Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 26 травня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, було укладено Договір про іпотечний кредит №DNС0GK00000023, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11 000,00 доларів США на наступні цілі: придбання житлового будинку, а також 1 800,00 доларів США на сплату страхових платежів, у випадках та згідно порядку передбачених п.п.2.1.3, п. 2.2.7 договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, без зазначення кінцевого терміну повернення кредиту, відповідно до умов Договору № DNС0GK00000023 від 26 травня 2006 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач [PERSON] 26 травня 2006 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DNС0GK00000023, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою [ADDRESS] Право власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яке надано в іпотеку, отримано на підставі Договору купівлі-продажу від 26 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та зареєстрованого в реєстрі під №1392. Відповідно до п.24 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Отже Іпотекодержатель, має право у передбачений законодавством випадках звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом використання одного із способів, а саме: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріус, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки. Про перехід права власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] та його представник [PERSON] дізналися випадково 29.03.2017. Для підтвердження зазначеного факту здійснення переходу права власності отримано Довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Із зазначеної Довідки вбачається, що ПАТ «Приватбанк» став власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32070737 від 27.10.2016, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною. Позивач вважає, що рішення про реєстрацію права власності від 27.10.2016 є незаконним та безпідставним, оскільки воно суперечить нормам законодавства України та положенням Договору іпотеки. Іпотечний договір №DNС0GK00000023 від 26 травня 2006 року містить в собі іпотечне застереження, а саме зміст п. 18.8.1, п. 18.8.2, п. 18.9, п.п. 21-29 регламентує порядок звернення стягнення і реалізації предмету іпотеки, що відповідно до Закону України «Про іпотеку» в редакції до 2009 року, тобто на момент укладання кредитного та іпотечного договору, жодним чином не прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, та не є правовою підставою для реєстрації права власності, оскільки дане іпотечне застереження, як і сам договір іпотеки, не містить в Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, що зазначені у додатку №1 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (у редакції, чинній на час виникнення даних спірних відносин). Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Даним пунктом закону не визначено як підставу для реєстрації права власності застереження в договорі іпотеки, а договір про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» не укладався. Крім того, застереження в іпотечному договорі не є правовою підставою для реєстрації права власності, оскільки воно, так само як і договір іпотеки, не міститься і в переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, відповідно до додатку № 1 до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Відповідно до діючого законодавства України, акти цивільного законодавства, згідно ст. 5 ЦК України не мають зворотної дії у часі і регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, а отже договори іпотеки укладені до 2009 року, які містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя без наявності окремого такого договору, посвідченого нотаріально, не можуть бути підставою для реєстрації права власності на заставлене майно. Всупереч ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель ПАТ КБ «ПриватБанк» не проводив оцінку предмета іпотеки на момент набуття права власності (27.10.2016), оскільки у домоволодінні позивача [PERSON] не було ні представників іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк», ні суб'єкта оціночної діяльності для проведення оцінки для подальшого набуття ПАТ КБ «Приват Банк» права власності на майно. Крім того, позивачем не отримувалося письмових вимог з урахуванням вимог чинного законодавства та умов Договору іпотеки та Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто не виконання відповідачем умов, які повинні передувати зверненню стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Таким чином дії приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрації права власності є протиправними. Також, нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є постійним місцем проживання позивача та його сім'ї, інше нерухоме майно у позивача відсутнє. На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивач остаточно просив суд визнати протиправним та скасувати рішення від 27.10.2016, індексний номер: 32070737, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме - домоволодіння [ADDRESS] зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17117955 про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» ЄДРПОУ 14360570, на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати (а.с.2-9, 64-71). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2017 року відкрито провадження по цивільній справі (а.с.25). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року провадження по справі закрито (а.с.94). Постановою колегії суддів у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2018 року скасовано та справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.118). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою від 06 квітня 2018 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.122). Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2018 року за клопотанням представника позивача витребувано докази (а.с.134). Ухвалою від 26 червня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.171). 28 серпня 2018 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала. Представник відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином. До суду надано заяву про відкладення справи. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л.Л. у судове засідання не з'явилася, надавши заяву про слухання справи у її відсутність. Суд, розглянувши заяву представника АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] щодо відкладення розгляду справи, вважає її такою, що задоволенню не підлягає, оскільки 07.08.2018 розгляд справи було відкладено у зв'язку з неявкою представника відповідача - АТ КБ «Приватбанк», доказів перебування у відпустці представником відповідача не надано. Водночас, АТ КБ «Приватбанк» є юридичною особою, а отже може забезпечити явку в судове засідання іншого представника. Крім того, під час підготовчого судового засідання учасники справи були присутні в судовому засіданні, надали всі наявні у них докази. Враховуючи строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача - АТ КБ «Приватбанк». Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 26 травня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, було укладено Кредитний договір №DNС0GK00000023, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11 000,00 доларів США на наступні цілі: придбання житлового будинку, а також 1 800,00 доларів США на сплату страхових платежів, у випадках та згідно порядку передбачених п.п.2.1.3, п. 2.2.7 договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, без зазначення кінцевого терміну повернення кредиту, відповідно до умов Договору №DNС0GK00000023 від 26 травня 2006 року (а.с.11). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач [PERSON] 26 травня 2006 року уклали договір іпотеки нерухомого майна №DNС0GK00000023, згідно з яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою [ADDRESS] (а.с.13-16). [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] що підтверджується Договором купівлі-продажу від 26 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та зареєстрованого в реєстрі під №1392 (а.с.10). Відповідно до п.18.8.1 Іпотечного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані та відповідно до п.18.8.2 у визначених випадках звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань за Кредитним договором. Згідно з п.24 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюються у випадках, передбачених п.п.18.8.1,18.8.2,18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі. Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити Іпотекодавця (п.29 Договору Іпотеки). В зв'язку з невиконанням Позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про здійснення реєстрації права власності на Предмет іпотеки відповідно до ст.ст.37,38 Закону України « Про Іпотеку». 27.10.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 32070737 від 27.10.2016 та зареєстровано 27.10.2016 право власності на будинок [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк» (номер запису про право власності 17117955). З витребуваної судом за клопотанням сторони позивача реєстраційної справи №1066913012101 вбачається, що банком для проведення державної реєстрації права власності до відповідної заяви від 20.10.2016 надавалось повідомлення від 09.09.2016, адресоване [PERSON], в якому останній відповідності до вимог п.29 договору іпотеки повідомлявся про намір здійснення переходу права власності на предмет іпотеки до банку, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на підтвердження отримання позивачем повідомлення від 09.09.2016 та з відміткою про його отримання 13.09.2016, а також довідка про наявну заборгованість за кредитним договором станом на 13.10.2016 року в сумі 36772,12 доларів США (а.с.138-155). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявник, зокрема, іпотекодержатель, - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Пунктом 2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Положеннями Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим порядком. Статтею 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Зі змісту договору іпотеки від 26.05.2006 вбачається, що він містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Водночас, суд враховує, що направлене банком повідомлення на адресу позивачки не відповідає вимогам ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить вимог про усунення порушень та змісту порушених зобов'язань. Крім того, ч.2 ст.37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Проте, з матеріалів реєстраційної справи вбачається, що для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки відповідна оцінка вартості предмету іпотеки не надавалась. Окрім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон №1304-7), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Згідно ст.3 Закону №1304-7, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами кредитного договору №DNDC0GK00000023 від 26.05.2006 вбачається, що кредит видавався в іноземній валюті на придбання житлового будинку розташованого за адресою - вул. Грінченка, 120 в м. Дніпропетровську (на теперішній час м. Дніпро), що також виступав в якості предмету іпотеки згідно відповідного договору укладеному між сторонами. Таким чином вказаний кредит є споживчим в силу ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.7 договору іпотеки та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку становить 53,3 кв.м та не перевищує максимального розміру, визначеного ст.1 Закону №1304-7. Також з матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що позивач зареєстрований у вказаному житловому будинку зі своєю сім'єю та використовує його як місце свого постійного проживання. Іншого житла не має та згоди на відчуження житлового будинку не надавав. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що реєстрації права власності на предмет іпотеки за відповідачем була проведена в порушення вимог договору про іпотеку та вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст.35,37 Закону України «Про іпотеку», ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Підсумовуючи наведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та скасувати рішення від 27.10.2016, індексний номер: 32070737, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме - домоволодіння [ADDRESS] зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною, скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №17117955 про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570, місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д в м. Києві, 01001) на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани\~Леонідівни на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 320 грн. 00 коп. з кожного.

Outcome: approved