overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 4 000 грн. В судове засідання сторони не з'явились, до його початку від прокурора, що вступив у справу відповідно до ст. 35, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 45, 46 ЦПК України та від представника позивача надійшли заяви з проханням розглянути справу в їх відсутність, позов підтримують та не заперечують проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з 2010 року перебувала у трудових відносинах з приватним підприємством «Керуюча компанія Мрія - Сервіс» та звільнена з посади 18.04.12 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. Статтею 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні. встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. При звільненні працівника, згідно ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум. що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте, в порушення вищезазначених норм законодавства, розрахунок при звільненні з [PERSON] не проведений та відповідач має заборгованість з виплати заробітної плати за лютий, березень, квітень 2012 року, а також не виплачена компенсація за невикористану відпустку за період 2010 - 2012 років, що в сумі становить 4000 грн., що відповідачем ніяким чином не спростовано. Враховуючи вищевикладене, позов обґрунтований та підлягає задоволенню

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що дитина перебуває на її повному утриманні, а відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Пояснила, що сторони з квітня 2014 року припинили шлюбні відносини. На даний час відповідач добровільно кошти на утримання доньки не надає. [PERSON] позов визнав, та пояснив, що він згоден надавати матеріальну допомогу у визначеному судовим рішенням порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 10.06.2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 797 на видане відповідне свідоцтво (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зроблено актовий запис № 2821 та видане відповідне свідоцтво (а.с.8). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища сторін за відсутності підстав, за яких розмір аліментів може бути зменшений або збільшений, та враховуючи ту обставину, що відповідач не допомагає матеріально утримувати дитину, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судові витрати. На підставі ст.ст.180-183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що дитина перебуває на її повному утриманні, а відповідач хоча і надає кошти на утримання дитини, але їх розмір не узгоджений. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Пояснила, що сторони з 2012 року припинили шлюбні відносини. На даний час відповідач добровільно надає кошти на утримання доньки в розмірі 1000,00 грн. - 1200,00 грн. щомісячно, але вона не впевнена в тому, що ці кошти будуть надаватись і надалі. Також додала, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2014 року, яке ще не набрало законної сили, їх шлюб розірвано. [PERSON] позов визнав, та пояснив, що він надає кошти на утримання доньки, та не відмовляється утримувати її і в майбутньому та надавати матеріальну допомогу у визначеному судовим рішенням порядку. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 18.10.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві зроблений відповідний актовий напис № 1705 на видане свідоцтво (а.с.3). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва зроблено актовий запис № 1389 та видане відповідне свідоцтво (а.с.4). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням матеріального становища сторін за відсутності підстав, за яких розмір аліментів може бути зменшений або збільшений, та враховуючи ту обставину, що відповідач працює в Національній бібліотеці України для дітей на посаді заввідділом та має постійний дохід (а.с. 11), добровільно допомагає матеріально утримувати дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судові витрати. На підставі ст.ст.180-183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 09 грудня 2000 року. Від шлюбу мають дочку - [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися півроку тому, сторони фактично разом не проживають, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 грудня 2000 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів громадянського стану Вишгородського району Київської області, актовий запис № 127. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають дочку [PERSON], [INFO]. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду вказаним з позовом. Мотивувала свої вимоги тим, що 02.03.05 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначала, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 02.03.05 року у Відділі РАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 278. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2008 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований ВРАЦС Печерського РУЮ у місті Києві. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільне життя не склалося, збереження шлюбу неможливо. За таких обставин, позивач просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов. Відповідач надіслав на адресу суду заяву, в якій повідомив суд про неможливість явки в судове засідання, проти розірвання шлюбу не заперечує, однак не погоджується з підставами позову, які вказані позивачем у позовній заяві. Позивач у судовому засіданні погодилася з обставинами, викладеними відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1250. Від шлюбу з відповідачем у позивача народилася [PERSON], [INFO]. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 03 лютого 2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, позивач просить стягнути з нього аліменти на їх утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень на кожну дитину, щомісяця, до досягнення ними повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, повідомивши письмово про розгляд справи в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином - за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки не повідомив, тому суд за згодою позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на наведене та враховуючи відсутність доказів, що відповідач має постійний заробіток, суд вважає за можливе стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня - 1286 грн. Беручи до уваги наведене та враховуючи, що стаття 180 СК України покладає обов'язок утримувати дитину на обох батьків, суд визначає розмір аліментів із урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в твердій грошовій сумі 750 гривень на кожну дитину, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14.02.1992 року. Від даного шлюбу мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Неповнолітніх дітей не мають. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають. Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1992 року, шлюб був зареєстрований Корабельним районним відділом ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис № 59. Від даного шлюбу мають повнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Неповнолітніх дітей не мають. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18.06.1999 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що привело до частих скандалів, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору вони не мають, діти залишаються проживати з позивачкою. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1999 року, шлюб був зареєстрований Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 195. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного, це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернулася до суду з названою вище позовною заявою в якій зазначає, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 1996 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги друг до друга, що призвело до частих скандалів і припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є не можливим. Майнового спору між ними не має, а син залишиться проживати разом з позивачкою. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному проваджені не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі 28 вересня 1996 року, шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стануЛенінського району м. Миколаєва, актовий запис № 621 (а.c.4). Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з позивачкою. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам один одного це має істотне значення, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved