Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення аліментів. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, обґрунтовані тим, що 09.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], позивачка перебуває у декретній відпустці. Сторони разом не проживають, дитина перебуває на утриманні у позивача. А відповідач з кінця 2015 року не надає матеріальної допомоги. Тому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду; стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за минулий час починаючи з 01.01.2016 року по день подачі позовної заяви до суду; стягнути з відповідача аліменти на утримання його дружини [PERSON], з якою проживає неповнолітня дитина, на її користь, у розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача до досягнення неповнолітнім [PERSON], [INFO], трьох років; стягнути судові витрати у розмірі 2000,00 грн.. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А в решті позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні, пояснивши, що відповідач з позивачем разом не проживають з жовтня 2015 року, але він приходив та купував дитині речі, продукти, надавав кошти, проте докази не зберіг, є тільки декілька квитанцій. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що 19 липня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 19 липня 2014 року, серія [NUMBER] (а.с.3). Від даного шлюбу позивач та відповідач мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтвом про народження від 15 липня 2015 року, серія [NUMBER] (а.с.2). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України). У судовому засіданні було встановлено, що сторони разом не проживають, а малолітній [PERSON] проживає із позивачкою. Згідно Довідки № 212/17-927-393 від 22.09.2016 року, виданої Міністерством закордонних справ України [PERSON], він дійсно працює в МЗС України на посаді радника та його заробіток в період з березня 2016 по серпень 2016 року складає всього: 56192,80 грн. (а.с.65). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів). Прожитковий мінімум для дитини віком дітей віком до 6 років: з 1 травня становить 1228 гривень (ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»). Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи, дана позовна заява подана до суду 10.06.2016 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] працює в Міністерстві закордонних справ України з вересня 2012 року, з вересня 2014 року обіймає посаду другого секретаря відділу аналізу інформаційного простору Управління інформаційної політики Департаменту політики і комунікацій. По липень 2018 року перебуватиме у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується Довідкою Міністерства закордонних справ України від 26.10.2016 року № 201/36-919-4643 (а.с.45). Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 75 СК України). Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 та ч. 2 ст. 80 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Отже, враховуючи те, що у сторін від шлюбу є малолітній син, а також загальну суму доходу відповідача та прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, та звертаючи увагу на те, що позивачка по липень 2018 року перебуватиме у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та стягнення на утримання його дружини [PERSON], з якою проживає неповнолітня дитина, на її користь, у розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача до досягнення неповнолітнім [PERSON], [INFO], трьох років, підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ч. 1 та ч. 2 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 та ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи те, що позивачем не було надана доказів на підтвердження того, що нею було вжито заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за минулий час починаючи з 01.01.2016 року по день подачі позовної заяви до суду, не підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 31.10.2016 року між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено Договір № 9ц про надання правової допомоги (а.с.58). Згідно п. 4.1 договору, вартість послуг адвоката за цим договором становить 2000,00 грн.. Відповідно до розрахункової квитанції № 3609 від 31.10.2016 року, позивачем було сплачено кошти у розмірі 2000,00 грн. за надання правової допомоги (а.с.59). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України). Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»). Розмір мінімальної заробітної плати з 1 травня становить 1450 гривень (ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»). Враховуючи вимоги ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та розмір мінімальної заробітної плати, час проведений в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 580,00 грн., що становить 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial