Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У травні 2021 року до Дніпропетровського районного суду із заявою звернувся [PERSON] , згідно якої просив встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на майно - відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 4,690 га, що знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району, Дніпропетровської області. [PERSON] проживала у будинку за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок, в якому була зареєстрована та проживала [PERSON] належить саме йому (заявнику) на праві особистої власності на підставі договору дарування від 15 травня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 2170, а також житловий будинок зареєстрований 16 травня 2000 року в КП Новомосковське міжрайонне БТІ та записаний в реєстрову книгу 1 за реєстровим № 67. Також заявником зазначено про те, що останні роки свого життя його мати тяжко хворіла на остеоартрозом колінних гомілковостопних суглобів з вираженим больовим синдромом, тому потребувало сторонньої допомоги, у зв`язку з чим, починаючи з березня 2011 року він постійно проживав з нею у вказаному будинку, оскільки мати, після падіння була прикута до ліжка, не вставала та потребувала догляду, який, окрім нього, ніхто надати не міг, тому він доглядав за нею та після її смерті, займався питаннями поховання. Проте нотаріусом було відмовлено у видачі заявнику свідоцтва спадщину, оскільки він та його мати були зареєстровані за різними адресами, тому нотаріус порекомендувала звернутися йому до суду про встановлення юридичного факту, постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час його смерті. Інших спадкоємців, які прийняли б спадщину після смерті [PERSON] немає. Тому заявник звернулась до суду із вказаною заявою, оскільки без встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. В судовому засіданні заявник надав заяву у якій повністю підтримав подану заяву та просив пред`явлені вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, проте надав відповідну заяву про можливість розгляду справи без їх участі на підставі доказів наявних вматеріалах справи та ухвалення рішення на розсуд суду у відповідності до норм чинного законодавства. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року відкрито провадження у справі та витребувано з Дніпровської районної державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З врахуванням наведеного, судом встановлено, що [INFO] померла мати заявника - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 серпня 2011 року. у свою чергу, факт родинних відносин заявника та померлої підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 02 січня 1957 року. За свого життя, 20 грудня 2007 року [PERSON] , на випадок своєї смерті склала заповіт, за яким зробила таке розпорядження, що належну їй земельну ділянку площею 4,690 га в межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 058661, виданого виконкомом Новоолександрівської сільської ради 15 січня 2001 року згідно рішення 14 сесії 23 скликання Новоолександрівської сільської ради №14/23 від 26.06.2000р. і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №416 пай 42-5, заповіла своєму синові (заявнику по даній справі) - [PERSON] , тобто [PERSON] , є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , як рідний син померлої та інших непрацездатних спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України, немає. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , звернувся до нотаріальної контори після спливу визначеного законом строку, так як був впевнений, що проживаючи разом з матір`ю на день її смерті, у встановлений законом шестимісячний строк, автоматично прийняв спадщину після її смерті. Проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі спадщини, оскільки спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, а також в спадковій справі відсутні документи про те, що [PERSON] фактично прийняв спадщину та проживав разом з померлою матір`ю, [PERSON] на день її смерті, [INFO] , оскільки був зареєстрований за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , тоді як спадкоємиця була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , тому він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Судом враховано письмові докази, надані заявником на підтвердження факту проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] , зокрема актом про підтвердження факту проживання особи, складеного 22 березня 2021 року мешканцями с. Братське Дніпровського району, Дніпропетровської області про те, що [PERSON] , проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] з березня 2011 року та на час її смерті [INFO] за вищевказаною адресою. Так, у статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У свою чергу, місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця - сина [PERSON] за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем [PERSON] , оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які заявник [PERSON] , надає до даної заяви. Також суд приймає до уваги ту обставину, що встановлення юридичного факту необхідне заявнику, [PERSON] , для вирішення спадкових прав після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Згідно ч.ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За умовами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, судом встановлено, що заявника [PERSON] вимоги узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2019 року у справі №484/747/17, провадження №61-44149св18, від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц, провадження №61-39374св18 та інших, які згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України та частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує щодо застосування відповідних норм права при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, які викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт проживання заявника [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , померлої [INFO] за адресою: [ADDRESS] , починаючи з березня 2011 року по день її смерті, а тому вказана заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved