Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубко В.В., Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності, усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, просив: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 15.04.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. за реєстровим № 832. - скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] - застосувати наслідки недійсності правочину зобов`язавши [PERSON] повернути [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS] . - визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем, [PERSON] - усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . - вселити [PERSON] у належну йому квартиру [ADDRESS] . - зобов`язати Державну реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Згодом позивачем неодноразово змінювались позовні вимоги (т. 1 а.с. 59-61, 147-153). Востаннє позивач пред`явив позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко В.В., [PERSON] , треті особи [PERSON] , приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу, іпотеки недійсними, зняття заборони з відчуження квартири, витребування майна, визнання права власності, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, вселення, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання здійснити реєстрацію права власності та просив: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04.02.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за реєстровим № 246. - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 15.04.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. за реєстровим № 832. - визнати недійсним договір іпотеки квартири [ADDRESS] від 25.06.2015 року укладений між іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодержателем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1231. - зняти заборону на відчуження квартири [ADDRESS] та виключити з Державного реєстру іпотек записи про обтяження її іпотекою. - витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . - визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем, [PERSON] - усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування та володіння квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . - вселити [PERSON] у належну йому квартиру [ADDRESS] . - скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] - зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] - стягнути на користь [PERSON] понесені позивачем судові витрати по справі, в тому числі витрати на правничу допомогу (т. 4 а.с. 155-164). Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.01.2011 року згідно з договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 98, позивач прийняв у дар (власність) від матері [PERSON] квартиру під [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності 21.09.2012 року, номер запису: 44243 в книзі: 413-97. 2 листопада 2014 між позивачем (наймодавець) і [PERSON] (наймач) укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, а саме цієї квартири та передано квартиру [PERSON] (наймач) за актом приймання-передачі жилого приміщення разом із побутовою технікою. Строк дії договору складав з 02.11.2014 року по 02.11.2015 року, орендна плата складає 19 500 грн. [PERSON] сплатила тільки за перший місяць найму квартири, листопад 2014 р., в подальшому орендну плату не вносила. Позивач розшукував наймача, проте його спроби були марними. У кінці травня 2015 року, в черговий раз, розшукуючи [PERSON] , позивач прийшов до своєї квартири, двері якої відчинив [PERSON] , який представився її власником. Згодом позивачу стало відомо, що його квартира на підставі договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за реєстровим № 246, перейшла від нього за підробленим паспортом та правовстановлюючими документами [PERSON] . Потім, на підставі договору про задоволення вимог іпотекдержателя перейшла до [PERSON] , а згодом на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. за реєстровим № 832 перейшла квартира у власність від [PERSON] до [PERSON] , яку останній передав в іпотеку [PERSON] на підставі договору іпотеки від 25.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1231. Також просив поновити строк на звернення до суду з позовними вимогами про визнання договору іпотеки недійним, оскільки про наявність такого договору йому стало відомо 26.06.2018 року із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вказана справа перебувала на розгляду в судді Мельника А.В. Ухвалою суду від 11.06.2015 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків - для уточнення позовних вимог щодо процесуального статусу учасників у справі (т. 1 а.с. 23). Ухвалою суду від 24.06.2015 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 8 вересня 2015 року (т. 1 а.с. 35). Ухвалою суду від 24.06.2015 року задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на спірну квартиру (т. 1 а.с. 10-13, 37). 07.09.2015 року відповідачем [PERSON] надано суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнає. Зазначив, що спірна квартира належить йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.04.2015 р. приватним нотаріусом Зубко В.В. за номером 832, яку він придбав на пропозицію [PERSON] . [PERSON] повінню сплатив продавцю кошти за квартиру 1 485 703, 35 грн., що підтверджується договором та квитанцією №568 від 15.04.2015 року. З часу укладення договору він вільно користується квартирою, зробив у ній ремонт та сплачує всі необхідні платежі. За яких обставини квартира вибула із власності позивача відповідачу не відомо. Підстав визнавати договір купівлі-продажу квартири від 15.04.2015 року недійсним, оскільки всі умови та порядок його укладення дотримано сторонами договору (т. 1 а.с. 59-61). 14 вересня 2015 року від третьої особи [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких 2 лютого 2015 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в гривнях, в сумі еквівалентній 300 000 доларів США. Строк повернення позики визначений до 12 лютого 2015 року. 3 метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 05 лютого 2015 року між сторонами договору укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., про що зроблений запис в реєстрі за № 319, предметом якого є квартира [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності. 13 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 402, відповідно до якого [PERSON] набув прав власності на належну квартиру. 15 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 832, відповідно до якого [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири від 15.04.2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 832, має всі істотні умови договору купівлі-продажу, передбачені ст. 655 ЦК України, викладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, відповідно до вимог ст. 640, 657, 692 ЦК України підстави для визнання його недійсним в судовому порядку відсутні (т. 1 а.с. 128-132). На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Москаленко К.О. (т. 1 а.с. 156-160). Ухвалою суду від 14 березня 2016 року, занесеною до журналу судового засідання, клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів (т. 1 а.с. 124-125) задоволено (т. т. 1 а.с. 214-216). Ухвалою суду від 12 травня 2016 року, занесеною до журналу судового засідання, у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків (т. 2 а.с. 58) відмовлено (т. 2 а.с. 62-64). Ухвалою суду від 20 жовтня 2016 року, занесеною до журналу судового засідання, у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків (т. 2 а.с. 97-98) відмовлено (т. 2 а.с. 131-133). Ухвалою суду від 20 березня 2017 року, занесеною до журналу судового засідання, клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи (т. 2 а.с. 168-169, 21-232) залишено без розгляду (т. 2 а.с. 233-233). Під час судового розгляду справи 13 червня 2017 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] надані письмові пояснення на позов (т. 3 а.с. 45-47), відповідно до яких позивач у заяві про збільшення позовних вимог одночасно змінив і підставу і предмет позову. 26 лютого 2017 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого підтримує відзив, наданий раніше. Крім того, зазначає, що надані позивачем висновки експертиз та долучені до справи є неналежними доказами, позивач не зазначає конкретну підставу визнання договору недійсним, відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем , суд прийняв до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, яка за своїм змістом є одночасно заявою про зміну і предмету, і підстав позову, позивачем не залучено до справи в якості третіх осіб приватних нотаріусів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які посвідчили договори щодо переходу права власності на спірну квартиру, неможливо одночасно заявляти вимоги про визнання договору недійсним та витребування квартири (т. 3 а.с. 154-160). 22 травня 2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] (т. 3 а.с. 224-233), відповідно до якої позивачем у первісному позові заявлялися позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні власністю, виселення. [PERSON] не надано доказів щодо здійснення ремонту квартири, докази, на які посилається відповідач: копії договорів про надання житлово-комунальних є неналежними. Квитанції про оплату житлово-комунальних послуг відповідачем [PERSON] надано лише за жовтень 2015 року та серпень 2015 року. За всі інші періоди житлово-комунальні послуги оплачував позивач. Договір купівлі-продажу, який начебто укладений [PERSON] здійснений на підставі підробленого його паспорту та на підставі підробленого договору дарування. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 31 травня 2018 року справу передано для розгляду судді Батрин О.В. (т. 4 а.с. 7-10). Ухвалою суду від 31 травня 2018 року справу прийнято до провадження судді (т. 4 а.с. 11). Ухвалами суду від 26 вересня 2018 року: - за клопотанням представника позивача [PERSON] (т. 4 а.с. 28-30) витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. належним чином завірену копію договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 25.06.2015 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого цим нотаріусом та копії усіх документів, що знаходяться в архіві приватного нотаріуса при примірнику договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 25.06.2015 року, на підставі яких посвідчувався договір іпотеки від 25.06.2015 року (т. 4 а.с. 76); - за усним клопотанням представника позивача [PERSON] залучено у цивільній справі в якості співвідповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. (т. 4 а.с. 74); - за клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] (т. 4 а.с. 68-69) залучено у цивільній справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., [PERSON] (т. 4 а.с. 75). Ухвалою суду від 29 листопада 2018 року, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про виклик свідків, (т. 4 а.с. 86), представника позивача [PERSON] про виклик експертів, витребування доказів (т. 4 а.с. 88-93) відмовлено (т. 4 а.с. 95-97). 10 лютого 2019 року від представника відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гулевич М. надійшов відзив на позов (т. 4 а.с. 134-135), відповідно до якого заперечує щодо задоволення позову в частині зобов`язання Департаменту зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , оскільки відповідно до Положення про Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.04.2016 № 261 (у редакції розпорядження виконавчого органу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 20.07.2017 №1286), ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади. їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. 14 червня 2019 року у справі на виконання положень п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду на 31 липня 2019 року (т. 4 а.с. 187). За клопотанням представника відповідача [PERSON] - [PERSON] у зв`язку із залученням [PERSON] в якості співвідповідача, ухвалено розгляд спавши розпочати з початку - зі стадії підготовчого судового засідання, що занесено до протоколу судового засідання від 13 листопада 2019 року (т. 4 а.с. 239-240). 23 листопада 2019 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано відзив на позов (т. 5 а.с. 3-17), відповідно до якого позивач знав про укладення іпотечного договору, оскільки до заперечення Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві від 08.09.2015 р. долучено Інформаційну довідку щодо права власності на спірну квартиру та наявності на неї обтяження за договором іпотеки. Тому, підстав для поновлення строку позовної давності немає. Щодо вимог про визнання договорів недійсними, зокрема, визнання недійсним договору іпотеки квартири від 25.06.2015 року позивач не надав належні та допустимі докази недійсності цих договорів. Висновки експертиз, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, є неналежним доказами, оскільки вони складені в межах досудового розслідування кримінальної справи. Не допускається одночасне заявлення вимог про визнання договорів недійсними (негаторний позов) та витребування майна (віндикаційний позов). Витрати на правничу допомогу позивача не підтверджені. За результатами підготовчого судового засідання ухвалою суду від 4 грудня 2019 року судовий розгляд справи призначено на 5 лютого 2020 року (т. 5 а.с. 50). 20 грудня 2019 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , відповідно до якої доводи, зазначені у відзиві є безпідставними (т. 5 а.с. 76-86). 21 січня 2020 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (т. 5 а.с. 92-98), у яких вона наполягає на недоведеності позивачем позовних вимог та відсутності належних та допустимих доказів на їх обґрунтування. 5 лютого 2020 року під час розгляду справи представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності щодо позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним (т. 5 а.с. 113). У судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] , його представник [PERSON] , представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], представник відповідача Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Дубровська І.О. заперечили щодо задоволення позовних вимог. Інші учасники справи до судового засідання не з`явились з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 27.01.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 98 (т. 1 а.с. 14-15), оригінал якого оглянуто судом під розгляду справи та його засвідчена копія долучена до матеріалів справи (т. 5 а.с. 125). При цьому в договорі дарування зазначено прізвище обдаровуваного [PERSON] замість правильного [PERSON] . Відповідно до довідки КПУЖГ «Печерська брама» Печерської районної в місті Києві Ради № 1182 від 4 серпня 2012 року [PERSON] раніше належав паспорт серії [NUMBER] , виданий 28.03.1996 року Ленінським РВ УмМВС України в Запорізькій області на ім`я « [PERSON] ». Згодом був здійснений обмін паспорту у в`язку з уточненням прізвища « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 7.12.2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (т. 5 а.с. 127). Право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності 21.09.2012 року, номер запису: 44243 в книзі: 413-97 відповідно до порядку, встановленому законодавством України, що діяв на час посвідчення договору дарування. Оригінал вказаного витягу оглянуто судом та завідчено його відповідність оригіналу (т. 1 а.с. 16). Отже, [PERSON] на законних підставах набув у власність зазначену квартиру [ADDRESS] та є її повноцінним власником. З часу набуття у власність [PERSON] належним чином, відкрито, добросовісно володів, користувався та розпоряджався належною йому на праві власності квартирою. 02 листопада 2014 року між [PERSON] (наймодавець) і [PERSON] (наймач) укладено договір найму (оренди) нерухомого майна, а саме: двохкімнатної квартири загальною площею 95,9 кв.м., житлова площа 42,4 кв.м. на 18 поверху за адресою: [ADDRESS] , строком на один рік, тобто до 02.11.2015 року (т. 1 а.с. 17-20). У цей день [PERSON] передано квартиру [PERSON] (наймач) по акту приймання-передачі жилого приміщення разом із побутовою технікою. Відповідно до п. 1.1 договору найму (оренди) нерухомого майна предметом договору є тимчасова здача в найм (оренду) на оплатній основі двокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно з п. 4.1 договору найму (оренди) нерухомого майна від 02.11.2014 року строк дії договору складав період часу з 02.11.2014 року по 02.11.2015 року. [PERSON] відповідно до п. 3.2.1 п. 3.2 договору сплатила лише за перший місяць найму квартири, листопад 2014 р. (з 02.11.2014 р. по 02.12.2014 р.). З грудня 2014 р. [PERSON] перестала вносити орендну плату. Тому, [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] із письмовими заявами про дострокове припинення дії договору оренди, повернення об`єкту найму, телефонував, проте належних результатів вказане на недало. Зазначені обставини призвели до виникнення заборгованості по орендній платі за 6 місяців (грудень 2014 р. - травень 2015 р.) та до неможливості перевірки стану використання квартири, як це передбачено умовами договору найму (оренди) нерухомого майна від 02.11.2014 року. У зв`язку з чим [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод й користуванні нерухомим майном, розірвання договору, зобов`язання вчинити дії (виселення) і стягнення заборгованості. У кінці травня 2015 року під час з`ясовування питання про надання позивачем згоди на переоформлення договору про надання послуг від менеджерів інтернет-провайдера позивачу стало відомо про можливу зміну власника квартири. Вказане стало підставою позивачу перевірки інформації про квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивач дізнався, що власником його квартири є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2015 року. У зв`язку з цим [PERSON] звернувся 9.06.2015 року до Печерського районного управління ГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення (т. 2 а.с. 93-94) та до Печерського районного суду м. Києва з вказаним позовом. Відомості за заявою позивача внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2015 року, кримінальне провадження № 12015100060003949 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. З матеріалів кримінальної справи [PERSON] стало відомо, що 04.02.2015 року між нібито ним, [PERSON] , та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за реєстровим № 246. Із копій документів, які знаходяться у архіві приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. при примірнику договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04.02.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 246 (т. 1 а.с. 185-211), які долучені судом до справи на підставі клопотання представника позивача [PERSON] , та не оспорюються сторонами вбачається, що продавцем належної [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS] була особа на ім`я [PERSON] . Крім того, для посвідчення вказаного договору нотаріусу було надано договір дарування квартири [ADDRESS] від 27.01.2011 року, укладений між [PERSON] (а не [PERSON] за договором дарування, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні) та його матір`ю, [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В., за реєстровим № 98 (т. 1 а.с. 186). При цьому, крім різниці у прізвищі, підписи, а також розшифровка прізвища, ім`я та по-батькові обдаровуваного та дарувальника суттєво відрізняється від підпису обдаровуваного та дарувальника в оригіналі договору дарування, оглянутому в судовому засіданні, який до цього часу знаходиться у [PERSON] . Також при укладенні договору купівлі-продажу було надано паспорт на ім`я [PERSON] та картку платника податків (т. 1 а.с. 189-191), які також суттєво відрізняються від оригіналу паспорту позивача та картки платника податків за фотографією, шрифтом набору тексту в картках платника податків, печатками, підписами, датами та особами, що видали картку платника податків. Оригінали паспорту позивача та картки платника податків оглянуто в судовому засіданні, їх копії засвідчені судом на їх відповідність оригіналу та долучені до справи (том 1 а.с. 212- 213). Вказані докази дають суду дійти висновку, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04.02.2015 року позивач [PERSON] не укладав. Від його імені такий договір укладено сторонньою особою на підставі підроблених документів, що посвідчують особу. Крім того, в межах кримінальної справи було призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами якої експертами Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру складено висновок № 988/тдд від 09.08.2016 року (т.2 а.с. 106-129), відповідно до якого: - підпис та рукописний запис у графі «продавець» в договорі купівлі-продажу квартири від 04.02.2015р. виконано ймовірно не [PERSON] , [INFO] , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; - підпис та рукописний запис у графі «Обдаровуваний» в договорі дарування квартири від 27.01.2011 р. виконано не [PERSON] ; [INFO] , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; - підпис та рукописний запис у графі «підпис» в заяві від імені [PERSON] на ім`я Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. від 04.02.2015р. виконано ймовірно не [PERSON] , [INFO] , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; - підпис та рукописний запис у графі «Замовник» в звіті про оцінку майна № FO-150130-002 виконано не [PERSON] , [INFO] , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою; - підпис та рукописний запис у графі «підпис» в нотаріальному примірнику довіреності від [PERSON] від 26.01.2015р. виконано не [PERSON] , [INFO] , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою. Крім того, у висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 521/тдд від 20.03.2017 року (т. 3 а.с. 11-33) встановлено, що у договорі дарування квартири [ADDRESS] від 27.01.2011 року, укладеному між [PERSON] та його матір`ю, [PERSON] , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенко В.В., за реєстровим № 98, який знаходиться у архіві приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. при примірнику договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04.02.2015 року виконано не [PERSON] , а іншою особою. Також підпис нотаріуса Ващенко В.В. , дарувальника [PERSON] у договорі дарування, який знаходився у приватного нотаріуса Кударенко В.М. при посвідченні договору купівлі-продажу спірної квартири також виконані не нотаріусом Кударенко В.М . та [PERSON] відповідно, а іншими особами. Отже, вказані висновки є доказом того, що договір дарування, який поданий для укладений договору купівлі-продажу як правовстановлюючий документ [PERSON] на право власності на спірну квартиру, не відповідає дійсності та позивач [PERSON] не укладав 04.02.2015 року договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] . На противагу вказаним висновкам експертів представником відповідача [PERSON] - [PERSON] подано висновок експертного почеркознавчого дослідження № 103/17 від 18.10.2017 року (т. 3 а.с. 122-130) та представником третьої особи [PERSON] - [PERSON] висновок почеркознавчого дослідження № 8939 від 29.11.2017 року (т. 3 а.с. 133-141), відповідно до яких підпис в графі «продавець» виконаний [PERSON] . Проте, суд відхиляє вказані висновки вказаних досліджень, оскільки вони є неналежним доказом, так як експерти, які надали дані висновки не були попередженні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а дослідження проводилось не за оригіналами документів, а за фотокопіями із копій наявних у матеріалах справи № 757/19016/15-ц доказів та фотокопії висновку експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 988/тдц від 09.08.2016 року. Також суд відхиляє як належний доказ рецензцію від 8.12.2017 року, складену Бондар М.Є. , на висновок експертизи № 988/тдц від 09.08.2016 року (т. 3 а.с. 114-119), виходячи з такого. Відповідно до п. 1.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, основними видами (підвидами) експертизи зокрема є криміналістична: почеркознавча; лінгвістична експертиза мовлення; технічна експертиза документів тощо. Згідно з п. 1.7 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень експертизи та дослідження, що проводяться атестованими судовими експертами, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, здійснюються з урахуванням обмежень, передбачених статтею 7 Закону України «Про судову експертизу». Згідно зі ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Відповідно до п. 1.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовка та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Тому, враховуючи, що вказану рецензію виконано експертом ТОВ «Центру судових експертиз «Альтернатива» Бондар М.Є. , а не експертом держаної установи, то суд таку рецензію як доказ відхиляє. Відповідно до висновку № 93/18 віл 20 вересня 2018 року, складеного експертом ТОВ «Центру судових експертиз «Альтернатива» Фраймович Л.В. , висновку почеркознавчого дослідження № 103/17 від 18.10.2017 року складеного експертом ТОВ «Центру судових експертиз «Альтернатива» Фраймович Л.В. (т. 3 а.с. 122-130), висновку почеркознавчого дослідження № 8939 від 29.11.2017 року, складеного експертом ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» Панчошніком І.З. (т. 3 а.с. 133-141) підпис у договорі купівлі-продажу квартири від імені [PERSON] та рукописний запис « [PERSON] » виконані [PERSON] (т. 1 а.с. 40-49). Разом з тим, суд відхиляє вказаний висновок та висновки почеркознавчих досліджень як належні докази, оскільки вказана експертиза проведена з порушення наведених положень законодавства - не експертом державної установи. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] - [PERSON] та представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , що висновки судових експертиз, складені в межах досудового розслідування кримінальної справи, є неналежним доказом, оскільки при складанні таких висновків експерти повідомлялись про кримінальну відповідальність за надання неправильного висновку та в межах кримінального провадження [PERSON] є потерпілим, у зв`язку з чим відповідно до положень КПК України він має право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, роботи з них копії, зокрема і для долучення таких копій до матеріалів цивільної справи. Крім того, на спростування висновків судових експертиз, складених в межах досудового розслідування кримінальної справи, не надано інших належних доказів. Клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи сторонами не заявлено. Судом також встановлено, що 2 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в гривнях, в сумі еквівалентній 300 000 доларів США. Строк повернення позики визначений до 12 лютого 2015 року (т. 1 а.с. 141). Актом про фактичну передачу та отримання коштів сторони договору позики підтвердили отримання [PERSON] коштів в сумі 300 000 доларів США (т. 1 а.с. 142). 3 метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 05 лютого 2015 року між сторонами договору укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., про що зроблений запис в реєстрі за № 319, предметом якого є квартира [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності (т. 1 а.с. 135-139). 13 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 402, відповідно до якого [PERSON] набув прав власності на належну квартиру, а саме: квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 133-134). Враховуючи ланцюг подій щодо квартири позивача, направлених на її відчуження: укладення 2 лютого 2015 року договору позики між [PERSON] та [PERSON] , строк повернення якого - 12 лютого 2015 року (тобто договір укладений на 10 днів без забезпечення такого виконання); укладення 04.02.2015 року договору від імені [PERSON] та [PERSON] купівлі-продажу, за яким право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON] ; укладення 05.02.2015 року договору іпотеки спірної квартири між [PERSON] та [PERSON] , а також укладення 13.02.2015 року договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON] , суд доходить висновку, що такі дії наведених осіб заздалегідь були направлені на протиправне вибуття з власності позивача його квартири, оскільки всі дії відбувались протягом 10 днів. Судом також встановлено, що 15 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 832, відповідно до якого [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 172-154). У виконання вказаного договору [PERSON] надані всі необхідні документи для укладення цього договору, сплачено вартість квартири, що стверджується матеріалами нотаріальної справи (т. 2 а.с. 2-61). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Враховуючи наведені обставини, [PERSON] заперечує дійсність договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 4.02.2015 року від імені [PERSON] та [PERSON] , тобто вказаний договір укладений з порушенням положень ст. 203 ЦК України за документами, що посвідчують особу [PERSON] та правовстановлюючого документу на квартиру (договору дарування), які не відповідають дійсності, тобто договори укладені поза волею позивача, [PERSON] є стороною вказаного договору, то суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання цього договору купівлі-продажу квартири від 4.02.2015 року недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Проте застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ст. 216 ЦК України, а саме реституції як способу захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Така правова позиція, висловлена Верховним Судом України від 19 листопада 2014 року № 6-170цс14, від 13 травня 2015 року у справі 6-67цс15, від 25 червня 2014 року у справі 6-6714цс. Крім того, така позиція підтверджена і постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, а також у справі № 127/17971/15-цвідповідно до якої на практиці слід розмежовувати випадки застосування двосторонньої реституції як наслідку недійсності правочину та витребування майна від добросовісного набувача, як способу захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України) Оскільки судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що належать позивачу, право власності на цю квартиру кілька разів у короткі проміжки перейшло на інших осіб, зокрема [PERSON] , який на даний час є її власником, то застосування наслідків недійсності правочинів неможливе, так як [PERSON] , котрому було продане від імені [PERSON] нерухоме майно за недійсним правочином, на даний час не є власником проданого майна. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, важливою умовою звернення з віндикаційним позовом (ст. 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин. Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. За п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна. Вказане стверджується правовою позицією Верховного Суду України від 11 червня 2014 року № 6-52цс14. Оскільки у справі, встановлено, що квартира вибула з власності позивача на підставі договору купівлі-продажу, який суд визнає недійсним, то суд дійшов висновку, що квартира вибула з володіння власника позивача поза його волею і він має право витребувати її від добросовісного набувача [PERSON] у власність [PERSON] . З урахуванням наведеного, позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 15.04.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. за реєстровим № 832 задоволенню не підлягають. Крім того, [PERSON] у справі має процесуальний статус третьої особи, а не відповідача. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за позивачем, [PERSON] , оскільки відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даному випадку суд дійшов висновку про визнання договору купівлі-продажу квартири позивача недійсним та витребування її від добросовісного набувача, тобто у такий спосіб захистив право власності позивача щодо квартири, що виключає можливість суду за належних позивачу правовстановлюючих документів на квартиру - договору дарування вирішити питання про визнання права власності на квартиру, тим більше, що позивачем не доведені обставини, викладені у ст. 392 ЦК України. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи, що у спірній квартирі на даний час проживає відповідач [PERSON] , а позивач не має можливості користуватись вказаною квартирою, то суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про усунення [PERSON] перешкод у здійсненні права користування та володіння квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та вселити [PERSON] у належну йому квартиру [ADDRESS] , як похідні наслідки задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири позивача недійсним та витребування її від добросовісного набувача. Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 25.06.2015 року, укладеного між іпотекодавцем [PERSON] та іпотекодержателем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1231, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 25.06.2015 року укладений між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В., тобто через місяць після купівля квартири [PERSON] (т. 4 а.с. 103-118). Відповідно до вказаного договору строк виконання основного зобов`язання - 25.06.2020 року, розмір основного зобов`язання - 4 375 000 гривні, правочин, в якому встановлено основне зобов`язання - договір позики, серія та номер: б/н, виданий 25.06.2015 року, видавник: [PERSON], [PERSON] іпотекодержатель: [PERSON] , іпотекодавець: [PERSON] . Предметом договору іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка незаконним шляхом вибула із моєї, [PERSON] , власності. Підставою внесення запису до Державного реєстру іпотек є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 22398618 від 25.06.2015 року, здійснений о 21:07:16, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. 25.06.2015 року о 21:31:25 внесено відомості про державну реєстрацію обтяжень у зв`язку із укладенням договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 25.06.2015 року, обтяжувач [PERSON] . Разом з тим, судом встановлено, що з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні власністю та виселення [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва 02.06.2015 року (т. 1 а.с. 3- 20). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.06.2015 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що на даний час належить на праві власності відповідачу [PERSON] (т. 1 а.с. 37-38). Отже, договір іпотеки від 25.06.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] після накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Позовна вимога про визнання недійсним договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 25.06.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. є похідною вимогою щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартир та її витребування. Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи наведене, визнання судом договору купівліі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, неможливості визнання подальших договорів щодо переходу права власності на квартиру недійсними у зв`язку з наявністю іншого способу захисту права власності позивача - витребування квартири, суд дійшов висновку про визнання договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] та представником відповідача [PERSON] - [PERSON] заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності щодо визнання договору іпотеки недійсним. Проте, суд відхиляє вказану заяву та вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності про визнання договору іпотеки недійсним, виходячи з такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповдіно до ч. 1 ст. 258 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В матеріалах справи наявні письмові заперечення Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві від 08.09.2015 р. (т. 1 а.с. 102-104), до яких долучено Інформаційну довідку щодо права власності на спірну квартира та наявності на неї обтяження за договором іпотеки від 7.09.2015 року (т. 1 а.с. 106-123). Разом з тим, лише 18.12.2018 року до Печерського районного суду м. Києва від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубко В.В. на виконання ухвали суду від 26.09.2018 року надійшла копія договору іпотеки квартири [ADDRESS] від 25.06.2015 року та документів на підставі яких він укладений (т. 4 а.с. 102-118), у зв`язку з чим представник позивача мав змогу ознайомитись з ними та ознайомився 11.02.2019 року з матеріалами судової справи № 757/19016/15-ц (т. 4 а.с. 122), а з позовом про визнання договору іпотеки недійним позивач звернувся 18 квітня 2019 року (т. 1 а.с. 155-164), то суд дійшов висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності. Що стосується позовних вимог про зобов`язання Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) зареєструвати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цих вимог, виходячи з такого. Відповідно до Положення про Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.04.2016 № 261 (у редакції розпорядження виконавчого органу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 20.07.2017 №1286), до повноважень Департаменту належить проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади. їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Частина друга статті 24 Закону передбачає, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Відповідно до частини четвертої статті 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюється шляхом прийняття відповідного рішення державним реєстратором, на підставі заяви власника та поданих документів. Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з декількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає кращим за даних обставин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 липня 2014 року у справі № К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 р.№21-87а13. Отже, судові органи не можуть втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень щодо прийняття останнім рішення в межах компетенції. Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з цим позовні вимоги про зняття заборони на відчуження квартири [ADDRESS] та виключення з Державного реєстру іпотек записи про обтяження її іпотекою, скасування державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки вказане рішення суду є підставою для внесення відповідних даних для державної реєстрації права власності та інших речових прав щодо квартири позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 21 611 грн. 40 коп. (т. 1 а.с. 2, т. 2 а.с. 5-7, т. 4 а.с. 26-27, т. 4 а.с. 153-154). Суд дійшов висновку про задоволення 4 вимог немайнового характеру та одну майнового характеру (витребування майна), у зв`язку з чим з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 10 218 грн., з яких 8 810 грн. з позовних вимог про витребування майна, заявлених у 2018 року та 1 408 грн. з 4 позовних вимог немайнового характеру, з яких дві вимоги немайнового характеру задоволені повністю та стосуються лише відповідача [PERSON] , а дві вимоги - порівну [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Тому з [PERSON] , [PERSON] підлягає стягненню половина судового збору з вимог немайнового характеру - по 352 грн. 40 коп. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем, то суд дійшов висновку про відмову у їх розподілі між відповідачами, оскільки суду не надано доказів їх понесення позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial