Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.\~Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.11.2007 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», відповідно до п. 1.2 Статуту ПАТ «Кредобанк», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів банку (протокол №2009/04 від 26.11.09), погодженого Національним банком України 24.12.09, зареєстрованого 29.12.09 № запису 14151050044005740, та [PERSON] був укладений кредитний договір №Ф2217/11-07, відповідно до умов якого банк зобовязався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти. Прийняті на себе зобовязання по кредитному договору банк виконав в повному обсязі та видав кредит у розмірі 30000 грн., а відповідач порушив зобовязання за даним договором та станом на 04.02.2014 року загальна сума заборгованості по кредитному договору становить 26717, 96 грн., з яких: 20500 грн. неповернута сума кредиту; 5318, 61 грн. прострочені відсотки; 899, 35 грн. пеня по простроченій заборгованості. Просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить суд слухати справу без участі представника позивача, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином \~та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 28.11.2007 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», відповідно до п. 1.2 Статуту ПАТ «Кредобанк», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів банку (протокол №2009/04 від 26.11.09), погодженого Національним банком України 24.12.09, зареєстрованого 29.12.09 № запису 14151050044005740, та [PERSON] був укладений кредитний договір №Ф2217/11-07 (а. с. 5-7). 19.06.2008 року між сторонами укладено додатковий договір №1 (а. с. 8). Відповідно до пункту 1.1 договору, банк зобовязався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити проценти. Відповідно до пункту 2.1 договору, банк надає кредит в сумі 30000 грн. на строк до 27.11.2012 року. Відповідно до пункту 2.6 договору, кредит видається в готівковій формі шляхом надання коштів через касу банку. Відповідно до пункту 2.7 договору, датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворенням строкової заборгованості по позичковому рахунку). Відповідно до пункту 3.2 договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку 8 % річних. Відповідно до пункту 4.1 договору, позичальник зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі, в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Прийняті на себе зобовязання по кредитному договору банк виконав в повному обсязі та видав кредит у розмірі 30000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №431236 від 28.11.2007 року (а. с. 9). Також 06.04.2012 року між ПАТ «Кредобанк» та Товариством з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» було укладено договір доручення №б/н, за умовами якого ПАТ «Кредобанк» врегулювання питання щодо повернення вказаних коштів доручило ТзДВ «Інтер-Ріск Україна», яке спеціалізується на поверненні проблемних боргів (а. с. 16-24). Відповідач не виконав зобовязання за кредитним договором та станом на 04.02.2014 року загальна сума заборгованості по кредитному договору становить 26717, 96 грн., з яких: 20500 грн. неповернута сума кредиту; 5318, 61 грн. прострочені відсотки; 899, 35 грн. пеня по простроченій заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості по договору (а. с. 10-12). Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до частини 1 статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1\~статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1\~статті 626 ЦК України). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до\~ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно зі статею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до вимог статті 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а договір відповідно до статті 629 ЦК України\~є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договоромпідлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved