Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, з урахуванням уточнень, до товариства з обмеженою відповідальністю «Карго Дайнемікс Групп» (далі - ТОВ «Карго Дайнемікс Групп») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2019 року він був прийнятий на роботу на посаду головного інженера ТОВ «Карго Дайнемікс Групп». Наказом директора ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» від 05 лютого 2020 року його було 17 лютого 2020 року звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, останнім йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Відповідно до довідки ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» від 17 лютого 2020 року №00000000009 йому була нарахована, але не виплачена заробітні плата у розмірі 157 625 грн 27 коп. Роботодавець відмовився виплачувати йому заборгованість по заробітній платі. Вищевказаними протиправними діями відповідача порушено його трудові права, оскільки не виплачено йому заборгованість по заробітній платі, що суперечить положенням частини першої статті 115 КЗпП України. З урахуванням викладеного [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 157625 грн 27 коп. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 16 липня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Визначений частиною третьою статті 279 ЦПК України строк для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судова повістка. 26 жовтня 2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У відповідності до статті 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а тому суд вважав за можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно статті 280 ЦПК України. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у відповідності із частиною п`ятою статті 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. 19 лютого 2019 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду головного інженера у ТОВ «Карго Дайнемікс Групп». Наказом директора ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» від 05 лютого 2020 року [PERSON] 17 лютого 2020 року звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Згідно з ксерокопією довідки ТОВ «Карго Дайнемікс Групп» від 17 лютого 2020 року №00000000009 йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 157 625 грн 27 коп. (а. с. 14). Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заборгованості по заробітній платі у розмірі 157 625 грн 27 коп. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що у день звільнення - 17 лютого 2020 року, на момент отримання трудової книжки, товариством було проведено повний розрахунок з працівником, а тому на момент розгляду справи у суді заборгованість перед позивачем по заробітній платі не була сплачена. Ураховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 157 625 грн 27 коп. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1576 грн 25 коп. На підставі статей 2, 3, 4, 10, 12, 13, 141, 259, 263, 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved