Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований її син [PERSON], який за зазначеною адресою не проживає більше одного року. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на те, що позивачу як власнику будинку створено перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Відповідач був зареєстрований та проживав у будинку як член сім'ї позивача, проте з 1993 року не проживає у будинку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] /а.с.6,8/. Крім позивача у будинку за вказаною адресою також зареєстрований її син - [PERSON], [INFO], відповідач по справі /а.с.31/. Як вбачається з акту, складеного комісією Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з травня 1993 року /а.с.9/. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, є сусідами позивача, відповідач з 1993 року не проживає у будинку позивача. Свідок [PERSON], який проживає за зазначеною вище адресою і є батьком відповідача, суду пояснив, що [PERSON] не проживає в будинку більше десяти років. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою : [ADDRESS], відповідач не проживає більше дванадцяти місяців, а лише зареєстрований в ньому. В зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований у спірному будинку, позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном та несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.405 ЦК України. Так, у відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп. та понесено витрати на публікацію оголошення у пресі у розмірі 250 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача користь позивача.

Outcome: approved