Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

у січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів з позовом та після збільшення позовних вимог просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 22.07.2020 по 27.07.2020 включно та заборгованість по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні в розмірі 4682 грн. 81 коп., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки в розмірі 68 098 грн. 80 коп. з урахуванням обов`язкових податків та зборів, стягнути з Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 27.07.2020 по 31.08.2020 включно, стягнути з Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020 по 23.10.2020 включно, зобов`язати Дочірнє підприємство «Нафтогазова компанія «Фактор» внести дані до Державного центру зайнятості, Єдиного державного реєстру страхувальників про припинення ним трудових відносин із ДП «Нафтогазова компанія «Фактор». В судове засідання позивач не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Фактор Нафтогаз» з 06.10.2016 та обіймав посаду оператора заправних станційна АГНКС № 15 в м. Чернігів, з якої переведений на посаду оператора заправних станцій на АГНКС № 15 в м. Чернігів, що підтверджується записами у трудовій книжці. На підставі наказу № ФН/К-287 від 27.07.2020 позивач звільнений з роботи за власним бажанням, згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) (а.с. 16). Заборгованість по заробітній платі ТОВ «Фактор Нафтогаз» перед позивачем становить 4682 грн. 81 коп., що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Ухвалою судді від 15.01.2021 витребувано у ТОВ «Фактор Нафтогаз» наказ про звільнення [PERSON] ФН/К-287 від 27.07.2020, довідку про нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] за останні шість місяців, довідку про заборгованість ТОВ «Фактор Нафтогаз» по виплатам заробітної плати, компенсації за дні невикористаної щорічної та/або додаткової відпустки на момент звільнення [PERSON] , розписку [PERSON] в отриманні трудової книжки на його ім`я, табель обліку робочого часу ТОВ «Фактор Нафтогаз» АГНКС №15 м. Чернігів за липень 2020 року на [PERSON] (таб. №777). ТОВ «Фактор Нафтогаз» ухвалу про витребування доказів не виконано. За таких обставин, при вирішенні спору суд виходить із доказів та розрахунку заборгованості, поданих позивачем, які не спростовувались ТОВ «Фактор Нафтогаз», та вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року. За правилом пункту 8 даної постанови Кабінету Міністрів України нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як убачається з матеріалів справи, сума середньоденної заробітної плати позивача становить 367,64 грн. (15808,80 грн. : 43 робочих дні у червні та липні 2020 року). З моменту звільнення по даний час минуло 163 робочих днів, а відтак, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 163 х 367,64 = 59 925 грн. 32 коп. (з даної суми не утримані податки і обов`язкові платежі), а тому позивачу має бути виплачена ТОВ «Фактор Нафтогаз» вказана сума після відрахування податків і обов`язкових платежів. Суд не знаходить правових підстав для стягнення з ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також зобов`язання ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» внести дані до Державного центру зайнятості, Єдиного державного реєстру страхувальників про припинення позивачем трудових відносин із ДП «Нафтогазова компанія «Фактор», оскільки [PERSON] не надав жодних доказів на підтвердження трудових відносин з даним відповідачем. Відповідно до статті 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на користь держави належить стягнути судовий збір в 908 грн., на користь позивача - 799 грн. 04 коп. (пропорційно до розміру задоволених вимог).

Outcome: partial