Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 листопада 2006 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 77706С84, у відповідності до умов якого філією АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі надано відповідачу кредит в сумі 5000,00 доларів США шляхом видачі готівкових коштів через касу банку з щомісячною сплатою відсотків та кінцевою датою погашення 08 листопада 2027 року. Однак, відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, у зв'язку із чим АТ «Укрексімбанк» звернувся до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому розмір такої заборгованості був визначений станом на 01 березня 2015 року. Рішенням суду від 21 липня 2015 року з [PERSON] на користь банку стягнуто 100649,97 грн. та 1006,50 грн. судових витрат. Судове рішення набрало законної сили, отриманий виконавчий лист, примусове виконання рішення суду триває до теперішнього часу. З цього моменту відповідач заборгованість не погасив, її розмір за період з 01 березня 2015 року по 31 травня 2018 року становить 1341,20 доларів США (в гривневому еквіваленті 35053,36 грн. за офіційним курсом НБ України станом на 31.05.2018 року). Просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі заборгованість за кредитним договором № 77706С84 від 09.11.2006 року у розмірі 35053,36 грн. та судовий збір у розмірі 1762 грн. Розгляд справи відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України проводився у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотаннь про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що 09.11.2006 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 77706С84 (далі - Договір), у відповідності до умов якого філією АТ «Укрексімбанк» у м. Маріуполі надано відповідачу кредит в сумі 5000,00 доларів США з щомісячною сплатою відсотків та кінцевою датою погашення 08 листопада 2027 року. Найменування АТ «Укрексімбанк» змінено з відкритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15.04.2009 року №375. Державна реєстрація зміни найменування юридичної особи проведена 08.05.2009 року державним реєстратором Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, номер запису 10681050035001397. Згідно п.п. 2.4.1 Договору позичальник зобов'язаний погасити Кредит на рахунок, вказаний у п.п. 2.3.1 цього Договору у строк, зазначений у п. 2.1 цього Договору. Погашення Кредиту позичальник повинен здійснювати у Валюті Кредиту у строки та у сумах, визначених Графіком надання та погашення Кредиту за Договором. Строки, передбачені Графіком надання та погашення Кредиту за Договором, є обов'язковими для виконання позичальником. Відповідно п. 2.5.1 кредитного договору позичальник сплачуватиме банку проценти за користування Кредитом у розмірі, зазначеному у п.п. 2.2.1 цього Договору, у Валюті Кредиту. Такі проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за Кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі Банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконує. У зв'язку із несплатою відповідачем суми кредиту та відсотків за користування ним, станом на 31.05.2018 року заборгованість за кредитним договором склала 1341,20 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 35053,36 грн. Заочним рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 21.07.2015 року позовні вимоги АТ «Укрексімбанк» до [PERSON] задоволені. Стягнуто з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №77706С84 від 09.11.2006 року в сумі 100649,97 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 88629,32 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10483,91 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 415,68 грн. та 1121,06 грн., а також судовий збір в сумі 1006,50 грн. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов'язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов'язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов'язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 21 року до 08 листопада 2027 року включно. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 21 рік - до 08 листопада 2027 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 08 листопада 2027 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. В той же час, відповідач у 2015 році використав своє право звернутись до суду з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів, пеедбачене п. 4.2 Договору, в результаті чого з відповідача рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 21.07.2015 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором №77706С84 від 09.11.2006 року в сумі 100649,97 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 88629,32 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10483,91 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 415,68 грн. та 1121,06 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Вказана позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. Зважаючи на те, що з відповідача рішенням Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 21.07.2015 року були стягнуті кошти станом на 01.03.2015 року, вказане рішення скасоване не було і є таким, що набрало законної сили, суд вважає, що в даному конкретному випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після ухвалення судом вищезазначеного рішення. Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 35053,36 грн. за період з 01.03.2015 року по 31.05.2018 року задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed