Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У травні 2016р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 03 вересня 1960р. його рідний дід, [PERSON], придбав у [PERSON] незакінчене будівництвом домоволодіння по вул. Північний, 46 в м. Одесі. Зазначав, що при житті [PERSON] надав його батькам [PERSON] та [PERSON] дозвіл на побудову окремого житлового будинку на його земельній ділянці, що розташована по вул. Північній, 67 (колишній №46) в м. Одесі. Стверджував, що його батьки при житті побудували по вул. Північний, 46 в м. Одесі, житловий будинок під літ. «Д», який не був зданий до експлуатації. 04 серпня 1979р. батьки позивача, [PERSON] та [PERSON], померли. Після смерті батьків, їх бабуся [PERSON] на підставі рішення Іллічівського райвиконкому м. Одеси за №723 від 17 серпня 1979 року була призначена їх з братом опікуном. Крім їх матері, [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] були ще двоє синів: [PERSON] та [PERSON] 10 травня 1985 р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння по вул. Північний, 46 в м. Одесі, яку прийняла його дружина, [PERSON] При житті, а саме 17 березня 2006 р. [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїм рідним синам [PERSON] та [PERSON] 30 травня 2007р. [PERSON], померла. Після її смерті спадщину в рівних частках прийняли її рідні діти [PERSON] та [PERSON], які 5 лютого 2007 р. отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом в рівних частках по 1/2 частини домоволодіння по вул. Північний, 67 в м. Одесі, який складається в цілому з одного камяного житлового будинку зазначеного на плані під літ. «А» житловою площею 46,6 кв.м. та надвірних споруд, зазначених на плані під літ. «В» літня кухня, «З», «К», «Н» - сараї, «Е» - убиральня, «Л» - гараж, «О» - душ, «П»- навіс, №3,4,6,7 огорожа,1-11 мостіння, розташованих на земельній ділянці, розміром 560 кв.м. 31 жовтня 2014 р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташоване по вул. Північний, 67 в м. Одесі. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач зазначав, що оскільки житловий будинок під літ. «Д», що розташований по вул. Північний, 67 в м. Одесі, самочинно збудований, то він не вийшов до спадкової маси після смерті [PERSON], тому свідоцтво на спадщину на нього, спадкоємцями не оформлялося. Позивач стверджував, що він з 1976р. проживає у житловому будинку під літ. «Д», що розташований по вул. Північний, 67 в м. Одесі та підтримує його у належному технічному стані. За цей час провів до будинку водопостачання, каналізацію, газ, перекрив дах та встановив вікна. Посилаючись на те, що відповідно до технічного паспорту від 07.11.2009р. житловий будинок під літ. «Д» збудований до 05.08.1992року і тому відповідно до п.3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року №127 не є самочинним, позивач просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння по вул. Північний, 67 в м. Одесі, який складається з житлового будинку під літ. «Д» , що складається з: житлових кімнати 3-1, площею 15,1 кв.м., 3-2 площею 13,9 кв.м., коридору 3-3 площею 6,3 кв.м., загальною площею 35,3 кв.м., який розташований на земельній ділянці 560 кв.м. Протокольною ухвалою суду від 14 вересня 2016року до розгляду у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги були залучені [PERSON] та [PERSON] (а.с.144). Позивач та його представник, діюча на підставі довіреності від 29.12.2015року в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 56). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про визнання позову та слухання справи у його відсутність (а.с.70). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, до правовідносин, які виникли до 01.01.2004р. застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом сьомим ЦК Української РСР та розділом третім главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що батьками [PERSON] та [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.8). Судом встановлено, що 04 серпня 1979р. [PERSON] та [PERSON], померли, що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с.9,10). Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо майна, яке належало на праві власності [PERSON] та [PERSON], то суд вважає, що спадщина після смерті батьків позивача не відкривалася у звязку з відсутністю спадкового майна. Встановлено, що ніхто із спадкоємців, а саме батьки померлих в інтересах їх дітей, після смерті [PERSON] та [PERSON] протягом шести місяців в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини не зверталися та ні яких дій, які б свідчили про прийняття спадщини не здійснювали, а тому відповідно до ст. 549 ГК УРСР спадщину не прийняли у звязку з відсутністю спадкового майна. Доказів, які б свідчили про зворотне, сторони суду не надали. Статями 548, 549 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Отже, суд вважає, що малолітні, неповнолітні діти вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо вона належала спадкодавцеві на момент смерті. В матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності [PERSON] та [PERSON] на майно. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] її батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося троє дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). 18 липня 1973р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила своє прізвище на прізвище свого чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.15). Судом встановлено, що 03 вересня 1960 року [PERSON] придбав у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 03.09.1960 р. незакінчене будівництвом домоволодіння по вул. Північний, 46 в м. Одесі (а.с.32). Вказане незакінчене будівництвом домоволодіння по вул. Північний, 46 в м. Одесі належало [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладеного 16 липня 1957 року. Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладеного 16 липня 1957 року між житлово-комунальним відділом виконавчого комітету Іллічівської районної ради депутатів трудящих та [PERSON], останньому на підставі рішення виконавчого комітету районної ради №503 від 06 травня 1957 року про відвід земельної ділянки, була виділена у безстрокове користування земельна ділянка площею 534 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Північний, 46, для будівництва житлового будинку та надвірних споруд (а.с.12-13). Таким чином, єдиним власником житлового будинку по вул. Північний, 46 в м. Одесі на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладеного 16 липня 1957 року був [PERSON] Судом встановлено, що відповідно до схематичного плану від 15 квітня 1959 року та оціночного акту на домоволодіння №67 по вул. Північний, в м. Одесі від 22 березня 1970 року, житловий будинок з надвірними спорудами за вказаною адресою на період 15 квітня 1959 року був збудований. Крім того, в даному плані та акті були зазначені самовільно збудовані споруди (а.с.29, 29 звор.). В технічному паспорті на житловий будинок №67 по вул. Північний, в м. Одесі від 29 серпня 1986 року зазначена самочинно збудована житлова будівля під літ. «Д» площею 37,4 кв.м. (а.с.17-18). 10 травня 1985 року [PERSON], помер, після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON], якій 27 квітня 1996 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по вул. Північний, 67 в м. Одесі, який в цілому складався з однієї камяної жилої споруди, житлової площею 46,6 кв.м. та надвірних споруд: літніх кухонь під літ. «Б», «В», сараїв під літ. «З», «К»,»М»,»Н», душа під літ. «О», вбиральні під літ. «Е», гаражу під літ. «Л», навісу під літ. «П», №3.4.6.7.- огорожі, 1,11 мощення, розташованих на земельній ділянці площею 560 кв.м. (а.с.106-107). Встановлено, що при житті, а саме 17 березня 2006 р. [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла своїм рідним синам [PERSON] та [PERSON]А.(а.с.103). 30 травня 2007р. [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.98). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по вул. Північний, 67 в м. Одесі, який в цілому складався з однієї камяної жилої споруди, житлової площею 46,6 кв.м. та надвірних споруд: літніх кухонь під літ. «Б», «В», сараїв під літ. «З», «К»,»М»,»Н», душа під літ. «О», вбиральні під літ. «Е», гаражу під літ. «Л», навісу під літ. «П», № 3.4.6.7.- огорожі, 1,11 мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 560 кв.м. Судом встановлено, що спадщину за заповітом після смерті [PERSON], в рівних частках прийняли її рідні діти [PERSON] та [PERSON], які 05 лютого 2007 р. отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом в рівних частках по 1/2 частини на домоволодіння по вул. Північний, 67 в м. Одесі, який складається в цілому з одного камяного житлового будинку зазначеного на плані під літ. «А» житловою площею 46,6 кв.м. та надвірних споруд, зазначених на плані під літ. «В» літня кухня, «З», «К», «Н» - сараї, «Е» - убиральня, «Л» - гараж, «О» - душ, «П»- навіс, №3,4,6,7 огорожа,1-11 мостіння, розташованих на земельній ділянці, розміром 560 кв.м. (а.с.116,119). 31 жовтня 2014 р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташоване по вул. Північний, 67 в м. Одесі. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на даний час єдиними власниками житлового будинку №67 по вул. Північний, в м. Одесі є [PERSON] та [PERSON], та користувачами земельної ділянки площею 560 кв.м., яка перейшла їм у користування разом з житловим будинком. Інших співвласників не має. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015року були задоволенні позовні вимоги [PERSON] та виділено останній в натурі 1/2 частину житлового будинку по вул. Північний, 67 в м. Одесі, яка складається з частини житлового будинку літ. «А» з прибудовами літ. «а»: 1-1 коридор, площею 7,3 кв.м., 1-2 кухні площею 7,3 кв.м., 1-3 житлова, площею 13,1 кв.м.,1-4 житлова, площею 12,4 кв.м.; з надвірних будівель та споруд: літ. «В» - літня кухня, літ. «З» - сарай, літ. «Н» -сарай, літ. «О» - душ; частку огорожі, частку мостіння, розташовані на земельній ділянці площею 560кв.м. Виділено [PERSON] в натурі частину житлового будинку та надвірних споруд по вул. Північний, 67 в м. Одесі, яка складається з частини житлового будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а1»:2-2 кухня, кухня, площею 10,3кв.м.; 2-3 житлова, площею 8,4 кв.м.; житлова, площею 12,7 кв.м.; із надвірних будівель та споруд: літ. «Б» - літня кухня; літ. «К» - сарай, літ. «Л» - гараж, літ. «Е» - вбиральня, літ. «П» - навіс; частку огорожі; частку мостіння, розташовані на земельній ділянці площею 560кв.м. Встановлено порядок користування земельною ділянкою по вул. Північний, 67 в м. Одесі. Виділено [PERSON] в особисте користування земельну ділянку площею 263,5 кв.м. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 31.03.2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Північна,67 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В решті рішення залишено без змін. З змісту рішення апеляційного суду Одеської області від 31.03.2016 року вбачається, що на території спірної земельної ділянки розташований, збудований при житті померлої [PERSON] житловий будинок під літ. «Д», в якому проживає тривалий час [PERSON], позивач у справі. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок №67 по вул. Північний, в м. Одесі, житловий будинок збудований у 1982 р. Отже, з матеріалів справи вбачається, що самочинна збудована житлова будівля під літ. «Д» площею 37,4 кв.м. не перейшла у власність спадкоємців, оскільки не вийшла у спадкову масу. В судовому засіданні позивач [PERSON], та третя особа [PERSON] пояснили суду, що колишній власник будинку №67 по вул. Північний, в м. Одесі, [PERSON], збудував самочинно будівлю під літ. «Д», як літню кухню, а потім перебудували її для проживання сім`ї його доньки, яка надавала йому кошти на будівництво. Вказані факти нічім не підтверджуються. Судом встановлено, що колишній власник будинку №67 по вул. Північний, в м. Одесі, [PERSON] будував будівлю під літ. «Д» без дозвільних документів, тому вона є самочинною. Крім того, вказана будівля не може вважатися окремим обєктом, тобто житловим будинком, оскільки розташована на земельній ділянці, яка перейшла в користування [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладеного 16 липня 1957 року. Відповідно до вказаного договору земельна ділянка, що розташована по вул. Північний, 67 в м. Одесі була виділена для будівництва одного житлового будинку. Крім того, під самочинно збудовану будівлю під літ. «Д», що розташована по вул. Північний, 67 в м. Одесі, земельна ділянка не виділялася. Відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями набувати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Отже, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником даного майна, тобто дане право нерозривно повязане з особою спадкодавця, тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Питання стосовно прийняття в експлуатацію житлового будинку, визнання за померлим права власності на нього та реєстрація права власності не може бути вирішене, так як відповідно до ст. 3 ЦПК України, статті 27-31 ЦПК суд не може вирішувати питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у звязку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. За змістом ч.1 ст.376 ЦК України обєкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; при будівництві допущено істотні порушення будівельних норм і правил. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно зясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до розяснень п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не повязані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах. Згідно Порядку оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999року №12/5-126, в якому зокрема, розяснюється, що по обєктам, які збудовані до 05.08.1992р., тобто до прийняття постанови КМУ від 05.08.1992р. №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Отже, виходячи зі змісту наведених нормативних актів, та листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Даними нормативними документами було зазначено, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності у порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05.08.1992р., на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того, зі змісту листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що помилковим при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно є визнання будівництва самочинним за умови, якщо наявні акт про надання (відведення) земельної ділянки для будівництва, паспорт будівництва, проте будинок не був прийнятий в експлуатацію або право власності на нерухоме майно не було зареєстровано в органах технічної інвентаризації. Отже таке право мають власники житлового будинку або спадкоємці колишнього власника. Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК. Так за змістом ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки, батькам позивача не належало на праві власності домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Північна,67, то воно не є спадковим майном після смерті батьків позивача, а він не є спадкоємцем, а тому не має право вимоги щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння по вул. Північний, 67 в м. Одесі, який складається з житлового будинку під літ. «Д» , що складається з: житлових кімнати 3-1, площею 15,1 кв.м., 3-2 площею 13,9 кв.м., коридору 3-3 площею 6,3 кв.м., загальною площею 35,3 кв.м., який розташований на земельній ділянці 560 кв.м. Відповідно до вимог чинного законодавства, спадкоємці [PERSON] мають право звернутися до суду та визнати за собою право власності в порядку спадкування на будівельні матеріали, з який складається будівля під літ. «Д», що розташована на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Північна,67, яка знаходиться у користуванні власників домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Північна,67. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. З огляду на викладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, у звязку з їх не законністю.

Outcome: dismissed