Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 квітня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено наказ про стягнення з позивача на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитом в розмірі 30 114грн. 18 коп. на виконання вказаного наказу державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про накладення арешту на все нерухоме майно. Про наявність даного судового наказу та накладення арешту позивач дізналася при оформленні спадщини. При зверненні до ДВС у Шевченківському районі м. Києва щодо звільнення нерухомого майна з-під арешту, отримала відмову у зв'язку з відсутністю будь-яких документів та матеріалів по даній справі в даній виконавчій службі. Крім того, позивач зазначила, що заборгованість за кредитом була сплачена. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, вбачається, що на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить [PERSON]. Відповідно до копії постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 30.06.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, наданої представником позивача в судовому засіданні, судовий наказ №2н-1499 виданий 29.09.2010 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» боргу у розмірі 30114,148 грн. повернутий стягувачеві, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Як зазначала позивач в позовній заяві та представник позивача в судовому засіданні, матеріали виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 30114,148 грн. у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві не збереглися. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів правомірності накладеного арешту, позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved