Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею, [PERSON] , та [PERSON] , який зареєстровано 18.07.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №1011. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що підставою для розірвання шлюбу є те, що у сторін різні погляди на спільне життя та обов`язки, на підставі чого в сім?ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали чужими людьми. Позивач зазначила, що спільного господарства сторони не ведуть. Від шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1266. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.06.2020, заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.07.2020, відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що визнає позовні вимоги та просить їх задовольнити. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.07.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом №1011, між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Разом з тим, судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені. При цьому, суд вважає, з урахуванням позиції позивача, відновлення подружніх відносин та збереження сім`ї неможливо. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно пп. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи те, що розлад в сім`ї викликаний серйозними причинами і носить стійкий характер, який виключає відновлення колишніх сімейних відносин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, у зв`язку із цим приходить до висновку про задоволення позову. Крім того, судом встановлено, що у сторін є дитина: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Голосіївським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1266. Як зазначається в свідоцтві про народження дитини, батьками зазначені [PERSON] - батько та [PERSON] - мати. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту статті 150 СК України, вбачається, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний розвиток, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем, яка забезпечує їх матеріально та створює належні соціально-побутові умови проживання, духовного та розумового розвитку, а відтак, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом із позивачем. Враховуючи вищевикладене, а також те, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також, що на даний час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, у зв`язку із цим суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі вищевикладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, а при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved