Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

У червні 2018 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до громадянина [PERSON] [PERSON] про розірвання шлюбу. Під час підготовчого провадження у грудні 2018 року до суду надійшла заява позивачки про зміну предмета позову. У новій редакції позовної заяви позивачка [PERSON] просила суд розірвати шлюб з громадянином [PERSON] [PERSON] , та стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання спільної дитини сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.06.2019 року позов в частині, що стосується розірвання шлюбу задоволено повністю. Конвенцію про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, а також, Гаазьку конвенція 1956 року щодо вручення судових та позасудових документів за кордоном, Разом з тим, при розгляді справи судом не були у повному обсязі вирішені позовні вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення аліментів, а також щодо розподілу судових витрат. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Так, на підтвердження своїх вимог позивачка надала суду належні та допустимі письмові докази, а саме: Свідоцтво про реєстрацію шлюбу з апостилем з нотаріально посвідченим перекладом його тексту, яким підтверджується факт реєстрації шлюбу між позивачкою та відповідачем [PERSON] , [INFO] реєстратором комуни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується актовим записом № 10765; Свідоцтво про народження сина [PERSON] з реєстраційним номером Свідоцтва № G 884/2016, яке 06.10.2016 року було видане ВРАЦС міста Котбус, адміністративний район Шпрембергер Форштадт, Німеччина з апостилем та з нотаріально посвідченим перекладом його тексту, з якого вбачається, що батьком дитини є відповідач [PERSON] , а матір`ю позивачка; Паспорт сина відповідачки [PERSON] за № [NUMBER] , який 16.05.2017 року був виданий відповідним органом влади ФРН в місті Фечау/ [PERSON] з апостилем та з нотаріально посвідченим перекладом його тексту, з якого вбачається, що [PERSON] є громадянином Федеративної Республіки Німеччина; нотаріально посвідчену довіреність, якою відповідач дав дозвіл на виїзд його та відповідачки сина [PERSON] за кордон та його перебування разом з нею, яка була видана відповідачем 18.05.2018 року, і копія якої з апостилем та з нотаріально посвідченим перекладом її тексту була долучена до позовної заяви і міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.ч.6-10 ст.7 СК України, жінка та чоловік мають не тільки рівні права, але і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частинами першою та другою статті 141 СК України, мати, батько мають не тільки рівні права, але і обов`язки щодо дитини, навіть незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. При цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Заст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, в силу ч.2 вказаної норми того ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Однак, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, як вважає суд, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі, визначеному позивачкою у позовній заяві. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. На підтвердження судових витрат позивачка надала суду: квитанції про надання послуг спеціалістів Бюро перекладу та нотаріального посвідчення документів на загальну суму 6780 грн.; оригінал договору про надання правничих вимог фахівцем в області права [PERSON] ; оригінал Акту приймання-передачі виконаних робіт; копію диплому фахівця в області права [PERSON] про вищу освіту за спеціальністю правознавство. Загальна сума судових витрат позивачки, згідно наданих документів, склала 8500 гривень. Крім того, позивачка при поданні позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 704,8 гривень. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.140 ЦПК України, витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи також підлягають відшкодуванню і особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Також, згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню на її користь. Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути: 704,8 грн. сплачений відповідачкою судовий збір, 8500 грн. витрати на надані їй послуги з правничої допомоги, 6780 грн. витрати на надані їй послуги з перекладу процесуальних документів та долучених до них доказів з німецької мови на українську та їх нотаріального посвідчення, а потім перекладу з української мови на німецьку мову поданих нею до суду процесуальних документів та долучених до них доказів, а так само переклад процесуальних документів суду з української мови на німецьку мову, 194 грн. витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи та підготовки до її розгляду на копіювання доказів, а так само роздруківку процесуальних документів, а всього 16372,8 грн. Крім того, враховуючи те, що відповідач є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, суд вважає за необхідне застосувати Акти міжнародного права, які ратифіковані Верховною Радою України, в т.ч. Конвенцію про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, а також, Гаазьку конвенція 1956 року щодо вручення судових та позасудових документів за кордоном, а так само, в частині, що стосується визнання та виконання судового рішення, здійснення переказу коштів на її виконання - Конвенцію про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, яка була ратифікована Верховною Радою України із заявами та застереженнями Законом № 26-VII від 11.01.2013 і набрала чинності 01.11.2013 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved