Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про порушення прав на землю, в якому просив визнати Державний акт ЯА № 465983 [PERSON] - недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що згідно з договором дарування 1994 року йому та [PERSON] належить земельна ділянка з рівними умовами прав власності та спільним користуванням. Без його згоди відповідач протиправно із загальної площі виділила в натурі землю площею 150 м? і оформила для ведення особистого селянського господарства - Державний акт серія ЯА № 465983. Залишок землі неналежної площі і непридатної для ведення сільськогосподарського виробництва перейшов до його володіння всупереч його волі, що порушило правовий режим цих ділянок, їх вартість, класифікацію, кількісну та якісну характеристику та рівноцінний розподіл. Ухвалою судді від 06.06.2018 у справі відкрите загальне позовне провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 27.07.2021 закрите підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання, призначене на 25.08.2021, відповідач не з`явилась, про день та час судового засідання була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Заслухавши позивача, який поклався на думку суду щодо проведення судового засідання за відсутності відповідача, враховуючи те, що відповідач скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, суд ухвалив провести судовий розгляд за відсутності відповідача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. У вступному слові пояснив, що просить визнати Державний акт ЯА № 465983 [PERSON] недійсним. При цьому не зміг належним чином обґрунтувати, в чому саме полягає порушення його прав. У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання судом був оголошений зміст поданого відповідачем відзиву на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач просила закрити провадження у справі. У відзиві зазначила, що суд не може вирішувати дану справу, оскільки судом такі справи не вирішуються в розумінні ч. 2 ст. 158 ЗК України. Позовні вимоги позивача не підлягають захисту у судовому порядку, оскільки не порушені жодні права позивача, тим більше відповідачем. Позивач у своєму позові посилається на надумані ним якісь «колегіальні права», проте не надав суду підтвердження цього. Також позивач вказує як на підставу своїх вимог договір від 1994 року, але у тому договорі не вказано жодної підстави щодо «колегіального права» на землю позивача. Тому посилання у позові на договір 1994 року є безпідставним. При цьому, [PERSON] не є власником будь-якої землі по [ADDRESS] , що також підтверджує незаконність звернення до суду. Тому дане звернення [PERSON] до суду за захистом нібито порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод і інтересів - є надуманим позивачем, безпідставним та не передбачуваним нормами матеріального та процесуального права, яке виходить за межі здійснення ним цивільних права, які вчиняються ним з наміром завдати їй шкоди, що є обов`язковою підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, відповідач до відзиву на позовну заяву не додала суду доказів, на які вона посилалася у своєму відзиві. Суд, заслухавши позивача, дослідивши докази, надані позивачем, а також відзив відповідача, дійшов такого висновку. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивач [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що без його згоди відповідач протиправно із загальної площі виділила в натурі землю площею 150 м? і оформила для ведення особистого селянського господарства - Державний акт серія ЯА № 465983. Залишок землі неналежної площі і непридатної для ведення сільськогосподарського виробництва перейшов до його володіння всупереч його волі, що порушило правовий режим цих ділянок, їх вартість, класифікацію, кількісну та якісну характеристику та рівноцінний розподіл. Проте позивачем до позовної заяви не додано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин. До позовної заяви позивачем додана лише копія Договору дарування від 27.05.1994, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар кожен у рівних долях належну [PERSON] 1/3 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] . Як зазначив суд вище, відповідач також не надала суду доказів обставин, на які вона посилалась у своєму відзиві. Враховуючи те, що позивач, вільний у способі доказування своїх позовних вимог та наданні доказів, таким правом скористався, при цьому не надав суду достатніх та належних доказів, які б підтверджували обставини, викладені в позовній заяві, суд позбавлений можливості оцінити доводи позивача і таким чином доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed