Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача про стягнення суми боргу. В обґрунтування вимог зазначив, що 01 серпня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого надав останньому позику у сумі 218000,00 гривень, яку він зобов`язався повернути у строк до 01.08.2017. В обумовлений договором строк відповідач суму боргу не повернув та до сьогодення ухиляється від його повернення. Просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.08.2017 по 01.05.2019 в сумі 260151,87 гривень, 3 % річних від суми заборгованості - 12477,54 гривень, а разом 272629,41 гривень. Ухвалою суду Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 червня 2019 року позов було передано за підсудністю на розгляд до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області. Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 червня 2019 року за вказаним позовом було відкрито провадження у справі та призначено підготовчий судовий розгляд. Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року позов було забезпечено шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належить відповідачеві [PERSON] . Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року підготовче провадження у справі було закрите, а справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Чекменьов Д.М. у судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, якими позовні вимоги підтримали у повному обсязі, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув, відзиву на пред`явлений позов в ході судового розгляду не надав з невідомих причин. З урахуванням наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 01 серпня 2012 року між позикодавцем [PERSON] , з одного боку, та позичальником [PERSON] , з іншого, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лашиною Н.Г. від 01.08.2012 за реєстровим № 2286. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність (оперативне володіння) другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошт або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно п. 1 Договору позики позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] позику сумі 218000,00 гривень, яку останній прийняв у повному обсязі у безпроцентне користування, що засвідчено відповідним застереженням та його особистим підписом. Згідно з п. 1, 4 Договору позики позичальник [PERSON] зобов`язався повернути суму позики позичальникові [PERSON] у строк до 01 серпня 2017 року. Пунктом 8 Договору позики сторони погодили, що позика вважається повернутою у випадку наявності на примірну цього договору відмітки позикодавця про одержання грошей, або наявності розписки позикодавця про повний розрахунок. Як зазначає позивач [PERSON] , суму позики у розмірі 218000,00 гривень з боку позичальника [PERSON] не повернуто до сьогодення. Відповідач [PERSON] , не прибувши у судове засідання і не надавши відзиву на пред`явлений позов, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, а отже не оспорює наведених обставин. При цьому факт неповернення у передбачений договором строк суми позики об`єктивно підтверджується і відсутністю відповідної відмітки на договорі. Разом із тим, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічні положення передбачені й пунктом 7 Договору позики. Згідно із розрахунком заборгованості, представленим позивачем [PERSON] , загальна сума боргу станом на 24 травня 2019 року становить 272629,41 гривень, а саме: сума основного боргу із врахуванням індексу інфляції за період з 01.08.2017 по 01.05.2019 - 260151,87,00 гривень; 3% річних від суми боргу за період з 01.08.2017 по 01.05.2019 року - 12477,54 гривень. Вказаний розрахунок, на переконання суду, є вірним, містить офіційні індекси інфляції, що розміщені на офіційному ресурсі Держкомстату (www.ukrstat.gov.ua), здійснений із дотриманням рекомендацій, викладених у листі Верховного суду України від 03.04.1997 за № 62-97р. В сенсі наведених норм та вказаних обставин, виходячи з засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу за договором позики у загальному розмірі 272629,41 гривень, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору за подання позову у розмірі 2726,30 гривень, а також за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 384,20 гривень. На підставі ст.ст. 526, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved