Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що з 2012 року по 2017 рік вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Сторони мають спільного сина [PERSON] [INFO]. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання спільної дитини не надає. Також зазначила, що в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та має право на утримання від чоловіка. У звязку з викладеним просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? його доходу до повноліття дитини Також просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі ? частини його доходу починаючи з дня падання позовної заяви та до досягнення сином трьох років. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 липня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], 29.09.3015 року народження, аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У решті позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 649 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за одним місяць. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та ухваленням нового рішення про задоволення позову. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню частково. Виходячи з п.4 ч. 1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Проте повністю з такими висновками погодитися не можна, оскільки вони не відповідають матеріалам справи. Із справи вбачається, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Будь-які докази перебування їх у зареєстрованому шлюбі у справі відсутні. Місцевим судом вірно встановлено, що сторони проживають разом. Дитина перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, інших утриманців не має. Задовольняючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2017 року і до повноліття дитини суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обов'язок батьків утримувати дитину відповідно до положень ч.1\~ст.181 СК України. Проте, відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, місцевий суд дійшов передчасного висновку про відмову в цій частині. Відповідно до ч. 2 \~ст.84 СК України \~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 цієї статті, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки позивачка в даний час здійснює догляд за малолітньою дитиною, про що зазначалося вище, і у зв»язку із цим позбавлена можливості працювати, а відповідач таких обмежень не має, апеляційний суд вважає, що відповідач зообов»язаний надавати утримання особі, з якою створені сімейні відносини без укладення шлюбу до досягнення дитиною трирічного віку. Сам факт відсутності офіційного працевлаштування, не свідчить про неспроможність відповідача надавати таке утримання та не звільняє його від цього обов»язку. Крім того, відповідач підтвердив в судовому засіданні, що працює неофіційно та отримує заробітну плату, яка дорівнює середньому заробітку по регіону. Враховуючи, що відповідач є працездатним, обмежень до праці за станом здоров`я та інших утриманців не має апеляційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки в розмір ? частини його доходу починаючи з 18.05.2017 року та до досягнення дитиною трьох років. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення статті 88 ЦПК, тому стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнений від сплати аліментів при подачі позову та апеляційної скарги, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно сумі задоволених вимог в сумі 2688 грн.

Outcome: partial