Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив: скасувати наказ № 28-к від 18.04.2019 року, виданий директором колективного підприємства «Полонський завод «Маяк» (далі - Підприємство), про звільнення його з роботи за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України та поновити його на роботі; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 100000 грн., а також понесені судові витрати. Позов мотивований тим, що позивач працював на Підприємстві водієм та 18.04.2019 року був звільнений з роботи із вищевказаної підстави за відсутність на роботі 13.04.2019 року, з чим він не погоджується, оскільки є членом церкви Адвентистів Сьомого Дня та 13.04.2019 року перебував в церкві на служінні, через що не мав можливості бути на роботі. В судовому засіданні [PERSON] заявлений ним позов підтримав, пояснив, що він дійсно 13.04.2019 року мав бути з 08.00 до 20.00 години на роботі, однак оскільки це була субота, в яку у церкві проводилось щотижневе служіння, у зв`язку з чим він не вийшов на роботу, що на його думку є поважною причиною. Представник відповідача в поданому відзиві на позов, а також в судовому засіданні, позовні вимоги заперечив, вказавши, що позивача звільнено законно, оскільки він без поважних причин 13.04.2019 року не вийшов на роботу, через що Підприємству завдані збитки, а причини відсутності на роботі, на які посилається [PERSON] , не можуть вважатись поважними. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що позивач з 23.05.2018 року став працювати на Підприємстві водієм автотранспортних засобів та цього ж дня ознайомлений з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, затверджених трудовим колективом колективного підприємства «Полонський завод «Маяк» 03.04.2017 року, про що свідчать дані трудової книжки та додатку до Правил. 20.03.2019 року наказом директора Підприємства № 19 позивача за неналежне виконання трудових обов`язків було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у виді догани. Згідно змінного графіку роботи автогаража Підприємства на квітень 2019 року [PERSON] повинен бути на роботі, зокрема 13.04.2019 року. Як вбачається із даних акту, а також доповідних начальника автогаража Заїки О.М. від 14.04.2019 року, головного інженера Хомського М.В. від 15.04.2019 року, позивач 13.04.2019 року (субота) був відсутній на роботі протягом робочого часу з 08.00 до 20.00 години. 14.04.2019 року [PERSON] надав на ім`я директора Підприємства письмове пояснення, в якому вказав, що він 13.04.2019 року не вийшов на роботу із релігійних причин, оскільки був присутнім в церкві на служінні. 18.04.2019 року керівник колективного підприємства «Полонський завод «Маяк» видав наказ за № 28-к, яким звільнив позивача з роботи за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вирішаючи питання щодо законності звільнення [PERSON] , суд виходить із наступного. Відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Стаття 35 Конституції України визначає, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. Згідно ст.4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (ст.142 КЗпП України). Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст.139 КЗпП). Згідно пунктів 3.1.1., 3.1.2. та 5.1. вищезгаданих Правил внутрішнього трудового розпорядку Підприємства, його працівники зобов`язані вчасно, за 5 хвилин до початку роботи, прибути на робоче місце і підготуватися до своїх трудових обов`язків, почати роботу відповідно до режиму роботи, який встановлюється, зокрема для працівників автогаража щомісячним змінним графіком роботи. Стаття 40 КЗпП України встановлює, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4). За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення (ст.147 КЗпП України). Відповідно до ст.149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до таких висновків. [PERSON] , уклавши із Підприємством трудовий договір, повинен був дотримуватись вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку, зокрема вчасно прибувати на роботу у дні встановлені змінним графіком для працівників автогаража, а сповідування позивачем релігії та відвідування церкви не може увільняти його від виконання своїх трудових обов`язків та давати право на власний розсуд залишати роботу. Таким чином, суд погоджується, що невихід [PERSON] на роботу 13.04.2019 року із релігійних мотивів, в даному конкретному випадку керівник Підприємства розцінив як прогул без поважних причин. При застосуванні виду стягнення відповідач дотримався встановленої трудовим законодавством процедури, а саме зажадав від позивача письмових пояснень щодо причин не виходу на роботу та, врахувавши, що проступком завдано майнову шкоду Підприємству, а також, що [PERSON] раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді догани, а тому обґрунтовано обрав для нього такий вид стягнення як звільнення з роботи.

Outcome: dismissed