overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У травні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26.04.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 396. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Спільне життя у сторін не склалось, стосунки сторін поступово стали погіршуватись із-за відсутності порозуміння між ними, сварок та розбіжностей у поглядах на життя. З 01.08.2018 стосунки сторін остаточно зіпсувалися, вони припинили вести спільне господарство та підтримувати шлюбні стосунки. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - про визнання позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Зважаючи на неявку усіх учасників справи, фіксування судового процесу технічним засобом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із заяв сторін вбачається, що з 01.08.2018 р. їх сім`я існує лише формально: вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У травні 2019 р. [PERSON] звернувсь з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, що 24.10.2015р. вони уклали шлюб, зареєстрований у ВДРАЦС Старокостянтинівського райуправління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №245, а 17 травня 2018р. їх шлюб було розірвано. Також, вони мають двоє спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які весь час проживають з позивачем. Разом з тим відповідач періодично забирала дітей проживати до себе на строк по 5-7 днів, однак належні умови проживання не завжди були дотримані. Позивач звернувсь до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідач звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони уклали шлюб 24.10.2015р., зареєстрований у ВДРАЦС Старокостянтинівського райуправління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №245 17 травня 2018р. рішенням Старокостянтинівського райсуду шлюб було розірвано. Також, сторони мають двоє спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які постійно проживають з батьком, який є військовослужбовцем ЗС України, за адресою [ADDRESS] . Дані обставини підтверджуються даними рішення Старокостянтинівського райсуду від 17.05.2018р.; даними свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 12.02.2016р. /повторно/ та серії [NUMBER] від 23.02.2016р.; даними обстеження місця проживання дітей від 05.09.2018р. комісії управління соцузахисту населення; даними довідки командира в/ч [NUMBER] №2477 від 23.09.2019р.; даними довідки т.в.о. завідувача ДНЗ №5№46 від 16.10.2019р.; даними висновку органу опіки та піклування виконкому Старокостянтинівської міськради №47/21-42-342/2020 від 05.02.2020р. та визнаються відповідачем. Частиною 2 ст.160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Крім того, частиною 1 ст.161 СК України передбачено:\~ якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи думку сторін, беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та виходячи з інтересів дитини, суд прийшов до висновку, що слід визначити місцем проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] місце проживання батька [PERSON] за адресою [ADDRESS] . За таких обставин, відповідно до ст.ст.160, 161 СК України, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

У травні 2019 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрована її дочка - [PERSON] , яка там не проживає близько п`яти років, оскільки переїхала жити до Російської Федерації. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву не надходило. Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9, 10, 11). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] (а.с. 12, 13). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім`ї власника цього житла - [PERSON] . [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше п`яти років (а. с. 12). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS] , відсутня з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім`ї власника житла за адресою: [ADDRESS] , який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратила право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

У травні 2019 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 16.04.1992 р. Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Коростенської міської ради народних депутатів Житомирської області, актовий запис № 146, посилаючись на те, що шлюбних відносин з [PERSON] не підтримують, шлюб існує формально, а тому примирення неможливе. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву не надходило. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Відділом запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Коростенської міської ради народних депутатів Житомирської області 16.04.1992 р. зареєстровано шлюб, актовий запис № 146 (а. с. 5). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б її інтересам, що має істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

У травні 2019\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 26.02.2011\~р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №\~86, посилаючись на те, що спільне життя з [PERSON] не склалось, з лютого 2019\~р. шлюбні відносини між ними фактично припинені, примирення неможливе. [PERSON] позов визнав, про що зазначено у його заяві від 24.12.2019\~р. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] \~Міським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Бердичівського\~міськрайонного управління\~юстиції Житомирської\~області 26.02.2011\~р. зареєстровано шлюб, актовий запис №\~86, вони є батьками дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] (а.\~с.\~8, 10). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене,\~Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50\~% судового збору (384,20\~грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50\~% судового збору (384,20\~грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У травні 2019\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 27.09.2013\~р. Виконавчим комітетом Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №\~22, посилаючись на те, що з лютого 2018\~р. шлюбні відносини між ними припинено. [PERSON] позов визнав, про що зазначено у його заяві від 12.08.2019\~р. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] \~Виконавчим комітетом\~Гришковецької селищної\~ради Бердичівського\~району Житомирської\~області 27.09.2013\~р. зареєстровано шлюб, актовий запис №\~22, вони є батьками дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] , та проживає з [PERSON] (а.\~с.\~5, 6, 9). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON] . Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене,\~Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (384,20\~грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору (384,20\~грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

У травні 2019 р. [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , [PERSON] , заявники) подали до суду в порядку окремого провадження заяву про розірвання шлюбу. На обґрунтування заяви зазначили, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Подружжя дійшло згоди про припинення сімейних відносин та їх участі у вихованні та утриманні дитини, про що свідчить нотаріально посвідчений договір. Будь-які спори стосовно майна та з інших питань між ними відсутні. Заявники подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 серпня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 986. Подружжя має дочку [PERSON] , [INFO] . Із заяви вбачається, що спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя та не сумісність характерів, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. 1 липня 2019 р. заявники уклали нотаріально посвідчений договір про проживання дитини та про участь у її вихованні та утриманні, відповідно до умов вказаного договору після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матір`ю, а батько буде брати спільну та рівну участь у вихованні та утриманні дитини, а також у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, добровільно незалежно від стосунків подружжя та приймати участь у її вихованні. Отже вказаним договором, як того вимагає закон, визначене місце проживання дітей та умови здійснення батьком права на особисте виховання дитини, а також умови участі батька в утриманні дитини. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхнього сина. З огляду на вказане, суд вважає заяву обґрунтованою і задовольняє її. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У травні 2019 р. [PERSON] та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , [PERSON] , заявники) подали до суду в порядку окремого провадження заяву про розірвання шлюбу. На обґрунтування заяви зазначили, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Через певний час після реєстрації шлюбу спільне життя заявників не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. Між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні неповнолітньої дитини. Заявники подали заяву про розгляд справи у їх відсутності. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.11.1996 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї, актовий запис № 1400. Подружжя має двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із заяви вбачається, що спільне життя у сторін не склалося. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. 29.05.2019 заявники уклали нотаріально посвідчений договір між батьками про участь у вихованні та утриманні дитини, відповідно до умов вказаного договору після розірвання шлюбу дочка [PERSON] буде проживати з матір`ю, а батько має право безперешкодно відвідувати та спілкуватися з дитиною. Отже вказаним договором, як того вимагає закон, визначене місце проживання дитини та умови здійснення батьком права на особисте виховання дитини, а також умови участі батька в утриманні дитини. Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. З огляду на вказане, суд вважає заяву обґрунтованою і задовольняє її. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] в особі представника звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторинг ПРО», третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандр Україна» про визнання недійсним правочину, а саме договору про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів № 80-ФК від 10.12.2014 та № 115/ФК від 16.01.2015, стягнути з відповідача судовий збір та витрати на надання професійної правової допомоги. В якості обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувають цивільні справи № 755/10913/17, № 755/10916/17 за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» до [PERSON] про відшкодування збитків. В зазначених справах третя особа посилається на договір добровільного страхування кредитів № 70.0000005 від 07.08.2015, предметом якого є добровільне страхування договорів про надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів №№ 80-ФК від 10.12.2014, 115-ФК від 16.01.2015, укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг ПРО» та [PERSON] . Однак позивач зауважує, що вказані договори з відповідачем не укладав та не має до них жодного відношення, як сторона договору. Слідчим відділом Генеральної прокуратури України відносно відповідача здійснювалось досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 12015000000000405 від 09.07.2015 та № 4201600000001028 по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 191, 209 КК України. Позивач, як сторона договорів № 80-ФК від 10.12.2014 та № 115-ФК від 16.01.2015, не підписував, не знайомився з їх умовами, строками, іншими істотними умовами, зазначеними в тексті вказаних договорів. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2019, відкрито провадження у справі та призначено справу до в підготовче засідання. В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. В судове засідання відповідач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, свого представника не направив. Представник третьої особи ПАТ «СК «Ван Клік», в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, свого представника не направив. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved