Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 31.12.1987 року Відділом РАЦС Ізмаїльського міськвиконкому Одеської області, актовий запис №1023, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з грудня 2017 року шлюбні відносини між ними припинені. Відповідач є громадянином України та постійно мешкає в Україні, а вона є громадянкою Німеччини, де постійно проживає та працює. Сторони не спілкуються, спільного господарства не ведуть, поновлювати та продовжувати шлюбні відносини намірів не мають. Відповідач ухиляється від самостійних кроків щодо розірвання шлюбу. Позивачка вважає примирення та збереження шлюбу неможливим. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні позивачки. Ухвалою суду від 20.09.2019 року сторонам надавався строк на примирення один місяць, однак сторони не примирилися. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, просила розглядати справу у її відсутність, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, сповіщений про час та дату судового розгляду належним чином в тому числі через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, причини неявки суду не повідомив, відзив проти позовних вимог не надав. Відповідач неодноразово звертався до суду з заявами про перенесення розгляду справи (а.с.43,48,69,83) у зв`язку із від`їздом, пов`язаним із лікуванням доньки, доглядом за дитиною, проте жодного доказу в підтвердження зазначеного документів не надав. В судовому засіданні 06.09.2018 року [PERSON] підтвердив ті обставини, що він із позивачкою не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюб зберегти неможливо, однак між сторонами не вирішено питання щодо розподілу спільного майна, тому він заперечував щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 31.12.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськвиконкому, актовий запис №1023 (а.с.10). Сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження №5723/2002, зареєстрованого в реєстрі за №1920 (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, зареєстрованого в реєстрі за №1922, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.17). Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. За ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене. Крім того, також не можливо насильно одного з подружжя без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Враховуючи вищезазначене, а також оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved