Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

У травні 2012 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Третя Київська державна нотаріальна контора, про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] помер батько Позивача [PERSON], який був зареєстрований на момент смерті за тією ж адресою, що і Позивач, а саме: [ADDRESS].Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] При зверненні [PERSON] до Третьої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, Позивачу стало відомо, що її батько залишив заповіт, який був посвідчений Третьою Київською державною нотаріальною конторою 22 серпня 2003 року за реєстровим номером 2-1043, яким спадкодавець заповів [PERSON] вищевказану земельну ділянку. Відповідач звернувся до вищезазначеної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини № 1119 від 05 травня 2005 року, на підставі якої було заведено спадкову справу за № 448. Цією ж заявою Відповідач стверджував, що інших спадкоємців, в тому числі і таких, що не мають право на обов'язкову частку у спадщині за законом, не має, хоча на момент смерті спадкодавця [PERSON] була непрацездатною за віком (була у віці 58 років), а тому мала право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/6 спірної земельної ділянки (з урахуванням того, що спадкодавець, крім Позивача та Відповідача по справі, мав ще одну дитину - [PERSON] ). 07 липня 2006 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] отримала постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії на підставі ст. 1270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Крім того, Позивач зазначила, що заяви про відмову від спадщини вона не подавала. [PERSON] просила суд зобов'язати Третю Київську державну нотаріальну контору внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого на ім'я [PERSON] у спадковій справі № 448 з урахуванням обов'язкової частки [PERSON] в успадкованому майні - 1/6 частки земельної ділянки, яка залишилась після смерті [PERSON]. 17 серпня 201 року [PERSON] подана до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просила суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/6 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]; визнати свідоцтво про право на спадщину, видане на ім'я [PERSON] у спадковій справі № 448 недійсним; зобов'язати Третю Київську державну нотаріальну контору видати на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку земельної ділянки, яка залишилась після смерті [PERSON]; судові витрати покласти на Відповідача. 28 лютого 2013 року [PERSON] подав до Києво-Святошинського районного суду Київської області зустрічну позовну заяву до [PERSON] про вставлення факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо надання допомоги спадкодавця, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, та про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно. 26 березня 2014 року у зв'язку із смертю [PERSON] (свідоцтво про смерть від 17.06.2013 року серія [NUMBER]) до участі у справі на підставі ч. 1 ст. 37 ЦПК України були залучені правонаступники останнього - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ухвалою Києво-Святошинському районного суду Київської області від 26.06.2014 року зустрічна позовна заява до [PERSON] про вставлення факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо надання допомоги спадкодавця, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, та про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно була залишена без розгляду. В судовому засіданні Позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись телеграмами, причини неявки суду не відомі. Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер батько Позивача [PERSON].Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. При зверненні [PERSON] до Третьої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, Позивачу стало відомо, що її батько залишив заповіт, який був посвідчений Третьою Київською державною нотаріальною конторою 22 серпня 2003 року за реєстровим номером 2-1043, яким спадкодавець заповів [PERSON] вищевказану земельну ділянку. Відповідач звернувся до вищезазначеної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини № 1119 від 05 травня 2005 року, на підставі якої було заведено спадкову справу за № 448. Цією ж заявою Відповідач стверджував, що інших спадкоємців, в тому числі і таких, що не мають право на обов'язкову частку у спадщині за законом, не має, хоча на момент смерті спадкодавця [PERSON] була непрацездатною за віком (була у віці 58 років), а тому мала право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі 1/6 спірної земельної ділянки (з урахуванням того, що спадкодавець, крім Позивача та Відповідача по справі, мав ще одну дитину - [PERSON] ). 07 липня 2006 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] отримала постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії на підставі ст. 1270 ЦПК України. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові №7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в п.19, той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Проте, слід зазначити, що згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадкахфізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право можуть мати особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Надані Позивачем письмові документи не можуть бути однозначним доказом факту її проживання разом з батьком безпосередньо перед його смертю у одній квартирі в [ADDRESS], що в свою чергу унеможливлює встановлення факту прийняття [PERSON] спадкового майна, а відтак і визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку. Крім того, згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 у разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку, а Позивач в порушення вищезазначеної норми просила визнати суд недійним свідоцтво про право на спадщину у повному обсязі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 та

Outcome: dismissed