Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (надалі Позивач) звернулася до суду з позовом до Запорізької місцевої прокуратури № 2 (надалі Відповідач) про звільнення з-під арешту, накладеного постановою прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 21 серпня 2007 року про накладення арешту[ADDRESS] за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 49, яка належить на праві власності Позивачу. В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що 12 листопада 2013 року помер [PERSON], [INFO]. Після його смерті його сестра [PERSON], [INFO], як єдина спадкоємиця, звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини. До спадкової маси входив, зокрема, обєкт нерухомості квартира № 17 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 49, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 159, виданого Відкритим акціонерним товариством «Запорізький завод Феросплавів» від 14 квітня 1999 року, зареєстрованого в Орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 12 травня 1999 року в реєстровій книзі № 266, за реєстровим № 37753. 15 травня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за № 1/2014. В той же час, на день звернення до суду Позивач фактично позбавлена права вільно розпоряджатися належним майном, у звязку з тим, що 21 серпня 2007 року постановою прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя накладено арешт на зазначену квартиру (відомості про обтяження було внесено Третьою Запорізькою нотаріальною конторою, про що в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно було внесено запис № 5734767). На неодноразові звернення Позивача до Відповідача, що є правонаступником прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, їй було повідомлено, що наразі кримінальна справа закрита. Позивач вважає, що є очевидним той факт, що арешт майна, накладений в інтересах [PERSON], який помер 12 листопада 2013 року, є явно неактуальним, та повинен бути знятий. У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав та просить його задовольнити на підставах викладених у позовній заяві. Представник Відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначаючи, що Запорізька місцева прокуратура № 2 не може бути відповідачем у даній справі, аргументуючи свої доводи викладенням змісту Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали позову, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі\~статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2\~статті 11 Цивільного кодексу України\~встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Згідно зі\~статтею 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 12 листопада 2013 року помер [PERSON], [INFO]. Після його смерті його сестра Позивач, як єдина спадкоємиця, звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини. До спадкової маси входив, зокрема, обєкт нерухомості квартира № 17 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 49, яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 159, виданого Відкритим акціонерним товариством «Запорізький завод Феросплавів» від 14 квітня 1999 року, зареєстрованого в Орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 12 травня 1999 року в реєстровій книзі № 266, за реєстровим № 37753. 15 травня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], Позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за № 1/2014. Згідно з інформацією, отриманою приватним нотаріусом [PERSON], 21 серпня 2007 року прокуратурою Орджонікідзевського району м. Запоріжжя накладено арешт на зазначену квартиру (відомості про обтяження було внесено Третьою Запорізькою нотаріальною конторою, про що в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно було внесено запис № 5734767). Зазначений арешт накладено відповідно до постанови прокурора Орджонікідзевського району м. Запоріжжя [PERSON] винесеної 21 серпня 2007 року, на підставі ст.ст. 8, 20 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції від 09.07.2007) та ст. 130 Кримінально-процесуального Кодексу України від 28.12.1960 (в редакції від 01.07.2007) під час здійснення прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів в рамках перевірки заяви [PERSON] про злочин, а саме: щодо незаконного відчуження його квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, б. 49, кв. 17. Відповідно до ст. 130 Кримінально-процесуального Кодексу України, про рішення, прийняті слідчим або прокурором під час провадження досудового слідства у випадках, зазначених у цьому Кодексі, а також у випадках, коли це визнає за необхідне слідчий або прокурор, складається мотивована постанова. У постанові зазначається місце і час її складання, посада особи, що виносить постанову, її прізвище, справа, в якій провадиться слідство, і обґрунтування прийнятого рішення, а також стаття цього Кодексу, на підставі якої прийнято рішення. Відповідно до ст. 97 Кримінально-процесуального Кодексу України від 28.12.1960 (в редакції від 01.07.2007), «Прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню. По заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: 1) порушити кримінальну справу; 2) відмовити в порушенні кримінальної справи; 3) направити заяву або повідомлення за належністю. Одночасно вживається всіх можливих заходів, щоб запобігти злочинові або припинити його. За наявності відповідних підстав, що свідчать про реальну загрозу життю та здоров'ю особи, яка повідомила про злочин, слід вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки заявника, а також членів його сім'ї та близьких родичів, якщо шляхом погроз або інших протиправних дій щодо них робляться спроби вплинути на заявника. Коли необхідно перевірити заяву або повідомлення про злочин до порушення справи, така перевірка здійснюється прокурором, слідчим або органом дізнання в строк не більше десяти днів шляхом відібрання пояснень від окремих громадян чи посадових осіб або витребування необхідних документів». Відповідно до статті 98 Кримінально-процесуального Кодексу України від 28.12.1960 (в редакції від 01.07.2007), «За наявності приводів і підстав, зазначених у статті 94 цього Кодексу, прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані винести постанову про порушення кримінальної справи, вказавши приводи і підстави до порушення справи, статтю кримінального закону, за ознаками якої порушується справа, а також дальше її спрямування». У судовому засіданні Представник Відповідача надав матеріали, що підтверджують знищення за строком зберігання матеріалів перевірки заяви [PERSON] про злочин, а саме: щодо незаконного відчуження його квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, б. 49, кв. 17. Разом з тим, Представник позивача у судовому засіданні повідомив, що станом на 07 листопада 2017 року, згідно з отриманою інформацією, відсутні кримінальні справи за фактом вчинення злочину а саме: незаконного відчуження квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, б. 49, кв. 17. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на даний час існують обставини, що стали підставою для накладення заборони відчуження вищезазначеного майна позивача. Згідно зі\~статтею 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~статті 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~статтею 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1\~статті 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства ( частина 2\~статті 15 Цивільного кодексу України). Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Отже, наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про арешт квартири № 17 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 49, яка належить на праві власності [PERSON]; підстава обтяження: постанова прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 21 серпня 2007 року, при відсутності будь-яких документів про підстави накладення даної заборони, не відповідає вимогам чинного законодавства України. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до\~статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідити оригінали документів на підставі яких було накладено заборону, неможливо у звязку зі знищенням таких документів, у звязку із закінченням термінів їх зберігання. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе вирішити питання про відновлення порушених прав позивача шляхом звільнення з-під арешту майна останньої, оскільки на час звернення з цим позовом до суду відсутні обставини, що слугували підставою для обтяження майна. За приписами\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі викладеного, враховуючи неможливість зняття арешту з квартири № 17 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, буд. 49, що належить Позивачу, в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог Позивача та необхідність захисту її права у обраний нею спосіб, а саме шляхом звільнення майна з-під арешту та задоволення даного позову. Понесені позивачем судові витрати представник позивача просив залишити за позивачем.

Outcome: approved