Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У травні 2019 року АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті вартості за надані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. На обґрунтування позову позивач вказував, що відповідач [PERSON] зареєстрований в АТ «Полтаваобленерго» як споживач послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] . За даною адресою також зареєстрований та проживає і відповідач [PERSON] . Зазначалося у позові, що позивач надає відповідачам послуги із централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів, а відповідачі, в свою чергу, зобов`язані щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця розрахуватися з позивачем за спожиті послуги з теплопостачання. Відповідачі всупереч п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. за № 630, не виконують обов`язки та не оплачують своєчасно і у повному обсязі вартість наданих позивачем послуг. Станом на 17 квітня 2019 року відповідачі мають заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення спожиту в період з травня 2015 року по березень 2019 року у розмірі - 8 920,57 грн., із них: - за послугу централізованого опалення - 7 708,10 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води - 1 212,47 грн. Крім того, внаслідок несвоєчасної оплати за комунальні послуги, станом на 17 квітня 2019 року, інфляційні втрати складають - 118, 81 грн. За порушення строків виконання зобов`язання відповідачу також нараховано 3% річних у розмірі - 35, 04 грн. Раніше, до Автозаводського районного суду м. Кременчука було подано заяву про видачу судового наказу. 12 грудня 2017 року судом було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги. Ухвалою суду від 26 березня 2018 року зазначений судовий наказ було скасовано. Вважають, що таким чином строк позовної давності переривався. Позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на їх користь борг по оплаті вартості за надані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі - 8 920,57 грн., із них: - за послугу централізованого опалення - 7 708,10 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води - 1 212,47 грн., а також суму встановленого індексу інфляції - 118, 81 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі - 35, 04 грн. та у повернення сплаченого судового збору - 1921 грн. Ухвалою суду від 27 травня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторін у справі, призначено судове засідання (а.с. 21). 25 червня 2020 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (а.с. 24-25). Позивач просив стягнути із відповідачів у солідарному порядку на їх користь борг по оплаті вартості за надані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі - 5 680,59 грн., із них: - за послугу централізованого опалення - 5 063,63 грн.; - за послугу централізованого постачання гарячої води - 616,96 грн., а також суму встановленого індексу інфляції - 118, 81 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі - 35,04 грн. та у повернення сплаченого судового збору - 1921 грн. 05 грудня 2020 року до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (а.с. 69). Позивач просив стягнути із відповідачів залишок боргу за опалення та гаряче постачання за період з 01.08.2016 року по квітень 2019 року в розмірі - 999,57 грн., встановлений індекс інфляції у розмірі - 93,32 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі - 24,41 грн. Щодо стягнення боргу за період з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року в розмірі - 4681,02 грн., встановлений індекс інфляції у розмірі - 25,49 грн., 3% річних від простроченої суми боргу просив стягнути з попереднього власника [PERSON] . Ухвалою суду від 22 січня 2020 року було залучено до участі у справі співвідповідачем [PERSON] (а.с. 85). 24 лютого 2020 року до суду від відповідача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли заяви про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю боргу перед позивачем (а.с. 92, 94). Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року було закрито провадження у справі в частині вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із відсутністю предмету спору (а.с. 99). 25 березня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності за вимогою позивача (а.с. 106). 20 травня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про відвід головуючого по справі (а.с. 119). 15 липня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про витребування доказів (а.с. 132). 15 липня 2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про відвід головуючого по справі (а.с. 135). Ухвалою суду від 15 липня 2020 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про відвід (а.с. 136). У судове засідання представник позивача АТ «Полтаваобленерго» не прибув. Представник позивача [PERSON] уточнений позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув повторно, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Раніше подав заяву про застосування строку позовної давності за вимогою позивача. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Судом достовірно встановлено та не заперечувалося сторонами у справі, що [PERSON] був зареєстрований у Кременчуцькій філії АТ «Полтаваобленерго» як споживач послуг із теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого водопостачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] було відкрито на ім`я відповідача [PERSON] . Згідно Закону України «Про житлово - комунальні послуги», позивач АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії зобов`язувався надавати відповідачу, як споживачеві, вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, підігріву води, а споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором. Відповідач всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не своєчасно та не в повному обсязі оплачує вартість наданих послуг. У відповідності до п. 18 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції станом на день розгляду справи) споживач, якому надаються послуги з теплопостачання у вигляді гарячого водопостачання та опалення повинен не пізніше не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 72), за період з травня 2015 року по квітень 2016 року, станом на 20 листопада 2019 року, заборгованість відповідача [PERSON] за надані позивачем послуги становить - 4681,02 грн., із них: - за послугу «централізоване опалення» - 4064,06 грн.; - за послугу «централізоване постачання гарячої води» - 616,96 грн. Як було встановлено судом, у травні 2015 року ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті послуги із централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року, станом на 01.05.2015 року такий борг становив - 4765,38 грн., встановлений індекс інфляції складав - 1548,37 грн., 3% річних від простроченої суми становили - 74,21 грн. 24 червня 2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчука було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії заборгованості за спожиті послуги із централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року, станом на 01.05.2015 року у розмірі - 4765,38 грн. Стягнуто встановлений індекс інфляції у розмірі - 1548,37 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі - 74,21 грн. (архівна справа № 524/4514/15-ц, провадження № 2-н/524/1130/15). Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 грудня 2015 року у скасуванні судового наказу [PERSON] було відмовлено. Судом було також встановлено що, 26 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 107-108). Крім того, [PERSON] потім була зареєстрована в АТ «Полтаваобленерго» як споживач послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] . Після укладення договору купівлі-продажу квартири і станом на день розгляду справи, борг [PERSON] перед АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії - відсутній. Щодо заборгованості відповідача за надані позивачем послуги, її розмір, стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У відповідності до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», (далі - Закон) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується із розрахунком позивача щодо наявного боргу [PERSON] перед АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії у розмірі - 4681,02 грн., станом на 20 листопада 2019 року, що виник за період з травня 2015 року по квітень 2016 року. Однак, відповідач [PERSON] під час розгляду справи заявив про застосування строку позовної давності за вимогою позивача. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). З огляду на зазначене вище, можна зробити висновок, що вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, разом з тим з їх розміром суд не може погодитись через наступне: вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, що знаходяться поза межами позовної давності, не можуть бути задоволені в зв`язку з відповідною заявою відповідача. Статтею 257 цього Кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). Як було встановлено судом, відповідач не в повному обсязі сплачував позивачу за надані послуги, маючи заборгованість по сплаті, починаючи із травня 2015 року по квітень 2016 року (а.с. 72). З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Відповідного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 48 постанови від 07 липня 2020 року, у справі № 712/8916/17 (провадження N 14-448цс19). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року, суд вважає, що оплату за надані послуги у квітні 2016 року відповідач [PERSON] мав внести до 20 травня 2016 року (тобто позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості за квітень 2016 року минала 21 травня 2016 року). Позивач звернувся до суду 06 травня 2019 року, а, отже має право на стягнення заборгованості за квітень 2016 року. За розрахунком позивача борг відповідача [PERSON] за квітень 2016 року за надані послуги із централізованого опалення становить - 76,82 грн., який станом на день розгляду справі не сплачений відповідачем. Щодо стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач вказав, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити позивачу 3% річних і інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував три проценти річних і інфляційні втрати за період прострочення з травня 2015 року по березень 2019 року включно. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідач, як встановлено судом, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми. За розрахунком позивача (а.с. 73), сума встановленого індексу інфляції, за період із травня 2015 року по квітень 2016 року, становить - 25,49 грн., 3% річних від простроченої суми становить - 6,63 грн. Суд не погоджується із розрахунком позивача щодо зазначеної суми встановленого індексу інфляції у розмірі - 25,49 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі - 6,63. Так, за розрахунком, зробленим судом в програмі «Ліга:Закон» за адресою - https://ips.ligazakon.net/calculator/ff (Розділ Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій), інфляційні витрати складають - 28,08 грн., штрафні санкції у вигляді 3% річних від простроченої суми складає - 6,59 грн. Враховуючи, що суд не може вийти за межі заявлених позовних вимог, тому вважає за необхідне взяти розрахунок позивача щодо суми встановленого індексу інфляції у розмірі - 25,49 грн. Щодо розміру 3% річних від простроченої суми, то слід взяти розрахунок, зроблений судом, тому такий розмір відсотків становить - 6,59 грн. Суд, зважаючи на наведені і встановлені обставини, дослідивши зібрані та наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення, спожиті у квітні 2016 року у розмірі - 76,82 грн., суму встановленого індексу інфляції - 25,49 грн. та 3 % річних від простроченої суми - 6,59 грн., а всього - 108,90 грн. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. За положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено позовні вимоги до відповідача [PERSON] на суму - 4713,14 грн. (4681,02 грн. + 25,49 грн. + 6,63 грн.). Судом було задоволено позовні вимоги на суму - 108,9 грн., що становить - 2,3% від заявлених вимог. З урахуванням цього, слід стягнути з відповідача на користь позивача у повернення сплаченого судового збору - 44,18 грн. (1921 х 2,3 / 100%)

Outcome: partial