Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Нова Пошта» про визнання протиправною бездіяльності, в якому прохав визнати протиправною бездіяльність, що виразилась у ненаданні відповіді на його заяву від 04.05.2017, зобов»язати відповідача надати відповідь на його заяву від 04.05.17, та стягнути з відповідача на його користь 55 000 гривень у якості компенсації моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що 04.05.2017 року він звернувся із заявою до відповідача. Відповідь на свою заяву він досі не отримав. Не надавши відповіді на його заяву, відповідач порушив ст.20 Закону України « Про звернення громадян», що завдало йому моральних страждань, оскільки унеможливило функціонуванню його особистості на Конституційних засадах. Ухвалою суду від 05 лютого 2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача не погодившись із вказаною позовною заявою подав до суду відзив на позовну заяву, копію якого направив позивачу. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Дослідивши позовну заяву, додані до неї додатки та відзив, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити за їх безпідставністю, виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та підтверджено документально, що позивач [PERSON] вказує на бездіяльність ТОВ «Нова Пошта», яка виразилась у ненаданні відповіді на його звернення, яке надіслано засобами електронного зв»язку на адресу електронної пошти info@novaposhta.ua, про те, представник відповідача в своєму відзиві на позовну заяву [PERSON] вказує, що вищевказана електронна адреса не є офіційною електронною адресою ТОВ «Нова Пошта» для приймання звернень громадян засобами електронного зв»язку. Вказана адреса електронного зв»язку використовується для надання відповідей заявникам на звернення, прийняті та зареєстровані на офіційному Інтернет-сайті novaposhta.ua. Крім того відповідач зазначає, що на програмному рівні, будь яка інформація яка надходить на вказану адресу та не має номеру зареєстрованого звернення, прийнятого на офіційному Інтернет сайті novaposhta.ua, відноситься до «Спаму» та автоматично видаляється. Для прийняття звернень у електронному вигляді від заявників, загальнодоступний інтернет сайт novaposhta.ua пропонує заповнити спеціальну форму. Таке звернення автоматично надходить до профільного відділу ТОВ «Нова Пошта». Фактично, звернення громадян приймаються звичайною поштою за адресою місця реєстрації компанії. Засобами телефонного зв»язку - за номером Контакт-центру 0-800-500-609, засобами електронного зв»язку - шляхом заповнення форми звернення на офіційному Інтернет- сайті novaposhta.ua, або шляхом особистого прийому громадян керівництвом ТОВ «Нова Пошта». Так адреса електронної пошти info@novaposhta.ua на яку звертався позивач по справі до переліку засобів приймання звернень громадян не входить, судом вбачається, що жоден із вказаних каналів звязку позивачем використано не було. Відповідно до Закону України «Про звернення громадян» (надалі Закон) (ст. 1) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Відповідно до ст. 3 вказаного закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Відповідно до ст. 5 вказаного Закону звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об»єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, імя, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби звязку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається. Згідно з ст. 7 вказаного Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про неналежний порядок звернення позивачем, а тому про відсутність підстав вважати, що права позивача жодним чином не порушені відповідачем, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна (немайновий) шкода, заподіяна громадянину діями іншої особи, що порушила його законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода причинна не з його вини. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» : Розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазначив позивач, характеру немайнових витрат ( їх тривалість, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Жодних доказів щодо наведених обставин позивачем не надано. Наведені позивачем обґрунтування для відшкодування моральної шкоди, на думку суду, не можуть свідчити про заподіяння йому моральних страждань, так як відсутні докази вчинення відповідачем протиправної дії, відповідно до якої наступає наслідок у вигляді заподіяння моральної шкоди позивачу. Тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed