Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У червні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом, який обґрунтувала тим, що за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2014 р. з відповідача на її користь стягнуто 50445 грн. вартості ремонтно - будівельних робіт, необхідних для приведення належного їй будинку в придатний для проживання стан, 3000 грн. витрат на проведення судової будівельно - технічної експертизи. Із присудженої суми 50445 грн. не сплачені досі. Оскільки боржник не виконує грошове зобов'язання зі сплати 50445 грн., то просить стягнути з нього нараховані на цей борг 3% річних 1920 грн., пеню в розмірі подвійної ставки НБУ 31914,40 грн., компенсацію інфляційних втрат 23219,33 грн. В судовому засіданні позивачка з представником позов підтримали. Відповідач з представником позов просили залишити без задоволення, пояснили, що на борг присуджений судом не нараховуються 3% річних, пеня, компенсація інфляційних витрат через те, що цивільне зобов'язання з рішення суду виникає в лише оговорених законом випадках. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази встановив такі обставини. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 вересня 2014 р. позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] був задоволений частково та стягнуто з [PERSON] 50445 грн. вартості ремонтно - будівельних робіт, необхідних для приведення будинку в належний для проживання стан. В рішенні суду підкреслене, що [PERSON] та [PERSON] перебували у договірних відносинах, які випливають з укладеного між ними договору оренди від 01 травня 2013 р. За цим договором [PERSON] був зобов'язаний повернути орендоване нерухоме майно в належному для проживання стані. Присудження суми 50445 грн. ґрунтується на умовах п. 2.2.5 договору оренди . Згідно листа начальника Інгульського ВДВС м. Миколаїв від 10 листопада 2016 р. з примусового стягнення з [PERSON] 50445 грн. відрите було виконавче провадження 46355174, заборгованість погашена частинами з березня по жовтень 2016 р. (а.с.35)0 22 листопада 2016 р. виконавче провадження №46355174 постановою державного виконавця закінчене (а.с.33). За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Верховного Суду України 17 лютого 2016 р. в справі 3-1276г15). Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 5 цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Сума 50445 грн. належить позивачці за договором оренди, що було підтверджене судовим рішенням, тому ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає застосуванню до порушеного грошового зобов'язання з виплати коштів. Тож вимоги про стягнення 3% річних та компенсації інфляційних втрат підлягають задоволенню. Вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України). Пунктом 4.1. договору оренди від 01 травня 2013 р. передбачений обов'язок сторони, що порушила зобов'язання, сплатити пеню, але не передбачені випадки та порядок її нарахування. Нарахування позивачем подвійної ставки НБУ як пені на основну грошову суму зобов'язання не ґрунтується на договорі ані на законі, тому ця вимога задоволенню не підлягає (постанова Верховного Суду України від 08 червня 2016 р. в справі 6-3006цс15). Відповідно до частини задоволених позовних вимог з відповідача слід стягнути 251,39 грн. судового збору.

Outcome: partial