Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 23 травня 2011 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Останній підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, тоді як позичальник не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями та [INFO] помер. На дату смерті заборгованість позичальника становить 11993 гривні 46 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту (в тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту). Оскільки позичальником кредитні зобов`язання не виконані, позивач вважає, що сума боргу підлягає примусовому стягненню зі спадкоємців, оскільки [PERSON] постійно проживав разом із спадкоємцями, якими є [PERSON] та [PERSON] та які прийняли спадщину, так як від такої у визначені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини, не відмовилися. На виконання вимог ч. 3 ст. 1281 ЦК України, позивачем 27 лютого 2020 року була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Савчук Н.Г., та 09 квітня 2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». При цьому, позивач зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 12 червня 2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. За вказаних обставин позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судовий збір. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачі відзив на позовну заяву не надали. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 29 січня 2021 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 01 березня 2021 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області підготовче провадження по даній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. При цьому остання пояснила, що спадщину після смерті сина ні вона, ні [PERSON] не приймали, оскільки у померлого було відсутнє будь-яке майно. Крім того, відповідач зазначила, що [PERSON] лише значиться зареєстрованим за адресою, за якою проживав померлий, однак за такою не проживав на момент його смерті та не проживає і на даний час. Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити зважаючи на таке. Судом установлено, що 23 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 24 січня 2019 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23 травня 2011 року, станом на дату смерті у [PERSON] виникла заборгованість перед АК КБ «ПРИВАТ БАНК» у розмірі 11993 гривні 46 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту (в тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту). 27 лютого 2020 року позивачем направлено на адресу приватного нотаріуса Гощанського районного нотаріального округу Савчук Н.Г. претензію кредитора №SAMDN50000045105694 від 24 січня 2020 року, у якій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив повідомити про заведення спадкової справи після смерті боржника, про включення кредиторських вимог банку в спадкову масу, про необхідність повідомлення спадкоємців про наявність заборгованості перед банком в сумі 11993 гривні 46 копійок та надати інформацію про звернення спадкоємців із заявами про прийняття спадщини чи відмову від її прийняття, видачу свідоцтв про право на спадщину, а також відомостей про спадкоємців. Листом від 10 березня 2020 року №81/01-16 приватний нотаріус Гощанського районного нотаріального округу Савчук Н.Г. повідомила позивача про те, що 31 серпня 2019 року нею до майна померлого [PERSON] заведено спадкову справу №100/2019, станом на 10 березня 2020 року жоден спадкоємець [PERSON] щодо прийняття спадщини та щодо оформлення спадкових прав не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавались. З даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Гощанським МВ УМВС України у Рівненській області 06 жовтня 2005 року, судом установлено, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою на день відкриття спадщини були зареєстровані - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними довідки Гощанської селищної ради від 01 березня 2021 року за №86/02-28. 12 червня 2020 року позивачем направлено на адресу [PERSON] та [PERSON] листи-претензії №SAMDN500000045105694 від 21 травня 2020 року, у яких позивач просить сплатити борг у розмірі 11 993 гривні 46 копійок. Позивач, вказуючи на ухилення відповідачів від виконання своїх зобов`язань по задоволенню вимог кредитора, звернувся до суду з даним позовом. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) щодо договірних правовідносин та спадкування, а правовідносини, що виникли між банком і боржником, який помер, після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, що вирішуються в порядку положень ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Відповідно до змісту ст.ст. 526, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному ст. 1282 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як визначено ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Згідно принципу диспозитивності, визначеному у ст. 13 ЦК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Приймаючи до уваги положення наведених норм, суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки позичальник [PERSON] помер, то відповідати перед позивачем на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна одержаного у спадщину. Судом була витребувана копія спадкової справи заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої убачається, що спадкову справу №100/2019 заведено 31 серпня 2019 року на підставі претензії АТ «Альфа-Банк», будь-яких заяв від спадкоємців [PERSON] в нотаріальну контору не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Претензія кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зареєстрована та долучена до спадкової справи №100/2019. Позивач в своїй позовній заяві як на підставу для задоволення позову посилається на те, що спадкоємцями у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідачі. На підтвердження даної обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідачів, де зазначено одну й ту саму адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . Однак, на переконання суду, сам факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є єдиними спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину. Крім того, як убачається з довідки Гощанської селищної ради від 01 березня 2021 року за №86/02-28, за вказаною вище адресою станом на день смерті [PERSON] , був зареєстрований і [PERSON] , [INFO] . При цьому посилання позивача на ті обставини, що так як відповідачами не подана заява про відмову від прийняття спадщини, тому вони є такими, що прийняли спадщину, і мають відповідати за кредитними зобов`язаннями спадкодавця, судом відхиляються, так як вони є безпідставними та необґрунтованими, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Таким чином, позивачем не доведено факту, що саме відповідачі є спадкоємцями після смерті позичальника [PERSON] , та не надано доказів фактичного прийняття відповідачами спадщини після смерті позичальника. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Як було зазначено вище, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість, не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця будь-якого спадкового майна, яке б входило до складу спадкової маси після померлого [PERSON] на час відкриття спадщини, його переліку та вартості, що унеможливлює стягнення, оскільки, як уже зазначалось, спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Клопотання про витребування таких доказів позивач суду не заявляв. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить висновку, що правові підстави для стягнення із відповідачів, як спадкоємців померлого [PERSON] , на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача та відповідачами не відшкодовуються.

Outcome: dismissed