Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про зміну мінімального розміру аліментів. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2013 року, вирішено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 червня 2013 року та до її повноліття. Зазначила, що 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII, яким внесено зміни до ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на вищевикладене, а також на те, що відповідачем до теперішнього часу не вжито самостійних дій на приведення мінімального розміру аліментів у відповідність до вимог закону та не збільшено мінімальний розмір аліментів з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що прямо передбачено СК України, просила змінити мінімальний розмір аліментів, що стягується з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON], 07.02.20019 р.н., та починаючи із дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, про день, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву, у передбачені ухвалою суду від 08.05.2008 строки, до суду не надіслав. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З 26.04.2008 сторони по справі перебували у шлюбі, що підтверджується копією рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року по цивільній справі № 317/3725/14-ц №/п 2/317/1533/2014 (а.с. 6). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копії Свідоцтва про народження, серії 1-ЖС № 106956, виданого 17 лютого 2009 року Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 06, 07 лютого 2009 року народилась [PERSON], батьком якої є [PERSON], матірю є [PERSON] (а.с. 5). Згідно з копією рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 жовтня 2013 року по цивільній справі № 317/2496/13-ц №/п 2/317/1157/2013, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 червня 2013 року та до її повноліття (а.с. 8). Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 листопада 2014 року по цивільній справі № 317/3725/14-ц №/п 2/317/1533/2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 6). Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб, серії І-ЖС № 186996, виданого 25 квітня 2017 року Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 231, [PERSON], після реєстрації шлюбу 25 квітня 2017 року з [PERSON], має прізвище «Дєєва» (а.с. 7). Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 08.07.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017, яким внесено зміни до ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів, на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків дитини, які б впливали на збільшення розміру аліментів з підстав, передбачених ст. 192 СК України, позивачем до суду не було подано. Внесення змін до Сімейного кодексу України в частині визначення мінімального розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку, в розумінні ст. 192 СК України, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання судового рішення про стягнення аліментів. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає наявності підстав для задоволення вимог позивача про зміну мінімального розміру аліментів на утримання дитини у зв'язку зі зміною законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів, оскільки вони не відповідають вимогам закону. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Позивачка, як одержувач аліментів, звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed