Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У червні 2019 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачки, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] (далі Квартира). В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником Квартири, в якій зареєстрована її онука відповідачка по справі, однак фактично в ній не проживає, комунальні платежі не сплачує, жодної участі в утриманні житла не бере, вони не спілкуються вже більше трьох років, у зв`язку з чим, позбавлена вирішити вказане питання у позасудовому порядку. Факт реєстрації відповідачки порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном, а також отримання соціальних пільг на оплату комунальних послуг. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання повторно не прибула, про дату слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Правом подати відзив на позов відповідачка не скористалась, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 13.09.2004 [PERSON] є власником Квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 13.09.2004, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22.10.2004 та реєстраційним посвідченням в Новоград-Волинському МБТІ, відповідно до якого Квартиру записано в реєстрову книгу №16 за реєстровим № 367/13 від 22.10.2004. Відповідно до довідки ОСББ «Мікрорайон «Олімпійський» від 17.05.2019 у Квартирі зареєстрована позивачка та її онука [PERSON] , відповідачка по справі. Реєстрація останньої також підтверджується копією її паспорта та повідомленням відділу ведення реєстру територіальної громади центру надання адміністративних послуг від 12.06.2019. Актом обстеження\~депутата Новоград-Волинської\~міської ради\~сьомого скликання\~Овдіюка В.І.\~від 17.05.2019,\~складеного за\~участю свідків\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~встановлено,\~що у\~Квартирі[PERSON] не проживає. З копії ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду про залишення позову без розгляду від 25.10.2018 вбачається, що позивачка вже зверталась до суду з вимогою про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, що підтверджує факт її не проживання в Квартирі понад 1 рік. Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.48 Закону України «Про власність»). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч.2\~ст.405\~ЦК України\~член сім`ї\~власника житла\~втрачає право\~на користування\~цим житлом\~у разі\~його відсутності\~без поважних\~причин понад\~1\~рік. Як вбачається\~з матеріалів\~справи і\~встановлено в\~судовому засіданні,\~Квартира належить\~позивачці,\~відповідачка \~онука власниці\~житлового приміщення\~не проживає\~в ній\~без поважних\~причин понад\~1\~рік,\~однак продовжує\~перебувати на\~реєстраційному обліку\~за вищезазначеною\~адресою,\~чим порушує\~права позивачки,\~як власника,\~в тому\~числі,\~можливості на\~свій розсуд\~вільно користуватися\~та розпоряджатися\~своїммайном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивачки є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд стягує з відповідачки на користь держави в сумі 768,40 грн., оскільки позивачці при прийнятті позовної заяви була відстрочена сплата судового збору до ухвалення рішення суду.

Outcome: approved