Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кудрявцева Алла Петрівна про визнання права власності. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.09.1971 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. Рішенням Московського районного суду м. Києва від 30.07.1999 року зазначений шлюб між було розірвано, але свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] було видано Відділом реєстрації актів громадянського стану Старокиївського районного управління юстиції в м. Києві позивачу лише 03.04.2001 року, запис № 37. 30.11.2000 року позивачем за згодою [PERSON] було продано квартиру [ADDRESS], як спільну сумісну власність, придбану подружжям в період перебування в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить відповідна заява [PERSON], зроблена ним на примірнику договору купівлі - продажу даної квартири від 30.11.2000 року, який зберігається в Першій київській державній нотаріальній конторі, з якої вбачається, що [PERSON] надає згоду своїй дружині [PERSON] на продаж вказаної квартири, придбаної в період перебування в зареєстрованому шлюбі, факт якого перевірено приватним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори на підставі свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого Палацем одруження м. Києва 18.09.1971 року. Одночасно з продажем зазначеної двокімнатної квартири 13.11.2000 року відбулася купівля подружжям іншої однокімнатної квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON] за спільні кошти, які подружжя отримало з продажу 30.11.2000 року двокімнатної квартири [ADDRESS]. Продаж та купівля зазначених квартир відбувались одночасно на підставі договорів купівлі - квартир, посвідчених 13.11.2000 року Державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Тромсою Г.А. за реєстровими номерами № 12-1567 та № 12-1570. 12.06.2013 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою Аллою Петрівною, реєстровий № 1084, за яким він заповідав зазначену однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] повністю сину [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON] 26.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою Аллою Петрівною було заведено спадкову справу № 11\\2016 щодо майна померлого [PERSON] за заявою сина [PERSON]. Позивач 25.01.2017 року звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кудрявцевої А.П. із письмовою заявою, в якій повідомив про те, що 1\\2 частина квартири, яка відноситься до спадкового майна померлого [INFO] року [PERSON], який доводиться їй колишнім чоловіком, належить йому на праві спільної сумісної власності, з тих підстав, що зазначена квартира була придбана [PERSON] 13.11.2000 року під час перебування в шлюбі з позивачем та за їх спільні кошти. 10.03.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1\\2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. 24.04.2017 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кудрявцевої А.П. із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1\\2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві спільної часткової власності. 24.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повідомлено про те, що з документів, які знаходяться у спадковій справі, встановлено, що квартира була набута [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON], однак, оскільки шлюб між спадкодавцем та [PERSON] був розірваний до відкриття спадщини, видати свідоцтво про право власності на 1\\2 частину даної квартири, що відноситься до спільного майна подружжя в безспірному порядку за нотаріальним процесом є неможливим, а тому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1/2 частину квартири та рекомендовано визнати у судовому порядку право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири. Таким чином, позивач зазначає, що у відповідності до вимог КпШС, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, зазначене майно належало позивачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності, а їхні частки є рівними (по 1\\2). Тобто позивачу на праві власності належить 1/2 спірної квартири. Тому, позивач, з урахуванням заяви про зміну підстав позову та заяви про виправлення описки, просив суд визнати за позивачем право спільної часткової власності на ? частину однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 29,38 кв.м. (в т.ч. житлова площа 15,8 кв.м.). Ухвалою судді від 24.07.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 31.01.2018 року призначено в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.07.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, заперечували проти задоволення позовних вимог, підтримали пояснення зазначені у письмовому відзиві. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кудрявцева Алла Петрівна у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. У судовому засіданні 25.10.2018 року, [PERSON], який був допитаний в якості свідка, зазначив, що є братом відповідача, був присутнім під час купівлі-продажу квартир в 2000 році, спочатку продавалася квартира по [ADDRESS], а потім купувалася по пров. Делегатському за кошти, які були отримані за продаж квартири по [ADDRESS], на момент придбання квартири жили всі разом, після продажу квартири по [ADDRESS] проживали ще 4 місяці разом. У судовому засіданні 25.10.2018 року, [PERSON], яка була допитана в якості свідка, зазначила, що з 1993 року зустрічалася з [PERSON], в 2000 році батьки прийшли разом до м. Університет, була впевнена, що вони в шлюбі, дізналася про розірвання шлюбу навесні 2001 року, спочатку продали квартиру по [ADDRESS], а потім купили квартиру по пров. Делегатському. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 18.09.1971 року між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.7). [INFO] року у позивача та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 62). Рішенням Московського районного суду м. Києва від 30.07.1999 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано (а.с. 53-55). 03.04.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Старокиївського районного управління юстиції в м. Києві було видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER], запис № 37 (а.с. 8). 13.11.2000 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Тромсою Г.А., реєстровий №12-1570, придбану подружжям в період перебування в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить відповідна заява [PERSON], зроблена ним на примірнику договору купівлі - продажу даної квартири, з якої вбачається, що [PERSON] надає згоду своїй дружині [PERSON] на продаж вказаної квартири, придбаної в період перебування в зареєстрованому шлюбі, факт якого перевірено державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори на підставі свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого Палацем одруження м. Києва 18.09.1971 року (а.с. 122-123). 30.11.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 9-10). Відповідно заяви від 30.11.2000 року, посвідченої державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Тромсою Г.А., [PERSON] отримав від [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 40975,00 грн. для придбання квартири для придбання квартири за адресою: [ADDRESS], ніяких матеріальних претензій до [PERSON] немає (а.с. 15-16). 12.06.2013 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою Аллою Петрівною, реєстровий № 1084, за яким він заповів квартиру за адресою: [ADDRESS] сину [PERSON] (а.с. 58). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 57). 29.09.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою Аллою Петрівною було заведено спадкову справу № 11\\2016 щодо майна померлого [PERSON] за заявою сина [PERSON] (а.с. 60). 25.01.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кудрявцевої А.П. із письмовою заявою, в якій повідомив про те, що 1\\2 частина квартири, яка відноситься до спадкового майна померлого [INFO] року [PERSON], який доводиться колишнім чоловіком, належить йому на праві спільної сумісної власності, з тих підстав, що зазначена квартира була придбана [PERSON] 13.11.2000 року під час перебування в шлюбі з позивачем та за їх спільні кошти (а.с. 20). 10.03.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1\\2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 59, 61). 24.04.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кудрявцевої А.П. із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1\\2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на праві спільної часткової власності (а.с. 23). 24.04.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повідомлено про те, що з документів, які знаходяться у спадковій справі, встановлено, що квартира була набута [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON], але на момент смерті [PERSON] шлюб було розірвано, видати свідоцтво про право власності на 1\\2 частку у спільному майні подружжя в безспірному порядку за нотаріальним процесом є неможливим, а тому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1/2 частину квартири та рекомендовано визнати у судовому порядку право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири (а.с. 24-25). Позивач зазначає, що у відповідності до вимог КпШС, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, зазначене майно, а саме: квартира за адресою: [ADDRESS] належала позивачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності, а їхні частки є рівними (по 1/2), тобто позивачу на праві власності належить 1/2 спірної квартири. У відповідності до вимог ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 23 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном (ст. 24 КпШС України). За ст. 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану. Вказані норми законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, узгоджуються з нормами чинного законодавства, зокрема ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в своїй постанові від 25.11.2015р. у справі № 6-2333цс15. Розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК ( 435-15 ) спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Статтею 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з урахуванням ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було припинено 03 квітня 2001 року, що свідчить про придбання [PERSON] спірної квартири за договором купівлі-продажу від 30 листопада 2000 року у період перебування у шлюбі з [PERSON], у зв'язку з чим, спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 чстину однокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 29,38 кв.м. (в т.ч. житлова площа 15,8 кв.м.), тобто задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved