Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому вказала, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 26.10.2016 року, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 15.06.2018 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення подружніх відносин проживає з позивачкою. Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. 00 коп. щомісяця до повноліття дитини та аліменти на її утримання у розмірі 800 грн. 00 коп. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Оскільки збільшився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, відповідач іншої участі в утриманні та вихованні сина не приймає, дитина підросла та витрати на її утримання збільшились, розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини, в зв`язку з чим просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання сина, визначивши їх у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття. Також просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина в розмірі 5847,60 грн., посилаючись на те, що нею з квітня місяця 2017 року по момент подачі вказаної позовної заяви було витрачено 11695,21 грн. на лікування, реабілітацію, оздоровлення та розвиток дитини. Вважає, що з відповідача підлягає стягненню половина витраченої суми додаткових витрат на утримання дитини. Ухвалою від 02.06.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19.06.2020 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає частково, заперечує проти стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Вважає, що витрати, на підтвердження яких позивачка надала суду копії чеків, не підтверджують саме додаткові витрати на дитину, а є витратами, якими батьки повинні забезпечувати дитину щомісяця в рівних частинах. Додатково зазначив про те, що заборгованості по сплаті аліментів у відповідача не має, останній знаходиться у скрутному матеріальному становищі, перебуває на обліку в державному центрі зайнятості де отримує допомогу по безробіттю, а також є законним опікуном діда, який є інвалідом першої групи. Не заперечує проти задоволення вимог про зміну способу стягнення аліментів на утримання сина сторін з твердої грошової суми у розмірі 800,00 грн. на 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття. В іншій частині позову просить відмовити. Сторони та їх представники в судове засідання не прибули. Від представника позивачки [PERSON] - [PERSON] до суду надійшла заява в якій він просить розглянути справу у відсутність позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність сторін на підставі наданих доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи с такого. Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що сторони перебували з зареєстрованому шлюбі з 29.10.2016 року, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 15.06.2018 року, яке набрало законної сили 17.07.2018 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після припинення подружніх відносин сторін проживає з позивачкою. Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.08.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 08.06.2017 року і до повноліття дитини. Цим же рішенням з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 08.06.2017 року і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, а саме до [INFO] . 05.10.2017 року державним виконавцем Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито два виконавчих провадження ВП №54830391 та ВП 54829977 з виконання виконавчих листів, які були видані Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Постановою державного виконавця Хортицького ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) ВП №54829977 від 09.04.2020р., виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим листом, який виданий Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання у розмірі 800,00 грн., закінчено в зв`язку з повним фактичним виконанням. Заборгованість по аліментам відсутня. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За положеннями ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина. При цьому, суд виходить з того, що зі змісту статей 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» у 2020 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня 2020 -1779 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня -1921 грн. При вирішенні даної справи суд враховує, що з моменту ухвалення у 2017 році Жовтневим районним судом м.Запоріжжя рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина, змінився розмір прожиткового мінімуму, необхідний дитині відповідного віку, а також враховує, що на момент ухвалення судового рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина, суд врахував, зокрема, матеріальний стан відповідача та те, що він також повинен приймати участь в утриманні дружини, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років та сплачувати їй аліменти на її утримання в розмірі 800 грн. На даний час стягнення аліментів з відповідача на утримання дружини припинено в зв`язку з досягненням дитиною трьох років, а саме з [INFO] . У зв`язку із вказаними обставинами та враховуючи, що розмір аліментів, який визначений рішенням суду від 29.08.2017 року наразі є недостатнім для утримання та виховання дитини, забезпечення нормального розвитку дитини та є меншим за гарантований державою мінімальний розмір, суд прийшов до висновку про те, що позивачка має право на отримання аліментів в більшому розмірі на утримання дитини. Вирішуючи справу в частині визначення конкретного розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує істотні для даної справи обставини, які передбачені ст.182 СК України, зокрема, вік дитини 3 роки, те, що вона матеріально не захищена, потребує належного утримання, а також мінімальний розмір аліментів, визначений законом, і обов`язок обох батьків утримувати свою неповнолітню дитину. Також суд враховує матеріальне положення відповідача, який перебуває на обліку в Правобережному відділі Запорізького міського центру зайнятості та має статус безробітного, перебуває на обліку в УСЗН ЗМР по Хортицькому району та отримує компенсацію за надання догляду інваліду 1-ї групи. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та інтереси неповнолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, суд вважає можливим змінити розмір та спосіб стягнення аліментів на утримання дитини та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] позов в цій частині визнав і таке визнання не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси. На підставі викладеного, позов в цій частині підлягає задоволенню. При вирішенні спору щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 5847,60 грн., суд виходить з наступного. Згідно із вимогами ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз наведених норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов. Так, позивачка [PERSON] зазначає, що на лікування, реабілітацію, оздоровлення та розвиток неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вона витратила 11695,21 грн., які вважає додатковими витратами на дитину. Однак, вирішуючи цей спір, суд вважає, що позивачкою в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження істотних обставин, які мають значення для вирішення даної справи, а саме, які особливі обставини викликали необхідність додаткових витрат на сина. Так, згідно наявної у справі медичної документації, малолітній син сторін дійсно часто відвідує лікарів, зокрема, педіатра. Разом з тим, відомостей про характер лікування певних захворювань, медичні рекомендації та лікарські призначення, в т.ч. щодо потреби дитини в санаторно-курортному лікуванні або іншому виді оздоровлення за профілем захворювань, надані позивачкою копії з історії розвитку дитини не містять. Обставини, на які вона посилається як на підставу додаткових витрат, в даному випадку є загальними і неконкретизованими. Позивачкою не зазначено, в чому саме полягає особливість таких обставин і чому вони повинні покриватись за рахунок саме додаткових витрат. Саме по собі зазначення в медичних документах про те, що дитина відвідує лікарів без відомостей про потреби у лікуванні, його характеру та обсягу, не є підставою вважати ці обставини особливими та такими, що потребують додаткових витрат. Надані позивачкою копії квитанції про придбання ліків та інгалятору не підтверджують здійснення позивачкою витрат саме на лікування сина, та що таке лікування було призначено лікарями. Жодних посилань на те, що витрати на оздоровлення сина у зв`язку з наявними у нього захворюваннями неможливо покрити за рахунок аліментів, які стягнуті з відповідача на користь позивачки, останньою також не наведено. Понесені позивачкою витрати за харчування сина на користь Територіального відділу освіти Олександрівського району м.Запоріжжя, судом відхиляються, оскільки у розумінні ст.185 СК України це не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дитини, а є необхідними витратами при звичайному способі життя та навчанні. Розмір заявлених додаткових витрат позивачкою відповідними документами також не обґрунтований, розрахунок цих витрат нею суду не наданий, дана сума не деталізована. Однак, суд звертає увагу, що відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування, а відповідно і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто на обставинах, які не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено сукупністю належних та допустимих доказів наявність правових підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина. На підставі викладеного, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі даної позовної заяви, зокрема за вимоги про зміну способу стягнення аліментів, тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial