Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказав, що у період з 05.01.2011 року по 23.03.2015 року працював у ПАТ «Азовзагальмаш», де йому з вересня 2014 року перестали виплачувати заробітну плату, після чого 23.03.2015 року він звільнився за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2014р. по лютий 2015р. після утримання податків складає: за вересень 2014 р 256,27 грн., жовтень 2014р. 2 235,94 грн., листопад 2014р. 2 421,43 грн., грудень 2014р. 1 700,62 грн., січень 2015р. 2 685,43 грн., лютий 2015р. 2 795,43 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день винесення рішення, виходячи із середньоденного заробітку 97,92 грн. Також зазначає, що в звязку з порушенням його права на заробітну плату йому була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 5 000,00 грн. Пізніше позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 347,28 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день винесення рішення суду; компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1 272,96 грн.; моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн. Останньою письмовою заявою до суду представник позивача зменшив розмір позовних вимог в частині заборгованості по заробітній платі 13 356,87 грн. та суми компенсації за невикористану відпустку в розмірі 764,96 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, зменшені позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов визнав частково в частині наявності заборгованості по заробітній платі в сумі 13 356,87 грн. та суми компенсації за невикористану відпустку в розмірі 764,96 грн. Інші позовні вимоги не визнав. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач в період з 05.01.2011 року по 23.03.2015 року працював у відповідача, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. 23.03.2015р. позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки №238/ро-5137 від 10.06.2015р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] за період його роботи з вересня 2014р. по березень 2015р. складає: вересень 2014р. 356,27 грн, жовтень 2014 р. 2235,94 грн., листопад 2014р. 2421,43 грн., грудень 2014р. 1700,62 грн., січень 2015р. 2685,43 грн., лютий 2015р. 2417,25 грн., березень 2015р. 1539,93 грн., а всього 13 356,87 грн., а також компенсація за невикористану відпустку 764,96 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача та його письмовими поясненнями, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 13 356,87 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори, та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 764,96 грн., тому вказані суми заборгованості підлягають стягненню в судовому порядку. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття цього рішення відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день постановлення рішення, як просить позивач. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 24.03.2015р. по день прийняття рішення судом 18.06.2015р. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивач був звільнений 23 березня 2015р., тому для розрахунку беруться останні два повних календарні місяцями роботи, тобто січень та лютий 2015 року. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з проведеним розрахунком, представленим відповідачем в довідці-розрахунку, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 97,92 грн., що відповідає передбаченому Порядку. За даними представленого відповідачем графіку №8-1 для працюючих в непереривному режимі з робочим днем тривалістю 11,4 години на - 2015 рік середньостатистична кількість робочих днів за період з дня після звільнення з 24.03.2015р. по 18.06.2015р. складає 44 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 24.03.2015р. по 18.06.2015р. складає 4 308,48 грн. (44 дні х 97,92 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 4 308,48 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5 000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру. Щодо вирішення заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1 500,00 гривень суд зазначає наступне. При визначені обсягу витрат на правову допомогу, суд виходить із приписів частини 2 статті 84 ЦПК України, за якою граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Для визначення та забезпечення не перевищення граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу суду необхідно мати для розрахунку погодинний час, який був витрачений адвокатом на вчинення тих чи інших дій, повязаний із підготовкою та складенням позову, адвокатських запитів, наданням консультації. Проте позивачем була надана лише довідка адвоката №49 від 11.06.2015р., в якій не зазначено фактичного часу, витраченого адвокатом на консультацію з трудового законодавства, складання запиту до розрахункового відділу, складання позовної заяви до суду та участі у судових засіданнях, що є необхідним та визначальним для розрахунку судом граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу та визначення обґрунтованості сплаченої суми послуги в розмірі 1 500,00 грн.. Відтак суд позбавлений можливості забезпечити дотримання та перевірку граничних сум витрат на правову допомогу, через це в цій частині вимог має бути відмовлено. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторі, та інших обставин справи, які мають значення для справи.

Outcome: partial