Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

У травня 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», яким просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед позивачем за Кредитним договором № 910.24635 від 28.10.2013 року звернути стягнення на предмет застави, яким було забезпечено виконання зобовязань за цим кредитним договором, а саме автомобіль ЗАЗ Forza, 2012 року випуску, чорного кольору, номер шасі Y6DAF4854D0018929, реєстраційний номер [NUMBER], а також стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 100,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином зобовязання за Кредитним договором № 910.24635 від 28.10.2013 року, на підставі якого позивачем було видано кредит 76235,20 грн. В забезпечення виконання зобовязань за цим Кредитним договором позивач уклав з відповідачем [PERSON] Договір застави транспортного засобу від 12.11.2013 року, за яким в заставу позивачу передав зазначений вище автомобіль, однак фактичне володіння та користування автомобілем залишилось за відповідачем. [PERSON] належним чином свої кредитні зобовязання за Кредитним договором не виконує, у звязку з чим станом на 27.05.2015 року заборгованість по кредиту складає 86536,63 грн. У звязку з невиконанням боржником зобовязань за кредитним договором позивач вважає за можливе скористатись правом, що випливає з Договір застави транспортного засобу від 12.11.2013 року, та звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу зазначеного автомобіля позивачем будь-якій третій особі від імені власника. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.11.2015 року провадження у справі в частині вимог до ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» було закрито, а ухвалою того ж суду від 02.12.2015 року справу було направлено до Оріхівського районного суду Запорізької області за підсудністю. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно інформації, яка неодноразово надходила з ГУДМС України в Донецькій області у відповідь на запити суду щодо підтвердження місця реєстрації фізичних осіб, останнє відоме місце проживання яких належить до Амвросіївського району Донецької області, - за наявними у ГУДМС Донецькій області дані про таких осіб відсутні, а детальніше здійснити перевірку інформації про реєстрацію місця проживання фізичних осіб в населених пунктах, які розташовані в зоні проведення антитерористичної операції, є неможливим, тому що обліки відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Донецькій області знаходяться у м. Донецьку на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Тому виклик відповідача здійснено в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі у встановленому законом порядку. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, проаналізувавши законодавство, як регулює спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, на підставі наступного. 28.10.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 910.24635, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит у сумі 76235,20 грн. строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 19,99 % річних. Позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами. Кредитний договір був укладений на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів, відповідно до яких відповідач [PERSON] зобов'язався повернути позивачу [PERSON] в повному обсязі в порядку і терміни, передбачені договором, сплачувати комісії та проценти за користування [PERSON] (п.\~1.1, 4.1, 7.1, 9.1 Кредитного договору). Згідно Графіку погашення кредиту, що є невідємною частиною Кредитного договору, відповідач зобовязався погашати кредит шляхом сплати першого числа кожного місяця щомісячного платежу в розмірі 2019,34 грн. Крім того, 12.11.2013 року між сторонами був укладений Договір застави транспортного засобу (надалі Договір застави), за яким відповідач в забезпечення виконання своїх зобовязань за Кредитним договором надав у заставу позивачу автомобіль ЗАЗ Forza, 2012 року випуску, чорного кольору, номер шасі Y6DAF4854D0018929, реєстраційний номер [NUMBER]. Застава, що виникла на підставі зазначеного договору, була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 29.10.2013 року за номером 13980526 із строком дії до 29.10.2018 року. Згідно п. 1.2 Договору застави заставна вартість предмету застави визначена Сторонами в сумі 89900,00 гривень. Пунктом 1.3 Договору застави визначено, що він забезпечує виконання зобов'язань відповідача стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів повністю. Згідно п. п. 5.10-5.2 Договору застави позивач має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення відповідачем будь-якого із зобовязань, що виникають з умов Кредитного договору та (або) Договору застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється заставодержателем за його вибором одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмету застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі. Згідно розрахунку, наданого позивачем, який відповідачем не оспорений, станом на станом на 27.05.2015 року у відповідача існує заборгованість за Кредитним договором в розмірі 86536,63 грн., яка складається з 63472,29 грн. основної суми кредиту, 7394,94 грн. простроченої суми кредиту, 14441,43 грн. прострочених процентів по кредиту, 1208,51 грн. строкових процентів та 19,46 грн. пені. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо (ст. 3 Закону України «Про заставу»). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Як розяснено у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет\~застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Відповідно до ч. 7\~ст. 20 ЗУ «Про заставу»\~реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом або договором. Порядок звернення стягнення на заставне майно визначений\~ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відповідно до п.З, ч.2,\~ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~в рішенні суду зазначаються: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Таким чином, виконання рішення суду стосовно звернення стягнення на предмет застави шляхом надання права безпосереднього продажу покупцю неможливо без фактичного знаходження предмету застави у володінні ПАТ «Ідея Банк», а відтак його необхідно вилучити у Відповідача та передати його Позивачу. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 554, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 20 Закону України «Про заставу»,

Outcome: approved