Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому із урахуванням змін просить встановити факт порушення фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі - ФОП [PERSON].) прав споживача, які полягають у застосування до правовідносин нечесно-агресивної підприємницької практики; вимагання згідно із вимогою від 04 травня 2017 року коштів за ремонт насосу, який він не замовляв та перегородження споживачу рукою входу до ремонтного приміщення; визнання протиправною вимоги грошових коштів, складеної ФОП [PERSON]; визнання протиправним перегородження рукою ФОП [PERSON] вільного входу споживача у середину ремонтного цеху; визнати недійсним одностороннім правочином заказ-наряд від 14 грудня 2016 року; - стягнути із ФОП [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі - 3 000 грн. 00 коп. В обґрунтування вимог зазначається, що 14 грудня 2016 року позивач звернувся до ФОП [PERSON] з питань проведення заміни розпилювачів у форсунках та регулювання тиску в них. За домовленістю вартість таких робіт повинна була скласти 320 грн. 00 коп. У подальшому позивач приніс до ремонтного цеху відповідача належний йому паливний насос високого тиску, який знаходився у придатному для використання стані, для проведення його діагностики на дизельному стенді, вартість таких робіт ними визначено у розмірі - 350 грн. 00 коп. У присутності позивача відповідач жодних нарядів-замовлень на виконання ремонтних робіт не складав, про наявні дефекти деталей та несправність насосу не вказував. 03 січня 2017 року ФОП [PERSON] повідомив позивачу, що він розібрав насос на частини, порушивши тим самим домовленість щодо його стендового обстеження. Позивач вважає, що при наданні ремонтних послуг відповідач грубо порушив норми Закону України «Про захист прав споживачів», а саме вчинив дії щодо його обладнання, які не були обумовлені, не склав акту обстеження дефектного стану обладнання, на його вимогу не надав документів з підтвердженням того, що відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності, а також вчинив погрози щодо можливого продажу належного позивачу майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні у зв'язку із безпідставністю. Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії [NUMBER] та детального витягу про фізичну особу [PERSON] зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності; вид господарської діяльності технічне обслуговування та ремонт автомобілів, роздрібна торгівля автомобільними деталями та приладдям, інші види оптової торгівлі, оптова торгівля автомобільними деталями та приладдям, надання інших комерційний послуг. З матеріалів справи встановлено, що 14 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] питань вчинення ремонтних робіт. Обсяг проведення таких ремонтних робіт письмовими документами підтверджено не було. 04 травня 2017 року ФОП [PERSON] направив [PERSON] вимогу про сплату 2 760 грн. 00 коп. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що на розгляді у суді Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа між цими самими сторонами, але з інших підстав. У ході її розгляду у судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що самовільно розібрав паливний насос та здійснив заміну його запчастин, які не мають сертифікату якості та гарантійного талону. Перед встановленням деталей, йому як споживачу не було пред'явлено їх для огляду та без дозволу проведено їх заміну. Додав, що направив на адресу відповідача грошові кошти за проведений ремонт форсунок та придбання деталі у розмірі - 407 грн. 00 коп., однак [PERSON] відмовився їх отримувати. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року, що набрало законної сили 20 вересня 2018 року, встановлено факт порушення прав споживача [PERSON], що полягає у відмові надання споживачу послуг книги скарг та пропозицій, відмові у наданні прейскуранту цін, пов'язаних з ремонтом дизельного обладнання, засвідчених печаткою суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] та встановлення вивіски реклами «СПД [PERSON] ремонт на діагностування дизельного обладнання»; зобов'язано СПД [PERSON] надати споживачу [PERSON] належним чином засвідчену книгу скарг та пропозицій, надати прейскуранти цін, пов'язаних з ремонтом дизельного обладнання, засвідчених печаткою суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] та встановити на дверях ремонтно-орендованого приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] вивіску-рекламу «[INFO]». Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним замовлення-наряду від 14 грудня 2016 року одностороннім правочином. Разом з тим, виходячи із змісту замовлення-наряду, суд не може вважати його правочином взагалі, оскільки будь-яких ознак договору він не містить, не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав. Заповнення бланку наряду-замовлення ФОП [PERSON] не свідчить про його договірну природу, до якого можуть застосовуватися правові наслідки та положення статей 203, 215 та 216 ЦК України. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом частини п'ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню судом при ухваленні судового рішення. Відповідно до частин першої, п'ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам частини другої статті 12, статті 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо застосування по відношенню до нього як споживача ФОП [PERSON] нечесної та агресивної підприємницької практики у розумінні статей 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Вимоги щодо визнання протиправними дій по перегородженою рукою входу до цеху та вимоги сплатити кошти, суд взагалі вважає необґрунтованими, а обставини щодо вчинення перегородження рукою ще й недоведеними. Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише тоді, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди, а також при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають, якщо шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). Проте таких обставин по справі не встановлено. Враховуючи наведені обставини, підстави для задоволення даного позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed