Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У червні 2015 року позивачка - [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача - [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме визнати останнього таким, що втратив право на користування квартирою за [ADDRESS] Позовні вимоги мотивуються тим, що позивачці належить квартира за [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 26.12.2000р. З відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 грудня 1987 року по 11 червня 2003 року. Факт розірвання вказаного вище шлюбу зафіксовано відповідним актовим записом за № 167 відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області 02 грудня 2014 року. Фактично шлюбні відносини з відповідачем було припинено ще в 2002 році у зв'язку з його виїздом на постійне місце проживання та роботи до РФ, а також зареєстрований в РФ, що підтверджується копією «поквартирной карточки» (а.с.7). З того часу, будь-яких сімейних відносин між ними не існує, спільного господарства не велося, коштів на утримання спільного майна відповідач не надає, будь-якої а ні особистої, а ні матеріальної участі в підтриманні та забезпеченні спільного майна не приймає. В силу того, що відповідач зареєстрований у вище вказаній квартирі, проте в ній не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися нею. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву в якій позов підтримала, просила суд справу слухати у її відсутності, не заперечила проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим згідно з статями 74-76 ЦПК України про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності, позов не оспорив. Представник третьої особи на підставі довіреності Француз А.В. в судове засідання не з'явилась, надала суду письмове заперечення, в якому пояснили, що у позові вказана не належна третя особа та те, що вимога позивачки щодо зняття з реєстрації є передчасною так як суди не уповноваженні підміняти виконання повноважень інших органів та служб, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази та проаналізувавши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - квартира відповідно до статей 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Суд враховує те, що квартира не приватизована, та наявність реєстрації відповідача у ній обумовлює понесення додаткових витрат позивачки на сплату комунальних послуг. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідач без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі, її станом не цікавиться, не сплачує комунальні рахунки та зареєстрований в РФ, суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved