Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього безпідставно отримані кошти в сумі 287 361,68 грн. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про Конституційний Суд України» суддя Конституційного Суду у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується у розмірі 50% винагороди судді Конституційного Суду України. У разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання судді Конституційного Суду у відставці з усієї суми винагороди судді з дня виникнення права на відповідний перерахунок. 05.02.2018 року відповідачу було проведено відповідний перерахунок з 01.01.2018 року, однак для розрахунку розміру грошового утримання програмою технічного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ автоматизовано було застосовано відсоток - 90%, що призвело до завищеного розміру грошового утримання до виплати. Після приведення пенсійної справи у відповідність до норм ЗУ «Про Конституційний Суд України» було визначено вірний розмір щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2018 року, який склав 82 660,43 грн. Таким чином, відповідачу надміру було сплачено 287 361,68 грн. Управлінням відповідачу було надіслано лист з пропозицією добровільно повернути надміру сплачені кошти, однак лист був проігнорований і без достатньої правової підстави отримані бюджетні кошти у вказаному розмірі відповідачем повернуті не були. Позивач зазначив, із посиланням на ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Однак цим законом регулюються лише питання повернення (відшкодування) коштів у разі встановленого факту зловживання з боку пенсіонера або в разі подання роботодавцем недостовірних відомостей про заробіток, стаж пенсіонера, однак питання повернення пенсійних виплат, одержаних без достатніх правових підстав, чи на підставах, що згодом відпали, а також одержаних у результаті допущеної помилки з боку органу Пенсійного фонду та недобросовісності з боку набувача пенсійних виплат законодавчо не врегульовано вважає, що слід застосувати аналогію закону, а саме правила ст.ст. 1212-1213 ЦК України, які встановлюють порядок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, та застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. В позові зауважено, що існують чітко визначені способи вирішення питання пов`язаного з виникненням переплати пенсії, зокрема: добровільне повернення пенсіонером надмірно виплачених сум чи стягнення, зазначених сум у судовому порядку; визнання сум переплати пенсії безнадійною заборгованістю та прийнятої рішення щодо її списання; утримання переплати пенсії згідно рішення комісії. Відповідно до п.2 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4, під переплатою пенсії розуміється сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), що з різних причин виплачена надмірно. Пунктом 7 Порядку чітко зазначені випадки при яких переплата пенсії може бути визнана безнадійною заборгованістю, а саме: смерті боржника; визнання боржника безвісно відсутнім або померлим; набрання законної сили рішенням суду про відмову територіальним органам Пенсійного фонду України у стягненні (утриманні) з боржника сум переплат пенсії; якщо заходи, вжиті територіальними органами Пенсійного фонду України, з розшуку боржника не дали позитивних результатів; в інших випадках, передбачених законом. У зв`язку з чим позивач просив про задоволення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 03.02.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги повністю заперечуються, з таких підстав. Відповідач зазначив, що він, як суддя Конституційного Суду України у відставці, отримує щомісячне довічне грошове утримання, яке виплачується йому позивачем за рахунок держбюджету. Отже, між ним та позивачем існують правовідносини, пов`язані з виплатою, в тому числі перерахунком щомісячного грошового утримання. Ці правовідносини регулюються Конституцією України, Законами України «Про Конституційний Суд України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Повернення суми пенсій, виплачених надміру, відповідно до частини 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може бути здійснено пенсіонером добровільно або стягнуто на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку за умови виплати надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Згідно із ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподанням відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Отже надміру сплачені суми пенсії можуть бути утримані органами пенсійного забезпечення за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Наведений перелік підстав для стягнення надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. А отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. Посилання в позові на норми ст. 1212 ЦК України вважає безпідставним, оскільки до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача, підлягають застосуванню положення ст. 1215 ЦК України, згідно якої зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Правильність здійснення розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Таким чином, положення ст. 1215 ЦК України мають застосовуватися з урахуванням положень ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними нормами. Вважає, що сам факт розрахунку програмою технічного забезпечення розміру щомісячного довічного грошового утримання у більшому відсотковому розмірі, що відповідно призвело до завищеного розміру грошового утримання, не доводить факту недобросовісного набуття ним коштів і не встановлює наявності рахункової помилки зі сторони позивача. Так само позивачем не доведено, що надмірна виплата стала наслідком недобросовісних дій чи зловживання з його боку. Зауважив, що сам позивач таку надмірну виплату вважає «непорозумінням», про що зазначив у своє листі до нього від 12.06.2018 р. за №18210/03. У відповідь на відзив, що надійшли до суду 12.02.2020 року, позивач наполягає на застосуванні ст.ст. 1212-1213 ЦК України, які регулюють порядок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, і застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інш. осіб чи наслідком події. При цьому зауважується, що про зловживання з боку відповідача не йдеться, отже застосуванню підлягають норми ст. 1212 ЦК України. Натомість правила ст. 1215 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки позивач не вказує ні на недобросовісність відповідача, ні на рахункову помилку. Зауважує, що зміна закону визначається - як обставина, яка не залежить від дій позивача і характеризується відповідно до норм чинного законодавства як подія. Цитуючи ст. 19 Конституції України, зазначає, що характеристика даної ст. виходить з загальновизнаного використання терміну «порядок». У такому розумінні правовий порядок являє собою стан впорядкованості, урегульованості, організованості суспільних відносин, існує і функціонує внаслідок реалізації норм права відповідно до принципу законності. Приведення матеріалів пенсійної справи відповідача у відповідність до норм ЗУ «Про Конституційний суд України» від 13.07.2017 № 2136 призвело до встановлення факту переплати щомісячного грошового утримання. Дана «переплата» є порядком урегульованості суспільних відносин відповідно до норм чинного законодавства. Отже. позивач діяв законно та в межах норм права. Вважає набрання чинності ЗУ «Про Конституційний суд України» від 13.07.2017 р., тією обставиною, відповідно до якої розмір грошового утримання судді у відставці змінився (зменшився) і підпадає під ознаки ст. 1212 ЦК України, а Закон який «втратив чинність» - є підставою яка відпала. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву вважає такими, що не заслуговують на увагу. Відповідач в свою чергу заперечив позицію позивача, викладену у відповіді на відзив, і надав з цього приводу свої заперечення, які зареєстровані в канцелярії суду 18.02.2020 року, в яких зокрема по суті спору зазначив, що законодавцем передбачені винятки із загального правила про повернення безпідставно набутого майна, про які йдеться в ст. 1215 ЦК України. Згідно з ч. 1 цієї ст., не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника. Рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики. Зауважив, що у відзиві він наголошував, що положення ст. 1215 ЦК України, ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є спеціальними нормами для відносин у зв`язку з якими утворюється джерело постійного існування особи. Отже, посилання на необхідність застосування правила статей 1212, 1213 ЦК України вважає незаконним, необґрунтованим і безпідставним. Ухвалою від 26.02.2020 року клопотання представника позивача про розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін залишено без задоволення, з підстав викладених в ухвалі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві. Згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці [PERSON] станом на 01.01.2018 року винагорода судді Конституційного Суду, яка нараховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в сумі 148 735,63 грн (в т.ч. 66,43 підвищення дітям війни). Згідно із розрахунком, наданим позивачем за період з 01.01.2018 року до 31.05.2018 року [PERSON] фактично виплачено пенсію (довічне грошове утримання судді у відставці) в сумі 691 025,97 грн. В службовій записці від 04.06.2018 року №73 зазначено, що провести коректний перерахунок [PERSON] довічного грошового утримання з 01.01.2018 року діючою версією АСОПД/КОМТЕХ неможливо, тому начальник відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №11 просить начальника відділу контролю за додержанням законодавства з питань пенсійного забезпечення видалити загальний відсоток розрахунку утримання від заробітку 90% та прописати загальний відсоток розрахунку утримання від заробітку - 50%. Основний розмір утримання від середнього заробітку «148 735,63» видалити, а «82 660,43» прописати. Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім`ї тощо. Частиною першою ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі наявності недобросовісності з боку набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство не визначає такого поняття, як рахункова помилка. Разом з тим, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення визначенню поняття лічильної (рахункової) помилки, під якою розуміється помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Виходячи з доводів позовної заяви виплата відповідачу підвищеного грошового утримання судді у відставці пов`язана з тим, що програмою технічного забезпечення АСОПД/КОМТЕХ автоматизовано було застосовано відсоток - 90%, що призвело до завищеного розміру грошового утримання до виплати. Таким чином, така помилка не є рахунковою. Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Установивши відсутність двох умов, за наявності яких відповідно до вимог ст. 1215 ЦК України та ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії (рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності/зловживання з боку відповідача), слід дійти висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 530/95/17 (провадження № 61-14755св18). Оскільки підстави для стягнення з відповідача надмірно отриманих коштів відсутні, позов слід залишити без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed