Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Ухвалою судді судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року вищевказану цивільну справу було повернуто до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для вирішення питання щодо ухвалення по справі додаткового рішення, у звязку з тим, що як вбачається з матеріалів справи (а.с.20-24), звертаючись з уточненою позовною заявою [PERSON], просив визнати договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки 5207-5208 від 12.12.2011 року недійсним, в частині відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 11174276000/11174294000/3 від 22.06.2007 року; зняти заборону відчуження квартири №5 по вул. Р.Шухевича (Бабушкіна) буд. 9а, в м. Дніпро (Дніпропетровськ), накладену приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] на підставі договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки 5207-5208 від 12.12.2011 року та виключити записи з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 05.08.2012 року та з Державного реєстру іпотек від 05.08.2012 року; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26939089 від 10.12.2015 року прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за заявою ТОВ «Кей-Колект» на нерухоме майно квартиру за адресою: м. Дніпро (Дніпропетровськ) вул. [PERSON] (Бабушкіна) 9а квартира №5 за заявою ТОВ «Кей Колект». Вказані вимоги були предметом розгляду в суді першої інстанції, однак резолютивна частина оскаржуваного рішення містить висновок лише щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору відступлення прав вимоги в частині недійсним. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили ухвалити додаткове рішення по справі, оскільки позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень взагалі не вирішені судом. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» [PERSON] в судовому засіданні також просив ухвалити додаткове рішення. Інші сторони в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним ухвалити по даній справі додаткове рішення з наступних підстав. У відповідності до ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. 02 лютого 2017 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська була розглянута справа за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Обухівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору відступлення прав вимоги в частині недійсним, про зняття заборони відчуження квартири із виключенням записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.109-116). Так, первісними позовними вимогами позивача було визнання договору відступлення прав вимоги в частині недійсним, зняття заборони відчуження квартири та виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і з Державного реєстру іпотек (а.с.1-3). Пізніше позивач надав уточнену позовну заяву, яка була прийнята судом, про визнання договору відступлення прав вимоги в частині недійсним, про зняття заборони відчуження квартири із виключенням записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.20-24). Під час ухвалення рішення суду, судом розглядалися по суті всі заявлені позивачем позовні вимоги та дана їм правова оцінка, що відображено в мотивувальній частині рішення суду. Разом з тим, у резолютивній частині рішення суду, де відображені висновки суду по суті позовних вимог, помилково зазначено лише по одній позовній вимозі та в мотивувальній частині рішення суду не зазначені чітко позовні вимоги по яким було відмовлено. Ухвалою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року дана справа була повернута до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення по справі, тому що уточнені вимоги позивача були предметом розгляду в суді першої інстанції, однак резолютивна частина оскаржуваного рішення містить висновок лише щодо відмови в задоволенні позовних вимог про визнання договору відступлення прав вимоги в частині недійсним (а.с.140). Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які зі слів представника позивача взагалі не вирішені судом, суд прийшов до наступних висновків. Пунктом 2.1.2. Договору іпотеки № 11174276000/11174294000/3 від 22.06.2007 року встановлено, що у разі порушення Іпотекодавцем обовязків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за Кредитним договором, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. Розділом 5 цього договору визначений порядок про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до статті 37 зазначеного Закону, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. За змістом ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Розділом 5 Договору іпотеки № 11174276000/11174294000/3 від 22.06.2007 року передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому, Законом України «Про іпотеку». При цьому, відповідно до п. 2 загальної частини порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (чинної на момент виникнення правовідносин), державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Тобто, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 26939089 від 10.12.2015 року було прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] без порушення вимог чинного законодавства. З урахуванням вищевказаного, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення та відмовити повністю в задоволенні позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа: Приватний нотаріус Обухівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору відступлення прав вимоги в частині недійсним, про зняття заборони відчуження квартири із виключенням записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed