Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ ФК ЄАПБ ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 20\~442.23 грн., з яких: 10\~237.5 грн. - заборгованість за основним боргом; 4.72 грн. - заборгованість за процентами, 10\~150.01 грн. - заборгованість за комісією, 50 грн. - штрафи, пені та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06 серпня 2013 року між [PERSON] (далі відповідач) та Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» (далі первісний кредитор, ПАТ «АКТАБАНК») було укладено Кредитний договір № 224090. 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ ФК ЄАПБ укладено Договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» відступило позивачу ТОВ ФК ЄАПБ належне йому право вимоги до позичальників (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), які зазначені у Додатку №1 до Договору, у тому числі й до відповідача [PERSON] .. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим має заборгованість перед ТОВ ФК ЄАПБ у розмірі 20\~442.23 грн.. Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.31-32). 26 січня 2021 року недоліки позовної заяви позивачем усунуто (а.с.35-39). Ухвалою судді від 27 січня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.41-42). Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року за клопотанням відповідача здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.50-51). Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року відкладено підготовче судове засідання, визнано явку представника позивача обов`язковою, постановлено провести підготовче судове засідання в режимі відеоконференції з Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за участю представника відповідача адвоката Бєлякова А.Ф. (а.с.69-70). Ухвалою суду від 02 березня 2021 року відкладено підготовче судове засідання, постановлено провести підготовче судове засідання в режимі відеоконференції з Броварським міськрайонним судом Київської області за участю представника позивача та з Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за участю представника відповідача адвоката Бєлякова А.Ф. (а.с.82-83). Ухвалою суду від 29 березня 2021 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.97-98). Ухвалою судді від 19 травня 2021 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с.112-113). Ухвалою суду від 02 червня 2021 року скасовано ухвалу суду від 29 березня 2021 року про призначення судової почеркознавчої експертизи, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду, судовий розгляд постановлено провести в режимі відеоконференції (а.с.135-136). Ухвалами суду від 23 липня 2021 року, 09 серпня 2021 року, 31 серпня 2021 року, 16 вересня 2021 року та 12 жовтня 2021 року судовий розгляд за клопотанням учасників справи відкладався (а.с.148-149, 161-162, 169-170, 195-196, 206-207). Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач просив у позові відмовити повністю. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів заперечував. Наполягав на застосуванні строку позовної давності. Представник відповідача підтримав позицію відповідача. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що 06 серпня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «АКТАБАНК» укладено Кредитний договір № 224090 (а.с.5-8). 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ ФК ЄАПБ укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги (а.с.16-17). Згідно витягу з додатку № 1 до договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ПАТ «АКТАБАНК» відступило ТОВ ФК ЄАПБ право вимоги за кредитним договором № 224090 від 06 серпня 2013 року; позичальник [PERSON] (а.с.18). Згідно ч.ч.1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з наведених положень Закону та встановлених судом обставин, ФК ЄАПБ набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 224090 від 06 серпня 2013 року до позичальника [PERSON] .. На підтвердження виконання обов`язку нового кредитора повідомити боржника про зміну кредитора позивачем надано лист вих. № 002408913 від 27 березня 2018 року, адресований [PERSON] , в якому міститься повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № 224090 від 06 серпня 2013 року та включення персональних даних до бази персональних даних (а.с.13). Відомості про отримання цього повідомлення позичальником в матеріалах справи відсутні, а тому у суду відсутні підстави вважати, що таке повідомлення направлено на адресу позичальника. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що не укладав кредитний договір та не отримував кредитні кошти. Згідно з розрахунком суми заборгованості за кредитним договором № 224090 від 06 серпня 2013 року за період з 23 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року у [PERSON] наявна заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 20 442.23 грн., яка складається з наступного: 10\~237.5 грн. - заборгованість за основним боргом; 4.72 грн. - заборгованість за процентами, 10\~150.01 грн. - заборгованість за комісією, 50 грн. - штрафи, пені (а.с.12). При цьому суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено позовні вимоги в межах суми та складових, які зазначено у витягу з додатку №1 до договору №2 про відступлення права вимоги (а.с.18), тобто у розмірі вимоги, який мав первісний кредитор. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. З інформацією про умови кредитування відповідач був обізнаний, про що свідчить його підпис у договорі, графіку погашення. Судом встановлено, що відповідач, отримавши від банку кредитні кошти у встановлений договором строк їх не повернув, а відтак, виходячи з положень частини другої статті 530 ЦК України, наявні підстави вважати, що права позивача були порушені у зв`язку з чим, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним боргом. Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно графіку платежів з детальним розписом сукупної вартості кредитного ліміту до Договору № 224090 від 06 серпня 2013 року встановлено процентну ставку у розмірі 0,01% річних, та виходячи з положень ст. 1056-1 ЦК України, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за процентами у розмірі 4.72 грн.. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення штрафу, пені суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). У відповідності до п.4.13 кредитного договору, в місяці, в якому відбудеться прострочення оплати мінімального щомісячного платежу (мінімальний щомісячний платіж буде виконаний не в обумовлений цим Договором строк та/або не в повному обсязі), Банк по завершенні наступного банківського дня після кінцевої дати сплати мінімального щомісячного платежу обчислює штраф в розмірі, зазначеному в Тарифах, якщо до моменту обчислення штрафу мінімальний щомісячний платіж не буде оплачений в повному обсязі. Отже, штраф відповідачу нараховано за порушення строків погашення щомісячного платежу. Крім того, зі змісту законодавчого визначення пені вбачається, що вона нараховується саме за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Тобто і пеню, і штраф нараховано за одне й те саме порушення - недотримання строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічний висновок щодо одночасного стягнення штрафу та пені наведений у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 216/2813/15, від 06 лютого 2019 року у справі № 523/12978/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 296/9078/15, від 23 січня 2019 року у справі № 164/620/15, від 10 січня 2019 року у справі № 308/4948/14. При цьому суд позбавлений можливості стягнути лише один з видів неустойки - штраф або пеню. Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить відомості про нарахування штрафу та пені в одній колонці, позовна заява не містить вимог з деталізацією відомостей про те, що з заявлених 50 грн. є штрафом, а що - пенею. Крім того, стягуючи один з платежів на власний розсуд, суд порушить принцип диспозитивності, передбачений ст.13 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених вимог. Оскільки позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення штрафу та пені, які не можуть бути одночасно стягнуті, позов в цій частині не може бути задоволений. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача комісії за супроводження кредиту суд враховує наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», редакція якої діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У договорі сторони погодили, що позичальник сплачує банку щомісячну комісію за обслуговування Кредитного ліміту в розмірі 3,50 % від суми кредиту та включається в суму щомісячного платежу. Враховуючи наведені положення Закону, суд не погоджується з нарахуванням позивачем заборгованості за комісією, оскільки обслуговування кредитного ліміту не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Положення Кредитного договору щодо сплати позичальником комісії за обслуговування Кредитного ліміту суперечать нормам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та є нікчемними, а відтак не можуть застосовуватись, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що позивач звернувся до суду з даною позовною заявою поза межами строку позовної давності, є безпідставним, виходячи з наступного. Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до пункту 7.9 кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за цим Договором встановлюються Сторонами тривалістю 10 (десять) років, а з позовною заявою ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду у січні 2021 року, таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду в межах строку на звернення до суду з позовною заявою. Суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на позов на те, що розмір заборгованості не підтверджено, оскільки докази на підтвердження виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу у розмірі 20442.23 грн., за які сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн., оскільки судом задоволено позовні вимоги на суму 10\~242.22 грн., що становить 50 % від заявленої суми, з відповідача слід стягнути 1 051 грн. витрат, понесених позивачем на сплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial