Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Миколаївського головного управління Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про припинення нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитним договором. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що він з 2009 року і по теперішній час проходить службу в Службі Безпеки України. З 2006 року він є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» за картковим кредитним договором. Зазначає, що з часу початку «Особливого періоду», а саме з 18.03.2014 року відповідно до Указу Президента України № 303 «Про часткову мобілізацію» та вступу у дію положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він звертався до відповідача з відповідними заявами про не нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитним договором, які відповідачем були задоволені та нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитним договором не проводилось. Однак, починаючи з 01 січня 2018 року відповідач не приймає до розгляду його заяви та нараховує відсотки та штрафні санкцій за кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач порушує положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, просив суд задовольнити його позов та зобов'язати відповідача не нарахувати відсотки та штрафні санкцій за кредитним договором з 01 січня 2018 року і до закінчення «Особливого періоду». Ухвалою суду від 06 червня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 17 серпня 2018 року до суду від представника відповідача Шевченко А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в яких він позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивач своєю заявою від 04.06.2016 року просив банк не застосовувати до нього положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та продовжити обслуговування його картки на колишніх умовах, зокрема з нарахуванням відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій. Позивач в судовому засіданні обставини зазначені у позовній заяві підтримав у повному обсязі, просив про її задоволення. Представник відповідача - Шевченко А.О., у підготовчому судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. На розгляд справи по суті не з'явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. Третя особа, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направила, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача, заперечення представника відповідача, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до довідки Управління СБУ в Миколаївській області № 97 від 30.05.2018 року дійсно проходить військову службу в Управлінні Служби Безпеки України в Миколаївській області з 28 вересня 2009 року та являється військовослужбовцем. З 18.07.2006 року позивач [PERSON] є клієнтом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується копією Анкети - заяви від 18.07.2006 року, що міститься у матеріалах справи. 06.05.2016 року позивач підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та одержав кредитну карту з допомогою якої користувався кредитом який, було надано відповідачем на умовах викладених на сайті АТ КБ «ПриватБанк». З тарифами Банку позивач був ознайомлений, що підтверджується власноручним підписом позивача Анкети-заяви від 06.05.16 року та його діями по щомісячному регулярному користуванню кредитними коштами та погашенням заборгованості протягом більше 10 років. Як вбачається із дослідженої у судовому засіданні виписки по картковому рахунку, протягом 2016 - 2017 років позивач активно користувався кредитними коштами з кредитної карти та здійснював щомісячні погашення у відповідності до умов укладеного між ним та банком договору, у тому числі зі сплатою відсотків, у зв'язку із чим заборгованість по кредиту зросла з: 2 431 грн. 04 коп. (кредитний ліміт складав - 2440 грн.) до 16 593 грн. 95 коп., кредитний ліміт при цьому складав 17 000 грн. Відповідно до положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. На підставі заяви позивача [PERSON] від 04.07.2016 року «Про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів та відновлення кредитного ліміту військовослужбовцям клієнтам в ПриватБанку», яка міститься у матеріалах справи, відповідач задовольнив прохання позивача не застосовувати відносно нього положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та продовжити обслуговування його картки у відповідності до умов укладеного між ним та відповідачем договору, у тому числі зі сплатою відсотків за користування кредитом та можливої неустойки у продовж всього періоду дії договору. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що у позивача не було підстав вимагати у Банку не нараховувати відсотки та штрафні санкцій за кредитним договором, оскільки він сам своєю заявою від 04.07.2016 року просив не застосовувати відносно нього положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та продовжити обслуговування його картки у відповідності до умов укладеного між ним та відповідачем договору, у тому числі зі сплатою відсотків за користування кредитом та можливої неустойки у продовж всього періоду дії договору, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed