Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», [PERSON], третя особа [PERSON] про захист прав споживача. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що 23 квітня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №006-В/69 під заставу нерухомого майна. В забезпечення виконання умов вказаного Кредитного договору, 23 квітня 2008 року між Акціонерним банком «ФакторіалБанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Боржник), [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір №1/002-В/57, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №718. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що оспорюваний Іпотечний договір №1/002-В/57 від 23.04.2008 року підлягає визнанню недійсним з застосуванням наслідків його недійсності в судовому порядку, оскільки норми вказаного Іпотечного договору є такими, що суперечать нормам діючого законодавства. З урахуванням викладеного, позивач просила суд: визнати недійсним Іпотечний договір №1/002-В/57 від 23 квітня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим №718, а також Договір №1 про внесення змін до Іпотечного договору №1/002-В/57 від 23 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим №615 від 25.05.2015 року, та інші всі додатки до Іпотечного договору, які є його невідємною частиною; визнати недійсним Договір про задоволення вимог іпотекодержателя (з відкладною умовою) від 23 квітня 2008 року, укладеного між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим №720; визнати недійсним Договір про відступлення прав за Іпотечним договором від 23 квітня 2008 року, укладений між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та Відкритим акціонерним товариством «СЕБ Банк» 19 березня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за реєстровим №31; скасувати запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером: 9791265 від 23.04.2008 року; скасувати запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером: 9791170 від 23.04.2008 року; скасувати запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером: 9791271 від 23.04.2008 року; скасувати запис про іпотеку в Державному реєстрі речових прав за реєстраційним номером: 9791179 від 23.04.2008 року; стягнути з [PERSON] стягнути на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~000,00 грн. Позивач в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином. Вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підставах. Судом встановлено, що 23 квітня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту №006-В/69 під заставу нерухомого майна. У відповідність до п.1.1. вказаного Договору, Кредитодавець при наявності вільних кредитних ресурсів надав Позичальнику у тимчасове користування і умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 65\~000,00 доларів США 00 центів на строк з 23 квітня 2008 року по 21 квітня 2023 року, а Позичальник прийняв його та зобовязався повернути Кредит не пізніше встановленого цим пунктом строку, сплатити проценти за користування Кредитом, комісійні винагороди, можливі неустойки та інші витрати в порядку та на умовах, що передбачені цим Договором. В забезпечення виконання умов вказаного Кредитного договору, 23 квітня 2008 року між Акціонерним банком «ФакторіалБанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Боржник), [PERSON] (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір №1/002-В/57, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №718. Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, даний договір забезпечує виконання [PERSON] в подальшому іменований «Боржник» зобовязань в повному обсязі перед Іпотекодержателем, що випливають з Договору кредиту під заставу нерухомого майна №006-В/69 від 23.04.2008 року, (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії), надалі «договір кредиту», по поверненню суми кредиту у розмірі 65\~000,00 (шістдесят пять тисяч) доларів США 00 центів в строк з 23.04.2008 року по 21.04.2023 року, сплати процентів за користування кредитними коштами, сплати комісійних, можливих неустойок та збитків в порядку та на умовах, передбачених Договором кредиту. В п. 1.2. Іпотечного договору зазначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно Іпотекодавця, а саме: садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельна ділянка при ньому літера А садовий будинок (цегла), загальна площа 159,5 кв.м., Б вбиральня (цегла), В літній душ (цегла), к- колодязь (металеві труби), № 1,2,3,4 огорожі (метал), І змощення, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, смт Кіровське, «Здоровя» садове товариство, буд. 10 (десять), та земельна ділянка площею 0,0590 гектар, що знаходиться на території садового товариства «Здоровя» ділянка 10 (десять), Кіровської селищної ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Дублікату Свідоцтва про право власності на нерухоме майно /серія ЯЯЯ №154710/, виданого Дніпропетровською районною радою 03.04.2008 року, на підставі розпорядження голови Дніпропетровської районної ради від 12.10.2005 року, за № 418-р; зареєстрованого електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 03.04.2008 року, [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія ССІ №440653, номер витягу: 18361916, виданий Дніпропетровським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» 03.04.2008 року, реєстраційний номер: 12395003, та Державного акта на право приватної власності на землю/серія І-ДП № 072090/, виданого Кіровською селищною радою Дніпропетровського району, Дніпропетровської області 05 лютого 1997 року, на підставі рішення Виконкому Кіровської селищної ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області від 16 жовтня 1996 року №40, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №441, кадастровий номер 1221455400-01-012-0160. Пунктом 1.6.1. Іпотечного договору передбачено, що предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця, на момент укладання цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, в спорі не перебуває, заборона або арешт щодо нього відсутній, в заставі (в тому числі податковій) не знаходиться, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, прав щодо нього у третіх осіб немає. Отримана згода чоловіка Іпотекодавця [PERSON] на передачу в іпотеку вищезазначеного садового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки при ньому, у встановленому законом порядку. П.6.1. Договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобовязань по Договору кредиту. П.7.5. Договору передбачено, що сторони за даним Договором обумовлюють накладання заборони на відчуження нерухомого майна, переданого в іпотеку. За письмовим повідомленням Іпотекодержателя нотаріус реєструє накладення заборони відчуження предмету іпотеки. 23 квітня 2008 року між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя (з відкладеною умовою), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №720. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що його укладено з відкладеною умовою, вступає в силу виключно при невиконанні Боржником умов Основного договору і діє до повного виконання зобовязань за Основним договором та Іпотечним договором. Цей договір укладається одночасно з укладанням Іпотечного договору і підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до вимог чинного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Згідно із ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Однак при укладанні Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23 квітня 2008 року не було отримано згоду чоловіка Позивача [PERSON]. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, право позивача обрати такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, залежить від того, чи порушено таким правочином його право. У випадку встановлення такого порушення, визнання правочину недійсним є способом захисту порушеного права позивача, котрий він може обрати на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до вище вказаного п. 6.1. Іпотечного договору №1/002-В/57 в ньому не зазначено кінцевий строк його дії. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Так ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. Тобто відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобовязанні, якщо обовязковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України. Так п. 7.11. Іпотечного договору №1/002-В/57 від 23 квітня 2008 року передбачено, що реорганізація, зміна найменування, місцезнаходження, зміна реквізитів будь-якої Сторони не тягне за собою припинення дії цього Договору. Сторона, реквізити якої змінюються, на протязі 20 календарних днів, повідомляє іншій стороні про це шляхом направлення листа з повідомленням, або шляхом вручення такого листа особисто під розпис, після чого такий лист є невідємною частиною цього Договору. У разі реорганізації однієї із Сторін до правонаступника переходять всі права та обовязки, встановлені цим Договором. Однак первісним Іпотекодержателем Акціонерним банком «Факторіал-Банк» було здійснено відступлення права вимоги на користь Відкритого акціонерного товариства «СЕБ Банк» в порушення вимог вказаного пункту Іпотечного договору №1/002-В/57 - без належного повідомлення інших сторін правочину. Також в подальшому Іпотекодержателя ВАТ «СЕБ Банк» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» на підставі Договору про внесення змін №1 до Іпотечного договору №1/002-В/57 від 23 квітня 2008 року, зареєстрованого за №615, виданого 25.05.2015 року приватним нотаріусом [PERSON], про що Позивач (Іпотекодавець) також не була належним чином повідомлена. В позовній заяві Позивач зазначає, що вона не має копій договорів про відступлення права вимоги за спірним Іпотечним договором та Договору про внесення змін №1. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 15.04.2015 року по справі №3-43гс/15. З урахуванням вище зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів та скасування обтяжень є такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони укладенні з порушенням норм законодавства. Позовні вимоги Позивача до Відповідача [PERSON] обумовлені тим, що останній взяв на себе зобовязання щодо урегулювання Іпотечного договору №1/002-В/57 від імені Позивача. Тобто фактично між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги. На виконання даної угоди Відповідач [PERSON] отримав від Позивача грошову суму у розмірі 2\~000 (дві тисячі) грн. та документи. Однак, [PERSON] ухилився від виконання взятих на себе зобовязань, оригінали документів та грошову суму не повертає Позивачу. Однак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів у сумі 2\~000,00 грн. внаслідок невиконання зобовязання не підлягають задоволенню, оскільки в підтвердження даних позовних вимог Позивачем не надано письмових належних та допустимих доказів у розумінні ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: partial