Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

У червні 2017 р., позивач звернувся до суду зі вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 07.08.2012 р. вона та її чоловік [PERSON], уклали договір довічного утримання зі своєю онукою - [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шадріною Л.Г.. Вона з чоловіком - [PERSON], почали хворіти і потребували сторонньої допомоги, а крім того у них були великі борги, і щоб з ними розрахуватись, змушені були скласти договір довічного утримання, тому що мали надію, що онука допоможе розрахуватись з кредиторами. Відповідно до умов договору вона та [PERSON] передали у власність квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалася їх довічно утримувати, забезпечувати харчуванням і одягом, доглядати за ними, надавати грошову допомогу у розмірі 800 грн. на місяць. Після укладання договору, [PERSON] жодного разу не виконала взяті на себе зобов'язання, припинила з ними спілкування та відкрито заявила, щоб вони ні на яку підтримку з її боку не розраховували. [INFO] р. [PERSON] помер. Поховати діда онука відмовилася. При укладанні договору довічного утримання, частки у праві спільної власності на квартиру не визначались. Після смерті [PERSON] вона сама за рахунок своєї пенсії сплачує всі належні платежі, пов'язані з утриманням квартири, купує собі особисті та побутові речі. Вона часто хворіє і всі кошти витрачаються на придбання ліків. У неї склалося дуже скрутне матеріальне становище і тільки надання їй благодійної допомоги у вигляді соціальних обідів, утримує її від жебракування. Відповідач не заперечує проти розірвання договору в добровільному порядку, але займатись цим питанням не бажає. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про підтримку позову та про розгляд справи у її та позивача відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про визнання позову та про розгляд справи без її участі. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що з 07.08.2012 р. [PERSON] та [PERSON], перебуваючи в шлюбі, уклали договір довічного утримання зі своєю онукою - [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Шадріною Л.Г. та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів за № 11/1222. За умовами договору [PERSON] та [PERSON], передали у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала їм на праві приватної спільної сумісної власності. [PERSON] зобов'язалася надавати їм довічно матеріальне забезпечення, а саме щомісячно надавати їм 800 грн., і забезпечити їх житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Але взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконувала. [INFO] р. [PERSON] помер. Позивач після смерті чоловіка - [PERSON] за рахунок своєї пенсії сплачує всі належні платежі, пов'язані з утриманням квартири, купує собі особисті та побутові речі, а [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором довічного утримання не виконує і на теперішній час (а.с. 7, 8-9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17-19). Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до положень ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до ч. 1 ст. 747 ЦК України, майно, що належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду). Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ст. 1261 ЦК України право на спадщину мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. У відповідності до зазначеної норми закону право на спадщину має позивач [PERSON], як дружина померлого [PERSON]. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У листі № 24-753/0/4-1 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved