Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

У червні 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просять усунути перешкоди у користуванні належними позивачам: [PERSON] земельною ділянкою площею 600 м.кв., що розташована по [ADDRESS], [PERSON] земельною ділянкою площею 1000 м.кв., що розташована по [ADDRESS], та [PERSON] житловим будинком [ADDRESS], та зобов'язати [PERSON] знести металевий паркан з проїзду вулиць Білоцерківська та Гребінківська у м.Полтаві; стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати та оплату правової допомоги. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належать на праві власності відповідні земельні ділянки та житловий будинок. Відповідачу [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка по [ADDRESS], яка розташована на розі вулиць Гребінківської та Білоцерківської. Вказують, що [PERSON] збудував паркан з металевого профілю по вул.Білоцерківській, чим фактично перекрив прохід (проїзд) для мешканців вулиць Лубенської, Гребінківської та пров.Вічного у м.Полтаві. З даного приводу [PERSON] від імені мешканців вказаних вулиць зверталась до виконкому Шевченківської районної у м.Полтаві ради з проханням вжити невідкладних заходів для відновлення проїзду, який перекритий відповідачем. Вказане колективне звернення було розглянуто відділом містобудування та архітектури виконкому та в ході обстеження 20.12.2016 року було виявлено паркан із металевого профілю, який встановлений по вул.Білоцерківській та яким фактично перекрито прохід (проїзд) для мешканців суміжних будинків, здійснено самозахват земель комунальної власності (дороги, проїзди) та самовільно приєднано їх до території садиби по [ADDRESS]. За результатами встановленого факту порушення правил землекористування з боку [PERSON] на адресу останнього були направлені листи з вимогою прибрати паркан з проїзду, а також до уповноважених органів звернення щодо вжиття невідкладних заходів з демонтажу паркану, усунення самозахвату земель комунальної власності та притягнення до відповідальності винних осіб. Зазначені заходи результату не дали, та позивачі вимушені повторно звертатись до компетентних органів щодо вжиття належних заходів реагування, оскільки встановлений відповідачем паркан суттєво порушує їх права як землевласників. Після цього [PERSON] було направлено припис з вимогою демонтувати зазначений металевий паркан, повторно направлені листи на його адресу, але і на даний час паркан [PERSON] не демонтований. Позивачі вважають, що відповідач порушив вимоги ч.2 ст.90, пункту «г» ч.1 ст.91, ч.3 ст.103 ЗК України, згідно з якими вони мають право вільно користуватись належними їм земельними ділянками. На підставі викладеного, позивачі просять позов задовольнити у повному обсязі. 26 червня 2017 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.24 т.1). 20.06.2018 року судом залучено як третіх осіб по справі управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчий комітет Полтавської міської ради (а.с.188 т.1). Відповідач із позовом не погодився, надав до суду письмові заперечення та відзив на позовну заяву, у яких заперечував проти позовних вимог у повному обсязі з таких підстав. [PERSON] дійсно було збудовано на перетині вулиці Гребінківська та вулиці Білоцерківської металевий паркан. Вказує, що дорога, яка проходила по вул.Білоцерківській і виходила на вул.Гребінківську вже багато років ніким не експлуатувалась, стала захаращеною, поросла бур'яном, а невідомі люди постійно почали викидати туди сміття. У зв'язку з тим, що дана дорога проходить поряд із його земельною ділянкою, а органи місцевого самоврядування, яким належить дана земельна ділянка (відрізок комунальної дороги), не доглядають за відповідною комунальною власністю, [PERSON] вимушений був поставити паркан та навести лад на даному відрізку дороги. Зазначає, що позивачі до початку спорудження паркану підтримували його, надавали свою усну згоду та не заперечували щодо спорудження відповідної огорожі на той момент. Після наведення порядку на вказаній ділянці, позивачі, на думку [PERSON], безпідставно пред'явили йому вимогу щодо знесення паркану. Вважає, що звертатись із такими вимогами можуть відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом, а позивачам у даному випадку не належить відрізок дороги комунальної власності, тому вважає їх неналежними суб'єктами для ініціювання позову. Крім того, інші особи можуть пред'являти вимоги про знесення самочинного будівництва за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. На переконання відповідача, позивачами не доведено факту порушення їх прав у зв'язку зі спорудженням паркану, не надано жодних доказів на підтвердження того, що їм створено перешкоди у користуванні земельною ділянкою та житловими будинками, зокрема, у під'їзді чи підході до їх власності, що свідчило б про порушення їх законних прав та інтересів. Оскільки судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право, а сам по собі факт будівництва самочинної споруди не може тягнути за собою обов'язок власника щодо знесення цієї споруди, якщо таке не порушує прав та не перешкоджає користуванню своєю власністю іншої особи (позивачів по справі). Жодних доказів з приводу стягнення на користь позивачів витрат на правову допомогу останніми також не надано. На підставі викладеного, вважає вимоги необґрунтованими і просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.54-55, 103-104, 133-136 т.1). Під час розгляду справи позивачами надано до суду уточнення позовних вимог, у яких не погоджувались із твердженнями відповідача про збудований ним на вул.