Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з вищенаведеним позовом, в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 08.04.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. реєстровий номер 4745, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом вчинено наведений вище виконавчий напис, відповідно до якого [PERSON] є боржником за кредитним договором в сумі 14 175,88 грн. Позов обґрунтовано тим, що оспорюваний виконавчий напис є протиправним, таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. У позові зазначається, що нотаріусом не було перевірено безспірність вимог стягувача; не вказано період часу, за який стягується боргу; з дня виникнення у банку право вимоги минуло більше трьох років. Приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Овсієнко А.В. 27.04.2021р. відкрито виконавче провадження № ВП 65289975 з примусового виконання виконавчого напису. Вважає, що приватним нотаріусом допущено порушення діючого законодавства, яким регулюється порядок вчинення нотаріальних дій, зокрема положення ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін підставі наданих доказів. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Від третьої особи, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. на виконання ухвали суду Голосіївського районного суду міста Києва від 07.06.2021 року надіслано копію виконавчого напису від 08.04.2021р. № 4745 разом з копіями документів, на підставі яких було видано виконавчий напис (а.с.59-68) Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 18.05.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.28). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 07.06.2021р. відкрито провадження про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.45,46). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 07.06.2021р. забезпечено позов шляхом зупинення виконання оспорюваного виконавчого напису (а.с.47,48). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 09.08.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.69,70). Дослідивши надані матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішенні спору, судом встановлено наступне. Як вбачається з наданих суду матеріалів, 20.07.2013р.. [PERSON] звернулась до ПАТ «Банк Руский Стандарт» (правонаступник АТ «Банк Форвард»), із підписаною нею заявою про відкриття поточного рахунку (а.с.64). [PERSON] підписано заяву № 107788130, відповідно до якою укладено Договір про надання та використання кредитної картки, найменування продукту: РСУ МастерКартСтандарт 49 (України), орієнтовна загальна вартість кредиту - 22 455,00грн. (а.с.62-65). Відповідно до оспорюваного виконавчого напису, за заявою АТ «Банк Форвард», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. 08.04.2021р. вчинено виконавчий напис реєстровий номер № 4745 про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 107788130 від 20.07.2013р., укладеним з ПАТ «БАНК ФОРВАРД», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», в сумі 14 175,88 грн. (а.с.60). За виконавчим написом, стягується заборгованості за період з 24.07.2018 р. по 23.08.2018р. сума повної заборгованості складає 14 175,88 грн., в тому числі: - заборгованості за сумою кредиту становить 11 340,70 грн.; - заборгованості за процентами - 2835,18 грн.; - плата за пропуск мінімальних платежів та комісіями - 0.00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» отримано плати із стягувача АТ «Банк Форвард» в розмірі 1100,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача, а всього стягується 15 275,88 грн. Спірний виконавчий напис вчинено на підставі положення постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Виконавчий напис приватного нотаріуса вчинено 20.09.2019р., тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. На момент вчинення спірного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів у безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 38 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи наведене, вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, є безпідставними. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні докази безспірності заборгованості позивача за кредитним договором, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в частині визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. В прохальній частині позову міститься вимога про стягнення судових витрат. Так, 30.06.2021 року позивачем надано до суду клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, до якого докладено копію Договору № 007/21 про надання професійної правничої допомоги від 02.05.2021 року, копію Акту виконаних робіт № 1 до Договору № 007/21 про надання професійної правничої допомоги від 02.05.2021 року, а також копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Доценка В.О. (а.с.51-56). Однак на підтвердження факту отримання коштів від клієнта на оплату гонорару стороною позивачане надано документів про оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оформлених у встановленому законом порядку, а зазначений актне можебути достовірним доказом факту оплати гонорару адвоката. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є оформлені у встановленому законом порядку квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження. У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу адвоката. Як вказано вище, ухвалою суду, за заявою позивачки (а.с.16-20), забезпечено позовом шляхом зупинення виконання оспорюваного виконавчого напису. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судовий збір відноситься до судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, як це передбачено ч.1 ст.141 ЦПК України. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви справляється у розмірі 0,4 відсотки розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання заяви про забезпечення позову справляється у розмірі 0,2 відсотки розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2021р. згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» становить 2270,00 грн. Отже, оплата за подання позовної заяви становить 908,00 грн., оплата за подання заяви про забезпечення позову становить 454,00 грн. Позивачкою на виконання вимоги ухвали суду сплачено судовий збір за подання позову в сумі 908,00грн., що документально підтверджено (а.с73), за заявою про забезпечення позову судовий збір останньою не сплачувався. На підставі положень ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне, у зв`язку із задоволенням позову, стягнути з відповідача на користь позивачки 908,00 грн. за подання позову, а в прибуток держави стягнути з відповідача 454,00 грн. судового збору за подачу заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial