Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

У травні 2015 року представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк, позивач) звернувся до суду із указаним позовом до відповідача, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 1581-мк від 26.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 65700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.12.2012. У зв'язку з порушенням умов договору відповідач станом на 30.04.2015 року має заборгованість в сумі 183891,42 доларів США, у тому числі - 57097,89 доларів США заборгованості за кредитом, 61482,27 доларів США заборгованості за відсотками, 65311,26 доларів США - заборгованості з пені. У забезпечення виконання укладеного сторонами кредитного договору, позивачем та відповідачем 26 грудня 2007 року було укладено договір застави, предметом якого є автомобіль SCANIA R124 LB, 2001 року випуску, тип транспортного засобу - бортовий-С, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], належний [PERSON] на праві власності. Ураховуючи, що відповідач не сплачує заборгованість за кредитом та не передає предмет застави Банку, позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості за кредитом вилучити у відповідача і передати позивачу автомобіль, що є предметом застави, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу Банком вказаного автомобіля з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрації транспортного засобу замість втраченого, з наданням повноважень необхідних для здійснення продажу та зняття указаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України та стягнути з відповідача, понесені позивачем судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи без участі представника позивача (а.с.50). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 40, 48). Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин неможливості явки в судове засідання суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 26 грудня 2007 року позивач та відповідач уклали кредитний договір № 1581-мк (далі - Договір), за умовами якого Банк зобов'язався надати відповідачу для придбання автомобіля кредит в сумі 65700 доларів США зі сплатою 16% річних та винагороди (пункти 1.1, 1.2, 1.4, 4.1 Договору). Строк повернення кредиту, відсотків та винагороди визначено у Графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди згідно з Додатком № 1 до Договору, але не пізніше 25 грудня 2012 року (пункт 1.3 Договору). За умови порушення позичальником зобов'язань з погашення кредиту, визначених підпунктами 1.3,2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 Договору, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 32 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 4.3). У разі порушення Позичальником будь-якого зобов'язання зі сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення сплачує пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Також при порушенні Позичальником зобов'язань з погашення кредиту у порядку та строки Графіків погашення кредиту та процентів згідно з Додатками до Договору, які є невід'ємною його частиною, Позичальник сплачує Банку пеню за кожен випадок порушення указаних графіків при затримці платежу: на 1-9 днів у розмірі 5 % від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту за кожен день прострочення; на 10 днів та більше - у розмірі 10% від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту за кожен день прострочення. (п.6.1)(а.с.14-18). Згідно із розрахунком заборгованості за договором № 1581-мк від 26.12.2007 станом на 28.04.2015 борг складає 183891,42 доларів США, у тому числі - 57097,89 доларів США заборгованості за кредитом, 61482,27 доларів США заборгованості за відсотками, 65311,26 доларів США - заборгованості з пені (а.с.6-8). Отже, суд на підставі досліджених матеріалів справи визнає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань за Договором. За змістом договору застави рухомого майна № 1581- мк, укладеного сторонами 26 грудня 2007 року з метою забезпечення зобов'язань за Кредитним Договором, його предметом є автомобіль SCANIAR124 LB, 2001 року випуску, тип транспортного засобу - бортовий-С, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], належний [PERSON] на праві власності. Згідно з пунктами 15.7, 21, 22 указаного договору застави Банк - Заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання строку виконання будь-якого з визначених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на предмет застави за вибором Заставодержателя здійснюється із дотриманням установленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів, зокрема: шляхом продажу предмета застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або публічних торгах, шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю, у тому числі з правом з правом укладення Заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені Заставодавця. (а.с. 19-20). Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Відповідно до частин1, 6 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чинним з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, де в ч.1 визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Отже, цей Закон є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, а тому положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать цьому Закону. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 частини другої статті 25 зазначеного Закону установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Частиною першою статті 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладання договору купівлі - продажу з іншою особою покупцем (пункт 2 частини 1 статті 26 Закону). Отже, нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-10цс13. Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості про звернення стягнення на предмет обтяження за договором застави автотранспорту від 26.12.2007 № 1581-мк зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 10.04.2015 (а.с.22). Таким чином, на підставі викладеного вище, ураховуючи суму кредитної заборгованості, а також положення статей 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд вважає за можливе з метою задоволення вимог Банку в розмірі 183891,42 доларів США звернути стягнення на предмет застави - автомобіль SCANIA R124 LB, 2001 року випуску, тип транспортного засобу - бортовий-С, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], належний [PERSON] на праві власності шляхом продажу вказаного автомобіля Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь - яким способом з іншою особою-покупцем. Згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. З матеріалів справи судом установлено, що позивачем 07 квітня 2015 року було надіслано на адресу [PERSON] повідомлення про порушення зобов'язань за кредитним договором, попереджено про намір звернути стягнення на предмет застави (а.с. 10-13). Згідно зі статтею 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо протягом 30 днів зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним, і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Ураховуючи, що предмет застави, перебуває у володінні відповідача і позивачу не переданий, позовна вимога про вилучення у відповідача і передачу у володіння Банку предмету застави, комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) є обґрунтованою, а тому також підлягає задоволенню. При визначенні суми заборгованості за кредитним договором, у рахунок погашення якої звертається стягнення на предмет застави, суд виходить з такого. Позивач вказав, що сума заборгованості станом на 28.04.2015 складає 183891,42 доларів США, що за курсом 21,04 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 3869075,48 грн. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14, аналіз норм статті 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені статтею 625 ЦК України. Крім того, відповідно до рекомендацій, викладений в абзаці 2 пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Ураховуючи викладене та те, що станом на 04.08.2015 (день ухвалення рішення у справі) офіційний курс гривні до долара США, установлений Національним банком України, є таким: 100 доларам США дорівнює 2171,7484 грн., сума заборгованості відповідача перед позивачем, яка станом на 28.04.2015 склала 183891,42 доларів США в українській валюті на день ухвалення рішення складає 3 993 658,97 грн. На підставі викладеного, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, понесених останнім та документально підтверджених судових витрат, зокрема 3654 грн. сплаченого судового збору (а.с.2).

Outcome: approved