Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про оголошення громадянина померлим. Представник позивача заяву підтримав в повному обсязі та, в обґрунтування заяви, вказав, що [PERSON], [INFO] доводиться позивачу племінником. У 2001 року [PERSON] в останнє пішов з дому та не повернувся. 27 лютого 2010 року по факту зникнення заявник звернувся до Ленінського РВ УМВС України в Полтавській області. По даному зверненню було порушено розшукову справу №02/10 від 8.03.2010 року. 10 січня 2014 року по факту зникнення [PERSON] було порушено кримінальне провадження, як внесено до ЄРДР № 120141700300000042 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України. Представники зацікавлених осіб в судове засідання не зявились, проте надали до суду заяви, в яких прохали справу розглядати у відсутності їх представників, проти задоволення заяви не заперечували. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно матеріалів кримінального провадження, наданого з Ленінського РВ УМВС України в Полтавській області, [PERSON] [INFO] перебуває у розшуці. Згідно зі ст. 46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для ухвалення рішення про оголошення [PERSON] померлим, оскільки за останнім місцем його проживання відсутні відомості щодо нього більше трьох років. Стаття 47 ЦК України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п'яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв'язку з відкриттям спадщини. Судом роз'яснено представнику заявника, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів зазначених у заяві. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для оголошення [PERSON] померлим. В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Згідно ч. 3 ст. 46 ЦК України передбачено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Оскільки день вірогідної смерті [PERSON] судом у точності не може бути встановлено, [PERSON] необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням суду законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved