Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» заявило позов про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11351956000 від 29 травня 2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом і процентах в сумі 42 803, 77 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 20 794 грн. 87 коп. та судових витрат. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, [PERSON] не виконує умови кредитного договору щодо своєчасного внесення передбачених договором платежів, а відповідачі [PERSON] і [PERSON] за умовами договорів поруки, укладених між ними і позивачем 29 травня 2008 року, зобов'язані солідарно відповідати за виконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором. Відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] заявили зустрічний позов про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту № 11351956000 від 29 травня 2008 року, договору поруки № 30207Р164 від 29.05.2008 року, укладеного між позивачем і [PERSON]; договору поруки № 30207Р165 від 29.05.2008 року, укладеного між позивачем і [PERSON]; договору іпотеки № 30207Z151 від 29.05.2008 року, укладеного між позивачем і [PERSON], за яким в іпотеку передана двокімнатна квартира [ADDRESS]. В обґрунтування вимог про визнання недійсним кредитного договору позивачі за зустрічним позовом посилались на те, що кредитний договір суперечить актам цивільного законодавства, а саме Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки він містить несправедливі умови та укладений із застосуванням відповідачем нечесної підприємницької практики, порушує принцип рівності сторін. Позивачі також посилались на те, що у разі задоволення позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, мають бути визнані недійсними і договори, укладені в забезпечення виконання цього договору. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 січня 2016 року зустрічний позов задоволено, визнати недійсними кредитний договір № 11351956000, укладений 29.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]; договір поруки № 30207Р164, укладений 29.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]; договір поруки № 30207Р165, укладений 29.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]; договір іпотеки № 30207Z151, укладений 29.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений 29.05.2008 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2880. Позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, стягнуто на користь банку з відповідача [PERSON] 5 354, 75 доларів США. Вирішене питання про розподіл судових витрат. В апеляційній скарзі позивач ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Позивач вважає, що рішення суду не відповідає вимогам щодо законності і обґрунтованості, ухвалене з порушеннями та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач посилається на невідповідність рішення суду статтям 213 і 214 ЦПК України, статтям 1046, 1054, 526, 256, 257 ЦК України. Крім того, позивач вважає, що доказів на підтвердження умисних дій чи умисної бездіяльності банку з метою обману позичальника, або замовчування банком обставин, які могли б завадити позичальнику укласти кредитний договір, у справі немає. На думку позивача, висновки судово-економічної експертизи, якими обґрунтовується рішення суду, не доводять факту вчинення позичальником договору під впливом обману з боку банку та застосування банком нечесної підприємницької практики. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача [PERSON] [PERSON] просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, діям позивача судом дано вірну правову оцінку і враховане рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року. У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] скаргу не визнали. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову. Задовольняючи зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору № 11351956000 29.05.2008 року, суд першої інстанції виходив з того, що договір не відповідає вимогам п.3.2 і п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 №168, оскільки договором не обумовлено віднесення валютних ризиків на споживача, а графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, що є додатком до спірного Договору споживчого кредиту, в частині встановлення кредитних канікул, розміру ануїтетних платежів, суми комісії, а також термін користування кредитом, сума кредиту, розмір щомісячного платежу та відсоткова ставка не відповідають умовам самого договору, що підтверджується висновком судово-економічної експертизи від 11.11.2015. Суд першої інстанції вважає, що вказані обставини свідчать про використання банком нечесної підприємницької практики, а відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Такі висновки суду щодо наявності підстав для задоволення зустрічних позовних вимог не ґрунтуються на матеріалах справи і не відповідають вимогам закону. У справі встановлено, що 29.05.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11351956000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кошти у сумі 42 500 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п. 1.4., 1.5. кредитного договору, кредит надається для особистих потреб позичальника, а саме на придбання квартири, шляхом видачі готівки через касу Банку. Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору, кредит надано на строк до 29.05.2029 року. Кредит надається лише за умови надання позичальником відповідного забезпечення виконання своїх зобов'язань, а саме підписання та нотаріального оформлення договору іпотеки нерухомого майна. Згідно п. 1.3. кредитного договору, за користування та управління кредитом встановлено відсоткову ставку у розмірі 13,50 % річних. Пунктом 1.2.2. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 508, 10 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 29.05.2008 року був укладений договір поруки № 30207Р164 , відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 11351956000 від 29.05.2008 року. Відповідно до п. п. 1.3., 1.4. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники. Також, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором перед банком, між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] 29.05.2008 року був укладений договір поруки № 30207Р165 , відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 11351956000 від 29.05.2008 року. Відповідно до п. п. 1.3., 1.4. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором в повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед банком за кредитним договором № 11351956000 від 29.05.2008 року, між банком [PERSON] 29.05.2008 року був укладений договір іпотеки, за яким іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язання, що витікає з договору про надання споживчого кредиту № 11351956000, передає в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру [ADDRESS] Відповідно до положень статей 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Певні особливості регулювання відносин за договорами про надання споживчого кредиту встановлено Законом України «Про захист прав споживачів». Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання вимог законодавства при їх укладенні. За загальним правилом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу, в силу яких особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а сам зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того, відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 частини 1 ст. 19 вказаного Закону визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення договору (далі - Закон), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Недотримання зазначених вимог відповідно до ч.6 ст. 19 Закону є підставою для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики. Статтею 213 ЦПК України встановлено вимоги до рішення суду, яке повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проте, задовольняючи позовні вимоги, суд в порушення зазначених вимог закону виходив лише з висновку експертизи, але не дав належної оцінки як обставинам справи в цілому, так і не здійснив системного аналізу умов самого Договору в цілому, додатків до нього, які є невід'ємною частиною Договору; не зазначив, чому недійсність окремих умов договору визнано підставою для визнання недійсним договору в цілому та чи призвели наявні (за висновком суду) порушення при укладенні договору до порушення прав позивачів з врахуванням всіх обставин справи. Відповідно до статті 36 Закону України «Про Національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи такий договір, сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу. Будь-яких законних підстав вважати, що така зміна не настане, у сторін не було. Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальникові. Позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, враховуючи і можливість отримання кредиту в національній валюті. Не можуть бути підставою для визнання кредитного договору недійсним в цілому і доводи позивачів щодо порушення прав позивача [PERSON] у зв'язку з невиконанням кредитором вимог законодавства щодо надання споживачу фінансової послуги повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу. Визнаючи доведеним вчинення правочину із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема у зв'язку з ненаданням під час пропонування продукції споживачу інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору, або надання такої інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, суд послався на невідповідність додатку № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» умовам самого договору та на підтвердження цього висновком судово-економічної експертизи. Пунктом 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 №168, передбачено що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. З дослідженого Додатку № 2 до договору про надання споживчого кредиту № 11351956000 від 29 травня 2008 року, який має назву « Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» і з яким позичальник ознайомлений, про що свідчить його підпис на кожній сторінці цього Графіка, вбачається, що розмір щомісячного платежу складається з конкретно визначеної суми погашення основної суми кредиту, суми процентів за користування кредитом, комісії за надання кредиту та сум платежів за супутні послуги. Тобто, з відомостей, які вказані у цьому Графіку чітко можна визначити суму платежу, яка підлягає сплаті у конкретний період і з чого ця сума складається. У цьому документі вказана також реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту в доларах США (а.с. 121 зв. т. 1). Крім того, в день укладення договору про надання споживчого кредиту № 11351956000 позичальник [PERSON] був ознайомлений з інформаційним листом (а.с. 122 т.1), в якому викладені умови кредитування, вказано у зв'язку з якими платежами збільшуються витрати позичальника та інша інформація, що має значення для сторін договору. Висновок судово-економічної експертизи від 11.11.2015 №2358/15-24/3396-3407/1524, на який посилається суд в обґрунтування свого висновку про укладення договору із застосуванням нечесної підприємницької практики, не може бути підставою для задоволення позову про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним. Так, експерт, прийшов до висновку про те, що Графік в частині встановлення кредитних канікул, розміру ануїтетних платежів та суми комісії за надання кредиту, не відповідає безпосередньо умовам самого договору, а у разі застосування між собою всіх узгоджених сторонами вихідних даних спірного кредитного договору, не відповідають його умовам і термін користування кредитом, сума кредиту, розмір щомісячного платежу та відсоткова ставка. Однак, посилаючись на висновок експерта, суд не врахував, що всі ці умови є істотними умовами договору і погоджуються сторонами при укладенні договору, який має бути укладений в належній формі. У цьому випадку між сторонами в належній формі (письмовій) укладений договір про надання споживчого кредиту і досягнута згода щодо всіх істотних його умов, у тому числі розміру ануїтетних платежів, суми комісії за надання кредиту, терміну користування кредитом, суми кредиту, розміру щомісячного платежу та відсоткової ставки. Крім того, з висновку експертизи, зокрема його мотивувальної частини та відповідей на третє, п'яте, сьоме питання, які поставлені на вирішення експертизи, експертом визначено орієнтовний розмір щомісячного ануїтетного платежу із зазначенням того, що відсутня єдина методика визначення такого платежу. Відсутність у Графіку в певні місяці суми необхідного платежу, тобто наявність так званих кредитних канікул, на що посилається суд як на одну з підстав для висновку про ненадання кредитором повної і достовірної інформації позичальнику, не є порушенням прав позичальника, оскільки умовами договору не передбачена обов'язковість таких канікул чи заборона внесення платежу у цей час. Отже, висновок експерта не можна вважати безспірним доказом, він має оцінюватись у сукупності з іншими доказами і не доводить застосування нечесної підприємницької практики позивачем. До того ж, [PERSON], сплачуючи протягом тривалого часу періодичні платежі згідно умов договору, погоджувався з умовами кредитного договору, не порушував питання про його розірвання чи визнання недійсним через ненадання кредитором своєчасної та достовірної інформації про послугу, отже його волевиявлення, як учасника правочину, було вільним і відповідало внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З врахуванням викладеного, оскільки на час укладення договору сторони досягли домовленості щодо таких істотних умов кредитного договору, як розмір кредитних коштів та вид валюти, розміру процентної ставки, термін повернення кредиту та розмір і порядок внесення щомісячних платежів, які позичальник зобов'язувався сплатити позикодавцю, обов'язковість встановлення яких передбачено статтею 1054 ЦК України, посилання позивачів щодо істотності порушення прав позивача [PERSON] не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору. З врахуванням викладеного, вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними кредитного договору, а відповідно і договорів поруки та іпотеки підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору , а відповідно і відсутності підстав для визнання недійсними договорів поруки та іпотеки. Оскільки рішення суду першої інстанції в частині визнання договору про надання споживчого кредиту підлягає скасуванню, скасувати рішення належить і в частині застосування наслідків недійсності правочину. Вирішуючи вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд враховує, що при укладенні договору сторони досягли безспірної згоди щодо визначених законом істотних умов договору, а саме розміру та виду валюти кредитних коштів, а також щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання по наданню кредиту виконав. Відповідач [PERSON] (позичальник) у порушення умов договору своєчасно не вносив передбачені договором про надання споживчого кредиту щомісячні платежі, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, а у позивача право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів ( ч.2 ст. 1054 і ч.2 ст. 1050 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості, наданого кредитором (а.с. 18-26 т.1), станом на 19 травня 2015 року заборгованість за кредитом склала 42 803,77 доларів США, з яких заборгованість за тілом кредиту становить 38 054, 36 долара США, заборгованість по сплаті відсотків - 4 749,41 долара США. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів 20 794,87 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Відповідно до умов Договору кредит надавався в іноземній валюті і в цій же валюті визначені платежі з повернення кредиту (п. 1.2.2 Договору). Системний аналіз норм матеріального права, а саме ст. 99 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 192, ч 2 ст. 198, ч.ч.1, 2 ст. 524, ч.ч.2, 3 ст. 533 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», положення Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дає підстави стверджувати, що стягнення в іноземній валюті заборгованості та процентів, які не є фінансовою санкцією, на виконання боржником зобов'язань згідно кредитного договору, наданого в іноземній валюті, ґрунтується на вимогах закону. Нарахування неустойки (пені) за несвоєчасне погашення заборгованості передбачене п. 8.1 Договору про надання споживчого кредиту № 11351956000 від 29 травня 2008 року. Розмір заборгованості відповідачами не оспорюється. За умовами договорів поруки № 30207Р164 від 29.05.2008 року, укладеного між позивачем і [PERSON], і № 30207Р165 від 29.05.2008 року, укладеного між позивачем і [PERSON] (пункти 1.3, 1.4 договорів поруки), поручителі відповідають перед кредитором у повному обсязі зобов'язань боржника солідарно з ним. Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають стягненню солідарно з боржника та кожного з поручителів, оскільки поручителі між собою не є солідарними боржниками. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення з іншої сторони стягуються понесені нею і документально підтверджені витрати. Позивачем у цій справі понесені витрати на сплату судового збору у загальній сумі 5091,24 грн. (а.с. 1 т. 1, а.с. 111,112 т. 2). Суми сплаченого судового збору відповідають вимогам Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом - травень 2015 року і станом на час подання апеляційної скарги. Судові витрати позивача підлягають компенсації за рахунок відповідачів шляхом стягнення з кожного з них по 1697,08 грн.

Outcome: approved