Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

У травні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 12 червня 2008 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 26 883,03 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 12 червня 2015 року. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим [PERSON] станом на 22 квітня 2014 року має заборгованість за кредитом 21 592,32 дол. США (що за курсом НБУ становить 190 827,92 грн.), заборгованості по процентам за користування кредиту - 4 743,60 дол. США (що за курсом НБУ становить 242 858,60 грн.), пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 394 992,17 дол. США (що за курсом НБУ становить 4 442 655,87 грн.). Зважаючи на позовну давність щодо вимог про стягнення неустойки вказали, що розмір пені становить 1 391 851,95 грн.). У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами та [PERSON] був укладений договір поруки. Просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 727 365,38 грн.; судові витрати стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала. Просила відмовити в задоволенні позову. У судове засідання третя особа [PERSON] не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 12 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №490076920. У п.2 договору визначено, що банк надає позичальникові кредитні кошти в розмірі 26 883,03 дол. США. Кредит надавався на купівлю транспортного засобу, з кінцевим терміном повернення 12 червня 2015 року. У п. 2.2 договору вказано, що за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів в розмірі 13,99%. П.3 договору передбачено, що позичальник зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші, передбачені договором платежі та виконувати інші обов'язки, що передбачені договором. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені у додатку №1 до цього договору, який є невід'ємною частиною. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору [PERSON] мав вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк. За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню. П.9.8. договору встановлено, що передбачена договором пеня розраховується від суми та у валюті простроченого зобов'язання та сплачується у гривнях, виходячи з офіційного курсу гривні до валюти кредиту, встановленого НБУ на день відповідного платежу по сплаті пені. У п.6.1 кредитного договору вказано, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі істотного порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. 07 жовтня 2009 року Шахтарським міськрайонним судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 219 916,95 грн. та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на заставне майно: автомобіль марки Toyota Corolla, державний номерний знак [NUMBER]. Доводи представника відповідача щодо незаконності видачі Шахтарським міськрайонним судом судового наказу, оскільки [PERSON] до суду не викликали, заперечень та вимог не пред'являли, що позбавило відповідача на подачу своїх заперечень, суд до уваги не бере, так як на час розгляду справи даний наказ набрав законної сили. З постанови державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 14 квітня 2014 року повернуто виконавчий документ стягувачу. При цьому в ході здійснення виконавчого провадження було реалізовано предмет застави - автомобіль. З поданого суду розрахунку вбачається, що сума реалізації була направлена на погашення заборгованості за кредитним договором, але її було не достатньо. З наданих суду документів, встановлено, що [PERSON] і в подальшому порушив строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. 25 квітня 2014 року направлено вимогу про погашення заборгованості. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення [PERSON] строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом та наявної заборгованості станом на 22 квітня 2014 року має заборгованість 21 592,32 дол. США (що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 242 858,60 грн.), заборгованості по процентам за користування кредиту - 8 237,85 дол. США (що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 92 654,83 грн.), пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 119 406,23 дол. США (що за курсом НБУ становить 1 359 396,58 грн.). 12 червня 2008 року між ЗАТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено договір поруки №490076920-П. Відповідно до умов даного договору [PERSON], як поручитель, поручається за виконання боржником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: обов'язок повертати банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені основним договором та додатком №1 до основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 12 червня 2015 року; обов'язок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни, визначені основним договором та додатком №1 до договору; обов'язок у випадках, передбачених основним договором або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати пред'явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/сплати, зазначених вище у цьому пункті), повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов'язки, що виникають із основного договору; обов'язок сплатити банку неустойку (штраф, пеня) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за основним договором. У ст.. 3 договору поруки вказано, що боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків як солідарні боржники. За ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Перевіривши подані суду розрахунки по кредиту, суд вважає, що з [PERSON], як поручителя за невиконання обов'язків по кредитному договору [PERSON], слід стягнути заборгованість, яка станом на 22 квітня 2014 року має заборгованість 21 592,32 дол. США (що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 242 858,60 грн.), заборгованості по процентам за користування кредиту - 8 237,85 дол. США (що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 92 654,83 грн.). Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що загальна сума пені в розмірі 394 992,17 дол. США грн. нарахована позивачем за весь період заборгованості до 22 квітня 2014 року. При визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до роз'яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобов'язань). За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши подані суду докази, принцип розумності, дохід відповідача, наявність на утриманні дітей, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 50 000 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути суму заборгованості в розмірі 385 513,43 грн. Посилання представника відповідача на наявність в кредитному договорі третейського застереження, що унеможливлює вирішення спору в суді та порушення позивачем умов договору, суд до уваги не бере. Так, відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» банк не є споживачем. Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжний документ за №9291 від 14 травня 2014 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3 654 грн.. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved