Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач зареєстрована за адресою [INFO] (особовий рахунок 305346), та якому надаються послуги з гарячого водопостачання та опалення вказаної житлової площі, що складає 42,33 кв. м. Однак відповідач не в повному обсязі здійснює оплату за надані послуги, внаслідок чого за період з жовтня 2005 року по 01 травня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 7 026,87 грн. Зазначав також, що позивач для стягнення заборгованості звертався до суду з заявою про видачу судового наказу №2н-2066/11 від 14.11.2011р., який, після його видачі, за заявою відповідачки був скасований ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.02.2015р. У звязку із чим звертається із позовом до суду та, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 7 026,87 грн., 3% річних в сумі 1557,94 грн. та інфляційні втрати в сумі 5632,26 грн., нараховані за спірний період, внаслідок порушення зобов'язань відповідачами перед ККП «Маріупольтепломережа», разом із судовими витратами. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала заявлені ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги, вказувала про дотримання ними трирічного строку позовної давності у звязку із зверненням в червні 2011 року до суду із заявою про видачу судового наказу та добровільну сплату боргу відповідачем за минулі роки, що є підставою для переривання строку позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення на позов, зазначивши, що згідно розшифрування лицевого рахунку станом на 01.05.2012 року за позивачем значиться заборгованість по оплаті послуг в розмірі 7898,11 грн., а станом на 01.05.2015 року 7026,87 грн. Таким чином, позивачем за період з 01.05.2012 року по 01.05.2015 року частково оплачена була безнадійна заборгованість - заборгованість по зобовязанням, стосовно яких сплив строк позовної давності, на загальну суму 871,24 грн. Стосовно решти частини заборгованості за період з 01.10.2005р. по 01.05.2012 року просить застосувати строк позовної давності. Зазначає, що належних доказів, які б підтверджували звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.10.2005 року по 31.12.2007 року позивач не представив. Стосовно заборгованості за період з 01.05.2012 року по 01.05.2015 рік (в межах строків позовної давності), то згідно розшифрування особового рахунку всього за послуги теплопостачання було нараховано позивачу 6 830,50 грн. Всього позивачем за вказаний період часу було сплачено послуги на загальну суму 7 953,15 грн., що на 1122,65 грн. перевищує нарахування позивача за вказаний період. У звязку із відсутністю заборгованості за послуги не має підстав для стягнення 3% річних, інфляційних втрат та судового збору. Також пояснила, що в 2008 року у неї в квартирі не було опалення та гарячої води, а послуги теплопостачання вона фактично не отримувала. Погане самопочуття не дозволило відповідачці звернутися до позивача за складанням спільного акту про відсутність послуг з теплопостачання. На підставі цього просила відмовити в позові повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Згідно лицевого рахунку №305346 відповідач мешкає та зареєстрований у квартирі за адресою [ADDRESS]. 14.11.2011р. Іллічівським районним судом м.Маріуполя був винесений судовий наказ, яким стягнуто солідарно з [PERSON] на користь ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією у сумі 5 177,48 грн., 3% річних та інфляційні втрати в розмірі 1 068,09 грн., а всього 6 245,57 грн. 02.02.2015р. ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області вказаний судовий наказ за заявою [PERSON] був скасований. Як вбачається із розрахунків ККП «Маріупольтепломережа» сукупна заборгованість відповідача з наданої теплової енергії за адресою: [ADDRESS], складає за період з жовтня 2005 року по 01 травня 2015 року загальну суму 7 026,87 грн. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Згідно ст. 68 ЖК України наймачі квартир зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за житлово-комунальні послуги, що також передбачено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», за якою споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін та тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування. На підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 22 грудня 2010 року № 448 тарифи на послуги з опалення та гарячого водопостачання для населення складають: центральне опалення в разі розрахунку протягом року на 1 кв. м. - 2,68 грн.; горяче водопостачання за 1 куб. м. - 11,04 грн. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що сукупний розмір несплачених відповідачем послуг з гарячого водопостачання та центрального опалення в період з жовтня 2005 року по травень 2015 року підтверджено відповідними тарифами та розрахунками представників ККП «Маріупольтепломережа» за особовим рахунком №305346, [ADDRESS]. Зі свого боку відповідач не довів відсутність та погашення ним повної суми заборгованості в розмірі 7 026,87 грн. за вказаний період по отриманих послугах з теплопостачання. На підставі наведеного суд встановив, що відповідач за період з жовтня 2005 року по травень 2015 року заборгував позивачу вартість послуг з надання теплової енергії в загальному розмірі 7 026,87 грн. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним наявність заборгованості відповідача за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2005 року по травень 2015 року на сукупну суму 7 026,87 грн. З урахуванням переліченого суд відхиляє посилання відповідача на необґрунтованість вимог ККП «Маріупольтепломережа» та необхідність відмовити у задоволенні заявленого позову з цих підстав. Також відповідач не представив належних доказів, які б підтверджували факт ненадання послуг в зазначений спірний період часу. Визнавши заявлені позовні вимоги, в частині основної суми боргу, законними та обґрунтованими, суд, за заявою відповідача, перевіряє чи дотримані вимоги закону щодо строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому за ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки, яка також розповсюджується на положення статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 260 ЦК позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 ЦК, за ст. 253 якого перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України). Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 було надано правовий висновок, за яким було зазначено, що відповідно ст. 261 ЦК початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу щомісячними платежами починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Враховуючи зазначені правові норми та позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що право зі зверненням до суду із позовом до відповідача у представників ККП «Маріупольтепломережа» виникло з моменту несплати відповідачами щомісячного платежу за надану їм теплову енергію, тому з відповідної дати необхідно обраховувати початок перебігу строку позовної давності за заявленими позовними вимогами, що стосується окремо кожного щомісячного платежу, суму якого відповідач повинен був сплатити. Також суд враховує правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14, згідно якої подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. В судовому засіданні було встановлено, що позивач в листопаді 2011 року звертався до суду із заявою на видачу судового наказу, тим самим був перерваний сплив строку позовної давності, тому строк позовної давності має відраховуватися за попередні три роки, які передували дню звернення до суду за видачею наказу, тобто з листопада 2008 року по листопад 2011 року (дата видачі судового наказу) на загальну суму - 2 862,97 грн. Вимоги про стягнення заборгованості за період з 2005 р. по листопад 2008 року заявлені поза межами строків позовної давності. Згідно представлених розрахункових листів з місця роботи позивачки та довідки головної бухгалтерії ПАТ «ММК ім.Ілліча» із заробітної плати [PERSON] на підставі виконавчого листа Іллічівськго районного суду м.Маріуполя №2-н-2066 від 14.11.2011 року проводилося утримання заборгованості на користь ККП «Маріупольтепломережа», всього за період з листопада 2014 року по січень 2015 року було утримано 1 196,66 грн. в рахунок боргу за виконавчим листом. Тобто в примусовому порядку державним виконавцем було стягнуто з відповідача грошові кошти в сумі 1 196,66 грн. в рахунок боргу за судовим наказом від 14.11.2011 року. Зазначені виплати знайшли своє відображення в розрахунку позивача (розшифруванні лицевого рахунку). Крім того, судом встановлено, що із даним позовом позивач звернувся до суду 20 травня 2015 року. Приймаючи до уваги трирічний строк позовної давності, який передував даті звернення до суду, судовому захисту підлягають вимоги про стягнення заборгованості, які виникли за період з 20 травня 2012 року по 20 травня 2015 року на загальну суму 7 179,56 грн. Натомість вимоги позивача про стягнення заборгованості за період після винесення наказу Іллічівським районним судом м.Маріуполя від 14.11.2011 року, тобто з 15.11.2011 року по 19 травня 2012 року також заявлені поза межами позовної давності. Крім того, за даними представленого позивачем розрахунку заборгованості за вказаний період з 15.11.2011 року по 19 травня 2012 року, який не охоплюється строком позовної давності, відповідачка належним чином здійснювала свої розрахунку за отримані послуги. На підставі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Також позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Позивачем не було надано, а судом не встановлено відомостей, про вчинення відповідачами дій, які б свідчили про визнання ними свого боргу за весь період з 2005 року по листопад 2008 року, тобто за весь період, який не охоплюється трирічним строком позовної давності перед звернення до суду із позовом та судовим наказом. При цьому суд зазначає, що платежі, які були здійснені відповідачем в 2012 -2015 роках році стосувались виключно оплати поточних рахунків та не мали відношення до сплати заборгованості, що вбачається з наданих суду копій квитанцій. Позивачем не представлено належних доказів, які б свідчили про оплату відповідачем боргу за минулі роки, які не охоплювалися трирічним строком позовної давності до дати звернення до суду із позовом та судовим наказом. Таким чином, доводи позивача про переривання строку позовної давності внаслідок визнання відповідачами боргу не знайшли свого підтвердження та відхиляються судом. За ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням викладеного, позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за період з 2005 року по листопад 2008 року задоволенню не підлягають внаслідок спливу строку позовної давності. Перевіряючи наявні в матеріалах справи розрахунки нарахованих послуг та докази фактично оплачених за періоди з листопада 2008 року по листопад 2011 року (дата видачі судового наказу) та з 20 травня 2012 року по 20 травня 2015 року (дата звернення із позовом), суд прийшов до наступних висновків. Згідно наданих позивачем розрахунків (таблиця нарахованих та сплачених послуг) сума наданих та нарахованих послуг за період з листопада 2008 року по травень 2015 року становить 2 862,97 грн., що відповідає сумі фактично проведеної оплати відповідачкою за цей період. Таким чином, у відповідача за період з травня 2012 року по травень 2015 року в межах строків позовної давності відсутня заборгованість за надані послуги та підстав для її стягнення у суду не має, так само як і не має підстав для застосування у вказаний період часу відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, та стягнення 3% річних та інфляційних втрат, тому що не встановлено існування самої заборгованості в межах строків позовної давності. Виходячи із вище викладеного, стягненню підлягає заборгованість за надані послуги з теплопостачання, яка виникла за період з листопада 2008 року по листопад 2011 року в сумі 2 862,97 грн. В решті інших позовних вимог стосовно суми заборгованості слід відмовити внаслідок пропуску строку позовної давності. Одночасно із цим частковому задоволенню підлягають і позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період часу з листопада 2008 року по листопад 2011 року. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на вказані норми відповідач, як споживач послуг з теплопостачання та сторона договірних відносин, внаслідок прострочення виконання грошового зобовязання має нести відповідальність зі сплати суми борги, а також інфляційних втрат та 3% річних. Перевіривши надані позивачем письмові розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, які представлені у вигляді таблиць, суд частково визнає їх вірними та погоджується із даними, які містяться в них лише за визначений судом період з листопада 2008 року по листопад 2011 року. З урахуванням встановлених держкомстатом індексів інфляції за період з листопада 2008 року по листопад 2011р. та сум щомісячних заборгованостей, розмір інфляційних втрат внаслідок прострочення складає 598,57 грн. Враховуючи кількість днів прострочення за період з листопада 2008 року по листопад 2012р та суму прострочення, сума 3% відсотків річних складає 370,25 грн. Вказані суми є відповідною компенсацією за несвоєчасне виконання відповідачем свого грошового зобовязання та підлягають стягненню на користь позивача в межах трирічного строку позовної давності. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,

Outcome: partial