Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

У січні місяці 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовом, який обгрунтовує тим, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 213525-CRED згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру в розмірі 10 000 доларів США із сплатою процентної ставки в розмірі 24,0% на рік строком на 18 місяців з кінцевим терміном повернення заборгованості до 11.09.2009 року. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором 11.03.2008 року з відповідачем [PERSON] як поручителем було укладено договір поруки. Однак відповідач в порушення зобов»язань за кредитним договором не виконала, і станом на 18.08.2014 року заборгованість позичальника становить 19 747,3 доларів США, з них простроченої заборгованості по кредиту 5 442,8 доларів США, відсотків за користування кредитом 14 304,5 доларів США, а також штрафи відповідно до договору 19,13 доларів США (фіксована частина) та 393,70 доларів США (процентна складова). Відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24.01.2012 року з відповідачів була стягнута заборгованість, тому різниця становить 8 286,74 доларів США. Просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом вимоги зменшив, просить стягнути заборгованість з відповідачів в солідарному поряду в сумі 7 873,92 доларів США станом на 18.08.2014 року, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 15.04.2015 року становить 180 521,83 грн. та штрафи 250,0 грн. фіксована частина та 9 026, 18 грн. процентна складова. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнала, подала заяву про застосування строку позовної давності, котрий на її думку пропущено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлена про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши доводи представника позивача, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 213525-CRED згідно умов якого банк надав позичальнику споживчий кредит та надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок 4405885221135814, який був відкритий за умовами договору за № 213525-cred із сплатою процентів в розмірі 24,0% на рік строком на 18 місяців з кінцевим терміном повернення заборгованості до 11 вересня 2009 року. Крім того, для забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №213525-cred від 11.03.2008 року з відповідачем [PERSON] як поручителем було укладено договір поруки, відповідальність якого настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов»язання за кредитним договором, а також сплати відсотків і пені в розмірі 0,5% від несвоєчасно сплаченої суми. Позивач вважає, що у з»язку із порушенням виконання зобов»язань за кредитним договором позичальник станом на 18.08.2014 року має заборгованість у розмірі 19 747,3 доларів США, з них 5442,8 заборгованість за кредитом, 14 304,5 доларів США заборгованість за процентами. Від вказаного розміру заборгованості позивач віднімає суму 7 873,92 доларів США, котра стягнута рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.01.2012 року в розмірі 11 873,38 доларів США та різниця становить 7 873,92 доларів США, а також штрафи 19,13 доларів США фіксована частина) та 393,7 доларів США (процентна складова). За захистом свого, як вважає, позивач права він звернувся 30 січня 2015 року із аналогічним позовом. Судом достовірно установлено, що означене рішення Хмельницького міськрайонного суду не виконувалось, і заборгованість по ньому на час розгляду справи не сплачена. Цих обставин позичальник [PERSON] не оспорює. Відповідно до абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 1 квітня 2015 року (справа № 6-37цс15), яка є обов'язковою для застосування судами України відповідно до статті 360-7ЦПК. Представник позивача в ході розгляду справи позовні вимоги зменшив та вважає, що розмір заборгованості станом на 15.04.2015 року складає 7 873,92 доларів США, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют за курсом Національного банку України становить 180 521,83 грн., а також штрафи 250 грн. фіксована частина, 9026,18 грн. процентна складова. Позивач обгрунтовує такий розмір процентів та штрафу розрахунком заборгованості за кредитом з якого вбачається, що проценти після постановлення рішення суду нараховувались 27 березня 2012 року і їх розмір складав 14 297,24 доларів США, а станом на 18.08.2014 року розмір відсотків з наростаючим підсумком становив 14 304,5 доларів США. Такий розрахунок зроблений шляхом віднімання загальної суми нарахувань за цим позовом в розмірі 19 747,3 доларів США від розміру загальної заборгованості за рішенням суду від 24.01.2012 року представник позивача отримує різницю поточної заборгованості у 7 873,72 долари США. Відповідач [PERSON] позову не визнає, вважає такий розрахунок неправильним, подала суду заяву про застосування строків давності за цими вимогами. Однак детального розрахунку представник позивача за який період нарахована така сума процентів в розмірі 7 873,92 доларів США та нарахування сум штрафів на неодноразові вимоги суду не надав. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України судом роз»яснено право позивачу надати уточнений розрахунок суми заборгованості як по відсотках так і по штрафу, проте представник позивача суду пояснив, що підтримує наданий суду розрахунок. Виходячи із вимог ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не доведено розмір штрафу та відсотків належними та допустими доказами, у звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2012 року позивач стягнув заборгованість по кредиту у повному обсязі, але оскільки таке рішення не виконувалось вважає, що договір не виконаний, а сторони домовились про п»ятирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків, винагороди та неустойки, то такий строк не пропущено, позаяк він перерваний постановленим рішенням суду. Суд вважає, що позивачем не було пропущено строку позовної давності, оскільки винесенням рішення про стягнення заборгованості із позичальника означений строк вважається перерваним. Однак, позивач не довів розмір нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, а суд їх відповідно не встановив, тому суд відмовляє в задоволенні вимог до [PERSON] за недоведеністю. Також слід відмовити у задоволенні позову заявленого до поручителя [PERSON] за наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором (п. 11 договору поруки за №213525-cred авд 11 березня 2008 року). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 12 договору поруки сторони дійшли згоди про те, що строк в межах якого сторони можуть звернутися до суду за захистом своїх прав установлено протягом 5 років, не дають підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Однак строк дії поруки не встановлено, а строк позовної давності, встановлений у п. 12 договору поруки (п'ять років), не впливає на обсяг відповідальності поручителя, який визначений законом лише в межах шестимісячного строку з дня закінчення дії договору кредиту, тобто з 11 вересня 2009 року. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною. Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. В даному випадку кредитор використав своє право на стягнення заборгованості з поручителя солідарно із позичальником про що свідчить рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2012 року та не звертався протягом кожних шести місяців з часу його постановлення, у звязку з чим позовні вимоги до поручителя [PERSON] за договором поруки № 213525 CRED від 11.03.2008 року про стягнення процентів та штрафу задоволенню не підлягають, оскільки порука є припиненою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed