Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 16252, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» грошових коштів у сумі 7264,95 грн, та стягнути з відповідача на його користь понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у фінансових відносинах з ТОВ «Фінфорс» позивач ніколи не перебував та не перебуває, тому жодної заборгованості перед відповідачем не мав та не може мати. Також, відповідач ніколи не повідомляв про існування заборгованості, що зазначена у виконавчому написі, про існування якого позивачу стало відомо лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. [PERSON] вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його видачі не перевірено безспірності заборгованості позивача перед ТОВ «Фінфорс», якої, як зазначає позивач, у нього взагалі немає перед відповідачем, так як між сторонами ніколи не існувало будь-яких фінансових відносин. Посилаючись на вищезазначені обставини [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив його задовольнити. Судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн просив стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05.01.2021 справу направлено за територіальною підсудністю до Решетилівського районного суду Полтавської області. З Дніпровського районного суду м. Києва справа надійшла до Решетилівського районного суду 10.02.2021. Ухвалою судді Решетилівського районного суду Зіненка Ю.В. від 16.02.2021 справу прийнято до свого провадження та призначене судове засідання на 16.03.2021 Судове засідання, призначене на 16.03.2021, було відкладене на 26.04.2021, яке в подальшому відкладене на 01.06.2021, у зв`язку із несвоєчасним поверненням до суду поштових повідомлень про вручення поштових відправлень третій особі приватному нотаріусу Гораю О.С. У судове засідання позивач не з`явився, 19.05.2021 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 83). Представник відповідача у судове засідання 26.04.2021 та 01.06.2021 не з`явився, повідомлялися належним чином (а.с. 70, 82). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подав, будь-яких заяв чи клопотань від сторони відповідача щодо розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання не з`явилася третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., повідомлена належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила (а.с. 81). Третя особа приватний нотаріус Житомирського МНО Горай О.С. у судове засідання не з`явився, про дату проведення судового засідання повідомлявся неодноразово судовими повістками (а.с. 59, 77). Отже, за письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280-281 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи по справі, приходить до наступних висновків. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 21.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису № 16252, виданого 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського МНО Гораєм О.С., винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» (а.с. 20-21). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У частині 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Як вбачається з матеріалів справи письмову вимогу про погашення заборгованості про усунення порушень основного зобов`язання позивач по справі не отримував. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17 зазначив, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до пунктів 3.2, 3.5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до пункту 1 вищевказаного Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження існування безспірної заборгованості позивача. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса віднесено до виконавчих документів. Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчилася у безспірності вимог ТОВ «Фінфорс» до [PERSON] та вчинив виконавчий напис в порушення вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 14.08.2020 за № 16252, таким, що не підлягає виконанню, а тому вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату судового збору № 0.0.1953463694.1 від 22.12.2020 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн (а.с. 1). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі ТОВ «Фінфорс» в розмірі 840,80 грн на користь позивача [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Також, 21.09.2020 між позивачем [PERSON] та адвокатом Кульбашевою Мариною Миколаївною укладений договір № 21-09/20-2 про надання правової допомоги (далі - Договір) (а.с. 22-23). Відповідно до п. 1.2. Договору, після запиту клієнта про надання йому правової допомоги адвокат бере на себе зобов`язання надавати оплатну правову допомогу, що полягає, зокрема, в: наданні консультацій і роз`яснень з правових питань; організації, веденні, аналізі претензійно-позовної роботи клієнта; складенні заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що розмір гонорару за надання адвокатом правової допомоги визначеної в п. 1.2. Договору визначається сторонами в додаткових угодах до даного Договору та може сплачуватися у формі, зокрема, погодинної оплати в розмірі та порядку погодженому сторонами. 24 вересня 2020 року адвокатом Кульбашевою М.М. та клієнтом [PERSON] підписано Акт № 1 про приймання-передачу наданої правової допомоги від 24.09.2020, який є додатком № 1 до Договору № 21-09/20-2 про надання правової допомоги від 21.09.2020, згідно якого узгоджено вартість наданої правової допомоги: надання усної консультації з вивченням документів - 850,00 грн; аналіз нормативно-правової бази, що регулює спірні правовідносини, формування правової позиції по справі - 2000,00 грн; розроблення, структуризація та складання позовної заяви, подання її на підпис клієнту, виготовлення копій позовних матеріалів - 4250,00 грн, що загалом становить 7100,00 грн (а.с. 26). Згідно детального опису робіт (наданих послуг) до акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 24.09.2020, який підписаний адвокатом Кульбашевою М.М. та клієнтом [PERSON] , вартість виконаних робіт складає 7100 грн: усна консультація з вивченням документів - 850,00 грн (2 години); аналіз нормативно-правової бази, що регулює спірні правовідносини, формування правової позиції по справі - 2000,00 грн (2 години); розроблення, структуризація та складання позовної заяви, подання її на підпис клієнту, виготовлення копій позовних матеріалів - 4250,00 грн (3 години) (а.с. 27). 28 вересня 2020 року [PERSON] перерахував Кульбашевій М.М. кошти в сумі 7100,00 грн, як оплату за послуги згідно договору № 21-09/20-2, що підтверджується квитанцією № 0.0.1851676873.1 (а.с. 28). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України,за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Тобто, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача ТОВ «Фінфорс» підлягають стягненню судові витрати на користь позивача [PERSON] , понесені ним у зв`язку з отриманням професійної правової допомоги у розмірі 7100,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved