Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 21 жовтня 1995 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних характерів, поглядів на життя та зловживання останнім алкогольними напоями. З червня 2014 року разом з дітьми вона проживає у своїх батьків. Просить розірвати укладений з відповідачем шлюб та стягнути з нього судові витрати. У судове засідання позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] не зявилися. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, відповідач у судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, причину неявки суду не повідомив і заяву про відкладення розгляду справи не подав. У судовому засіданні 03 липня 2015 року позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити, пояснила, що шлюбних відносин з відповідачем не підтримує, проживає окремо з квітня 2014 року і твердо вирішила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 03 липня 2015 року позов не визнав і заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на таке. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 жовтня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 266410, виданим Камінь-Каширським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с. 5). Від шлюбу у них є двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], (а.с. 6, 7). Сторони припинили шлюбні відносини, більше одного року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, протягом наданого судом за клопотанням відповідача терміну для примирення не примирилися, позивачка [PERSON] не бажає проживати з відповідачем у шлюбі і зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження сім'ї сторін є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам їхніх дітей, у зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов [PERSON] задоволено, то з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на її користь понесені та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved