Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

У червні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до громадянина Турецької Республіки [PERSON] (далі по тексту - відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому на території Турецької Республіки, про що 01.10.2016 Управлінням ЗАГСу району Бішекташ було вчинено актовий запис № 2016/20-15. У подружжя дітей немає. Спільне життя сторін не склалося через відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння та взаємоповаги. З грудня 2018 р. сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Позивач [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимогі розгляд справи у її відсутність. Відповідачу [PERSON] судові документи буливручені у спосіб, передбачений Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 та Угодою між Україною та Турецькою Республікою про правову допомогу та співробітництво в цивільних справах 2000 р. Ознайомившись з позовною заявою, відповідач заявив про повне визнання позовних вимог та проведення судового засідання у його відсутність, що підтверджується його нотаріально посвідченою апостельованою заявою від 27.10.2020 № 1255. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності спільних інтересів, взаєморозуміння та взаємоповаги сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved