. З посиланням на положення ст. ст. 525, 526, 553, 555 ЦК УРСР, ст. ст. 1270, 1272 ЦК України заявник просить визнати спадщину відумерлою та передати її у власність територіальної громади. В судовому засіданні представники заявника заяву підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON], про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому законом порядку, до судового засідання не зявилась (а.с. 79). Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з актового запису про смерть [PERSON] помер 29.12.2003 року, актовий запис № 23 від 30.12.2003 року (а.с. 17, 68-69). З наданого нотаріусом витягу вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, з відповіді Марїнського районного суду Донецької області вбачається, що рішення суду щодо усунення від спадкування відсутні (а.с. 73, 74). З довідок Успенівської сільської ради Марїнського району Донецької області за № 536/02-26 від 05.10.2017 року та за № 393/02-24 від 17.11.2017 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований у будинку за № 16 по вулиці Центральній (Совєтській) в селі Успенівка Марїнського району Донецької області та на день його смерті в будинку зареєстрована його донька [PERSON] На теперішній час [PERSON] зареєстрована за даною адресою, але не проживає. Інших зареєстрованих або проживаючих осіб в будинку на день смерті спадкодавця не було і не має (а.с 7, 34). З адресної картки та витягу з погосподарської книги вбачається, що [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] та проживає [INFO], будинок зруйновано при пожежі (а.с. 32, 33, 55, 79). З відповіді управління Держгеокадастру у Донецькій області Мікрайонному відділенні у Марїнському районі та місті Вугледар від 21.09.2017 року вбачається, що [PERSON] отримав сертифікат на земельну частку (пай) колишнього КСП «Радянська Україна» серії ДН № 0213290 від 19.11.996 року за № 570 (а.с. 6). Так суд зазначає, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм \~ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема\~ ЦК УРСР. Як встановлено судом, [PERSON] помер 29.12.2003 року (а.с. 17, 68-69) та на день його смерті членом його сімї є його донька [PERSON], про що свідчить витяг з погосподарської книги та адресної довідки (а.с. 32-34). Тому судом застосовується законодавство на час виникнення правовідносин. Так, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР, а до числа спадкоємців першої черги а до числа спадкоємців першої черги за законом (ст. 529 ЦК УРСР), який діяв на час відкриття спадщини) належить донька померлого [PERSON] Прийняття спадщини регулювалось ст. 548 ЦК УРСР, за положеннями якої для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З досліджених судом довідки господарської книги та адресної довідки вбачається, що [PERSON] до дня смерті батька [PERSON] проживала разом із батьком і після його смерті вона фактично вступила в володіння та управління спадковим майном. Висновок суду узгоджується з п. 113 діючої на час відкриття спадщини Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року за № 18/5, суд зазначає, що вказані обставини являються достатнім доказом вступу спадкоємця [PERSON] в управління або володіння спадковим майном. Інші спадкоємці відсутні та спадкові справи після смерті [PERSON] не заводились. Іншого заявником не спростовано, також не спростовано заявником належними та допустимими доказами й відмову доньки [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька з огляду на положення ст. 549 ЦК України. Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Відтак вимоги заявника про визнання спадщини відумерлою не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки положеннями ст. 555 ЦК УРСР передбачався перехід спадщини до держави, вимог про визнання спадщини відумерлою положення ст. 555 ЦК УРСР в редакції на час виникнення правовідносин не містили. З урахуванням викладеного заява про визнання спадщини відумерлою не може бути задоволена враховуючи її необґрунтованість, безпідставність, та наявність спадкоємців. З урахуванням посилань заявника на положення ст. 1270, 1272 ЦК України суд вважає за необхідне зазначити наступне. З адресної картки та витягу з погосподарської книги вбачається, що [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] та проживає [INFO] (а.с. 32,33). У відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Доказів відмови від спадщини суду не надано, та заявником зазначені обставини не доведені. Крім того частиною 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З огляду на наведені вищі докази, яким встановлені фактичні обставини справи суд зазначає, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed