Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON],\~знаходячись в\~Державній установі\~«Дніпровська установа\~виконання покарань\~№4»\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що на даний час він знаходиться під вартою та відносно нього розглядається кримінальні справи, тому подальше знаходження у шлюбних відносинах з відповідачкою є недоцільним. Позивач надав суду письмову заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просив шлюб розірвати. Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, у наданий судом строк відзив на позов не подавала, зустрічний позов не предявляла, а тому зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального\~кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи визнання відповідачем позову та підтримання позивачем та його представником позовних вимог, суд приходить до висновку. Судом встановлено, що у червні 2018 року [PERSON],\~знаходячись в\~Державній установі\~«Дніпровська установа\~виконання покарань\~№4»\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] про розірвання шлюбу. Проте до позовної заяви він не надає копії відповідного свідоцтва про шлюб. Крім того, у заяві ним навіть не зазначено про час та дату укладення шлюбу, а також найменування органу, у якому було такий шлюб зареєстровано, що позбавляє шлюб можливості звернутися з запитом до органу РАЦС для отримання відповідної інформації. Разом з тим відповідача, на виклики за повістками до суду не зявлялася, та жодних заяв та документів на адресу суду не направляла, тому суд позбавлений можливості у повній мірі отримати інформацію та дослідити необхідні документи, які давали б можливість розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до\~ ст. 51 Конституції України\~встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~ шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України\~). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2\~ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3\~ст.115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оскільки судом встановлено, що неможливо встановити повну інформацію щодо часу та місця укладення шлюбу між сторонами, які у судове засідання жодного документу на підтвердження укладення шлюбу не надали, проте обґрунтування та доказування обставин на які посилаються сторони, покладається саме на них, за таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, тому суд відмовляє у їх задоволенні. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України та ст.5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати віднести за рахунок Держави.

Outcome: dismissed