Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

У травні 2017 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір № б/н від 02.11.2012 року, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 1600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним Договором не виконав, тому станом на 28.02.2017 рік заборгованість відповідача з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, з урахуванням штрафу відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова), складає 32 833 (тридцять дві тисячі вісімсот тридцять три) грн. 87 коп. Представник позивача просить стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості та судовий збір у розмірі 1600 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надав заперечення проти позовних вимог та заяву, в якій просив застосувати до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного. На обґрунтування позовних вимог позивачем додано до матеріалів справи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, складену та підписану [PERSON] 02.11.2012 р. щодо оформлення картки з бажаним кредитним лімітом у розмірі 300 грн. Згідно інформації, викладеної у вказаній анкеті-заяві [PERSON], останній висловив свою згоду на те, що вказана заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг. У той же час, ПАТ КБ «Приватбанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Разом з тим, у пунктах 2.1.1.2.1 та 2.1.1.2.11 наданих до позову Банком витягу із Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що для надання банківських послуг Банк видає Клієнту картку, її вигляд визначений у Пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням яких Клієнт і Банк укладає Договір про надання банківських послуг. Дата укладення договору і є датою отримання карти, указаної в заяві. Карта діє до останнього дня місяця, указаного лицьовій стороні Картки (місяць та рік). По закінченню строку дії відповідна Картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява Тримача про закриття Картрахунка. Однак, суду не надано доказів того, що відповідна Карта передбачена умовами Заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії Картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 32 833,87 грн., враховуючи те що, як вбачається з поданої позовної заяви, відповідачу позивачем було надано кредит у розмірі 1600 гривень, при цьому згідно заяви позичальника на оформлення картки, розмір кредитного ліміту визначено у розмірі 300 гривень, а додана до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» 30 днів пільгового періоду не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів. Також, на час розгляду справи позивачем не надано суду доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. При цьому, наданий позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 02 листопада 2012 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Однак розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. У позовній заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача. Заявляючи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, так як такі вимоги є не обґрунтованими та не доведеними. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed