Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У червні 2017 року орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської радизвернувся до Марганецького міського суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON]. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Батько дитини [PERSON] помер. Відповідач вихованням дитини не займається, належної уваги сину не приділяє. Згідно інформації з Добронадіївського НВК дитина проживає з бабусею [PERSON], яка приділяє велику увагу вихованню онука, забезпечує його матеріально, регулярно відвідує школу. Відповідач була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якій розглядалось питання щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до дитини, але на засідання не з'явилась. Комісією прийняте рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON]. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини: [PERSON], [INFO], та стягнути з неї аліменти у вигляді 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь опікуна, якого буде призначено, для утримання [PERSON]. Представник позивача надала суду заяву про слухання справи без її участі, на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Начальник служба у справах дітей Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської областіБіргуз Т.В. надав суду заяву про слухання справи без участі представника служби, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. З урахуванням положень статті 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, наведені у позовній заяві доводи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно свідоцтва про смерть, батько дитини [PERSON] помер [INFO] року (а.с.6). Згідно характеристик наданих з Добронадіївського НВК, [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON], має добрі матеріальні умови, окрему кімнату, забезпечений необхідним навчальним приладдям. Мати хлопчика [PERSON] жодного разу не з'являлась на батьківські збори, навчанням та поведінкою дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує (а.с.9-10). Відповідач була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якій розглядалось питання щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до дитини, але на засідання не з'явилась. Комісією прийняте рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини (а.с.16). Виконавчим комітетом Марганецької міської ради Дніпропетровської області до Марганецького міського суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки вона належної уваги дитині не приділяє, матеріально не забезпечує (а.с.17-18). Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З урахуванням викладеного, всіх обставин даної справи і характеру відношення відповідача до дитини, з урахуванням висновку виконкому Марганецької міської ради, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав у відношенні її сина [PERSON], [INFO], тому що вона нехтує своїми обов'язками, життям дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує, умов для життя та розвитку дитини не створила. Відповідно до ч.1, ч.4 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено у адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що позов визнаний відповідачем (заява від 03.07.2017 року), тобто, [PERSON] добровільно відмовилася від своїх батьківським прав та від виконання свої батьківських обов'язків відносно дитини, суд вважає за можливе не заслухувати думку дитини - [PERSON]. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до закону обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з [PERSON] аліменти на дитину до її повноліття в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 07 червня 2017 року - дня звернення позивача до суду з позовом. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3200 грн. На підставі статей 150, 164-165, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved