Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просила встановити факт смерті 28 січня 2017 року [PERSON], [INFO], у місті Донецьк та факт їхнього проживання однією сімєю за адресою: [ADDRESS], із листопада 2007 року по 28 січня 2017 року. В обґрунтування вимог заяви зазначала, що у лютому 2003 року її мати [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], після чого вони стали проживати разом у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка на праві спільної власності належала [PERSON] та [PERSON], яка теж проживала у даній квартирі. За час спільного проживання в одній квартирі у неї склалися теплі стосунки з [PERSON], [INFO]. Вона (заявник) здійснювала догляд за останньою, яка, будучи особою похилого віку, потребувала допомоги, турбувалася про неї як за рідною бабусею, остання в свою чергу ставилася до неї як до рідної онуки. Після розлучення її матері з [PERSON] вона продовжувала доглядати за [PERSON], з листопада 2007 року проживала постійно з нею разом у вказаній квартирі однією сімєю. У листопаді 2012 року [PERSON] подарувала належну їй частину вказаної квартири. 28 січня 2017 року [PERSON] померла, всі витрати на її поховання здійснені нею. Зареєструвати смерть [PERSON] та отримати свідоцтво про її смерть в органах реєстрації актів вона не має можливості, оскільки не є родичкою померлої, тому вона змушена звернутися до суду для встановлення зазначених у заяві фактів, що мають юридичне значення. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд заяву задовольнити. Заінтересована особа: Донецька міська рада до суду не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Заінтересована особа: Броварський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області до суду не зявився, подав заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності їхнього представника, прав заявника не оспорює. Заслухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ч. 1 ст. 4 передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У ст. 317 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. [PERSON] населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №\~1085-р, вбачається, що місто Донецьк включено до вказаного переліку населених пунктів. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15 квітня 2014 року №\~1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт смерті 28 січня 2017 року [PERSON] у місті Донецьк, тобто на тимчасово окупованій території України, та факт її (заявника) спільного проживання із померлою у період з листопада 2007 року по день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS], встановлення яких їй необхідно для реєстрації в установленому законом порядку реєстрації смерті [PERSON] та оформлення після її смерті своїх спадкових прав. Суд встановив, що заявник [PERSON] народилася 05 вересня 1989 року у місті Донецьк, зареєстрована з 04 квітня 2006 року за адресою: [ADDRESS], є внутрішньо переміщеною особою, на даний час з 26 березня 2018 року вона тимчасово зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Її матірю є [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], яка також зареєстрована за вказаною адресою у місті Донецьк та з 25 лютого 2003 року по 18 березня 2005 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. Із копій довідки про причину смерті №\~333 від 30 січня 2017 року і свідоцтва про смерть серії ДНР №\~044943 від 31 січня 2017 року, виданих на тимчасово окупованій території України у місті Донецьк, видно, що 28 січня 2017 року у віці 94 років померла [PERSON], [INFO]. Із договору дарування квартири від 10 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №\~1276, вбачається, що [PERSON] (2/3 частки) та [PERSON] (1/3 частку) подарували [PERSON] двокімнатну квартиру №\~46 у будинку №\~129, що розташована по вулиці Набережній у місті Донецьк. 13 листопада 2012 року право власності на вказану квартиру зареєстровано за заявником [PERSON] в Державному реєстрі прав. Свідок [PERSON], мати заявника, у судовому засіданні показала, що 25 лютого 2003 року вона уклала шлюб із [PERSON] та переїхала з дочкою [PERSON] проживати до чоловіка за адресою: [ADDRESS], де також проживала [PERSON] Дана квартира на праві спільної власності належала її чоловікові [PERSON] та [PERSON], остання була одинокою, близьких і рідних людей не мала. Між її дочкою [PERSON] та [PERSON] склалися добрі стосунки, як між онукою і бабусею. Після її розлучення з [PERSON] та переїзду до нового місця проживання її дочка [PERSON] не переставала спілкуватися з [PERSON], здійснювала догляд за останньою та турбувалася про неї. У листопаді 2007 року [PERSON] переїхала до [PERSON] та постійно проживала у зазначеній вище квартирі, до дня смерті останньої 28 січня 2017 року. Поховання [PERSON] здійснено за рахунок коштів заявника. Вказана квартира згідно із договором дарування на праві власності належить заявнику. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] з 2007 року у подарованій заявнику квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], та факт ведення ними спільного побуту. Також вона показала, що заявник постійно піклувалася про бабусю [PERSON] до дня її смерті 28 січня 2017 року. Згідно із ч. 3 ст. 2 Закону України Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях від 18 січня 2018 року №\~2268-VIII діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у звязку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію актів цивільного стану від 01 липня 2010 року №\~2398-VI державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1)\~документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2)\~рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. За змістом п. 1 розділу І, п. 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №\~52/5 (у редакції наказу від 24 грудня 2010 року №\~3307/5), державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Підставою для державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. У ч. 2 ст. 3 СК України визначено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови №\~7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування розяснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведене, обставини справи, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті 28 січня 2017 року [PERSON] у місті Донецьк та факту постійного проживання заявника із померлою у період з 2007 року по 28 січня 2017 року ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Зазначені вище юридичні факти встановлені судом для реєстрації смерті [PERSON] у визначеному законодавством України порядку, отримання заявником свідоцтва про смерть вказаної особи та оформлення [PERSON] спадкових прав після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved