Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

У травні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] ; залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] ; неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити на проживання з нею до повноліття дітей. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 16.02.2004 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони не підтримують шлюбних відносин близько шести років через те, що не мають спільних інтересів, мають різні погляди на життя, не мають взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги. Оскільки, їх шлюб припинив фактично своє існування, вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно і примирення між ними не можливе, тому звернулася до суду за захистом своїх сімейних прав. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, але без їх виклику, за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечень проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від учасників справи не надходили. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Довбиською селищною радою Баранівського району Житомирської області, актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 16.02.2004 року. (а.с. 13) У свідоцтві про народження дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками вказані сторони по справі. (а.с. 14,15) Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір`ю. Відтак, дітей суд залишає на проживання з позивачем, оскільки спору про це у сторін не виникло. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, клопотання про надання часу на примирення від сторін не надходило, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім`я розпалась. Крім того, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved