Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 28 лютого 2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 589 173,00 грн., які останній зобов'язувався повернути до 28 березня 2014 року. Факт отримання коштів у вказаній вище сумі підтверджується розпискою, власноручно написаною відповідачем [PERSON] У встановлений договором строк позичальник суму позики не повернув, сплатив лише 18 000 грн. У зв'язку згаведеним, [PERSON] був змушений звернутися до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики в сумі 571 173,00 грн., 3 % річних за користування грошовими коштами - 983,17 грн., 3 654,00 грн. - сплаченого судового збору. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання договору позики недійсним. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2014 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилався на те, що 28 лютого 2014 року він написав розписку, якою засвідчено факт отримання у позику грошових кошів у сумі 589 173,00 грн., які відповідач зобов'язувався повернути до 28 березня 2014 року. Проте вказаний договір є удаваним, оскільки він був укладений як страхування повернення [PERSON] Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська компанія Імперіал» (далі ТОВ «Українська компанія Імперіал»), де [PERSON] працював начальником охорони, боргу за отриманий товар, що є приховуванням іншого правочину та правовідносин, які склалися між відповідачем та ТОВ «Українська компанія Імперіал». Крім того, на відповідача при написанні розписки здійснювався фізичний тиск, йому та його сім'ї погрожували розправою. Просив на підставі ч. 1 ст. 231 ЦК України визнати укладений договір позики недійсним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримала, надала пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви, просила суд задовольнити первісні позовні вимоги повністю, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити, оскільки правові підстави визнання договору позики недійсним відсутні, а доказів, що підтвердили б застосування до відповідача фізичного та психічного примусу з метою підписання спірного документу [PERSON] не надано. Відповідач [PERSON], його представники [PERSON], [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні, підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити й визнати недійсним договір позики, укладений з порушенням вимог чинного законодавства України. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. ст. 205, 1047 ЦК України договір позики може укладатися як в усній, так і в письмовій формі. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 28 лютого 2014 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики, відповідно до якого Позичальник отримав у Позикодавця грошові кошти в розмірі 589 173,00 грн., та зобов'язувався повернути їх до 28 березня 2014 року. За домовленістю сторін позика є безвідсотковою. На підтвердження передачі коштів Позичальник власноручно написав розписку від 28 лютого 2014 року (а.с. 4). На виконання умов вказаного договору [PERSON] повернув [PERSON] лише 18 000 грн., тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 571 173 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив факт складання власноручно ним розписки. У розписці зазначено, що грошові кошти [PERSON] отримав від громадянина [PERSON] у борг за договором позики. За правилами ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У судовому засіданні відповідачем [PERSON] та його представниками не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування зустрічних позовних вимог, а саме, того що [PERSON] уклав договір позики під впливом насильства, погроз фізичної розправи, тощо. Крім того, відповідач не звертався до правоохоронних органів щодо вказаних погроз та насильства. Посилання відповідача на ту обставину, що вказані грошові кошти він заборгував не [PERSON] а ТОВ «Українська компанія Імперіал», де [PERSON] працював начальником охорони, тому й розписка складена на його ім'я, не підтверджено доказами та спростовуються дослідженою в судовому засіданні трудовою книжкою [PERSON], де відсутній запис про перебування його у трудових відносинах з ТОВ «Українська компанія Імперіал». Крім того, у зустрічній позовній заяві йде посилання на недійсності договору як з підстав того що договір укладено під погрозами, так і з підстав його удаваності, тобто, такий, який вчинено для прихованні іншого правочину. Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З зустрічної позовної заяви та додатків до неї вбачається, що 02 січня 2014 року [PERSON] та ТОВ «Українська компанія Імперіал» уклали договір відповідального зберігання № 0201/14, предметом якого було відповідальне зберігання Відповідачем товару (замороженої м'ясної та рибної продукції) протягом строку дії Договору у кількості згідно з актом приймання-передачі (а.с. 20-21). З копії акту передачі-приймання, що є додатком до договору відповідального зберігання № 0201/14 від 02 січня 2014 року, та копій видаткових накладних вбачається, що відповідач прийняв на відповідальне зберігання заморожену м'ясну та рибну продукцію (а.с. 22). Також було до матеріалів позовної заяви додано приходно-касові ордери за період з грудня 2013 по березень 2014 року. Проте, відповідачем не доведено у судовому засіданні та не надано належних та допустимих доказів того, що його боргові зобов'язання перед [PERSON] мають відношення до його договірних зобов'язань з ТОВ «Українська компанія Імперіал». В п. 21 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (ст. 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову про визнання договору позики недійсним, про задоволення первісного позову й стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 571 173 грн. боргу. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Виходячи з наведеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню й 3% річних у розмірі 983 грн. 17 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: approved