Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 22 січня 2011 року виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 1. В обґрунтування позову зазначала, що з 22 січня 2011 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, внаслідок чого між ними виникали сварки, почуття любові та поваги втрачені, будь-які спроби збереження сім'ї виявилися марними. Із вересня 2016 року подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Матеріальної допомоги на утримання дочки, яка проживає разом з матір'ю, відповідач не надає. Їхній шлюб існує формально, подальше його збереження є неможливим та суперечить її інтересам. Спору про поділ спільного сумісного майна подружжя немає. Позивач [PERSON] у суді позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному, просила суд позов задовольнити та розірвати шлюб між нею і відповідачем. Сплачений нею при подачі судовий збір з відповідача на її користь просила не стягувати. Відповідач [PERSON]у суді позов визнав, проти задоволення позову та розірвання шлюбу не заперечував, оскільки з вересня 2016 року сторони проживають окремо. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 22 січня 2011 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що з вересня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved