Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

У травні 2021 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] із вимогами про визнання [PERSON] бувшим опікуном і спадкоємцем його тітки [PERSON] 1931 року народження. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що [PERSON] була самотньою людиною і проживала разом з [PERSON] та його дружиною [PERSON] , яка мала опікунство над [PERSON] , з 1993 року за адресою: [ADDRESS] . В 2004 році [PERSON] поїхала за кордон, а на позивача залишила довіреність на вчинення будь яких дій з майном та вести спадкові справи. Таким чином [PERSON] передала [PERSON] опікунство над [PERSON] . В 2007 році [PERSON] продав квартиру на [ADDRESS] та за виручені кошти купив квартиру на [ADDRESS] . Оскільки дружина [PERSON] не повернулась з-за кордону, то [PERSON] написала заяву про позбавлення опікунства над нею [PERSON] . Заяву було задоволено та опікунство припинено, нового опікуна не призначено. Ухвалою від 08 вересня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] . Представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідачка позовні вимоги не визнає, оскільки немає жодного відношення до квартири [ADDRESS] . Власником 1/2 частки квартири є [PERSON] , яку він успадкував після смерті [PERSON] згідно заповіту. Твердження позивача про те, що ним самостійно придбано квартиру на вул. Мазепи не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] мала на праві власності квартиру на [ADDRESS] , які продала для того щоб купити квартиру на [ADDRESS] . Жодного рішення суду про встановлення на [PERSON] опіки та призначення [PERSON] її опікуном немає, тому вимога про визнання колишнім опікуном не безпідставною. [PERSON] не міг і не може бути спадкоємцем після смерті [PERSON] , оскільки заповіту щодо нього не було та він не перебував із [PERSON] у родинних відносинах, які б створювали правові наслідки для спадкування за законом. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] письмових пояснень по суті спору не надав. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Суду пояснив, що [PERSON] не була його родичкою, себе вважає її опікуном, оскільки таку опіку йому передала дружина [PERSON] згідно довіреності. Що стосується спадкування майна після смерті [PERSON] , то він заяви про прийняття спадщини не подавав. Вважає, що [PERSON] заволодів квартирою незаконно, успадкувати квартиру повинен був він, оскільки всі документи підроблені Шереметами. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та не доведеністю позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Щодо вимоги позивач про визнання його бувшим опікуном тітки [PERSON] . Жодних доказів того, що [PERSON] та [PERSON] є родичами суду не надано. Позивач у судовому засіданні заявив, що [PERSON] була свідком на його весіллі з [PERSON] та вони всі разом проживали за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.81 зв.). Із відповіді Департаменту соціальної політики від 16.08.2021 вбачається, що на обліку в опікунській раді виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, як недієздатна або обмежено дієздатна [PERSON] не перебувала, опіка над нею не встановлювалась (а.с. 147). Позивач стверджує, що він був опікуном [PERSON] на підставі довіреності від 21.09.2004 яку надала йому його дружина [PERSON] , яка в свою чергу була опікуном [PERSON] (а.с.3). Але, такі твердження позивача є необґрунтованими, оскільки повноваження опікуна не передаються за довіреністю, крім того, у вказаній довіреності про це навіть не зазначалось. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 63 ЦК України, фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Статтею 75 ЦК України визначено порядок звільнення опікуна та піклувальника, суд,\~якщо він\~призначив опікуна\~чи піклувальника,\~або орган\~опіки та\~піклування за\~заявою особи\~звільняє її\~від повноважень\~опікуна або\~піклувальника.\~Ця заява\~розглядається судом\~або органом\~опіки та\~піклування протягом\~одного місяця. Особа\~виконує повноваження\~опікуна або\~піклувальника до\~винесення рішення\~про звільнення\~її від\~повноважень опікуна\~або піклувальника\~чи до\~закінчення місячного\~строку від\~дня подання\~заяви,\~якщо вона\~не була\~розглянута протягом\~цього строку. Суд,\~якщо він\~призначив піклувальника,\~або орган\~опіки та\~піклування може\~звільнити піклувальника\~від його\~повноважень за\~заявою особи,\~над якою\~встановлено піклування. За заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту. З урахуванням наведеного вимога позивача про визнання його бувшим опікуном не підлягає до задоволення. Щодо вимоги позивача про визнання його спадкоємцем тітки [PERSON] . Як вбачається із копії спадкової справи № 308/2013, яка заведена після смерті [PERSON] (а.с.79-123), [PERSON] на час смерті була співвласником квартири [ADDRESS] , іншим співвласником є [PERSON] (а.с.118, 120). З [PERSON] у родинних стосунках вони не перебували. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт (а.с.82). Згідно заповіту від 20.07.2007 [PERSON] все своє майно, в тому числі квартиру на [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . 22.04.2013 [PERSON] подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом (а.с.81) 28.10.2014 державним нотаріусом Шереметі Євгену Любомировичу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом , а саме: на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.121). Право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.123). Позивач стверджує, що він є спадкоємцем [PERSON] , проте такі твердження є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вже зазначено судом вище, [PERSON] залишила заповіт та визначила спадкоємця. [PERSON] до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. А тому, жодних підстав для задоволення позовної вимоги про визнання його спадкоємцем немає. Крім того, позивачем невірно обрану спосіб захисту свого порушеного, на його думку, права Суд неодноразово на підготовчому провадженні звертав увагу позивача, що способи захисту визначено в ст. 16 ЦК України, та роз`яснював право позивача змінити предмет або підставу позову, також його право звернутись за професійною правничою допомогою, але позивач таким правом не скористався. Також позивачем необґрунтовано заявлено позов до [PERSON] , хоча вона жодного стосунку до вказаних відносин немає. Ніколи не була та не є власником квартири на [ADDRESS] . Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За наведених обставин в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 60, 63, 75, 1216, 1218, 1223 ЦК України,

Outcome: dismissed