Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником зазначеної квартири. 03.03.2009 року в її квартирі була зареєстрована [PERSON], як дружина сина позивача [PERSON] Зазначає, що у період шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON], [INFO] Відносини між подружжям не склалися, а тому 19.10.2015 року відповідач разом з донькою змінила місце проживання на адресу: [ADDRESS]. 23.02.2017 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Зазначає, що відповідач вже більше двох років не проживає в [ADDRESS] Вважає, що позивач втратила право на користування зазначеною квартирою. Оскільки, позивач отримує квитанції за оплату газопостачання відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі, а також неможливість з цих підстав отримати субсидію для відшкодування витрат на оплату газопостачання, вважає необхідним визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного просила позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.11.2013 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3458142 від 20.11.2013 року та договором дарування 1/3 частини квартири від 28.12.2007 року. Відповідач є колишньою дружиною сина позивача [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.04.2009 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві у [PERSON] та [PERSON] [INFO] року народилась донька [PERSON] 23.02.2017 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва розірвано шлюб, зареєстрований 24.12.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління у м. Києві укладений між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №2150. Позивач у своїй заяві зазначила, що з 19.10.2015 року відповідач та донька [PERSON] не проживають в [ADDRESS] Зазначений факт підтверджується довідкою ОСББ «Вишнева оселя» №8 від 06.02.2016 року, в якій зазначено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають за адресою: [ADDRESS] з 19.10.2015 року по день видання довідки. Відповідно до ст. ст. 47, 48 Конституції України кожній особі гарантовано право на житло. Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР передбачено можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Встановлено, що відповідач не проживає в [ADDRESS] з 19.10.2015 року, тобто більше двох років. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], оскільки вона тривалий час за власною ініціативою проживає за іншою адресою, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] суми сплаченого судового збору 640,00 грн. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved