Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора, в якому просив суд : -усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності на право власності на ј частину будинку за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за позивачем право власності на транспортний засіб марки МАЗ, модель 543208-020, тип - сідловий тягач, колір сірий, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; -визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 3,810 га, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Миколаївська сільська рада, в порядку спадкування після смерті [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла його матір - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ј частину будинку за адресою: [ADDRESS] , транспортного засобу марки МАЗ, модель 543208-020, тип - сідловий тягач, колір сірий, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , земельної ділянки площею 3,810 га, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Миколаївська сільська рада. 14 лютого 2018 року позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину цілої частини спадкового майна через те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті матері також звернулася і сестра позивача - відповідач по справі [PERSON] . Позивач зазначає, що був зареєстрований в [ADDRESS] разом зі свою матір`ю [PERSON] , яка ніколи не хворіла на серйозні захворювання, однак у середині грудня матері стало дуже погано, її стан здоров`я погіршився, їй було встановлено діагноз - кардіомікроз, під питанням залишилося захворювання молочної залози. Увесь час своєї хвороби матір перебувала вдома, остаточний діагноз матері не встановили через її відмову їхати до лікарні для повного обстеження. Позивач зазначає, що за своїм графіком роби він не міг постійно доглядати за своєю матір`ю, тому звернувся за допомогою до сестри [PERSON] , але остання свідомо ухилилася від виконання свого обов`яжу, пославшись на зайнятість. Таким чином, позивач самостійно здійснював догляд за своєю матір`ю, в той час, коли вона через свою хворобу перебувала у безпорадному стані, а в період своєї тимчасової відсутності догляд за матір`ю здійснювала його дружина. Посилаючись на вимоги ч.5 ст. 1224 позивач просив суду усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті своєї матері, а також визнати за ним право власності на зазначене вище спадкове майно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, надав детальні пояснення щодо хвороби [PERSON] , як і через похилий вік, і через раптово виниклу тяжку хворобу, протягом тривалого часу перебувала у хворобливому стані, потребувала постійної сторонньої допомоги . Позивач звертався до відповідача з проханням допомоги у догляді, оскільки саме в цей час захворіла і його дружина, яка фактично взяла на себе всі обов`язки по догляду за хворою матерію, однак [PERSON] свідомо ухилилася від догляду за матір`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що [PERSON] років за два до своєї смерті перестала вільно пересуватися та виходити з будинку. За декілька місяців до смерті [PERSON] не вставала, фактично всі обов`язки по догляду за нею взяла на себе дружина позивача [PERSON] . Свідкові відомо, що позивач звертався за допомогою до своєї сестри та просив її деякий час допомогти у догляді за матір`ю, однак та відмовилася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що у її свекрухи [PERSON] в грудні 2017 року різко погіршився стан здоров`я, внаслідок чого вона стала потребувати постійної сторонньої допомоги. Весь догляд за прикованою до ліжка матір`ю вона взяла на себе, її чоловік [PERSON] просив свою сестру [PERSON] допомоги у догляді у догляді, однак вона в будь-який спосіб відмовлялася допомагати. Після смерті [PERSON] вони несли самостійно всі витрати на її поховання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав показання про те, що [PERSON] роки за два до своєї смерті перебувала у тяжкому стані, потребувала за станом здоров`я постійного догляду. Весь догляд за тяжко хворою [PERSON] здійснював її син разом з невісткою, сестра [PERSON] - [PERSON] жодного разу не прийшла на допомогу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала суду показання про те, що [PERSON] в силу свого віку хворіла протягом тривалого часу, однак за 2-3 місяці до смерті перебувала у безпорадному стані, не піднімалася з ліжка, потребувала постійного догляду та допомоги. Всю цю допомогу здійснював син та його дружина, зі слів останніх їй відомо, що дочка [PERSON] відмовилася допомагати, не дивлячись на прохання [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, була належним чином повідомлена про дату, час і місце засідання, причини неявки суду не повідомила, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 11 травня 2019 року відкрите загальне позовне провадження по справі (а.с. 25-27). Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року зобов`язано Новомосковську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Суду надане свідоцтво про смерть [PERSON] , у відповідності до якого остання померла [INFO] у віці 80 років (а.с.12). У відповідності до лікарського свідоцтва про смерть причиною смерті [PERSON] є легенево-серцева недостатність (а.с. 13-14). Новомосковською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 32/2018, у відповідності до якої із заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] , звернулися позивач та відповідач по справі (а.с. 38-46). Дердавним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Носенко А.Г. 05 лютого 2019 року винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість визначення складу спадкового майна (а.с.45). Правовідносини щодо усунення від права на спадкування врегульовані наступними нормами закону, а саме. Так, ч.ч. 3, 5, 6 ст. 1224 ЦК України передбачено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пункті 6 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. У своїх постановах Верховний суд неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. При цьому, за позицією ВС, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. А ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30.08.2019 у справі № 589/3209/16-ц, постанова від 22.10.2018 у справі № 644/7044/15-ц). Так, на підтвердження безпорадного стану, позивачем надано копію амбулаторної карти хворої [PERSON] , у відповідності до якої остання, починаючи з 2015 року страждала на ішемічну хворобу серця, кардеосклероз, які характеризувалося сильними головними болями, високим артеріальним тиском, тощо. У липні 2018 року [PERSON] було діагностовано захворювання лівої молочної залози, однак остання відмовилася від госпіталізації, продовжувала лікування вдома (а.с. 20-23). Зважаючи на вік спадкодавця та тривалість перебігу хвороби, у сукупності з показаннями свідків, суд приходить до переконання, що [PERSON] , як мінімум за два місці до смерті, самостійно не могла забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. Наданими до суду доказами у виді показань свідків суду доведено, що спадкоємець [PERSON] свідомо ухилялася від свого обов`язку щодо надання допомоги матері, яка потребувала стороннього догляду. Відповідачем не подано доказів того, що вона не мала можливості виконати свій обов`язок щодо допомоги матері. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Вирішуючи питання в частині набуття права власності на спадкове майно, суд бере до уваги подані відповідачем копії правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на: -ј частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Таким документом є свідоцтво про право на спадщину (а.с. 13); -на транспортний засіб марки МАЗ, модель 543208-020, тип - сідловий тягач, колір сірий, 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , таким документом є відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Доказів наявності у спадкодавця земельної ділянки, яка б належала їй на праві власності суду не подано. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову [PERSON] в частині пред`явлених позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, в порядку спадкування. Такі вимоги, на думку суду, заявлені передчасно, підстав для застосування ст.392 ЦК України суд не вбачає, а з огляду на те, що відповідача цим рішенням усунено від права на спадкування, позивач не позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у встановленому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial