Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

у червні 2016 року позивач звернувся із позовом до суду та просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 29.03.2014 року у розмірі 249150 грн. заборгованість; 13392 грн. 3 % річних від простроченої заборгованості, 166183, 05 грн. інфляційні втрати, 10937, 70 грн. відсотки за користування кредитом, а всього 439663, 45 грн. Позов позивачем мотивований тим, що 29.03.2015 року він передав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 доларів США, про що останній написав йому відповідну розписку, в якій зобовязався повернути гроші до 01.09.2014 року. Однак в обумовлений строк гроші повернуто не було. Так, на час складання позову, тобто 15.06.2016 року офіційний курс долара США по відношенню до гривні становив 2491, 5 грн. за 100 доларів США. З цих підстав сума заборгованості у гривневому еквіваленті становила 249150 грн., 3% річних за 564 дні прострочки становлять 13392, 70 грн., інфляційні втрати 166183, 05 грн., відсотки за користування кредитом становлять 10937, 70 грн., а всього 439663, 45 грн. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомленим про день час розгляду справи за зареєстрованим місцем прожтивання. Частиною 1 ст. 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення по справі, оскільки відповідач належним чином повідомлялася судом про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши позивача, його представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку: 29.03.2014 року [PERSON] написав розписку про те, що взяв у борг у [PERSON] борг у розмірі 10000 доларів США і зобовязався із повернути до 01.09.2014 року. (а.с. 58). Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~\~\~\~ На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~\~\~ \~Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що передбачені договором. \~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.\~\~\~\~ \~\~\~\~ Відповідно до Правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики у справі № 6-63 цс 13 від 18.09.2013, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.\~\~\~\~Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. \~\~ Таким чином, дослідивши правову природу розписки, виданої 29.03.2014 року [PERSON] суд приходить до висновку, що між останній та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе обов'язок повернення коштів у розмірі 10 000 доларів США до 01.09.2014 року, чим підтвердив факт отримання коштів. Одночасно, судом встановлено, що станом на 15.06.2016 року офіційний курс долара США по відношенню до гривні становив 2491, 5 грн. за 100 доларів США, а отже сума заборгованості за договором позики у гривневому еквіваленті відповідає 249150 грн. \~\~\~\~ Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. \~\~\~ \~Однак, договором позики, укладеним сторонами, не передбачено обов'язок позичальника сплачувати відсотки за користування позикою та питання їх стягнення сторони не обумовлювали, а отже в частині стягнення відсотків, позовні вимоги до задоволення не підлягають. У відповідності\~\~до ч 1\~ст.1050 ЦК України, якщо боржник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний відповідно до вимог\~ст.625 ЦК України\~сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не залежно від того, чи зазначено вказане в розписці чи ні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. \~\~\~\~ Під час розгляду справи 6-771цс15 про стягнення заборгованості за договором позики, розглянувши аналогічні правовідносини, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла до висновку, що норми ч. 2 ст.625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. Враховуючи, що грошові зобов'язання сторін визначені в іноземній валюті - доларах США, то передбачена ч.2\~ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення грошового зобов'язання у вигляді стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення не може бути застосована, не дивлячись на те, що позивач просив стягнути заборгованість у гривневому еквіваленті. Час прострочки боргового зобовязання відповідачем із 01.09.2014 року по 15.06.2016 року складає 654 дні. Таким чином, суд вважає, що у відповідності до ст. 625 ЦК України до стягнення підлягають 3 % річних за весь час прострочки у розмірі 13392, 70 грн., виходячи із розрахунку: 249150 *3 %/100/365*654 = 13392, 70 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики та 3 % річних за період прострочки боргових зобовязань, а саме 262542, 70 грн. (249150 грн. + 13392, 70 грн. = 262542, 70 грн.). Відповідно ст.88 ЦПК України,приймаючи до уваги, що позивач є інвалідом другої групи та у відповідності до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то із відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 2625, 42 коп., в іншій частині судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial