Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що перебував у шлюбі з відповідачкою, мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з відповідачкою, яка чинить перешкоди у спілкуванні з сином та прийнятті участі у його вихованні. На підставі вказаного просить суд зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, встановити наступний порядок для спілкування: надати можливість спілкуватися з сином в режимі відео (скайп) кожну середу та неділю з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. та в період літніх канікул забезпечити проживання сина з ним в липні місяці. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що згоден оплачувати відповідачці та синові переліт до України та повернення до Німеччини для можливості забезпечити вимогу про проживання із ним влітку. Пояснив, що востаннє спілкувався з сином кілька років тому назад, коли телефонував йому, решта часу номер, за яким він телефонує не відповідає. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Представник третьої особи надала висновок щодо розв'язання спору. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Сторони з 25.02.2006 року по 29.03.2011 року перебували у шлюбі, мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 3, 4). Надалі, відповідачка у зв'язку із наступною реєстрацією шлюбу прийняла прізвище «[PERSON]» та змінила своє місце проживання - [ADDRESS] (а.с. 27). У відповідності до заяви позивача від 19.01.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сазоновою М.Б. та зареєстрованої в реєстрі за № 38, останній надав згоду на переїзд на постійне місце проживання свого сина [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] до Німеччини. Добровільно передав всі права з виховання дитини матері, згоден з рішеннями прийнятими одноосібно матір'ю його дитини [PERSON], з питань його виховання, а також із здійсненням нею законного представництва їхньої дитини у всіх правових діях, повсякденному житті, у тому числі щодо вжиття заходів по охороні здоров'я дитини, щодо віросповідання, отримання ним освіти, навчання, вибору мови, щодо операції з нерухомістю і банківськими справами, організації вільного часу, визначення місця його проживання, а також адаптації в період їхнього спільного проживання за межами України. Неврегульованих аліментних зобов'язань, передбачених законодавством України, між ними немає, будь-яких претензій особистого чи майнового характеру до [PERSON] він не має (а.с. 43). Як вбачається із заяви від 06.03.2012 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Полонкою Ю.С. та зареєстрованої в реєстрі за № 186, [PERSON] заявив, що не має до [PERSON] претензій по виплаті аліментних платежів, договірних та інших невиконаних обов'язків, а також дав згоду на постійне проживання в Німеччині їхньої сумісної малолітньої дитини - [PERSON] (а.с. 44). Згідно висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 20.02.2017 року визначити порядок участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON], [INFO], неможливо в зв'язку з відсутністю дитини на території України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 157 СК України та ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. За положеннями ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, інших обставин, що мають істотне значення, у тому числі психічного здоров'я одного з них, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною у присутністю іншої особи. Передання згідно заяви від 19 січня 2012 р. на розсуд відповідачки усеосяжного кола питань щодо виховання, забезпечення дитини тощо, не позбавляє позивача на участь в його вихованні, оскільки батьківських прав він не позбавлений, доказів про жодний негативний вплив на дитину зі сторони батька справа не містить. Отже за змістом закону відповідачка в інтересах сина не тільки не повинна залишатися осторонь щодо участі батька у спілкування батька з сином, а й активно сприяти цьому. Посилання письмових заперечень про обізнаність позивача про ідентифікаційні номери малолітньої дитини в телекомунікаційних мережах свідчать щонайменше про самоусунення відповідачки від її обов'язку надавати можливість батькові спілкуватися із сином у такий спосіб. Представник відповідачки не заперечував, що зі сторони відповідачки не виходить ініціатива на спілкування дитини з батьком. В силу віку спільний син сторін не може розсудливо вирішити питання взаємовідносин з батьком, а його мати не довела належними доказами доводи позову про вчинення перешкод батькові в спілкуванні з ним та у його вихованні. Тому в частині зобов'язання не чинити перешкоди та визначення способу спілкування, виховання через телекомунікаційну мережу з передачею відеозображення за рахунок позивача позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] добровільно надав згоду на постійне проживання сина разом з матір'ю в Німеччині. Доказів того, що він буде матеріально забезпечувати приїзд дитини з Німеччини до України, а також на те, що це не буде якимось чином перешкоджати навчальному процесу дитини, або зайняттям, до яких він звик, не надав. В цій частині позов задоволенню не підлягає через недоведеність. Згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути пропорційно частині задоволених позовних вимог судовий збір.

Outcome: partial