Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із вищевказаною заявою, посилаючись на те, що у свідоцтві № 1305 від 30.12.1996 року про право власності на житло квартири [ADDRESS] , було помилково написано ім`я заявника - [PERSON] . Внаслідок такої помилкової зміни даних в імені заявника, на даний час виникли неузгодженості між документом, що посвідчує особу заявника, та правовстановлюючим документом, який виданий на її ім`я - свідоцтвом № 1305 від 30.12.1996 року про право власності на житло квартири [ADDRESS] . У паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області, який заявник отримала після реєстрації шлюбу її ім`я було записана як - [PERSON] Всі документи, які видавалися після отримання заявником у 16 років паспорту громадянки України, були видані відповідно до даних внесених її паспорту, а саме на ім`я [PERSON] , [INFO] . На даний час [PERSON] вирішила зареєструвати своє право власності на частину квартири [ADDRESS] в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Виявивши в центрі надання адміністративних послуг невідповідність написання свого ім`я в паспорті та в свідоцтві про право власності на житло, з метою внесення змін в свідоцтво, заявник звернулася з заявою до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Однак листом, який було отримано 24.04.2019 року, у виправленні допущеної помилки ім`я у правовстановлюючому документі, відмовлено. У зв`язку з вищевикладеним, заявник просить суд встановити факт належності їй - [PERSON] правовстановлюючого документу - свідоцтва № 1305 від 30.12.1996 року про право власності на житло, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією на ім`я [PERSON] . В судове засідання заявник не з`явилася, подавши заяву про підтримання заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, справу просить розглядати без її участі. Представник зацікавленої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознсенівському району на розгляд справи не з`явився, про день, час та місце судового засіданні сповіщався завчасно, заперечень щодо задоволення заяви не надав. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Згідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва № 1305 ввід 30.12.1996 року про право власності на житло, квартира [ADDRESS] належить в рівних частках [PERSON] (батькові заявникові), [PERSON] (матері заявникові) та [PERSON] . Як вбачається з вказаного свідоцтва, ім`я заявника зазначене як [PERSON] , тоді в її паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області ім`я зазначене як - [PERSON] . Згідно листа Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознсенівському району від 24.04.2019 року № К-0110- В , [PERSON] було відмовлено у внесенні змін до зазначеного свідоцтва про право власності на житло, у зв`язку з тим, що відповідно до рішення Запорізької міської ради від 27.04.2016 року шостої сесії шостого скликання «Про структуру виконавчих органів Запорізької міської ради, загальну численність апарату Запорізької міської ради та її виконавчих органів», створена нова районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району не має повноважень на здійснення цього. З огляду на викладене, така невідповідність унеможливлює здійснення заявником свого права власності, як це передбачено ст. 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа заявнику необхідно для реєстрації свого права власності на частину квартиру [ADDRESS] . Згідно приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши всю сукупність письмових доказів по справі (в тому числі: свідоцтво про базову загальну середню освіту серії [NUMBER] від 20.06.2006 року, видане Запорізькою гімназією № 25 гуманітарного профілю Запорізької міської ради Запорізької області; атестат про повну загальну середню освіту серії [NUMBER] від 21.06.2008 року виданим Запорізькою гімназією № 25 гуманітарного профілю Запорізької міської ради Запорізької області; диплом бакалавра серії [NUMBER] від 01.06.2012 року, виданий Запорізькою державною інженерною академією; диплом магістра серії [NUMBER] від 01.07.2013 року, виданий Запорізькою державною академією; свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , виданим 19.07.2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції), беручи до уваги відсутність заперечень з боку заінтересованої особи щодо задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, суд приходить до висновку, що заявникові належить правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво № 1305 від 30.12.1996 року про право власності на житло, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією на ім`я [PERSON] . Суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимоги про встановлення вищевказаного факту належності правовстановлюючого документу особі, оскільки докази, що безпосередньо досліджені у судовому засіданні підтверджують вказаний факт, та у суду відсутні сумніви щодо цього. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне 18.09.2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…». Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦК України, при ухваленні судом рішення в окремому провадженні судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved