Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У червні 2014 року КС «Полтава і полтавці» звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що [PERSON] уклала з кредитною спілкою кредитний договір №346 від 13.05.08 року, за умовами якого отримала кредит у сумі 3 000,00 грн. строком на 12 місяців з 13.05.08 року по 13.05.09 року. Відповідачка порушила свої зобов'язання за кредитним договором та рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2011 року за позовом КС «Полтава і полтавці» з [PERSON] стягнута заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 997,69 грн. та відсоткам у сумі 9 521,40 грн. Дане рішення суду відповідачкою виконано частково, [PERSON] сплачено 3 679,05 грн., які зараховані кредитною спілкою у погашення відсотків за кредитним договором. Просила стягнути з відповідачки заборгованість по відсоткам за кредитним договором за період з 29.01.11 року по 16.06.14 року у розмірі 15 548,65 грн. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2014 року позов задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь КС «Полтава і полтавці» заборгованість за кредитним договором від 13.05.08 року №346 у сумі 15 548,65 грн., на відшкодування судових витрат - 243,60 грн., а разом - 15 792,25 грн. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права й постановлення нового рішення про відмову у позові. Від КС «Полтава і полтавці» надійшла заява про відкладення розгляду справи, між тим, апеляційний суд не знаходить вказані позивачем причини неявки поважними, оскільки перебуванням штатного юриста кредитної спілки у відпустці не виключає можливості представництво інтересів КС «Полтава і полтавці» у суді головою правління або іншим уповноваженим представником кредитної спілки. З урахуванням цього, з огляду на положення ст. 305 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника КС «Полтава і полтавці», належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Із справи вбачається, що 13.05.08 року між [PERSON] та КС «Полтава і полтавці» укладено кредитний договір №346, у відповідності до якого відповідачкою отримано грошові кошти у сумі 3 000,00 грн. на строк до 13.05.09 року. Місцевим судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2011 року на користь КС «Полтава і полтавці» з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором №346 від 13.05.08 року у сумі 11 519,09 грн., а саме: 1 997,69 грн. - заборгованість за кредитом, 9 521,40 грн. - заборгованість за процентами. Пред'являючи до суду позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками за період з 29.01.11 року по 16.06.14 року, кредитна спілка зазначала, що відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами, а рішення суду від 28 січня 2011 року виконано нею лише частково у розмірі 3 679,05 грн., що були зараховані на погашення відсотків по кредиту. Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що нарахування позивачем відсотків за кредитним договором після ухвалення рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту відповідає обставинам справи. Між тим, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання. Порушенням зобов'язання, з огляду на зміст ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Із справи вбачається, що тіло кредиту та відсотки за кредитним договором №346 від 13.05.08 року повинні були сплачуватися [PERSON], відповідно до графіку погашення заборгованості (а.с. 5), протягом 12 місяців, з останнім платежем - до 13.05.09 року. Водночас, умови п. п. 4.1., 8.1. кредитного договору щодо обчислення строку користування кредитом та нарахованими відсотками за договором до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок кредитодавця або внесення в касу кредитодавця готівкою), включно, а строк дії самого договору - до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором, не може розглядатися як установлення строку дії кредитного зобов'язання, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У свою чергу, у пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.12 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Заборгованість за тілом кредиту та відсоткам стягнута рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 січня 2011 року. Таким чином, за наявності судового рішення про стягнення заборгованості, після закінчення строку кредитного договору у КС «Полтава і полтавці» відсутні правові підстави для нарахування відсотків за договором за користування кредитними коштами, та, у такому разі, кредитна спілка не позбавляється права звернутися до суду для відшкодування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, з розрахунку по кредиту, що міститься у позовній заяві (а.с. 2 зі звороту), вбачається, що відсотки за кредитними зобов'язаннями [PERSON] обраховані КС «Полтава і полтавці» з потроєнням процентної ставки, тобто, фактично, обраховані, як неустойка, що не виключає право суду на застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо зменшення розміру відсотків. Тому, висновок місцевого суду, що суму нарахованих відсотків обраховано позивачем вірно та в повній мірі відповідає обставинам справи, є передчасним. За таких обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким у задоволенні заявлених кредитною спілкою позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed