Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «АЙС ТІМ» звернулося до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказало, що [PERSON] працюючи на посаді експедитора протягом травня - червня 2014 року і, порушуючи вимоги п. 10 посадової інструкції експедитора, не здав у банк належні товариству грошові кошти за товар, який постачався контрагентам товариства, на загальну суму 2823,27 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив його задовольнити. В подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач повідомлений про судовий розгляд у встановленому законом порядку, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Відповідно до Наказу №100/ос від 12.05.2014 року [PERSON] був прийнятий на посаду експедитора товариства з обмеженою відповідальністю «АЙС ТІМ». Наказом №178/ос від 09.07.2014 року останнього було звільнено на підставі п.4 ст. 49 КЗпП України за прогул без поважних причин. Згідно наказу №83/0д від 06.08.2014 року проведено службове розслідування по факту виявлення в травні-червні 2014 року нестачі грошових коштів в сумі дві тисячі вісімсот двадцять три гривні вісімдесят сім копійок (2823 грн. 87 коп.) в касі товариства. За результатами службового розслідування складено акт від 14.08. 2014 року з якого вбачається, що [PERSON], працюючи на посаді експедитора не повертав в касу підприємства грошові кошти, а саме 19 червня 2014 року - 1273 грн. 12 коп.; 22 травня 2014 року -582 грн. 96 коп.;17 травня 2014 р - 758 грн. 83 коп.; 20 червня 2014 року - 208 грн. 96 коп., а всього: 2823 грн. 87 коп. Як встановлено судом, відповідно доручення №299502 від 17.05.2014 року [PERSON] від ПП [PERSON] було передано 758 грн.83 коп. для внесення в касу ТОВ «АЙС ТІМ», відповідно доручення №299512 від 19.06.2014 року [PERSON] від ПП [PERSON] було передано 1273 грн. 12 коп. для внесення в касу товариства; відповідно доручення №299515 від 20.06.2014 року [PERSON] від ПП [PERSON] було передано 208 грн. 96 коп.. для внесення в касу товариства; відповідно доручення №299506 від 22.05.2014 року [PERSON] від [PERSON] було передано 582 грн. 96 коп. для внесення в касу товариства; Проте, отримані кошти за вищевказаними дорученнями відповідачем до каси товариства внесено не було, що підтверджується відомостями про рух грошових коштів товариства у період з 14.05.2014 року по 09.07.2014 року (а.с. 48-64), актами звірки з покупцями (а.с. 10,13, 16,19). Одночасно судом встановлено, що 12.05.2014 року між ТОВ «АЙС ТІМ» та [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 6). Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов»язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Випадки повної матеріальної відповідальності працівника за шкоду заподіяну з їх вини підприємству установі організації чітко визначені ст. 134 КЗпП України. У відповідності до ч.1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона по справі зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи наявність договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та встановлення факту невнесення відповідачем до каси товариства отриманих ним грошових коштів за вищевказаними дорученнями, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим з відповідача на користь товариства слід стягнути 2823 грн. 87 коп. завданої шкоди та суму сплаченого судового збору на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved