Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Дніпропетровського відділення № 8 про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за договором про відкриття поточного рахунку, посилаючись на те, що 27 жовтня 2014 року між ним та ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», в особі начальника відділення № 8 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» Чегіль А.І. було укладено договір банківського вкладу № 358352, за умовами якого позивач передав в користування банку грошові кошти у розмірі 245 645,00 грн. строком до 25 квітня 2015 року під 24,9 % річних. Крім того зазначив, що 20.03.2012 року між сторонами було укладено договір № 47-В/11/81 про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу, на підставі якого позивачу було відкрито поточний рахунок [NUMBER]. Зазначив, що Вказував, що 25.04.2015 року закінчився термін договору банківського вкладу і на його рахунок [NUMBER] була зарахована сума вкладу, а також відсотки згідно договору, однак спроби зняти кошти в повному обсязі з рахунку виявились безрезультатними. Позивачу вдалося отримати лише 3 898,51 грн. Залишок вкладу та нарахованих процентів становить 245 850,16 грн. Його неодноразові звернення з заявами до банку про повернення депозитних коштів, відповідач залишав без належного виконання. Крім того, просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, у вигляді упущеної вигоди у розмірі 1 515,51 грн., 3% річних у розмірі 303,10 грн. та пеню у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення на підставі ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у розмірі 36 877,52грн. Враховуючи наведене просив позов задовольнити. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та наявні докази, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. В силу ч.ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Судом встановлено, що 27 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», було укладено договір банківського вкладу № 358352. Відповідно до п.2 вказаного договору, ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» приймає від вкладника грошові кошти на вкладний рахунок в сумі 245 645,00 грн. у формі депозиту на строк з 27 жовтня 2015 року по 25 квітня 2015 року під 24,9 % річних та зобов'язується виплачувати вклад та нараховані проценти на умовах та в порядку, визначених договором. Термін повернення вкладу - 25.04.2015 року шляхом перерахування на власний поточний (з використанням СПЗ) рахунок вкладника, відкритий у Банку (а.с. ). Крім того, 20 березня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» було укладено договір № 14-В/11/81 про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу, на підставі якого позивачу було відкрито поточний рахунок [NUMBER] (а.с. ). Позивач свої зобов'язання за депозитним договором виконав, та вніс на депозитний рахунок 27 жовтня 2014 року 245 645,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14335 від 27.10.2014 року (а.с. ). Як вбачається з виписки по рахунку приватного клієнта № 891001-2015/0507, 25.04.2015 року закінчився термін договору банківського вкладу № 358352 від 27.10.2014 року і на поточний рахунок позивача [NUMBER] була зарахована сума вкладу у розмірі 245 645,00 грн. та сума процентів у розмірі 3 814,88 грн. (а.с. ). У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору банківського вкладу № 358352 від 27.10.2014 року, а саме - 25 квітня 2015 року. Проте, ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в порушення умов договору свої зобов'язання не виконав, а спроби позивача зняти кошти в повному обсязі з рахунків виявились безрезультатними. Позивач отримав частково суму процентів у розмірі 3 814,00 грн. Станом на дату звернення до суду, 26.05.2015 року, сума вкладу позивача становить 245 850,16 грн. (а.с. ). Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Судом встановлено, що по закінченню строку дії депозитного договору № 358352 від 27.10.2014 року, позивач звернувся до банку із заявою від 27.04.2015 року про видачу 50 відсотків загальної суми вкладу, яка була отримана відповідачем в той же день, згідно вхідного номеру № 41-15-01-690 від 27.04.2015 року (а.с. ). Не отримавши задоволення своїх вимог та повернення вкладу з рештою він повторно звернувся з заявою про закриття поточного рахунку [NUMBER] та видачу готівки з каси банку, чим засвідчив свій намір припинити дію договору про відкриття поточного рахунку № 14-В/11/81 від 20.03.2012р. (а.с. ). Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Тому, здійснений Банком перерахунок суми депозиту на поточний рахунок позивача не є належним виконанням банком умов укладеного договору в частині повернення депозитних коштів, оскільки банком було створено такі умови використання коштів з поточного рахунку, за яких позивач не мав реальної можливості скористатись коштами у необхідній йому сумі на власний розсуд, внаслідок чого банк зобов'язаний повернути позивачу вклад та сплатити проценти на банківський вклад від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних є обґрунтованими відповідно до положень ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання. З огляду на наведене з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3% річних у розмірі 303,10 грн. в межах позовних вимог заявлених позивачем, за 29 днів (з 27 квітня 2015 року по 26 травня 2015 року). Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивачем не доведено та не надано належних доказів того, що він зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки ним не доведено, що за умови належного виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення суми вкладу, він мав намір та можливість розмістити вказану суму на депозит у іншому банку, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 1 515,51 грн. задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» задоволенню також не підлягають, оскільки вказана стаття регулює правовідносини що виникають у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), та до виниклих між сторонами правовідносин не застосовується. Враховуючи викладене, суд вважає доведеною обставиною, що дії відповідача щодо не повернення позивачу суми вкладу за вищезазначеними договорами є неправомірними, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з Відповідача належних позивачу грошових коштів за договором про відкриття поточного рахунку у розмірі 245 850,16 грн. та стягнення 3% річних у розмірі 303,10 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вимоги ст. 80 ЦПК України, відповідно до якої ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, суд зазначає, що ціна позову у даній справі становить 246 153,26 грн. (245 850,16 грн. + 303,10 грн. = 246 153,26 грн.), у зв'язку з чим судовий збір у цій справі підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 2 461,53 грн. На підставі ст.ст. 22, 525, 526, 531, 599, 612, 624, 625, 1049, 1058, 1060, 1061, 1066, 1068, 1074 ЦК України, та

Outcome: partial