overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У травні 2017 року заявник звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заявник посилався на те, що в Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДП № 027015 від 02 березня 2001 року, виданому Оленівською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, на підставі рішення 14 сесії ХХІІІ скликання Оленівської сільської ради № 65 від 09 жовтня 2000 року, земельна ділянка площею 5.910 га в межах згідно з планом, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надано [PERSON]., де вказано місце розташування земельної ділянки вказано Оленівська сільська рада, але фактично, у відповідності до викопіювання із чергового кадастрового плану, довідки Магдалинівської селищної ради, дана земельна ділянка (пай) знаходиться на території Магдалинівської селищної ради. Заявник зазначає, що в державному акті неправильно вказано розташування території земельної ділянки, вказано «на території Оленівської сільської ради», хоча правильно відповідно з усіма іншими документами «на території Магдалинівської селищної ради». Вказані протиріччя позбавляють заявника можливості користуватися і розпоряджатися майном. Тому заявник змушений звертатися до суду та прохає встановити факт належності йому Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Заявник в судове засідання не зявився, надано до суду заяву, в якій він прохав розглянути справу без його участі, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП № 027015 від 02 березня 2001 року, виданому Оленівською сільською радою, на підставі рішення 14 сесії ХХІІІ скликання Оленівської сільської ради № 65 від 09 жовтня 2000 року, земельна ділянка площею 5.910 га в межах згідно з планом, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, надано [PERSON]. (а. с. 5). У викопіюванні із чергового кадастрового плану до Державного акту на право приватної власності на землю та довідці Магдалинівської селищної ради «земельна ділянка розташована на території Магдалинівської селищної ради». (а. с. а. с 6, 7-8). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що заявникові встановлення факту належності правовстановлюючого документу Державного акту на право приватної власності на землю має значення для можливості користуватися і розпоряджатися майном.Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

У травні 2017 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт родинних відносин між ним та [PERSON], яка померла [INFO], визнавши, що остання є його рідною матір'ю. Вимоги обґрунтовує тим, що при зверненні до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] виявилось, що в поданих ним документах містяться розбіжності в написанні по батькові матері, зокрема в свідоцтві про його народження по батькові матері зазначено «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть«[PERSON]», в той час як в свідоцтві про розірвання шлюбу та Договорі дарування житлового будинку, який він повинен успадкувати, вказано « [PERSON]». Вказана обставина ставить під сумнів факт родинних відносин з матір'ю [PERSON] та ускладнює прийняття спадщини після її смерті. Заявник в судовому засідання заяву підтримав, просив задовольнити, проти чого [PERSON] не заперечила. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] в м. Новоград-Волинський Житомирської області у віці 79 років померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. 29.03.2017 року заявник звернувся з заявою до державного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після померлої матері [PERSON], однак постановою нотаріуса, цього ж дня йому було відмовлено у видачі свідоцтва через встановлення розбіжностей в документах, які підтверджують родинний зв'язок з померлою, а саме різне написання по батькові останньої в свідоцтві про народження та про смерть, про розірвання шлюбу та Договорі дарування на житловий будинок. Той факт, що померла [PERSON] є рідною матір'ю заявника підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: поясненням свідка - [PERSON] від 25.09.2017 року, а також копією свідоцтва про народження заявника та його матері в якому її по батькові вказане саме як «[PERSON]». У свідоцтві про народження померлої її дівоче прізвище вказане «[PERSON]», а в свідоцтві про народження заявника «[PERSON]», після розірвання шлюбу 07.07.1980 року померла повернула собі своє дівоче прізвище «[PERSON]». Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON], яка померла в 2016 році, дійсно є матір`ю [PERSON], заявника по справі. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заявник та померла [PERSON] дійсно були сином та матір'ю. Оскільки встановлення даного факту не пов'язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника певні юридичні наслідки та вказані ним обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що є всі підстави для задоволення його заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

У травні 2017 року заявник звернувся до суду з заявою про визнання особи недієздатною та про призначення опікуна. В обґрунтування своїх позовних вимог представник заявника посилалася на те, що [PERSON] [INFO] є сином заявника. Через захворювання та психічний розлад [PERSON] не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням викладеного, просила суд визнати [PERSON] [INFO]недієздатним, встановити над [PERSON] опіку та призначити опікуном сестру заявника [PERSON]. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, на її задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник зацікавленої особи в судові засідання у справі не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи вважає, заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]є сином заявника, що підтверджується: - свідоцтвом про народження [PERSON] від 19.06.1956 року, серія І-ФС № 601997. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 89 від 10.06.2017 року, [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі шизофренії параноідної, виражений змішаний тип дефекту. За своїм психічним станом на теперішній час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно зі ч.1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч.1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У травні 2017 року заявник звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати свого сина [PERSON], [INFO], недієздатним та встановити над ним опіку. В обґрунтування своїх вимог вона посилається на те, що її син є інвалідом третьої групи, з семирічного віку він перебуває на обліку у дитячого лікаря психіатра, а з 16-ти річного віку перебуває постійно на обліку у лікаря в психоневрологічному диспансері м. Дніпра, не розуміє значення своїх дій та не може ними керувати. Заявник у судове засідання з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа: представник Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не зявився. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [INFO]. [PERSON] є інвалідом 3-ї групи. З 7-ми річного віку він перебуває на обліку у лікаря психіатра. З 16-ти річного віку перебуває на обліку у лікаря в психоневрологічному диспансері м. Дніпра. Проходив стаціонарне лікування в дитячому відділенні обласної психіатричної лікарні в 1984 році. [PERSON] навчався у спеціалізованому інтернаті для дітей з вадами розвитку у м. Нікополі Дніпропетровської області, а в подальшому навчався та закінчив спеціалізований інтернат такого ж типу № 7 у м. Дніпро. [PERSON] перебуває на стаціонарному лікування в 31 відділенні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня» де підтверджується його діагноз: органічне ураження головного мозку складеного ґенезу (перинатальна патологія, ЧМТ), помірно виражений психоорганічний синдром, змішаний варіант, судомний синдром. Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи № 4 від 13.07.2017 року [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі вираженого розладу особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання складного ґенезу. За своїм психічним станом в даний час він не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд вважає можливим визнати [PERSON] недієздатним. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Заявником не надано до суду висновок органу опіки та піклування про можливість встановлення опіки. Тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині призначення опікуна. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

У травні 2017 року заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON], яка померла [INFO], в період з листопада 2003 року по день смерті останньої. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що є спадкоємцем за заповітом після померлої матері [PERSON] З заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталась, оскільки з листопада 2003 року постійно проживала разом з померлою, доглядала її, здійснювала необхідні платежі і фактично прийняла спадщину. Однак через відсутність у неї факту прийняття спадщини після смерті [PERSON], їй нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з чим позбавлена права на спадкування майна, яке залишилось після смерті матері. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не прибули. В письмових заявах до суду просили справу слухати у їх відсутності, заявниця заявлені вимоги підтримала, проти чого представник сільської ради не заперечив, вказані вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - рідна матір заявниці, після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно за заявою [PERSON] про видачу свідоцтв на спадкове майно від 13.05.2017 року.(а.с. 6) За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши 14.08.2000 року заповіт (а.с. 7) на ім'я [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO], так і не оформивши своїх спадкових прав (а.с. 8). У зв'язку з відсутністю у заявниці факту прийняття спадщини після смерті її матері - [PERSON] у встановлений законом шестимісячний термін, 13.05.2017 року постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. З акту депутата міської ради сьомого скликання Новоград-Волинської міської ради від 05.07.2017 року судом встановлено, що в період з листопада 2003 року по день смерті матері [PERSON] - [INFO], остання проживала разом з заявницею по місцю її проживання в [ADDRESS]. Вказані факти підтвердили мешканці будинку - чоловік заявниці [PERSON] та сусідка - [PERSON], яка також зазначила, що [PERSON] здійснювала догляд за хворою матір'ю, забезпечувала її необхідними ліками, предметами побуту і послуг. Таким чином, в судовому засіданні достовірно з'ясовано, що заявниця та померла [PERSON] дійсно постійно проживали однією сім'єю на час відкриття спадщини. Оскільки встановлення даного факту не пов'язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника певні юридичні наслідки, а саме можливість отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері, вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що є всі підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У травні 2017 року заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт її спільного проживання однією сім'єю з батьком [PERSON], померлим [INFO]. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що починаючи з липня 2014 року до моменту смерті батька постійно з ним проживала, оскільки він був інвалідом ІІ групи, постійно хворів та не міг самостійно пересуватись, здійснювала догляд за ним та допомагала по господарству. Після смерті батька звернулась до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Житомирській області (далі - Управління) для надання дозволу на викуп автомобіля, який належав батьку як інваліду ІІ групи, проте отримала відмову через відсутність факту спільного проживання з [PERSON], тому виникла необхідність у встановленні вказаного факту. Заявник та представник заінтересованої особи в судове засідання не прибули. Заявниця надала суду письмову заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, вимоги підтримала. Причини неявки представника заінтересованої особи суду невідомі, належним чином повідомлений про день та час слухання справи. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] - рідний батько заявниці, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження, одруження та смерть. (а.с. 5, 6, 7). З довідки, виданої ОСББ «Чайка» від 11.04.2017 року № 613 та Акту обстеження матеріально-побутових умов депутата Новоград-Волинської міської ради сьомого скликання від 26.04.2017 року, слідує, що разом з померлим - [PERSON], який був зареєстрований в [ADDRESS], проживала без реєстрації та вела спільне господарство його донька - [PERSON], заявниця по справі, починаючи з липня 2014 року до дня його смерті, здійснювала за ним нагляд, надавала матеріальну підтримку та провела поховання останнього. Звернувшись 11.04.2017 року з заявою до Управління, щодо надання дозволу на викуп автомобіля, який був безкоштовно виданий її батьку, як інваліду ІІ групи, отримала відмову від 25.04.2017 року через відсутність реєстрації проживання разом з ним.(а.с. 10). Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заявник та її померлий батько [PERSON] дійсно постійно проживали однією сім'єю на день його смерті. Оскільки встановлення даного факту не пов'язане з вирішенням спору про право, породжує для заявника певні юридичні наслідки, а саме можливість викупити в Управління наданий у 2014 році, як інваліду ІІ групи, автомобіль її батька, вказані нею обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що є всі підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У травні 2017 року Лінива [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначала, що зареєструвала 05 серпня 2014 року з відповідачем шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, внаслідок чого постійно виникали суперечки та конфлікти, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Передумов для його поновлення не має і не вбачаються вони в майбутньому. Позивач вважає неможливим подальше збереження сімї і не бажає цього, тому просила суд розірвати шлюб та відновити після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище «Лінива». В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує та просить розглядати справу за її відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 серпня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1857, що підтверджується свідоцтвом про одруження І-БК № 255675 (а.с. 8). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 10). Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини тривалий час не підтримують, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сімю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 213 215, 224 228 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У травні 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, Позивач зазначив, що з 06.05.2006 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 315. Від шлюбу дітей не має. Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться з жовтня 2014 року. За викладених обставин позивач вважає, що примирення не можливе, просить шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У травні 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначив, що з 16.07.2005 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1158. В шлюбі народилась донька, [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені з вересня 2016, спільного господарства не ведеться з січня 2017 року. За викладених обставин позивач вважає, що примирення не можливе, просить шлюб розірвати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved