overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що вона та її син [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована її колишня невістка [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON]. Посилаючись на те, що відповідачка з неповнолітнім сином [PERSON] не проживають у квартирі з 2010 року без поважних причин, позивачка просить визнати їх таким, що втратили право користування квартирою на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. У судове засідання позивачка не зявилася, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи в її відсутності. Відповідачка по повторному виклику у судове засідання не зявилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26.11.2001 року Калитянською селищною радою Броварського району Київської області. У вказаній квартирі зареєстровані, але не проживають з 2010 року відповідачка з непонолітнім сином [PERSON], що підтверджується актом, складеними депутатом Калитянської селищної ради 31 травня 2015 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідачі не проживає у будинку більше одного року без поважних причин, доказів не проживання в будинку з поважних причин суду не надано, суд приходить до висновку, що позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою підлягає задовольнню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 21 листопада 2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, що призвело до фактично припинення шлюбних стосунків протягом останніх шести місяців, позивач вважає подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливим, а тому просить його розірвати. У судове засіданні позивачка не зявилася, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 листопада 2009 року, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб та народження. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та враховуючи, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, позивач наполягає на розірванні шлюбу та не бажає примирюватись, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд за таких обставин приходить до висновку, що шлюб сторін розпався, носить формальний характер, і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими, а тому є підстави для його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 30 серпня 2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2015 року. В період шлюбу ними за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано на імя відповідача. Посилаючись на те, що відповідач не визнає вказану квартиру їх спільною сумісною власністю, позивач просить визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу майна визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири. У судове засідання позивач не зявилася, подала письмову заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідач у судове засіданні не зявився, подав письмову заяву, у якій не заперечує проти задоволення позову та просив розглянути справу в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони 30 серпня 2008 року зареєстровали шлюб, який розірвано 27 лютого 2015 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області. В період шлюбу сторонами придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано на імя відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12.03.2010 року виконкомом Броварської міської ради Київської області. Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на наведене та враховуючи, що квартира придбана під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і при її поділі частки сторін є рівними, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 10 жовтня 1987 року Кубрякською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис № 9. Позивачка зазначила, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають двох дітей повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку Дар'ю, [INFO]. Шлюбні відносини між ними фактично припинені ще вісім років тому, хоч вони проживають разом, але мають окремий бюджет та ведуть окреме господарство. Причиною розпаду розпаду сім'ї є зловживання відповідачем спиртних напоїв, що призвело до відсутності взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, виховання дітей. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. За відсутності заперечень з боку позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 10 жовтня 1987 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Кубрякською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, актовий запис № 9. Від шлюбу мають двох дітей повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та неповнолітню доньку Дар'ю, [INFO]. Подружні стосунки між сторонами припинені, вони мають різні погляди на життя і сімю, не ведуть сумісного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка в судовому засіданні висловила свою думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 13 листопада 1990 року Корабельним районним відділом ЗАГС м.Миколаєва, актовий запис № 787. Позивач зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, вони не ведуть сумісного господарства, тривалий час проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, що призвело до втрати почуття кохання. В кожного з них склалися нові сім'ї. Відповідач ухиляється від звернення до органів РАЦС із спільною заявою відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Посилаючись на те, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Прізвище залишити шлюбне. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Підтвердив, що шлюбні відносини вони не підтримують більше 12 років. Він створив іншу сім'ю. Суд, вислухавши відповідача, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 13 листопада 1990 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним районним відділом ЗАГС м.Миколаєва, актовий запис № 787. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Подружні стосунки між сторонами припинені дванадцять років тому у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та різних поглядів на життя, сторони не ведуть сумісного господарства, тривалий час проживають окремо, не бажають зберегти шлюб, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища. У відповідності до 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача половину розміру судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 19 лютого 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 16. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені та вони не ведуть сумісного господарства. Причиною розпаду сімї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету. Відповідач ухиляється від звернення до органів РАЦС із спільною заявою відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Пояснила, що вони припинили шлюбні відносини через зловживання відповідачем спиртними напоями. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. За відсутності заперечень з боку позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 19 лютого 2008 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кремінського районного управління юстиції Головного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 16. Від шлюбу дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Подружні стосунки між сторонами припинені у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та зловживання спиртним відповідачем, сторони не ведуть сумісного господарства, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлений факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачка після реєстрації шлюбу прізвище не міняла.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 21 травня 2005 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 173. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та мають від шлюбу неповнолітню доньку Дар'ю, [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2015 року, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо. Причиною розпаду сімї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на сімейне життя, повна протилежність характерів, все це призвело до втрати почуття кохання та до припинення шлюбних відносин. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Прізвище залишити шлюбне. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін та розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 21 травня 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 173. Мають від шлюбу малолітню доньку Дар'ю, [INFO]. Сторони припинили подружні стосунки, так як мають різні погляди на життя і сімю, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення відповідно до ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено факт, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо залишення шлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 12 листопада 2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 898. Від шлюбу 23.03.2012 року народилась донька [PERSON]. З 2013 року однією сім'єю не проживають оскільки в родині відсутнє взаєморозуміння. Вказані причини призвели до розпаду сімї. Просила шлюб між нею та [PERSON] розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів, а шлюб розірванню, оскільки сподівання на збереження родини відсутні, сторони не проживають однією сім`єю, втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 20 вересня 2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського рай управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 359 . Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] донька [PERSON]. З 2014 року однією сім'єю не проживають оскільки не зійшлись характерами. На теперішній час вони ведуть окреме господарство, подружні стосунки між ними припинено. Просила шлюб між ним та [PERSON] розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка в судове засідання не зв'явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати, слухати справу в її відсутність. Відповідач в судове засідання не зв'явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу, просив слухати справу без його участі. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів, а шлюб розірванню, оскільки сподівання на збереження родини відсутні, сторони не проживають однією сім'єю, втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання їхнього спільного сина. В обґрунтування вимог зазначає, що матеріальної допомоги відповідач на утримання дитини не надає. Син проживає разом з позивачкою, знаходиться на її вихованні та утриманні. Тому, вона вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву, де просила позов задовольнити в повному обсязі, справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, де вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СУ України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком, [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач добровільно допомоги на його утримання не надає, тому з нього слід стягнути аліменти в судовому порядку у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved