Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 27 квітня 2016 року померла його мати, [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за земельну ділянку площею 0,280 га цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовану в с. Дорогинка по вул. Польовій, б/н. Позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги після смерті матері є він, його сестра [PERSON] та батько [PERSON]. Батько та сестра в передбачений строк подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини на його користь. Проте, у видачі свідоцтва на право власності на спадкову земельну ділянку, нотаріусом йому було відмовлено, у звязку із тим, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку містить виправлення прізвища власника, а саме прізвище матері вказано як «Нечипорук», виправлено букву «е» на «и». Тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала з підстав викладених у ній та просила суд її задовольнити. Представник відповідача Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області в судове засідання не зявився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду заяву в якій просить суд розглянути справу без присутності представника сільської ради, позов підтримує. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] померла, 27 квітня 2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія I-ОК № 368845, від 27 квітня 2016 року. (а.с.8). Як вбачається, із Свідоцтва про народження Серія III-БК № 418970 від 5 червня 1981 року, [PERSON] є матір»ю позивача [PERSON], який народився 3 травня 1981 року. Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 2847/2016, заведеної після смерті [PERSON], яка померла 27 квітня 2016 року, 21 вересня 2016 року позивач звернувся до Фастівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері. Разом з тим, 21 вересня 2016 року до нотаріуса звернулися чоловік померлої - [PERSON] та донька померлої [PERSON], із Заявами про відмову від прийняття спадщини. Проте, 08 листопада 2016 року Фастівським міським державним нотаріусом [PERSON], позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності, на земельну ділянку площею 0,280 га, оскільки у Державному акті на право приватної власності на землю № I-КВ № 075438, відомості про прізвище, ім»я по батькові власника земельної ділянки виправлено. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Державного акту на право приватної власності на землю Серії I-КВ № 075438, від 17 лютого 1998 року, земельна ділянка площею 0,280 га, що розташована на території Дорогинської сільської ради, призначення для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на праві приватної власності належить [PERSON]. Проте, на звороті даного Державного акту 27 червня 2017 року, секретарем виконавчого комітету Дорогинської сільської ради, [PERSON], зроблено відмітку з якої вбачається, що даний державний акт виданий [PERSON], але у звязку з технічною помилкою в ньому було зроблено виправлення. Окрім того, на підтвердження того, що вищевказана земельна ділянка за життя належала [PERSON], представником позивача в судовому засіданні було надано Довідку № 459 від 27 червня 2017 року, яка видана Дорогинською сільською радою Фастівського району Київської області, та з якої вбачається, що земельна ділянка площею 0,280 га, що розташована на території Дорогинської сільської ради, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства була передана в приватну власність [PERSON] на підставі рішення 5 сесії XXI скликання Дорогинської сільської ради від 30 березня 1994 року. Державний акт на право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку: серія I-КВ № 75438, зареєстровано в книзі державних актів за № 563. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, даючи юридичну зібраним по справі доказам суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved