Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до відповідача з позовом про розірвання договору, виселення та стягнення заборгованості по оплаті за оренду житла. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить гуртожиток по вул. Червоноармійська, 5 в м. Вишневе. [PERSON] було надано ліжко/місце в гуртожитку та укладено договір. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 498 грн. За умовами договору відповідач зобовязаний вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідачі здійснювали оплату не в повному обсязі та нерегулярно, у звязку з чим виникла заборгованість за період з травня 2015 року по квітень 2017 року в розмірі\~38 187 грн. Оскільки відповідачі вчасно не сплатили боргу, тому мають його повернути. Також через несвоєчасну сплату коштів вони мають право на підставі ст. 825 ЦК України вимагати розірвати договір оренди, та як наслідок виселення відповідачів із займаного житла. Вказав, що такими діями відповідач порушує права позивача та в добровільному порядку не звільняє спірне приміщення, наявний борг не сплачений, тому є правові підстави для виселення відповідачів з кімнати гуртожиткуЧерез звернення до суду позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн. Тому позивач просив розірвати договір оренди 3-х ліжко місць №313 від 01 листопада 2014 року, укладений між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON], виселити [PERSON], [PERSON] з кімнати №313, гуртожитку за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Освіти (Червоноармійська), 5, без надання іншого жилого приміщення; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Черемшина 2012» борг по оплаті за орендну плату в розмірі 38\~187 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. При розгляді справи позивач неодноразово збільшував розмір позовних вимог, за клопотанням позивача також судом залучено співвідповідача - [PERSON], [PERSON] Данііла Юрійовича. За остаточною заявою від 30 березня 2018 року вказав, що за договором плата за житло встановлена з розрахунку за одне ліжко-місце в розмірі 425 грн., що за кімнату становить 1494 грн. Починаючи з травня 2015 року відповідачі не вносять плати, тому виникла заборгованість в розмірі 47700 грн. Даний борг відповідачі мають сплатити з урахування індексу інфляції в розмірі 7\~941,20 грн., трьох відсотків річних в розмірі 21535,38 грн. Загалом борг становить 77\~176,58 грн. Просив розірвати договір\~оренди 3-х\~ліжко місць\~№313\~від 01\~листопада 2014\~року,\~укладений між\~ТОВ «Черемшина\~2012»\~та [PERSON],\~виселити [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~з кімнати\~№313,\~гуртожитку за\~адресою:\~Київська область,\~Києво-Святошинський\~район,\~м.\~Вишневе,\~вул.\~Освіти (Червоноармійська),\~5,\~без надання\~іншого жилого\~приміщення;\~стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по орендній платі в розмірі 77\~941,20 грн., витрати по сплаті судового збору. Непогоджуючись з позовом відповідачі подали відзив на позов (від 23 квітня 2018 року). Вказала, що свого обовязку по оплаті гуртожитку за час проживання не заперечує. Разом з тим, вказала, що розмір заборгованості становить 24\~228 грн., з розрахунку 673грн. за місяць. Інші нарахування вважає незаконними, тому не заперечувала щодо задоволення позовних вимог в цій частині. Безпідставними вважала вимоги позивача щодо розірвання договору та виселення відповідачів із займаного приміщення. В цій частині також просила відмовити в задоволенні позову. При розгляді справи [PERSON] подала зустрічний позов. Свої вимоги мотивувала тим, що ввона проживає та зареєстрована в гуртожитку по вул. Освіти (колишня Червоноармійська), 5, кім.313 вже більше пяти років. Даний гуртожиток відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мав передаватись у власність територіальних громад з наданням в подальшому права громадянам на приватизацію. У порушення Закону гуртожиток був переданий у приватну власність ТОВ «Черемшина 2012». Вказав, що правове регулювання договорів оренди, найму та соціального найму житла має свої відмінності через належність права власності житлового фонду, межі нормативно-правового регулювання, субєктивний склад, строки дії, коло прав і обовязків, особливі підстави припинення та способи захисту, тому твердження товариства про належність їм гуртожитку на праві приватної власності не відповідає дійсності. Невідомо з яких причин Вишнева міська рада не скористалась своїми повноваженнями прийняти рішення відповідно до п.1 ч.1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» про прийняття у власність територіальної громади цього гуртожитку. На підставі ст.19 вищевказаного Закону його не може виселено. А відповідно до ст. 132 ЖК України його може бути виселено лише з наданням іншого жилого приміщення. Просила суд зобовязати ТОВ «Черемшина 2012» забезпечити [PERSON], [PERSON], [PERSON] Данііла Юрійовича, [PERSON] житлом, придатним для постійного проживання, яке знаходиться в межах м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечували. Просив задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали в частині сплати основного боргу в розмірі 24 228 грн. В іншій частині заперечували, просили відмовити як необґрунтовано нараховані збитки, та безпідставність вимог про виселення. Зустрічний позов підтримали, просили суд задоволити зустрічний позов. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 19 березня 2013 року між КЖКП «Агропромбудіндустрія» та ТОВ «Черемшина 2012» укладено акт приймання-передачі нежитлової будівлі по вул. Червоноармійська, 5 в м. Вишневе загальною площею 5811 кв.м. 06 квітня 2013 року ТОВ «Черемшина 2012» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення по вулиці Червоноармійська, 5 в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області, розмір частки 1, загальна площа обєкта 5811 кв.м. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2090196 від 06 квітня 2013 року за ТОВ «Черемшина 2012» зареєстровано право власності на нежилі приміщення гуртожитку. 01 листопада 2014 року між ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON]. укладено договір № 313 на оренду ліжко-місць в гуртожитку згідно п. 1 якого в оренду передано кімнату №313 гуртожитку вул. Червоноармійська, 5, ліжко-місце у кількості 3 л/м на строк до 31 грудня 2015 року. Сторонами погоджено п.4 цього Договору, яким передбачено, що щомісячна орендна плата перераховується орендарем та поточний банківський рахунок орендодавця один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць в національній валюті України. Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР. Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Пунктом 39 цього ж «Положення …» передбачено, що\~плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. В силу ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, договором №313 від 01 листопада 2014 року, укладеного між сторонами,\~визначено термін дії договору до 31 грудня 2015 року. ( Пункт 13 Договору). Пунктом 3 даного Договору сторонами погоджено орендну плату за користування житловим приміщення у розмірі 498 грн. за ліжко-місце/місяць. Аналогічна норма закріплена і в ст. 654 ЦК України. Враховуючи викладене суд вважає, що відповідач у справі уклавши договір оренди (найму) житлового приміщення кімнати №313 (що складається із 3 ліжкомісць) в гуртожитку по вулиці Червоноармійській, 5 в м. Вишневе, Київської області власником якого є позивач у справі ТОВ «Черемшина-2012» всупереч вимогам ст.ст. 810, 815 ч.3, 526, 530 ЦК України,\~п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконує в повному обсязі взяті на себе зобовязання передбачені п.4 Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення до суду має перед позивачем заборгованість по оплаті. З наданого до суду розрахунку заборгованості відповідачів перед ТОВ «Черемшина-2012» вбачається заборгованість відповідача станом на березень 2018 року становить 47700 грн. З поданого розрахунку встановлено, що за період з лютого 2015 року по лютий 2018 року орендна плата нарахована в розмірі 52290 грн., за даний період сплачено 4590 грн. Тому заборгованість становить 47 700 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно, та в цій частині позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення у вказаній справі суд враховує правові позиції викладені в Постановах Верховного Суду України №6-6цс15 та № 6-231цс14 від 25 лютого 2015 року. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з доводами позивача про застосування до даної категорії справ положень ст. 625 ЦК України, оскільки стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважаються простроченням виконання грошових зобовязань перед кредитором за користування грошима. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог про розірвання договору та звільнення займаного приміщення. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності від 06.04.2013 року, ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать нежилі приміщення, загальною площею 5811 кв.м., які розташовані за адресою: м. Вишневе, вул. Червоноармійська, 5. 01 листопада 2014 року ТОВ «Черемшина 2012» та [PERSON] укладено договір про оренду ліжко-місць в гуртожитку. Відповідно до п. 1 Договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, 5, надалі гуртожиток, у кількості 3 л/м в кімнаті № 313. Пунктом 2 Договору визначено, що на виконання п. 1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування додатковий інвентар, обладнання та меблі, згідно переліку у Додатку 1 до Договору. Дія договору може бути достроково припинена за ініціативою орендаря, про що орендар має письмово повідомити орендодавця не менш ніж за 10 днів від дати розірвання договору (пункт 9.1. Договору). Згідно п. 5 Договору орендодавець має право, достроково припинити дію Договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених ст. 9.2 Договору. Відповідно до п. 9.3 Договору дострокове припинення (розірвання) Договору означає втрату права на проживання в гуртожитку, у звязку з чим орендар зобовязаний у триденний термін звільнити кімнату, повернути в належному стані прийняте майно та інвентар, повністю розрахуватись з орендодавцем за договором. Реєстрація не є підставою для визнання права на проживання в гуртожитку. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 року (п.13 Договору). Згідно із частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Особливості правового регулювання найму (оренди) житла визначаються нормами статей 810, 812 ЦК України. За змістом статті 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Відповідно до частини першої статті 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. Як випливає із системного аналізу статей 810, 812, 821 ЦК України положення зазначених норм матеріального права підлягають застосуванню виключно до правовідносин, що випливають з договору найму (оренди) житла. Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР). Так, згідно зі статтею 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Отже, гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, у якій особам у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа. Вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, суди повинні з'ясовувати, чи є гуртожитком будинок, приміщення в якому займає особа, зокрема: чи зареєстрований він як гуртожиток у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів; чи побудований будинок як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санітарно-епідеміологічної станції на його заселення як гуртожитку; чи видавався, відповідно до статті 129 ЖК Української РСР та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, ордер на зайняття особою жилої площі в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян; чи є штати для обслуговування гуртожитку; як оплачується проживання тощо. Враховуючи вищеперелічені норми закону, позивачем не надано письмових належних та допустимих доказів того, що нежилі приміщення, загальною площею 5811 кв.м., які розташовані за адресою: м. Вишневе, вул. Червоноармійська, 5 є гуртожитком, оскільки відповідного дозволу санітарно-епідеміологічної станції на його заселення як гуртожитку надано не було. Крім того, представником позивача не надано суду доказів, що спірне приміщення входить до складу житлового фонду, а тому суд вважає, що спірні правовідносини не виникли із договору найму (оренди) житла, які регулюються Главою 59 ЦК України «НАЙМ (ОРЕНДА) ЖИТЛА». У відповідності до ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За викладених обставин суд вважає позовні вимоги недоведеними в частині розірвання договору та зобовязання звільнити без надання іншого приміщення, і вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити. \~ \~ \~ \~Щодо зустрічного позову слід вказати наступне. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. В ст. 109 ЖК України вказано, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки судом встановлено, що відповідачі постійно проживають в гуртожитку, були вселені за згодою позивача, зареєстрували своє місце проживання, на час розгляду справи іншого житла не мають, частково погашають заборгованість, будь-яких примусових дій позивач не вчиняє, тому в задоволенні позову суд відмовляє. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні зустрічного позову. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи частину задоволених вимог, з відповідачів на користь товариства підлягають судові витрати в розмірі 988,96 грн.

Outcome: dismissed