Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

У травні 2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Пелішенко Олег Юрійович звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме спадкове майно, а саме просить суд: визнати за [PERSON] право власності на ј частину ізольованої квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником ѕ квартири [ADDRESS] . Право власності позивача на вказаний об`єкт нерухомості підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.03.2010 року (справа №2-4597/10). Як було досліджено і встановлено судом в ході розгляду справи №2-4597/10 кв. 319, що розташована за адресом: [ADDRESS] була придбана [PERSON] та [PERSON] (дружиною позивача) за час шлюбу за рахунок їх сумісних коштів та була їх сумісною власністю. Дружина позивача ( [PERSON] ) померла [INFO] . Спадкоємцем решти квартири [ADDRESS] (її 1/4 частини), як встановлено в ході розгляду справи №2-4597/10 була дочка позивача та [PERSON] - [PERSON] , яка [INFO] померла. 14.07.2014 року [PERSON] звернувся до Десятої харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за [PERSON] та 27.03.2019 року отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на підставі того, що [PERSON] не оформила своїх спадкових прав. Таким чином, єдиною можливістю для реалізації [PERSON] свого права власності на 1/4 квартири [ADDRESS] є звернення до суду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Пелішенко О. Ю. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Харківської міської ради - в судове засідання не з`явився, про час, дату, місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. У матеріалах справи містяться заперечення, згідно яких представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено право власності на частину майна за спадкодавцем. Роз`ясненням Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 27.03.2019 №760/01-16 вказано, що нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, 1/3 частини спірної квартири за законом після смерті [PERSON] через те, що право власності на вказану квартиру не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Тобто, на теперішній час неможливо встановити, що [PERSON] мала право власності на частину нерухомого майна, адже таке право власності не було зареєстрованим та не було визнаним судом. Крім того, в матеріалах справи немає відомостей, які б дозволили прослідкувати родинні відносини між позивачем та спадкодавцем, а також між [PERSON] та [PERSON] . Така обставина не дає можливості визначити, що [PERSON] є дійсно рідною донькою [PERSON] та наділена правом на спадкування спірної частини нерухомого майна в порядку статті 1261 Цивільного кодексу України. Також неможливо визначити, що позивач є рідним батьком спадкодавця і також має право на спадщину. Визнання права власності за позивачами суттєво впливає на майнові права та інтереси територіальної громади міста щодо визнання спірної частини майна відумерлою спадщиною. Представник позивача [PERSON] - адвокат Пелішенко О. Ю. надав до суду відповідь на відзив, у якому наголошує, що тлумачення ч. 1 ст. 1216, ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права Відсутність реєстрації права власності, а також відсутність свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця не є перешкодою для реалізації спадкоємцем права на прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Більш того, в матеріалах справи є більш ніж вичерпна кількість документів, виданих державними органами України, які підтверджують родинні відносини між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а саме: рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2-4597/10 від 02.03.2010 року; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.07.2014 року; відмова Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори (№760/01-16 від 27.03.2019 року). Суд, дослідивши доводи позивача та його представника, письмові заперечення відповідача, та відповідь на них, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.03.2010 року позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю: визнано за [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на кооперативну ізольовану квартиру [ADDRESS] ; визнано право власності за [PERSON] на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] у порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя, визнано право власності за [PERSON] на 1/4 частину ізольованої-квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (справа №2-4597/10) (а. с. 3-4) Наведене судове рішення є підставою звільнення позивача від доказування факту належності йому на праві власності 3/4 квартири [ADDRESS] , а обставини, встановлені наведеним судовим рішенням не підлягає доказуванню у справі, що розглядається та у відповідності до статті 82 ЦПК України є преюдиційними фактами, тобто фактами, що встановлені рішеннями суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.03.2010 року, а саме те, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] та [PERSON] (дружиною позивача) за час шлюбу за рахунок їх сумісних коштів та була їх сумісною власністю, а [INFO] року дружина позивача ( [PERSON] ) померла. Також, вищенаведеним судовим рішенням встановлено і факт того, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] являється її чоловік ( [PERSON] ) та дочка [PERSON] , 1970 року народження. Факт належності [PERSON] на праві власності 3/4 частки квартири [ADDRESS] підтверджений також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 02.07.2010 року №26589409 (а. с. 5). [PERSON] померла [INFO] , про що 16.05.2014 року складено відповідний актовий запис №01, та підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 16.05.2014 року (а. с. 6). Згідно відповіді Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори від 27.03.2019 року №760/01-16 вбачається, що [PERSON] прийняла спадщину після матері [PERSON] , так як була зареєстрована разом з нею за однією адресою, але не оформила своїх спадкових прав. Таким чином, 1/4 частина указаної квартири залишилася відкритою за [PERSON] . У зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої була [PERSON] , позивачу [PERSON] роз`яснено право на звернення до суду для встановлення права власності на 1/4 частину вказаної квартири (а. с. 8). Згідно із статтею 16\~Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів, у відповідності із частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, можуть бути визнання права. Відповідно до статті 1216\~Цивільного кодексу\~України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення частини 1 статті 1216, частини 5 статті 1268, частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права Відсутність реєстрації права власності, а також відсутність свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця не є перешкодою для реалізації спадкоємцем права на прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~прийшов до\~висновку,\~що позов\~ [PERSON] до\~Харківської міської\~ради про\~визнання права\~власності на\~нерухоме спадкове\~майнопідлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved