Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У травні 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою до відповідача територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, третя особа - КП «Керуюча компанія з обслуговування Житлового фонду Оболонського району м. Києва» у якій просять визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , яка станом на момент подання позову належить на праві власності [PERSON] , померлій [INFO] , а саме: визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності за набувальною давністю по 1/12 частині вказаної квартири за кожним. Позивачі вказують, що [PERSON] була бабусею позивача [PERSON] . Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] був її син [PERSON] , який також помер [INFO] , при цьому позивачам не відомо нічого з приводу того, чи було отримано [PERSON] свідоцтво про право власності. Спадкову справу заведено за заявою дружини померлого [PERSON] - [PERSON] , яка також померла в 2013 році. При цьому позивач [PERSON] у встановлений законодавством строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не звернувся. Позивачі зазначають, що в квартирі [ADDRESS] з моменту смерті [PERSON] у 1997 року не проживав а ні її син [PERSON] , а ні його дружина [PERSON] . Дані особи не цікавилися квартирою і не приймали участі в її утриманні. Натомість позивачі постійно проживали і проживають в квартирі за вище вказаною адресою. Оскільки [PERSON] у жовтні 2016 року відмовлено у оформлені права на спадщину у зв`язку з пропуском строку вступу до спадщини, позивачі звернулися до суду із даним позовом у порядку ст. 344 ЦК України з вимогами про визнання права власності за набувальною давністю. У судовому засіданні позивачі та представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили про їх задоволення, з підстав викладених у позовній заяві. Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, подали до суду відзив на позовну заяву у якому, крім іншого, просили розглядати справу за їх відсутності та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши письмові пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності належить до числа таких суб`єктивних прав, які можуть виникнути при наявності певного юридичного факту, а то й їх сукупності. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які зобов`язаний довести позивач є: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). З аналізу вказаної статті ЦК України вбачається, що позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знала, хто є її власником. Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. У розумінні ст. 344 ЦК України володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном. Тобто, добросовісність може бути лише результатом фактичної помилки. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна Мінського району м. Києва згідно з розпорядженням №5505 від 16.12.1993 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 25). За ст. 368 ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. У відповідності до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) користування володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, виключає застосування набувальної давності. При цьому, добросовісність заволодіння позивачами чужим майном спростовуються матеріалами справи та поясненнями сторін за якими [PERSON] достеменно знав про те, що частина спірної квартири належить його бабусі - [PERSON] , більше того, позивачі є співвласниками та законними володільцями квартири [ADDRESS] , частка якої, як і інших співвласників, не визначена, а тому вони спільно користувалися і користуються помешканням. Згідно п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК України набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця, а набувається за рішенням суду. Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч.2 ст. 344 ЦК України). З копій свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] є бабусею позивача [PERSON] (а.с.16-17), а розбіжності написання їх прізвищ виникло у зв`язку з міжмовним перетворенням (а.с. 18). Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва 04.04.1997 року, актовий запис №688, [PERSON] померла [INFO] . Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] був її син [PERSON] . В пункті 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю (безтитульність володіння). Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу де спадкоємцем першої черги до майна померлої став її син [PERSON] . Проте відомості про отримання права власності [PERSON] на ј частини квартири [ADDRESS] - відсутні. Після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємцем першої черги стала його дружина [PERSON] , яка померла у 2013 році, за фактом смерті якої 22.04.2014 року Десятою київською Державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу. [PERSON] 25.10.2016 року намагався визнати право власності в порядку спадкування за законом на ј частину спірної квартири та звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] свого батька [PERSON] , проте йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку вступу до спадщини. На думку суду неможливість оформлення [PERSON] спадщини не є підставою для визнання за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права власності за набувальною давністю на нерухоме майно померлого родича, яке позивачі вважали спадковим. Відповідно до ст.ст. 344, 368, 369 Цивільного кодексу України, листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», від 28 січня 2013 року №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: dismissed