Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з указаним позовом в якому просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем та поділити спільно набуте майно. До початку підготовчого судового засідання від представника відповідача [PERSON] - адвоката Крупника О.М. надійшло клопотання про роз`єднання пред`явлених позивачкою вимог у окреме провадження. В обґрунтування зазначеного клопотання представив відповідача зазначає, що позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя викладені в одній позовній заяві, мають різні правові підстави, а, отже, мають законне право бути розглянуті в окремих самостійних судових провадженнях. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя роз`єднано та виділено в окреме провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. У подальшому роз`єднані матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжяпередано для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду та її розподілу. У порядку визначеному процесуальним законом, позовні вимоги передано на розгляд іншому складу суду. В судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява позиваки про розгляд справи за її відсутності позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача, позов визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу між сторонами. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 вересня 2004 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1357. За час перебування шлюбі у сторін спільних дітей не має. Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку , що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає відшкодуванню на користь позивача, з яких: 352 грн. 40 коп. - стягненню з відповідачки та 352 грн. 40 коп. - поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved