Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, мотивуючи тим, що 23.12.2010 року позивач надав відповідачу у позику 35 000 доларів США строком до 01.04.2011 року, на підтвердження чого останній написав розписку. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача наданих в позику грошових коштів. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики суму основної заборгованості - 278 600 грн., 3% річних - 13 595,89 грн., а всього 292 195 грн. 89 коп., а також судовий збір у розмірі 2 922 грн. Вказане рішення Апеляційного суду м. Києва залишається невиконаним, а заборгованість за договором позики від 23.12.2010 року не сплаченою. Доказом цьому є інформація про зведене виконавче провадження № 56801563. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року у цивільній справі № 757/2310/18-ц з [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 16 296,49 грн. за період з 17.11.2017 року по 20.04.2018 року, з яких 12 747,20 грн. - суму інфляційних втрат та 3 549,29 грн. - 3% річних. Оскільки відповідач до цього часу не виконав рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 р., то на думку позивача, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача в порядку ст. 625 ЦК України втрати від інфляції у розмірі 24 516,80 грн. та 3% річних у розмірі у розмірі 7 190,17 грн., а всього у розмірі 31 706,97 грн. за період з 21.04.2018 року по 28.02.2019 року. Ухвалою від 30 травня 2019 р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження. Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з відповідача [PERSON] інфляційних витрат та 3 % річних у розмірі 31 706 грн. 97 коп., суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. 01.10.2019 відповідачем подано заяву про скасування заочного рішення суду від 23.08.2019 у зв`язку з його необґрунтованістю з огляду на неправильність наданих позивачем розрахунків щодо нарахування інфляційних витрат у період з 21 квітня 2018 року по 28 лютого 2019 року. Ухвалою суду від 28.11.2019 року заочне рішення скасоване та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 3 лютого 2020 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення позовних вимог, проте надав розрахунок заборгованості, відповідно до якого сума інфляційних витрат, яка підлягає стягненню з відповідача становить 18 700, 00 грн. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено частково - стягнуто з [PERSON] 135 176,25 грн., інфляційні втрати в розмірі 7 299,50 грн., три відсотки річних в розмірі 11 538,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2013 року на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] судові витрати у розмірі 1 540,14 грн. та з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 900,48 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] скасовано та постановлено нове, яким присуджено стягнути з останнього на користь [PERSON] суму основної заборгованості у розмірі 278 600,00 грн., три відсотки річних - 13 595,89 грн., а всього 292 195, 89 грн., а також судовий збір - 2 922,00 грн. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 грудня 2018 року за прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.02.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 16 296,49 грн. за період з 17.11.2017 року по 20.04.2018 року, з яких 12 747,20 грн. - сума інфляційних втрат та 3 549,29 грн. - 3% річних. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені вказаними рішеннями судів не підлягають доказуванню. Належних і допустимих доказів на підтвердження повного виконання грошового зобов`язання за період з 21.04.2018 року по 28.02.2019 року відповідачем суду не надано. Положеннями статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Чинним законодавством не передбачено припинення зобов`язання на підставі рішення суду. Тому, у разі відсутності інших підстав для припинення зобов`язань, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14. Зобов`язання відповідача виконати рішення суду, якими стягнуто з нього на користь позивача грошові кошти, є грошовим зобов`язанням, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 21.04.2018 року по 28.02.2019 року у розмірі 25 890, 17 грн за розрахунком відповідача з яким погодився представник позивача та правильність якого перевірена судом, з яких: 18 700,00 грн. - сума інфляційних втрат та 7 190,17 грн. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовано, проте уточнено стороною відповідача, а тому позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню сума судових витрат, яка складається із: суми судового збору у розмірі 627,40 коп., що пропорційно сумі задоволених позовних вимог та становить 81,65 % від суми сплаченого судового збору за подання позову та 4 000 грн., понесених за отримання правничої допомоги, що стверджується договором про надання правничої допомоги, актом прийому-передачі наданих послуг та визнано представником відповідача в судовому засіданні, а всього - 4 627,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial