Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У червні 2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.11.2012, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 2464,10 грн., у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., та у повернення сплаченого судового збору в розмірі 224,64 грн. Вказане рішення суду до цього часу не виконане. Загальна сума боргу відповідача перед позивачем становить 22688,74 грн. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сумі 22527 грн., з яких інфляційні збитки - 20220,20 грн., три відсотки річних - 2306,80 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Представник третьої особи у судове засідання неприбув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.11.2012 року, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто у відшкодування матеріальної шкоди 2464,10 грн., у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., та у повернення сплаченого судового збору в розмірі 224,64 грн. В Автозаводському відділі державної виконавчої служби по м. Кременчук Кременчуцького міського управління юстиції виконавче провадження №44850359 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2744, виданого 04.04.2013 Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у сумі 22688,74 грн. Постановою державного виконавця від 21.01.2016 виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». Вказане рішення суду до цього часу не виконане. Доказів повернення грошових коштів позивачу у сумі 22688,74 грн. відповідачем суду не надано. Оскільки грошове зобов'язання не виконано, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню, відповідно до ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми у межах заявлених позовних вимог, а саме з 10.01.2013 по 31.05.2016 (інфляційні втрати у сумі 20220,20 грн., 3% річних у сумі 2306,80 грн.). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі встановлених обставини, а також те, що на момент розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов'язань перед позивачем, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами, які є належними та допустимими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved