Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Харківської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 29 серпня 2008 року на нього були покладені обов`язки начальника управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області, наказом від 24 вересня 2008 року його було призначено на вказану посаду. 28 жовтня 2008 року під час знаходження на робочому місці позивача було затримано співробітниками Дергачівського РВ ГУ УМВС України в Харківській області та проведено відносно нього низку оперативних та слідчих дій. Постановою від 28 жовтня 2008 року відносно позивача порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Того ж дня 28 жовтня 2008 року позивача було затримано у його службовому кабінеті за підозрою у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Постановою Дергачівського районного суду від 31 жовтня 2008 строк затримання позивача було продовжено на 10 діб, а постановою Дергачівського районного суду від 07 листопада 2008 року по справі позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, який було скасовано постановою Апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2008 року із обранням позивачу запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд за постійним місцем проживання. Таким чином, починаючи з 07 листопада 2008 року по 14 листопада 2008 року позивач знаходився під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор». 31 жовтня 2008року позивачу було висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 368 КК України складено обвинувальний висновок, затверджений 26 грудня 2008 року прокурором Дергачівського району Харківської області. 02 січня 2009 року прокурором Дергачівського району Харківської області вищевказану кримінальну справу по обвинуваченню позивача у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, було направлено до Дергачівського районного суду Харківської області. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 червня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року, зазначену кримінальну справу було повернуто на додаткове досудове слідство. Постановою прокурора Дергачівської місцевої прокуратури від 27 червня 2019 року кримінальне провадження відносоно позивача закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення. Позивач зазначає, що протягом 10 років та 8 місяців він протиправно перебував під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, вимагало від нього додаткових і тривалих зусиль для організації свого життя, що завдало значної моральної шкоди. Крім того, у зв`язку з незаконним розслідуванням кримінальної справи по відношенню до нього, позивач на певний час втратив роботу і заробіток. Позивач просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 60201,12 грн та моральну шкоду в сумі 768000 грн, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідстава, прокуратури і суду. У відзиві\~на позовну\~заяву Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області зазначило, що доказів на відшкодування позивачу майнової шкоди останеім не надано. Також, Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області посилається на те, що управління не має повноважень безспірного списання коштів, не має відповідних бюджетних призначень за програмою та відкритих рахунків для зазначених цілей, забезпечуючи лише передачу відомостей та документів до Казначейства України. Крім того, в позовній заяві позивачем не наведено фактів порушення прав чи інтересів з управління. Додатково Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області вказує на те, що необхідності зазначення у позовних вимогах таких відомостей, як орган через який грошові кошти мають перераховуватися, або виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення (списання), ЦПК України не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов1язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. В судовому засіданні позивач та його представник позовну заяву підтримали, просили задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області та представник Харківської обласної прокуратури в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою від 28 жовтня 2008 року відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (а.с. 16). Постановою Дергачівського районного суду від 07 листопада 2008 року [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту в слідчий ізолятор м. Харкова (а.с. 17-19). Постановою Апеляційного суду Харківської області від 14 листопада 2008 року постанову Дергачівського районного суду від 07 листопада 2008 року скасовано, обранно [PERSON] запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд за постійним місцем проживання (а.с. 20-21). Постановою старшого слідчого прокуратури Дергачівського району Харківської області, яка санкціонована прокурором Дергачівського району Харківської області, від 03 листопада 2008 року [PERSON] відстроронено від посади начальника управління Держкомзему в Дергачівськогому районі Харківської області до прийняття рішення в кримінальній справі судом (а.с. 22-24). Постановою про притягнення в якості обвинуваченого від 24 грудня 2008 року, винесеною старшим слідчим прокуратури Дергачівського району Харківської області, притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого та пред`явлено йому обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченому ст. 368 ч. 2 КК України, про що йому оголошено (а.с. 25-26). 26 грудня 2008 року старшим слідчим прокуратури Дергачівського району Харківської області стосовно [PERSON] скаладено обвинувальний висновок за ст. 368 ч. 2 КК України, який затверджений прокурором Дергачівського району Харківської області (а.с. 27-34). Постановою прокурора Дергачівської місцевої прокуратури від 27 червня 2019 року кримінальне провадження відносоно [PERSON] закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 35-43). Наказом Держкомзему № 957-кт від 18 листопада 2008 року [PERSON] з 18 листопада відсторонено від посади начальника Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області до прийняття остаточного рішення по кримінальній справі (а.с. 56). 22 червня 2010 року [PERSON] звільнений з посади начальника Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю України, про що свідчить копія наказу Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області від 22 червня 2010 року № 24-к (а.с. 57). Згідно копії архівної довідки від 25 червня 2020 року № Ж-7 [PERSON] була нарахована заробітна плата у вересні та жовтні 2008 року, за листопад-грудень 2008 року в графі даних про нарахування позивачу заробітної плати стоїть прочерк (а.с. 58). Згідно статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок\~відшкодування шкоди, завданої незаконними\~рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону про відшкодування шкоди (стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпання можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5 статті 3 вказаного Закону про відшкодування шкоди в наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Тобто чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. На день розгляду справи єдиним таким законом є Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закону про відшкодування шкоди), сфера дії якого поширюється, в тому числі, й на осіб, стосовно яких закрите кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Статтею 11 Закону про відшкодування шкоди встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини першої статті 12 Закону про відшкодування шкоди розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджене Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і СБУ - відповідно до цих органів. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди в разі закриття провадження у справі покладається на орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з постановою про закриття кримінального провадження. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Матеріали справи не містять відомостей про виконання щодо [PERSON] передбаченого статтею 11 Закону про відшкодування шкоди обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови судом у захисті його порушеного права. Відповідно до частини першої статті 4 Закону про відшкодування шкоди відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується закриттям кримінального провадження у зв`язку відсутністю складу кримінального правопорушення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону про відшкодування шкоди. З урахуванням того, що позивач був відсторонений від посади з 18 листопада 2008 року та звільнився з посади начальника Управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за власним бажанням 22 червня 2010 року, враховуючи середній заробіток позивача на вказаній посаді (2672,35 грн + 3061,24 грн = 5733,59 / 2 = 2866,80 грн), приймаючи до уваги, що з вини органів досудового слідства позивач не працював з 18 листопада 2008 року по 22 червня 2010 року (19 місяців 4 дні), тому на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 54851,44 грн. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону про відшкодування шкоди підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, наведених у статті 1 цього Закону,громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Статтею 4 Закону про відшкодування шкоди визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Нідставі положень Закону про відшкодування шкоди позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом починаючи із часу пред`явлення обвинувачення до закриття провадження в кримінальній справі (з 28 жовтня 2008 року по 27 червня 2019 року, тобто 129 місяців). Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд визначає мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, а саме станом на 2021 рік. Тобто, цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц Визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності, враховує те, що перебування позивача під слідством, а також в умовах ізоляції тривалий термін часу порушило його звичний уклад життя, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та погіршило відносини з оточуючими людьми, чим позивачу завдано моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування за статтею 1167 ЦК України та нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач. Мінімальний розмір завданої позивачу моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом, а саме станом на 2021 рік, складає 774000 грн. При цьому, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахувує положення ч. 1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниами справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, з урахувнням викладеного, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 768000 грн. Щодо позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, то суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)). Отже, позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про відшкодування шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: partial