Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У травні 2019 року Концерн «Військторгсервіс» звернувся до Печерського районного суду м. Кива з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього 8336,42 грн. та 1921 грн. витрат з оплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань за вищевказаним договором щодо вчасної сплати суми за договором що призвело до виникнення заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.07.2018 р. між Концерном «Військторгсервіс» та [PERSON] був укладено договір № 102Д/2018 зберігання автомобіля строком дії до 31.12.2018 року. Відповідно до п.п.3.1Договору та Додатку № 1 до Договору, за надання передбачених Договором послуг, Поклажодавець сплачує Зберігачу грошові кошти в розімір 600 грн. з ПДВ на підставі наданого Зберігачем рахунку. Як зазначено у п. п. 3.2 Договору, оплата послуг здійснюється Поклажодавцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Зберігача до 10 числа місяця, за який здійснюється оплата, на підставі наданого Зберігачем рахунку-фактури. Прете, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконує. 05.12.2019 року Концерн «Військторгсервіс» направило відповідачу претензію № 86-П від 05.12.2019 р. з рахунками за оплату за договором. Однак вказана претензія повернулась без отримання її відповідачем. Згідно до п. 4.3. договору за несвоєчасну сплату платежів нараховується пеня у розмірі 0,1% від простроченої суми за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 днів додатково виплачує штраф у розмірі п`ятдесяти відсотків від суми заборгованості. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є сплата коштів, у розмірі та ута строки, визначеними договором. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною першою ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов`язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч.2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів. Судом встановлено, що станом на час звернення до суду, за відповідачем виникла заборгованість за зобов`язаннями у розмірі 8 336,42 грн., яка складається з 3000 грн, заборгованості за договором, 2526 грн. пені, 1102,80 грн. інфляційних збитків, 207,62 грн. 3% річних та 1500 грн. штрафу. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості. Згідно з п. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов`язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов Концерну «Військторгсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, є обґрунтованим та підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1921 грн. підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved