overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 11 липня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки між ними постійно виникали сварки та скандали, що привело до втрати почуття поваги та любові. З травня 2012 року між ними остаточно були припинені подружні стосунки та ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. У судове засідання відповідач не з'явилася, її представником надана заява щодо розгляду справи у їх відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити відповідачу прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 11 липня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 477. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з травня 2012 року. Спільне господарство вони не ведуть. Судом приймалися заходи щодо примирення подружжя, шляхом надання строку для примирення, але безрезультатно. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 01 червня 2008 року між сторонами було укладено договір строкової позики, згідно якого позивач надав відповідачу кошти у розмірі 82000 доларів США строком до 19 червня 2010 року. При зверненні щодо повернення боргу відповідач не відмовляється, але на теперішній час кошти не повернуто. Сума позики еквівалентно до гривні становить 655426 грн.; сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 720968,60 грн.; сума процентів за період користування відповідачем коштами позивача складає 662608 грн.; сума трьох процентів річних за період прострочення сплати боргу складає 60065 грн. Загальна сума заборгованості складає 1443641 грн. Просила стягнути з [PERSON] на її користь борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції, процентів та трьох процентів річних на загальну суму 1443641 грн. У судовому засідання позивач зменшила розмір позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу за договором позики від 01.06.2008 року у розмірі - 451000 грн. Відповідач проти позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та наявні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи 01 червня 2008 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав в борг у позивача 451000 грн., які зобов'язався повернути в строк до 19 червня 2010 року. Проте борг у визначений договором строк відповідач не повернув. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У червні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 21 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м.Миколаєва, актовий запис № 704. Позивач зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Шлюбні відносини між ними припинені з березня 2013 року та відновлення подружніх стосунків, збереження сім'ї стало неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та відсутністю взаєморозуміння з різних питань сімейного життя та ведення господарства. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про рохгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, просив надати строк на примирення. Після наданого судом строку для примирення в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі з 21 вересня 2002 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м.Миколаєва, актовий запис № 704. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між сторонами припинені, так як вони мають різні погляди на життя і сім'ю, не ведуть сумісного господарства, тривалий час проживають окремо. Згідно зі ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам їх неповнолітньої дитини. При цьому суд також враховує, що рішення сторін прийнято з усвідомленням його наслідків. Судом вживалися заходи щодо збереження шлюбу шляхом надання строку для примирення, проте подружні стосунки сторонами не були відновлені. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не була присутня в судовому засідання та не висловила в своїй заяві думку щодо зміни свого прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У червні 2014 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.06 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ? всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 21.11.06 року. Оскільки відповідач аліменти сплачує нерегулярно та не у повному обсязі, виникла заборгованість, у зв'язку із чим позивач, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути із відповідача неустойку (пеню) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає 124 611,83 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, з викладених підстав. Відповідач визнав позов частково, заперечував щодо розміру пені. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.06 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання у розмірі ? всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 21.11.06 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах від 13.05.14 року, наданого ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 13.05.14 року складає 25 383,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми сплачених аліментів за кожень день прострочення. Суд критично ставиться до посилань відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості, оскільки останні не підтверджені належними та допустимими доказами. При визначенні розміру неустойки суд враховує розрахунок, наданий позивачем, таким чином, враховуючи кількість днів прострочення за період з серпня 2011 року по квітень 2014 року, розмір неустойки складає 124 611,50 грн., які і підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 262,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У червні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить шлюб з [PERSON] розірвати, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось, сторони шлюбних відносин не підтримують, з 2012 р. проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, та даний шлюб суперечить його інтересам та інтересам їх спільного сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила його задовольнити. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2012 р., який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 324, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.7). Від даного шлюбу подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає та проживатиме у подальшому із відповідачкою, актовий запис 2220, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.8). Сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, шлюбних відносин не підтримують, почуття любові та взаємоповаги втрачені, проти примирення сторони заперечують, наполягають на розірванні шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У червні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, зазначивши, що 26 лютого 1977 р. між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. 12 травня 2014 р. шлюб між ними розірвано. За час шлюбу ними спільно набуто наступне майно: квартира [ADDRESS] та автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Просила поділити майно, що є їхньою спільною сумісною власністю, виділивши їй: квартиру [ADDRESS], відповідачеві виділити автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від них надійшли заява, в яких вони прохають розглянути справу у їх відсутність, позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 лютого 1977 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. 12 травня 2014 р. шлюб між ними розірвано. За час шлюбу сторонами спільно набуто наступне майно: квартира [ADDRESS], яка складається із 4-х кімнат житловою площею 85,7 кв. м (1-а кімната - 20,6 кв. м; 2-га - 23,5 кв. м; 3-я - 24,8 кв. м; 4-та - 16,8 кв. м). Вартість вказаної квартири, за взаємною згодою сторін з урахування її стану, вимог ринку визначена в сумі 352500 грн. Право власності оформлено на позивача [PERSON]., відповідно до договору купівлі - продажу від 19.03.1998 р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Дніпродзержинського міського нотаріального округу та зареєстрованого в БТІ м. Дніпродзержинська. Автомобіль марки Mitsubishi Lancer чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Право власності оформлено на відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вартість вказаного автомобіля, за взаємною згодою з урахування його стану, вимог ринку визначена в сумі 141000 грн. Згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. З огляду на викладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

У червні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що спільне життя у них не склалось у зв'язку із взаємним непорозумінням, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, що негативно впливає на їхнього спільну дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживатиме разом з позивачкою. Майнового спору між сторонами немає. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила цого задовольнити та просить розірвати шлюб. Можливість примирення заперечувала. [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, надавши суду відповідну заяву в якій проти позову не заперечує та просить судові витрати по справі покласти на нього. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 2008 р., який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 300, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу подружжя мають спільну дитину [PERSON], [INFO], актовий запис № 3704, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.6). Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, шлюбних відносин не підтримують, заперечують можливість примирення. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

У червні 2014р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачкою у справі він перебуває у шлюбі, зареєстрованому 17.02.2006р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №135. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначав, що вони з відповідачкою разом не проживають, спільного господарство не ведуть і шлюбних стосунків не підтримують. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, сварки та, як наслідок, втрата почуття любові та взаємоповаги. [PERSON] не бажає проживати з відповідачкою однією сім'єю і продовжувати подружні стосунки, так як шлюб між ними існує формально. Вважає, що примирення між ними неможливе. Посилаючись на дані обставини позивач просив шлюб з відповідачкою розірвати, у зв'язку з тим, що їх із відповідачкою спільне проживання в шлюбі неможливе і він не бажає підтримувати подружні відносини, так як сім'я розпалася остаточно і збереження шлюбу є недоцільним. Позивачка в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою свої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.12). Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.19). Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 17.02.2006р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №135 (а.с.6). Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та з серпня 2013р. однією сім'єю не проживають і спільне господарство ними не ведеться. Позивач не бажає продовжувати з відповідачкою подружні стосунки та проживати однією сім'єю. На примирення сторони не згодні, відновлювати подружні відносини не мають наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини немає потреби, оскільки вважають, що їхня сім`я розпалася остаточно. За такими обставинами, суд доходить до висновку, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому що збереження родини суперечило б інтересам сторін, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Судовий збір по справі складає 243,60 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду (а.с. 2). На підставі ч.3 ст.105, ст. ст. 110, 112,115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У червні 2014р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з квітня 2004р. по теперішній час він проживає з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS], пов'язані спільним побутом, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет. В період їхнього спільного проживання за спільні кошти ними було придбано вказану квартиру та проведено капітальний ремонт цієї квартири, у зв'язку з чим він вважає, що ця квартира є їх спільною сумісною власністю. Посилаючись на вищевикладене, заявник просить суд встановити факт його проживання однією сім'єю з [PERSON] з квітня 2004 року по теперішній час. Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити. [PERSON] та її представник у судовому засіданні визнали вимоги позову, просили про його задоволення. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З квітня 2004р. по теперішній час заявник та [PERSON] проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS]. Підтвердженням вказаного є пояснення сторін надані у судовому засіданні. Факт того, що [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується також відповідними знімками, що містяться в матеріалах справи. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Пунктом 5 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Враховуючи надані в судовому засіданні пояснення, визнання обома сторонами фактів викладених у позовній заяві, суд вважає, що є усі законні підстави встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без шлюбу з 01.04.2004р. по теперішній час.

Outcome: approved