Білоцерківській у м.Полтаві паркан з металевого профілю як самочинної будівлі, яка розташована на землі, що є комунальною власністю, та про те, що лише орган державної влади або орган місцевого самоврядування має право звертатись з позовом про його знесення. Жоден із позивачів не претендує на землю комунальної власності, яка згідно плану забудови є вулицею. Вважають, що паркан з металевого профілю не є спорудою, до якої можна застосувати приписи ст.376 ЦК України (а.с.89-91, 202-204а т.1). Крім того, позивачами [PERSON] та [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, у якій вважали викладені у відзиві дані такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, є суперечливими по суті та спростовуються наданими доказами. Так, по-перше, відповідач фактично визнає позовні вимоги, оскільки підтверджує будівництво металевого паркану на відрізку комунальної дороги, але його посилання на те, що позивачі підтримували таку його ініціативу у будівництві паркану та надавали на це згоду не відповідає дійсності, оскільки взагалі не мали такого права давати згоду на будівництво паркану на території дорожньо-транспортної інфраструктури, яка визначена такою згідно з проектом коригування генерального плану м.Полтави, затвердженого рішенням 20 сесії Полтавської міської ради 6 скликання 26.03.2012 року. По-друге, збудований відповідачем паркан фактично перекрив прохід (проїзд) не лише для позивачів, а й для інших мешканців прилеглих вулиць. Про вказані обставини та колективні звернення мешканців, листи, приписи про усунення порушень [PERSON] достовірно відомо, але вказані вимоги він залишив без реагування. Посилання відповідача у відзиви на вимоги ч.1 ст.376 ЦК України вважають безпідставними, оскільки предметом спору не є визнання металевого паркану самочинним будівництвом, а для позивачів мають значення саме наслідки встановленого відповідачем паркану, який порушує можливість вільного доступу до належного їм майна, і саме ці обставини вважають цілком доведеними як наданими доказами, так і визнанням цих фактів відповідачем. Крім того, встановлено неможливість внесення змін до генерального плану м.Полтави в частині переведення частини проїзду поблизу садиби по [ADDRESS] із земель транспортної інфраструктури у землі житлової та громадської забудови внаслідок порушення вимог законодавства та будівельних норм (а.с.147-150 т.1). У судовому засіданні позивачі та представник позивачів позов підтримали в повному обсязі, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, письмових уточненнях до позову та поясненнях суду. та Просили задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти уточнених позовних вимог позивачів, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях та письмовому відзиві на позовну заяву, а також надані під час розгляду справи пояснення, вважали позов безпідставним, необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Додатково відповідач пояснив, що жодних перешкод позивачам у користуванні земельними ділянками та житловим будинком ним не створено, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Інші учасники справи у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника третьої особи виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради до суду надійшла заява, у якій підтримали позовні вимоги та просили про розгляд справи за відсутності представника (а.с.210 т.1). Від третьої особи - управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради до суду надійшла заява, у якій просили здійснити розгляд справи без участі представника (а.с.16 т.2). Причини неявки представника виконавчого комітету Полтавської міської ради суду невідомі. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Законодавець у ч.2 ст.16 ЦК України визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Судом установлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 25.10.2006 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 200 кв.м., розташована по [ADDRESS] із цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для ведення садівництва), а також згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 25.10.2006 року - земельна ділянка площею 1000 кв.м., розташована по [ADDRESS] із цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) (а.с.8-13 т.1). Позивачу [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 25.10.2006 року належить земельна ділянка площею 1000 кв.м., розташована по [ADDRESS] із цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) (а.с.14 т.1). Позивачу [PERSON] згідно копії договору купівлі-продажу від 27.06.1994 року належить на праві власності житловий будинок по [ADDRESS], розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. (а.с.50-52 т.2). Відповідач [PERSON] фактично проживає на території сусідньої земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтвердили відповідач та його представник у судовому засіданні. Інститут добросусідства, який безпосередньо закріплений в главі 17 ЗК України фактично виходить з того, що добросусідські відносини базуються на обов'язках кожної сторони. Якщо такий обов'язок не дотримується одним із суб'єктів, власники та землекористувачі суміжних (сусідніх) земельних ділянок мають право вимагати припинення відповідної діяльності (ст. 104 ЗК України). Тобто право добросусідства встановлює обмеження прав на землю. З матеріалів справи вбачається, що позивачами протягом тривалого часу здійснюються дії, спрямовані на захист своїх порушених прав щодо усунення будь-яких перешкод у володінні, користуванні і розпорядженні належними їм на праві власності земельними ділянками та житловим будинком, а саме щодо встановленого відповідачем металевого паркану. Позивачі неодноразово зверталися до щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та порушення правил добросусідства, що підтверджується копіями відповідних заяв та копіями відповідей уповноважених осіб на дані звернення (а.с.15, 16, 17, 18, 122 т.1). Так, 20.12.2016 року в ході виходу на місце та обстеження відділом містобудування та архітектури Шевченківського райвиконкому було виявлено паркан із металевого профілю, встановлений по вул.Білоцерківська, чим фактично перекрито прохід (проїзд) для мешканців суміжних будинків, здійснено самозахват земель комунальної власності (дороги, проїзди) та самовільно приєднано їх до території садиби по [ADDRESS] (а.с.15 т.1). За результатами повторного обстеження працівниками відділу містобудування та архітектури Шевченківського райвиконкому встановлено, що гр..[PERSON] не демонтував паркан із металевого профілю по вул.Білоцерківській, чим продовжує здійснювати самозахват земельної ділянки поруч зі своєю земельною ділянкою по [ADDRESS]. На підставі цього направлено листи [PERSON] з вимогою прибрати паркан з проїзду вул.Білоцерківської та вул.Гребінківської (а.с.18 т.1). Згідно з листом інспекції по контролю за благоустроєм, екологічним та санітарним станом міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 16.01.2017 року №01-07/031-07/473 направлено припис за місцем проживання гр.[PERSON] з вимогою демонтувати металевий паркан, який самовільно розміщений на землі комунальної власності міста (а.с.17 т.1). Факт встановлення та існування на даний час згаданого об'єкту (споруди) на проїзді вулиць Білоцерківська та Гребінківська у м.Полтаві сторонами не заперечується. Однак, не зважаючи на зазначене, [PERSON] на зауваження органів місцевого самоврядування, обов'язкові для виконання приписи та звернення самих позивачів не реагує. Відповідно до п.г) ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч.1, 2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п.б), д) ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ст.319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до об'єктів благоустрою належать, зокрема, території загального користування. У відповідності до вимог ст.ст.16, 17 даного Закону громадяни повинні дотримуватися правил благоустрою та не порушувати права та законні інтереси інших суб'єктів благоустрою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.33 Постанови № 5 від 30.03.2012року із відповідними змінами «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався до Шевченківської районної у м.Полтаві ради із заявою про виділення земельної ділянки по [ADDRESS] площею до 500 кв.м. для будівництва та обслуговування будинку з подальшим її об'єднанням із його садибою по [ADDRESS] та із заявою по питанню зміни цільового призначення земельної ділянки (частини занедбаної дороги) поблизу земельної ділянки за вказаною адресою для переведення її із статусу земель транспортної інфраструктури до земель житлової та громадської забудови, та корегування генерального плану міста Полтави в частині влаштування тупику на перехресті вулиць Білоцерківської та Гребінківської (а.с.56, 57-58 т.1). Згідно з ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» проїзд - це проїзд транспортних засобів до житлових і громадських будинків, установ, підприємств та інших об'єктів міської забудови в середині районів, житлових кварталів. Влаштування проїздів як об'єкту вулично-дорожньої і транспортної мережі населеного пункту потребує виконання геологічних та геодезичних вишукувань територій, здійснення відповідних розрахунків та проектування, в тому числі водовідвідних систем і споруд, проведення експертиз містобудівної документації та проектів, вирішення питань фінансування тощо. Можливість влаштування проїздів у населених пунктах, як одного з напрямків містобудівної діяльності, здійснюється в рамках комплексного розвитку території, який забезпечує нормальне функціонування відповідних земельних ділянок та прилеглих територій, умови проживання населення і охорону довкілля. Планування територій, в тому числі реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, нове будівництво об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури тощо здійснюється на загальнодержавному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Щодо питання демонтажу вказаного паркану, яким перекрито проїзд по [ADDRESS] та щодо внесення змін до генерального плану м.Полтави в частині переведення частини вулиці Білоцерківської із земель транспортної інфраструктури у землі житлової та громадської забудови управлінням з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради 21.12.2017 року за №01-02-01-15/337 надано відповідь про те, що територія проїзду по вул.Білоцерківській, яка вказаним парканом приєднана до садиби по [ADDRESS], відповідно до проекту коригування генерального плану м.Полтава, який розроблений УДНДІПМ «Діпромісто» та затверджений рішенням двадцятої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 16.03.2012 року, визначена територією дорожньо-транспортної інфраструктури. За результатом розгляду звернення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради повідомлено про неможливість внесення змін до генерального плану в частині зазначених дій внаслідок порушення вимог Земельного кодексу України, ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень та положень містобудівної документації на місцевому рівні (а.с.123-124 т.1). Крім того, висновком експерта № 61 від 31.08.2018 року будівельно-технічного дослідження внутрішньо квартального проїзду по вул.Білоцерківськіа у м.Полтаві було встановлено, що перешкоди в користуванні внутрішньо квартального проїзду по вул.Білоцерківська у м.Полтаві з боку мешканців будинку по [ADDRESS] існують шляхом самозахвату земельної ділянки загального користування із встановленням металевого паркану (а.с.230-234 т.1). Таким чином, з матеріалів справи у їх сукупності слідує, що своїми діями відповідач створює перешкоди у користуванні позивачами майном, яке їм належить на праві власності шляхом обмеження користуваня вулицею, проїздом загального користування, чим порушуються їх законні права. Суд вважає, що позивачі протягом судового розгляду надали належні та допустимі докази щодо вказаних позовних вимог до [PERSON], і обставин, на які вони посилаються. Свідки з боку відповідача по справі [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що металевий паркан існує і встановлений [PERSON] з метою запобігання занедбання ділянки вулиці, однак дані твердження свідків не спростовують незаконність його зведення на вулиці загального користування на земельній ділянці комунальної власності. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримала виконане нею будівельно-технічне дослідження внутрішньоквартального проїзду згідно з висновком №61 від 31.08.2018 року. Представник відповідача - адвокат Болтік А.С. у судовому засіданні заявляв про те, що висновок експерта №16 є неналежним доказом у цій справі. Однак із таким твердженням суд не може погодитись, оскільки відповідне експертне дослідження було проведено належним суб'єктом - експертом [PERSON] відповідно до затверджених методик та згідно вимог чинного законодавства та містить відомості про обставини (факти), які мають значення для вирішення справи.Так, вказаним висновком встановлений факт самозахоплення земельної ділянки загального користування із встановленням на ній металевого паркану, що також підтверджується наявними матеріалами справи у їх системному зв'язку. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу. Принцип «пропорційності» передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що зведена відповідачем огорожа (паркан) на проїзді вулиць Білоцерківська та Гребінківська у м.Полтаві обмежує позивачів в праві вільного доступу до їх земельних ділянок та житлового будинку, а також безперешкодного користування ділянкою вулиці, оскільки встановлений на такій ділянці загального користування паркан ускладнює прохід (проїзд) до об'єктів нерухомості позивачів. Судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачами в позовній заяві та уточненнях до позову, в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими та іншими доказами, з досліджених судом матеріалів вбачається, що спорудженей відповідачем металевий паркан на проїзді вулиць дійсно перешкоджає позивачам у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном, та ці права підлягають захисту в судовому порядку з метою невчинення в подальшому перешкод у користуванні та розпорядженні майном та дотримання правил добросусідства. На підставі вищевикладеного, з огляду на фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, і необхідність відновлення порушених прав позивачів шляхом зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні вулицею та проїздом загального користування шляхом демонтажу вказаного металевого паркану. Крім того, позивачами заявлено вимоги про стягнення на їх користь витрат на правову допомогу. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а згідно п.1 ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи втрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. До матеріалів справи позивачами [PERSON] та [PERSON] надано докази понесених ними витрат на правничу допомогу згідно укладеного з адвокатом договору про надання правової допомоги від 16.08.2017 року, що підтверджуються, зокрема, звітом про надані юридичні послуги за цим договором, та вбачається, що позивачами за квитанцією до прибуткового касового ордера від 16.08.2017 року було сплачено адвокату 5000,00 гривень; а також понесених витрат за договором про надання з послуг з експертизи судовим експертом [PERSON] у розмірі 2000,00 грн. за проведене експертне дослідження, які суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають стягненню на їх користь (а.с.38,39 т.1, а.с.77-82 т.2). Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені докази понесених позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] витрат по сплаті судового збору у розмірі по 640,00 грн., що у сумі складає 1920,00 грн. (а.с.1, 2, 3 т.1), а тому такі витрати також підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачів, якими сплачено судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved