Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виселення з квартири [NUMBER], що знаходиться за адресою по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивача зазначено про те, що позивач [PERSON] являється власником квартири [NUMBER], що знаходиться за адресою по [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за [NUMBER] від 27.08.2014р. У дані квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], яка є матір'ю дружини позивача. Реєстрація відповідача спричиняє для позивача суттєві незручності, оскільки порушує його право власності. Відповідач не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, не приймає жодної участі в утримані квартири: ремонт, придбання необхідних речей та меблів, прибирання. Окрім цього, відповідач постійно погрожує позивачу та його дружині фізичною розправою, провокує суперечки, та здійснює протиправні дії по відношенню до домашніх тварин. Позивач періодично змушений звертатися до поліції із скаргами на дії відповідача, у зв'язку з її поведінкою. У зв'язку з тим, що позивач не має змоги володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю з проживанням в квартирі відповідача, яка чинить перешкоди у користуванні майном і робить неможливим його проживання у квартирі, звернувся за захистом свої прав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили пояснення позивача. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [NUMBER], що знаходиться за адресою по [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за [NUMBER] від 27.08.2014р. на праві власності належить [PERSON] (а.с.13). В квартирі [NUMBER], що знаходиться за адресою по [ADDRESS] також зареєстрована та проживає відповідачка [PERSON] Позивач не має можливості спокійно жити у квартирі, у зв'язку з протиправною та абсолютно недопустимою поведінкою відповідача, що підтверджується постановами Дарницького районного суду м.Києва від 26.05.2017 року, 19.07.2017 року, 10.10.2017 року (а.с.8, 60, 61). В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У разі порушення цих прав, статтями 3, 4 ЦПК України передбачено право на судовий захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Також, відповідно до ст. 157 ЖК України, передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частина 1 ст. 116 ЖК України, зазначає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року №2, з наступними змінами, «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на вказані вище вимоги чинного законодавства, судом встановлено, що відповідачем допускається системне та тривале порушення правил співжиття і вказані дії унеможливлюють нормальне співжиття позивача з відповідачем у вищевказаній квартирі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved