Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4.08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 53072,00 грн у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Родина» /далі САПТЗТ «Родина»/ по праву спадкування за заповітом після померлої 29 квітня 2011 року [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, де була заведена спадкова справа, і на частину спадкового майна у вигляді земельних ділянок площею 0,4739 та 2,8309 га отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але вона позбавлена можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку/пай/ розміром 4.08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який власником за життя був втрачений, а відділ держгеокадастру у свою чергу відмовив у видачі його дубліката, тому в засобах масової інформаціїзроблено оголошенняпро втрату Сертифіката на право на земельну частку (пай) СМ0165787 від 27.09.1996, за яким на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 8.07.2003 [PERSON] передано право на земельну частку (пай), що належалопомерлому 08 липня 2002 року [PERSON]. Постановою нотаріуса [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, не має. На переконання позивача її право на спадщину порушено і підлягає судовому захисту. Сторони та третя особа на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому Позивач підтримує позовні вимоги та просить задовольнити, Відповідач та Третя особа, кожен окремо, визнають вимоги позивача /ас 36,45-46/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами обставин спору судом встановлено, що [PERSON] успадкувала після померлого 08.07.2002 чоловіка [PERSON] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Родина» Краснопільського району Сумської області розміром 4,08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі /на місцевості/, посвідченого Сертифікатом серії СМ № 0165787, виданим Краснопільською районною державною адміністрацією Сумської області 27.09.1996, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 27.09.1996 за № 383, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії СМ № 08 від 8.05.1995 та Додатком 1 до нього, Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 8.07.2003 серії ВАК № 320448 /копії ас 17-23/. На підставі згадуваного свідоцтва 8.07.2003 внесені відповідні зміни у Книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) і право на земельну частку (пай) передано [PERSON], що підтверджується витягом з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) /копія ас 24/. 29 квітня 2011 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БП № 175971 /копія ас 10/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на її майно. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно, і врегульовані нормами цивільного та земельного законодавства України. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК України у редакції 2004 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась після 01.01.2004 року. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно частини першої статті1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини першої статті1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За життя 20 лютого 2007 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала онуці [PERSON], остання прийняла спадщину, у результаті чого приватним нотаріусом Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] заведена спадкова справа за р. № 104/2017 від 10.03.2017, і 25.04.2017 на частину спадкового майна у вигляді земельних ділянок розміром 2.8309 га та 0,4739 га отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом /копія спадкової справи ас 37-43, копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ас 13-15/. 06 червня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Родина» на території Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області розміром 4.08 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа / ас 16/. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а частини третьої статті 152 Земельного Кодексу України. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Таким чином, Позивач як спадкоємець за заповітом має право на спадкування права на земельну частку (пай), яку спадкодавець набула за життя та відносно якої було втрачено правовстановлюючий документ, про що було розміщено оголошення в місцевій газеті «Перемога» за 16.06.2017 за № 29 /копія ас 27/. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ втрачений спадкодавцем за життя. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд встановив, що позивач зверталась до Міжрайонного управління у Великописарівському та Красноільському районах Головного Управління Держгеокадастру у Сумській області з заявою про видачу дублікату Сертифіката на земельну частку (пай) серія СМ № 0165787 на імя [PERSON], але їй в цьому було відмовлено по причині смерті власника та відсутності факту встановлення спадкоємця /ас 25/. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що втрата Сертифікату на право на земельну частку (пай) та неможливість отримання його дублікату спадкоємцем, який би підтверджував право спадкодавця на спірну земельну частку (пай), унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У теперішній час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Славгородська сільськарада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. За даними [PERSON] з технічної документації по грошовій оцінці земель від 29.05.17 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 4,08 га становить 53072 грн /ас 26/. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд вважає, що право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача, котра є спадкоємицею за заповітом, прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частку (пай) в нотаріальній конторі не може, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому її право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved