Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У червні 2015 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, треті особи: Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, Запорізька районна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначила, що 05 лютого 2010 року помер її рідний брат [PERSON]. Після смерті брата відкрилась спадщина на : житловий будинок та господарські споруди , що розташовані за адресою с. Лежине вул. Залізнична, 34 Запорізького району Запорізької області. На протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, позивачка звернулася до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа. Коли позивачка звернулася до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, зясувалось, що право власності на спадковий будинок не було зареєстроване за спадкодавцем, тому нотаріусом Запорізької районної держнотконтори була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, в звязку з тим, що оформити свої спадкові права на спадковий житловий будинок в нотаріальному порядку позивачка не має змоги, тому вона була вимушена звернутися до суду із вказаною позовною заявою, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: с. Лежине вул.Залізнична, 34 Запорізького району Запорізької області, а саме: житловий будинок літ. «А», службову прибудову літ. «а», сараї літ. «Б,В,Е,Ж», вбиральню літ. «Г», душ літ. «Д», навіс літ. «З», погріб з шийкою літ. «пг», ворота з хвірткою №1, паркани №2,3,5,водопровід №4, колодязь №6, басейн №7 В судове засідання зявилась представник позивачки [PERSON], яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади в особі Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, надав до суду заяву, в якій вказав, що проти позову [PERSON], не заперечує та просить суд розглядати справу без їх участі. Треті особи, які не заявляли самостійних вимог були також викликані в судове засідання, однак до суду не зявились, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, заперечень не надали. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, та повністю підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими представником позивача, під час судового розгляду, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні, що 05 лютого 2010 року помер рідний брат позивачки [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС №163509 від 08.02.2010 року. Факт родинних відносин позивачки з померлим [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС №422948 від 07.02.1975 року, копією свідоцтва про шлюб позивачки серії І-ЖС №284619 від 14.12.1974 року та свідоцтвом про народження померлого [PERSON] №0415147. Після смерті брата позивачки відкрилась спадщина на житловий будинок та господарські споруди , що розташовані за адресою с. Лежине вул. Залізнична, 34 Запорізького району Запорізької області. На протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, позивачка звернулася до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, вказане підтверджується матеріалами спадкової справи, яка витребувалась судом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1262 ЦК України в другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати, сестри спадкодавця. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до постанови Запорізької районної нотаріальної контори Запорізької області від 22.05.2015 року, про відмову у вчинені нотаріальної дії, право власності на спадковий будинок не було зареєстроване за спадкодавцем, тому нотаріусом Запорізької районної держнотконтори була винесена вказана. За змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Оскільки, житловий будинок був побудований в 1950 році, то правовідносини з забудови індивідуального житлового будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, який Постановою Центрального Виконавчого Комітету УРСР від 18.12.1992 року введений в дію з 01.02.1923 року. Відповідно до ст.ст.52,54 ЦК УРСР , передбачено розрізнення приватної власності від державної націоналізованої та муніципалізованої, кооперативної власності, та передбачено, що предметом приватної власності може бути, у тому числі, усяке майно, не виключене з цивільного обігу. Цивільні правовідносини з питань житлової забудови та належності громадянам права власності на індивідуальні житлові будинки регулювалися наступними нормативно-правовими актами. Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок. Відповідно до положень Технічних вказівок по веденню книжок по господарського обліку в сільських радах, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 27.06.1972 року, Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при [PERSON] СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сімї за іхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сімї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Відповідно до даних погосподарської книги Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, власником будинку №34 по вул. Залізнична с. Лежине Запорізького району Запорізької області вказаний [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою Наталівською сільською радою від 26.05.2015р. №0516 та витягом з по господарської книги, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до технічного паспорту від 04.06.2015р., копія якого міститься в матеріалах справи, за адресою: Запорізька область Запорізького району с. Лежине,вул. Залізнична, 34, розташовані: житловий будинок літ. «А», службову прибудову літ. «а», сараї літ. «Б,В,Е,Ж», вбиральню літ. «Г», душ літ. «Д», навіс літ. «З», погріб з шийкою літ. «пг», ворота з хвірткою №1, паркани №2,3,5,водопровід №4, колодязь №6, басейн №7. Як зазначила позивачка [PERSON], правовстановлюючий документ про право власності на вказаний будинок спадкодавець не оформлював. Однак, враховуючи те, що спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходу від участі в суспільному виробництві індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності. Згідно п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2011 року №868 правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є законними, достатнім чином обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог позивача не порушує невизнані або оскаржувані права, свободи чи інтереси будь-яких осіб. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved