Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

У травні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила: змінити розмір аліментів, визначений рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року, та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей, в особі матері [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 14 600 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 17 листопада 2001 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року по справі № 204/8272/13-ц. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року по цивільній справі № 204/8273/2013-ц з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 08 листопада 2013 року і до повноліття дітей. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни у ч. 2 ст. 182 СК України та зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На теперішній час позивачка працює прибиральницею в Дніпропетровському Національному університеті ім. Олеся Гончара і одержує мінімальну заробітну плату у розмірі 4 173 грн. на місяць, що є єдиним джерелом матеріального забезпечення нашої сім`ї з трьох осіб. Зазначає, що на теперішній час значно зросли потреби з матеріального забезпечення дітей та їх повноцінного навчання, харчування, виховання та фізичного розвитку. Порівняно з 2013 роком, коли були присуджені аліменти, значно зросли ціни на продукти харчування, на проїзд в міському пасажирському транспорті, на одяг, зросла плата на комунальні послуги, а тому аліменти у розмірі 1 000 грн. на двох дітей є недостатніми. Звертає, що відповідач з дня стягнення аліментів - 08 листопада 2013 року не сплачував коштів на утримання синів, у зв`язку з чим має заборгованість станом на квітень 2019 року в розмірі 58 675 грн. 77 коп. Позивачка вважає, що необхідно збільшити розмір аліментів з 1 000 грн. до 3000 грн. на утримання двох неповнолітніх синів щомісячно, що буде співмірним із розміром прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Також, позивачка вважає, що має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що за період з червня 2015 року по 31 травня 2019 року складає 14 600 грн. У зв`язку з викладеним позивачка звернулась до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що з 17 листопада 2001 року позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 17 листопада 2001 року, актовий запис № 506 (а.с. 10). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року по справі № 204/8272/13-ц, яке набрало законної сили 24 грудня 2013 року, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська 10 липня 2002 року, актовий запис № 447 (а.с. 15), та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 17 березня 2009 року, актовий запис № 268 (а.с. 14). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року по справі № 204/8273/2013-ц, яке набрало законної сили 24 грудня 2013 року, з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання його дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 8 листопада 2013 року і до повноліття дітей, в особі матері, [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю - позивачкою по справі. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Позивачка просить змінити розмір аліментів та збільшити їх до 3 000 грн. щомісячно, у зв`язку зі змінами в законодавстві та прийняттям відповідного Закону від 17.05.2017 року яким було збільшено мінімальний розмір аліментів, а також у зв`язку з тим, що порівняно з 2013 роком, коли були присуджені аліменти, значно зросли ціни на продукти харчування, проїзд у транспорті, одяг, комунальні послуги. Тобто, основною підставою позову позивач визначив саме зміни у законодавстві щодо мінімального розміру аліментів на дитину. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Дійсно, 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Вказаний Закон набрав чинності 08 липня 2017 року. Згідно вказаного Закону до ч. 2 ст. 182 СК України були внесені зміни та збільшено мінімальний розмір аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вже зазначалося у відповідності до положень ст. 192 СК України розмір аліментів може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим Сімейним кодексом та розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жодних належних та допустимих доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я отримувача або платника аліментів, позивачка суду не надала. Така підстава позову як внесення змін в чинне законодавство щодо розміру стягуваних аліментів, не відноситься до безумовних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів, оскільки такий розмір аліментів (не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) передбачено для всіх дітей, без врахування матеріального стану їх батьків чи інших обставин. Таким чином прийняття даного Закону гарантує стягувачам аліментів їх мінімальний розмір з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, як при стягненні аліментів за рішенням суду в частках від заробітку так і твердій грошовій сумі, а даним нормативним актом повинні керуватися при вирішенні спорів про стягнення аліментів як суди по справам, що надійшли до суду після прийняття цього Закону, так і органи які проводять стягування та нарахування аліментів. В судовому засіданні встановлено, що позивачка належним чином не обґрунтувала та не довела факту покращення матеріального стану відповідача, погіршення матеріального стану позивачки, або ж погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, а також не довела, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі. Отже, позивачкою не доведено на теперішній час наявності обставин, які б могли бути підставою для збільшення розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині збільшення розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей слід відмовити. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 14 600 грн., суд виходить з наступного. Як зазначено у ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З розрахунків заборгованості згідно виконавчого листа № 204/8273/13-ц, здійснених державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що заборгованість [PERSON] за аліментами станом на 30 квітня 2019 року становить 58 675 грн. 77 коп. (а.с. 18-19). Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинен не виконуватись щомісяця, тому при розгляду спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Така позиція узгоджується з позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц та від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц. Позивачкою у позовній заяві наведено розрахунок неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з червня 2015 року по 31 травня 2019 року, згідно якого загальна сума неустойки за вказаний період становить 14 600 грн. Однак, суд зазначає, що розрахунок виконаний позивачкою є помилковим та не відповідає вимогам закону щодо порядку визначення розміру пені за несплату аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, оскільки позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення відповідачем сплати аліментів саме за період з червня 2015 року по 31 травня 2019 року, то і судом розмір пені розраховується саме за вказаний період, тобто в межах заявлених позивачкою позовних вимог. Таким чином, виходячи із встановлених обставин справи, розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з червня 2015 року по 31 травня 2019 року становить: (1000 х 1% х 1492 = 14 920) + (1000 х 1% х 1461 = 14 610) + (1000 х 1% х 1431 = 14 310) + (1000 х 1% х 1400 = 14 000) + (1000 х 1% х 1369 = 13 690) + (1000 х 1% х 1339 = 13 390) + (1000 х 1% х 1308 = 13 080) + (1000 х 1% х 1 278 = 12 780) + (1000 х 1% х 1 247 = 12 470) + (1000 х 1% х 1 216 = 12 160) + (1000 х 1% х 1 187 = 11 870) + (1000 х 1% х 1 156 = 11 560) + (1000 х 1% х 1 126 = 11 260) + (1000 х 1% х 1 095 = 10 950) + (1000 х 1% х 1 065 = 10 650) + (1000 х 1% х 1 034 = 10 340) + (1000 х 1% х 1 003 = 10 030) + (1000 х 1% х 973 = 9 730) + (1000 х 1% х 942 = 9 420) + (1000 х 1% х 912 = 9 120) + (1000 х 1% х 881 = 8 810) + (1000 х 1% х 850 = 8 500) + (1000 х 1% х 822 = 8 220) + (1000 х 1% х 791 = 7 910) + (1000 х 1% х 761 = 7 610) + (1000 х 1% х 730 = 7 300) + (1000 х 1% х 700 = 7 000) + (1000 х 1% х 669 = 6 690) + (1000 х 1% х 638 = 6 380) + (1000 х 1% х 608 = 6 080) + (1000 х 1% х 577 = 5 770) + (1000 х 1% х 547 = 5 470) + (1000 х 1% х 516 = 5 160) + (1000 х 1% х 485 = 4 850) + (1000 х 1% х 457 = 4 570) + (1000 х 1% х 426 = 4 260) + (1000 х 1% х 396 = 3 960) + (1000 х 1% х 365 = 3 650) + (1000 х 1% х 335 = 5 350) + (у серпні 2018 року сплачено аліментів на суму 3 000 грн., з яких переплата на вересень та жовтень 2018 року становить 2 000 грн., а тому сума неустойки (пені) за серпень, вересень та жовтень 2018 року не нараховується) + (1000 х 1% х 212 = 2 120) + (1000 х 1% х 182 = 1 820) + (1000 х 1% х 151 = 1 510) + (1000 х 1% х 120 = 1 200) + (1000 х 1% х 92 = 920) + (1000 х 1% х 61 = 610) + (1000 х 1% х 31 = 310) = 364 370 грн. З урахуванням норм частини першої статті 196 СК України про те, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), однак у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, суд приходить до висновку, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів у розмірі, який дорівнює заборгованості відповідача за аліментами, а саме у розмірі 58 675 грн. 77 коп. Разом з цим, оскільки у позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з червня 2015 року по 31 травня 2019 року у розмірі 14 600 грн., а суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України не може вийти за межі позовних вимог, то суд приходить до переконливого висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі заявленому позивачкою до стягнення - 14 600 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст. 7, 8, 181, 182, 192, 195, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15, 549 ЦК України, та

Outcome: partial