Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом у якому, з урахуванням уточнених вимог, просив встановити факт проживання із [PERSON] в незареєстрованому шлюбі в період з 2010-2014 роки. Також просив визнати за ним та [PERSON] право власності по ? частині спірного майна, а саме: -автомобіля марки «Skoda Rapid», який придбаний 26.02.2014, номерний знак [NUMBER], а всього на суму 175000 грн., -автомобіля марки ЗАЗ LANOS, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], зареєстрований 24.11.2012; ЗАЗ LANOS, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], зареєстрований 01.10.2013; -ПР 183131 (причіп), шасі № С0004993, д.н.з. [NUMBER], зареєстрований 17.05.2012. Також просив стягнути з [PERSON] 300 000 грн грошової компенсації за належну йому ? частину у праві власності на спірний автотранспорт, після чого визнати за відповідачкою право власності на спірне майно. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу із 31 січня 2010 року по 5 жовтня 2014 року включно. В порядку поділу майна, що було набуто сторонами за час спільного проживання визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності, по 1/2 частині за кожним, на нижче вказане майно: - автомобіль легковий «Skoda Rapid», кузов ТМВAL2NH0DB102303, д.н.з. [NUMBER] вартістю 254984 (двісті п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят чотири) грн. 70 коп.; - автомобіль легковий «ЗАЗ LANOS», кузов Y6DTF69Y0D0317014, д.н.з. [NUMBER], вартістю 78628 (сімдесят вісім тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 55 коп.; - автомобіль «ЗАЗ LANOS», кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] вартістю 83657 (вісімдесят три тисячі шістсот п'ятдесят сім) грн. 75 коп.; - причіп ПР 183131, шасі вартістю 6824 (шість тисяч вісімсот двадцять чотири ) грн. 40 коп., залишивши вказане майно у спільній частковій власності сторін. У решті позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 січня 2016 року, рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 3 грудня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 червня 2016 року ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 28 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Згідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення місцевого суду з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового про відмову в позові. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання підлягає задоволенню частково. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За положеннями чч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Відповідно до ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу На підставі ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя. З огляду на ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Таким чином при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Місцевим судом вірно встановлені фактичні обставини спільного проживання сторін із 2010 року по 5 жовтня 2014 року та придбання у зазначений період спірного автотранспорту, дана належна оцінка доказам у справі, а висновок суду про проживання сторін однією сімєю без перебування у шлюбі між собою, або будь-якому іншому шлюбі та необхідність поділу набутого ними під час спільного проживання майна відповідає вимогам ст.ст.3, 74 СК України. Доводи апеляційної скарги про відсутність сімейних відносин між сторонами протягом 2012 -2014 року не ґрунтуються на законі. Як убачається із ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Системний аналіз матеріалів справи та показів свідків, допитаних у місцевому суді дає підстави для висновку, що протягом майже 5 років сторони не лише спільно проживали, але й були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, тобто їх взаємні відносини мали усі ознаки притаманні сімейним. Проте, із встановленням судом першої інстанції юридично значимого факту проживання сторін однією сімєю без перебування у шлюбі між собою, або будь-якому іншому шлюбі починаючи із 2010 року погодитися не можна, оскільки позивач у справі по 13.04.12 року перебував у зареєстрованому шлюбі із іншою особою [PERSON] (т.1 а.с.181). Таким чином, висновок місцевого суду про проживання сторін однією сімєю без перебування у шлюбі між собою, або будь-якому іншому шлюбі до 13.04.12 року суперечить вимогам ч.1 ст.25 ЦК України. За таких обставин, рішення місцевого суду про задоволення вимог у цієї частині підлягає скасуванню, а факт проживання сторін однією сімєю без перебування у шлюбі між собою, або будь-якому іншому шлюбі підлягає встановленню лише із 13.04.12 року. Крім того, на виконання вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України та зясування можливості поширення на спірні правовідносини глави 8 СК України, судом апеляційної інстанції сторонам надано можливість надати пояснення і додаткові докази щодо статусу спірного майна та джерел його придбання, чи є це майном фізичної особи підприємця, чи придбане та використовується воно у підприємницької діяльності з метою одержання прибутку (т.2 а.с.197). Сторонами не оспорюється і матеріалами справи підтверджується, що спірний автотранспорт придбаний та тим чи іншим чином використовується у підприємницької діяльності відповідачки (як для нерегулярних пасажирських перевезень, так і перевезень вантажу та поїздок, повязаних із комерційно підприємницькою діяльністю). Обираючи між правовими висновками Верховного Суду України, що стосуються предмету судового розгляду, зокрема можливості поділу майна фізичної особи-підприємця, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати ті, що висловлені останніми. З огляду на правові висновки Верховного Суду України, висловлені у порядку ст. 360-7 ЦПК України у справах №№ 6-21цс15 і 6-1752цс15, системний аналіз статей 57, 60 та 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя. Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Також у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі 6-79цс13 Верховній Суд України висловив також наступний правовий висновок про те, що, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Із справи убачається, що спірний автотранспорт придбано відповідачкою не як субєктом господарської діяльності ФОП, а як фізичною особою [PERSON] (т.2 а.с.27-28,30,32 на звороті,33, т. 3 а.с.31-3425-39,41-42) Також із справи убачається, що зареєстровано спірний автотранспорт на фізичну особу [PERSON], а не як на субєкт господарської діяльності ФОП [PERSON] (т.1 а.с.230-232). Спірний автотранспорт відповідачкою оплачено як із обігових коштів із рахунку ФОП (т.2 а.с. 25-26), так і готівковими коштами. Факт спільної праці позивача у господарчій діяльності ФОП [PERSON] як на підставі трудового договору (т.1 а.с. 93-94) так і без офіційного оформлення підтверджується показами свідків, допитаних у суді першої інстанції. За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що спірний автотранспорт є спільним сумісним майном сторін та до нього необхідно застосувати правила глави 8 СК України. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. З огляду на правові висновки Верховного Суду України, висловлені у порядку ст. 360-7 ЦПК України у справах №№ 6-21цс15 і 6-1752цс15, під час здійснення поділу майна в судовому порядку апеляційний суд ураховуючи презумпцію рівності часток, а також вимоги ст. 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до ч.3 ст.71 СК України та змісту заявлених позовних вимог, спірний автотранспорт, що використовується для професійних занять відповідачкою у підприємницької діяльності необхідно присудити [PERSON], яка використовує його у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується судом шляхом стягнення на користь позивача 212047,70 грн. ? частини вартості спірного автотранспорту на підставі звітів про оцінку транспортних засобів (т.2 а.с. 11-22). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення статті 88 ЦПК, тому стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вартість автомобіля «Skoda Rapid» складає 254984 грн. 70 коп.(т.2 а.с. 13), вартість причіпа ПР 183131, шасі складає 6824 грн. 40 коп. (т.2, а.с.22), вартість автомобіля легковий «ЗАЗ LANOS», кузов Y6DTF69Y0D0317014, д.н.з. [NUMBER], складає 78628 грн. 55 коп.( т.2 а.с.19), вартість автомобіля «ЗАЗ LANOS», кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] скаладє 83657грн. 75 коп.( т.2, а.с.16), а усього обсяг спірного майна складає 424095,4 грн. Вартість половини обсягу майна, на яке висунуто вимоги становить 212047,7 грн. Позивачем сплачено судові витрати судові витрати, а саме за подачу позову 1750 грн. (т.1 а.с.1), забезпечення позову щодо автомобіля Skoda Rapid» 121,80 грн.(т.1 а.с.28), заява про збільшення позовних вимог 243,60+1250 грн. (т.1 а.с.244-245), а всього 3365,40 грн. Враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2551,56 коп. Між тим, відповідачем сплачено 3567,96 грн. за подачу апеляційної скарги (т.2,а.с.88), та надана квитанція про оплату експертної оцінки транспортних засобів в сумі 3000 грн.( т.2, а.с.10). Оскільки апеляційна скарга задоволена частково з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно частині задоволених вимог (300000 (ціна позову) -212047,70=87962,30. 6567,96 грн.( сплачено апелянтом) *100%:300000=29,3% (задоволено апеляційну скаргу). 6567,96*29,3%:100%=1924,41 грн. З урахуванням викладеного, апеляційна скарга є обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового по суті заявлених вимог.

Outcome: partial