Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обгрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Суд ухвалюючи рішення дійшов передчасного висновку відмовляючи у задоволенні позову, не врахував положення ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження». Висновки суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності є помилковими, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що права та інтереси позивача ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають відновленню шляхом зняття арешту, накладеного 02.12.2011 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, зареєстрованого в Державному реєстрі відчуження нерухомого майна за №11917539 від 02.12.2011 року, майно належне на праві власності [PERSON] М, а саме: квартира загального площею 29, 40 кв. м., житловою площею 16, 40 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], проте дана позовна вимога заявлена поза межами встановленого строку позовної давності. Щодо позовної вимоги про зняття арешту, накладеного 16.10.2013 року державним виконавцем, Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, зареєстрованого в Державному реєстрі відчуження нерухомого майна за №2936625 від 18.10.2013 року, майно належне на праві власності [PERSON], а саме: квартира загального площею 29, 40 кв. м., житловою площею 16, 40 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], то в цьому випадку права позивача жодним чином не порушені. З таким висновком суду, колегія суддів не погоджується , з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 04.01.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №НАЕ2GK01270146, відповідно до п. 1.1 якого банк зобовязався надати останньому кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 24205, 31 доларів США строком до 03.01.2028 року, а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а. с. 6-10). ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 04.01.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором уклали договір іпотеки №НАЕ2GK01270146, згідно п. 3.3 якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 29,40 кв. м., житловою площею 16,40 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11-16). Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач просив звільнити з під арешту іпотечне майно. У судовому засідання сторонами не заперечувалось, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.05.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.11.2011 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволені частково: звернуто стягнення на однокімнатну квартиру загальною площею 29, 40 кв. м., яка розташована за адресою [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 04.01.2008 року, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки №НАЕ2GK01270146 від 04.01.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням витягу з Державного реєстру права власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення за кредитним договором №НАЕ2GK01270146 від 04.01.2008 року в розмірі 155112, 80; у задоволенні вимог в частині виселення [PERSON] зі зняттям з реєстраційного обліку відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат. Як вбачається із постанови про відкриття провадження від 02.12.2011 року, старшим державним виконавцем Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції [PERSON] розглянуто заяву стягувача ПТ КБ «Приватбанк» про примусове виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова м. Харкова №2-4079/2011 від 13.09.2011 року, згідно якої з метою забезпечення позову накладено арешт на майно відповідача [PERSON] в межах суми заявлених позовних вимог, а саме 29529, 06 доларів США, що за курсом НБУ складає 235051, 32 грн. (а. с. 20). Отже, що стосується обтяження накладеного ухвалою суду від 13.09.2011 року , то суд помилково навів в своєму рішенні мотиви з яких дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки застосування позовної давності в данному випадку взагалі є неможливим. В цій частині в задоволені позову слід відмовити по суті з тих підстав, що в даному випадку права позивача підлягають захисту шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про забезпечення позову, а не шляхом пред»явлення позову про виключення майна з під арешту, тобто з інших підстав. \~ \~ \~ \~Щодо позовної вимоги про зняття арешту, накладеного 16.10.2013 року державним виконавцем, Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, зареєстрованого в Державному реєстрі відчуження нерухомого майна за №2936625 від 18.10.2013 року, майно належне на праві власності [PERSON], а саме: квартира загального площею 29, 40 кв. м., житловою площею 16, 40 кв. м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], слід зазначити наступне. Відповідно п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Обтяження, яке зареєстровано в Державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №2936625 від 18.10.2013 року стосується фізичної особи [PERSON] (а. с. 36), але вона не залучена до участі у справі. Суд в порушеннях вимог ч.4 ст.10 ЦПК України не сприяв повному та об»єктивному розгляду справи і не з»ясував на підставі чого виникло це обтяження нерухомого майна, хто є стягувачем у даному виконавчому провадженні, що позбавляє суд апеляційної інстанції розглянути справу в цій частині по суті і відновити право позивача на розпорядження іпотечним майном без їх залучення. Отже, в цій частині позову , незважаючи на наявні факти порушення законних прав позивача на розпорядження іпотечним майном, судова колегія відмовляє в задоволенні позову про звільнення майна з-під арешту з огляду на те, що не всі зацікавлені особи чиїх прав це стосується залучені до участі у справі, що не позбавляє позивача повторно звернутися з відповідним позовом.

Outcome: partial