Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 07.11.2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 08.12.2017 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду. Позивач звернулась з позовом до відповідача та просила визнати [PERSON], 1994 р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстровані вона, відповідач [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON] Проте фактично у вказаній квартирі відповідач [PERSON] не проживає, його особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) він не несе, так само, як і інших витрат, також не приймає участі у спільному побуті. На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та її син [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], в рівних частинах, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 02.04.2007 року. У зазначеній квартирі зареєстровані: позивач, відповідач [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON] Позивач просила визнати [PERSON], 1994 р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, однак фактично не проживає в ній з 2015 року, що підтверджується свідченням сусідів про не проживання особи за місцем реєстрації (а.с. 8). Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, на думку суду, позивач, яка в установленому законом порядку є власником квартири [ADDRESS], має право вимагати позбавлення права користування особи, яка тривалий час у ній не зареєстрована та не проживає. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] змінивши своє місце проживання не знявся з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання та не зареєструвався за місцем нового проживання. Відповідно до ст. ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, [PERSON] будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] власником якої є позивач, порушує її права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню, а саме [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. Вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресо задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстраційного обліку. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 640,00 грн.

Outcome: partial