Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] в інтересах якої діє опікун [PERSON] звернулась в Кіровський районний суд м. Кіровограда із позовною заявою, якою просить виселити [PERSON] з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення. Вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.10.2007 року № [NUMBER] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Комунальним підприємством ЖЕО №4 від 03.06.2020 року за № 2450 по [ADDRESS] зареєстровані: власник - [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] . Квартира трикімнатна, кожен проживає в окремій кімнаті. [PERSON] похилого віку, хворіє на діабет та ще низку захворювань, є інвалідом другої групи з 08.04.2011 року, безтерміново. Крім того, страждає хронічним психічним захворюванням у формі маячного розладу. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій і розумно ними керувати. На підставі рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 12.05.2014 року [PERSON] , [INFO] визнано недієздатною та стосовно неї встановлено опіку. Опікуном [PERSON] , [INFO] . призначено [PERSON] , [INFO] . Проживання разом із відповідачем є нестерпним. Відповідач безробітний, веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, приходить до квартири у нетверезому стані, вживає наркотичні засоби, псує майно, часто влаштовує сварки та бійки, з приводу чого позивач, в інтересах якої діє опікун, неодноразово зверталась до поліції. Поліцією неодноразово складались протоколи про вчинення насильства в сім»ї та направлялись до суду. Відповідач жодним чином в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Своєю поведінкою відповідач порушує право позивача на спокійне життя, завдає моральних страждань /а.с. 1-5/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання та 16.12.2020 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті /а.с. 27-28, 46-47/. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, правом подачі відзиву не скористався. Заслухавши виступ представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним у задоволенні вимог відмовити, з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.10.2007 року /а.с.14/. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.05.2014 року у справі №404/2094/14-ц (номер провадження 2-о/404/76/14), яке набрало законної сили 23.05.2014 року, [PERSON] , [INFO] визнано недієздатною. Встановлено опіку стосовно [PERSON] , [INFO] . Опікуном [PERSON] , [INFO] призначено [PERSON] , [INFO] /а.с. 16/. Згідно довідки №2450 виданої начальником КП «ЖЕО №4 Міської ради міста Кропивницького» [PERSON] від 03.06.2020 року по [ADDRESS] зареєстровані: власник - [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] /а.с. 15/. Крім того, відповідно довідки відділу реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської ради міста Кропивницького за №010133/1, [PERSON] , [INFO] , з 11.04.2002 року зареєстрований з адресою: [ADDRESS] /а.с. 25/. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач в інтересах якої діє опікун звернулась до суду із позовом про виселення[PERSON] з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення, з підстав передбачених ст.. 116 ЖК України. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга статті 109 ЖК України). Положеннями ст. 157 ЖК України визначено, що членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. На підставі ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З урахуванням викладеного, для застосування норми ст. 116 ЖК України необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під систематичністю необхідно розуміти вчинення двох і більше таких правопорушень. При цьому необхідно, щоб до винної особи попередньо були застосовані міри попередження. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт систематичного порушення відповідачем правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Сторона позивача надала до суду, як докази факту систематичного порушення відповідачем правил співжиття, а також вжиття заходів попередження, які не дали позитивних результатів постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2020 року, від 24.03.2020 року, від 25.03.2020 року /а.с. 17, 18,20/. Згідно постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2020 року у справі №404/671/20 (номер провадження 3/404/294/20) 28.01.2020 року о 16-00 год., [PERSON] в [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно мами [PERSON] , а саме ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постановлено [PERSON] визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.03.2020 року у справі №404/1434/20 (номер провадження 3/404/562/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 №503361, 18.02.2020 року о 20 год. 00 хв. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] вчинив сварку в ході якої висловлювався грубою нецензурною лайкою та погрожував розправою відносно матері [PERSON] , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачено відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2020 року у справі №404/1707/20 (номер провадження 3/404/688/20) 29.01.2020 року о 01-45 год., [PERSON] , перебуваючи вдома по [ADDRESS] , зберігав при собі речовини рослинного походження зеленого кольору. Згідно висновку експерта №184 від 11.02.2020 року дана речовина є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом масою 1,81 грама, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 44 КУпАП. Визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44 КУпАП. Провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.44 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП. Стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати на проведення експертизи в розмірі 942 грн. 06 коп. Речові докази: наркотичний засіб - канабіс, масою 1,81 г, що знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області - знищено. Надані постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2020 року, від 24.03.2020 року, як фактів притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України у 2020 році, не свідчать про систематичність протиправної поведінки відповідача у межах встановленого у ст. 39 КУпАП строку в 1 рік, після закінчення якого, особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Доказів вчинення [PERSON] правопорушень чи інших протиправних дій (порушення правил співжиття), які унеможливлюють проживання позивача, її опікуна разом з ним у спірній квартирі, а також застосування заходів впливу, які не дали позитивного результату, [PERSON] в інтересах якої діє опікун [PERSON] не надала. Таким чином, [PERSON] в інтересах якої діє опікун [PERSON] не довела належними та допустимими доказами наявність визначених ст. 116 ЖК УРСР підстав для застосування такого крайнього заходу втручання у право відповідача на житло, як виселення. За положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Зважаючи на те, що стороною позивача не надано доказів систематичного руйнування чи псування відповідачем житлового приміщення, використання його не за призначенням, не доведено факту систематичного порушення правил соціалістичного співжиття, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, відтак суд приходить до висновку, що позов є необгрунтованим та не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати в справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed