Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла за договором № б/н від 14.11.2007 року станом на 15.05.2018 року в сумі 58590,03 грн. На обґрунтування\~своїх вимог\~Банк зазначив,\~що відповідач\~[PERSON],\~яка отримала\~ кредит\~у розмірі\~6300,00\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок,\~всупереч умовам\~укладеного договору,\~зобовязання за\~вказаним договором\~належним чином\~не виконала,\~внаслідок чого\~в неї\~станом на\~15.05.2018\~року склалась\~заборгованість перед\~позивачем \~в \~розмірі 58590,03 грн., з яких: 16885,89 грн. тіло кредиту, 20155,8 грн. нараховані відсотки за користування кредитом, 18282,08 грн. нарахована пеня, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2766,19 грн. штраф (процентна складова), яку [PERSON] добровільно не погашає. Сторони в судове засідання не зявились. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у відсутності представника позивача. Від відповідача до суду надійшла заява, в якій вона просила справу слухати у її відсутності, у поданому відзиві просить у позові відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~2\~ЦПК України,\~завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~ст.\~207\~ЦК України,\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обовязків між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є договір № б/н від 14.11.2007 року, укладений між сторонами, який складається з анкети-заяви відповідача від 14.11.2007 року. В позові\~ПАТ КБ\~«Приватбанк» посилається\~на те,\~що відповідно\~до укладеного\~договору №\~б/н\~від 14.11.2007\~року відповідач\~отримала кредит\~у розмірі\~6300,00\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~картковий рахунок,\~однак,\~всупереч умовам\~укладеного договору,\~зобовязання за\~вказаним договором\~належним чином\~не виконувала,\~внаслідок чого\~в неї\~станом на\~15.05.2018\~року склалась\~заборгованість перед\~позивачем в\~розмірі 58590,03 грн., яку вона добровільно не погашає. \~Однак судом при встановленні обставин та перевірки їх дослідженими судом доказами, наданими позивачем, не встановлено прав та обовязків сторін по договору надання кредиту, а саме на яких умовах надавався кредит відповідачу. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування по даній цивільній справі є права і обовязки сторін, які передбачені умовами договору № б/н від 14.11.2007 року, який складається з анкети-заяви відповідача від 14.11.2007 року, Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Аналіз наданих суду позивачем доказів, щодо такої обставини як встановлення кредитного ліміту, його зміни під час дії договору, свідчить про те, що такий доказ суду не наданий. Позивач стверджує, що згідно наданої до суду копії анкети-заяви вбачається, що відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто та, що відповідач висловила згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна», хоча це твердження не відповідає дійсності. З наданої копії вбачається, що інформація про клієнта вносилась не [PERSON] особисто, а була надрукована за допомогою відповідних технічних засобів. Окрім того, відповідач не надавала згоди на отримання і оформлення картки «Універсальна», оскільки у відповідній графі заяви відсутні будь які відмітки. Також позивач вказує, що [PERSON] особистим підписом засвідчила, що їй були надані для ознайомлення в письмовому вигляді Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифів банку, з якими вона ознайомилась і згідна. Втім, заява не містить відомостей про те, що вона не лише ознайомилася зі змістом, а й отримала ці умови та правила, з якими вона погодилася, про що має бути її підпис в цьому документі. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невідємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в анкеті-заяві не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого ч. 3 ст. 203 ЦК України. Окрім того, наданий суду «Витяг з Тарифів обслуговування Кредитних карт «Універсальна» не містить підпису [PERSON] чи іншого підтвердження факту ознайомлення клієнта з вказаними тарифами, доказу, що вказані тарифи діяли на момент оформлення та видачі платіжної картки. У поданому відзиві на позов відповідач вказує, що не отримувала кредит в сумі 6300,00 грн., згоди на встановлення і збільшення кредитного ліміту не надавала. У 2007 році вона звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» за отриманням послуги по відкриттю та веденню банківського рахунку з можливістю внесення на рахунок власних коштів та їх подальшого використання. Працівниками Банку було вказано, що для отримання вказаної послуги потрібно підписати заяву, яку їй було надано для підпису. Так, 14.11.2007 року відповідач підписала анкету-заяву № б/н про надання банківських послуг, однак ця заява не містить інформації про те, що це є укладенням кредитного договору. ПАТ КБ «ПриватБанк» не доведено факту отримання відповідачем [PERSON], за кредитним договором № б/н від 14.11.2007 року, кредитних коштів у розмірі 6300,00 грн. Так, в\~\~анкеті-заяві від 14.11.2007 року, вказано, що сума кредитного ліміту яку ПАТ КБ «ПриватБанк» надає [PERSON] складає лише 2400,00 грн.\~\~ У наданому банком розрахунку також вказано такий розмір кредитної заборгованості, на який нараховувалися й інші платежі: відсотки, комісія, пеня та штрафи. Твердження представника банку про те, що відповідач отримувала за договором № б/н від 14.11.2007 року банківські картки № 4149605370155640, № 4149437710581594 та № 5168755617477209, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 01.2019 року з поповненням картрахунків новими сумами кредитного ліміту є недоведеними. Надана банком компютерна роздруківка фотознімку відповідача з пластиковою карткою не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ, оскільки на фотознімку не відображено інформації щодо номера цієї картки та на підставі якого саме договору вона видавалася (а. с. 135). Наданий суду позивачем розрахунок заборгованості не є належним доказом з огляду на вимоги ч.1 ст. 77 ЦПК України, так як не містить інформації щодо умов договору та обставин його виконання, не містить інформації про розмір встановленого позивачем кредитного ліміту, окрім того, сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, за умови невизнання її розміру відповідачем, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором. Потрібно зазначити, що вимога позивача стягнути з відповідача одночасно нараховані пеню та штраф не може бути задоволена з огляду на наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, вказавши, що згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевикладене та те, що позов не містить посилання на докази, які б підтверджували ті обставини, що відповідач отримала кредит у розмірі 6300,00 грн., порушила обовязок повернення кредиту, сплати процентів за його користування, комісії та неустойки у виді пені та штрафів, а саме не виконувала або неналежним чином виконувала умови договору № б/н від 14.11.2007 року, позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~\~\~ Так як рішення ухвалено на користь відповідача, то понесені позивачем і документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 1762,00 грн., не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed