Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач зареєстрований та проживає в [ADDRESS], є абонентом ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та користується послугами з централізованого опалення, на протязі тривалого часу належним чином не оплачує спожиті послуги, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за період з липня 1999 року по березень 2014 року в сумі 5918,49 грн. Просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, направив суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, а також проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності та застосувати строки позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає в [ADDRESS], є абонентом ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» та користується послугами з централізованого опалення. Оскільки послуги з теплопостачання надавалися належним чином, враховуючи положень ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Разом з тим, згідно вимог ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обов'язковим. Судом встановлено, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Визначаючи суму заборгованості та період, за який вона підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення складається з суми заборгованості за кожний місяць як черговий платіж. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До пред'явлення цього позову позивач в жовтні 2013 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, який в грудні 2013 року було скасовано. Наказне провадження є спрощеною та спеціальною формою судового захисту, застосовується вона у чітко визначених випадках, зокрема, при зверненні до суду з вимогами щодо стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги. При цьому законодавством (ч. 3 ст. 118 ЦПК України) заборонено звернення до суду в порядку позовного провадження без попереднього звернення із заявою про видачу судового наказу. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2010 року (оплата 1000 грн.) та у вересні 2009 року (оплата 400 грн.) відповідачем здійснювались проплати у більшому розмірі, ніж було нараховано позивачем, що свідчить про визнання ним частини заборгованості та вказує на переривання строку позовної давності. Таким чином, в даному випадку перебіг позовної давності був перерваний у вересні 2007 року та у вересні 2010 року діями відповідача, а також зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу в жовтні 2013 року та почався заново з поданням у травні 2014 року відповідного позову після скасування в грудні 2013 року судового наказу. Позовна давність, у межах якої позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу щодо стягнення заборгованості за спожиті теплову енергію і гаряче водопостачання, що складається з суми заборгованості за кожен місяць як черговий платіж, має відраховуватись з вересня 2004 року (три роки з вересня 2007 року - часу вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання боргу) по березень 2014 року включно (по день звернення до суду з відповідним позовом). Визначаючи суму заборгованості, що підлягає стягненню, суд виходить з того, що заборгованість позивача за вказаний період складає 4946,13 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума заборгованості. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial