Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 12 січня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 5, залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач зазначає, що від шлюбу мають з відповідачем дочку [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього року сімейного життя відносини між ними погіршувалися, що призвело до припинення шлюбних відносин. З лютого 2018 року проживають з відповідачем окремо, спільного господарства не ведуть. У зв`язку з чим вона вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 липня 2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подав заяву про згоду на розірвання шлюбу, в якій зазначив, що між ним і відповідачем склалися погані відносини, у зв`язку з чим також просить розірвати шлюб. Разом із тим, вважав, що з нього має бути стягнута половина сплаченого позивачем судового збору. Крім того, просив відмовити у стягненні з нього на користь позивача судових витрат у сумі 3000 грн., так як він набув статус відповідача, оскільки розірвання шлюбу між подружжям, яке має неповнолітніх дітей, здійснюється в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] безпосередньо в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав, поряд із цим заперечував проти стягнення з нього судових витрат. У подальшому до суду не з`явився. З огляду на висловлення відповідачем своєї позиції по справі, його письмової згоди на розірвання шлюбу, суд вирішує справу по суті. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а заявлені нею вимоги в частині стягнення судових витрат слід задовольнити частково з огляду на наступне: Судом встановлено, що 12 січня 1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 5. Прізвище дружині після державної реєстрації шлюбу присвоєно « [PERSON] ». Сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Як зазначено позивачем у позові, в лютому 2018 року сторони припинили шлюбні відносини через погані стосунки, що між ними склалися у шлюбі. Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. В свою чергу статтею 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Згідно зі\~статтею 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення.\~\~\~ Враховуючи взаємовідносини між сторонами, які тривалий час проживають окремо, причини позову про розірвання шлюбу, наведені в позовній заяві та заяві відповідача, в якій він проти розірвання шлюбу не заперечує, всі обставини життя сторін, зокрема їх категоричне небажання примиритися та зберегти шлюб, суд вважає, що є достатні підстави для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами, оскільки, на переконання суду, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін з огляду на їх спільну позицію щодо необхідності розірвання шлюбу. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки в своєму позові позивач просила залишити їй прізвище, прийняте у зв`язку з реєстрацією шлюбу, суд вважає можливим залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Щодо розподілу судових витрат, то суд відзначає, що відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ч.2\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,\~46,\~56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то суд стягує такі витрати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При цьому, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Також витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Крім того, відповідно до ч. ч. 4, 5, 6\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надані копія договору про надання правової допомоги № 20 від 11 червня 2020 року, укладеного з адвокатом Гусаковою О.Б., копія акту прийому-передачі виконаних робіт за договором, копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 22 від 12.06.2020 року про оплату за договором у сумі 3000 грн. При цьому, як вбачається з акту прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 20 від 11.06.2020 року, адвокатом виконано наступну роботу: усний аналіз спору та документів позивача (паспорт та ІПН позивача, свідоцтво про народження дитини, свідоцтва про укладення шлюбу) 15 хвилин, здійснено попереднє консультування щодо порушених прав клієнта 30 хвилин, підготовлено та подано позовну заяву, що включає аналіз законодавства України, написання позовної заяви, копіювання додатків до позову та їх завірення, надсилання позову до суду «Укрпоштою», - 1 година 15 хвилин, а всього адвокатом витрачено 2 години та надано послуги на суму 3000 грн. (1500 грн. х 2 год.). З огляду на наведене, враховуючи рівень складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг та час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, а також те, що аналіз адвокатом паспорта, податкового номеру, свідоцтв про шлюб і народження не є безпосередньо правничою допомогою, крім того, надсилання позову до суду відноситься до прав та обов`язків сторін, суд вважає, що покладення таких витрат на відповідача буде несправедливим. Тому суд приходить до висновку, що понесені витрати на професійну правничу допомогу мають бути відшкодовані позивачу частково, а саме в сумі 2160 грн., виходячи з понесених позивачем і документально підтверджених витрат на консультацію адвоката, складення позовної заяви та оформлення додатків до неї. Крім того, суд бере до уваги, що статтею 142 ЦПК України\~встановлений порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. Так, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1\~ст. 142 ЦПК України). Аналогічні положення містяться й у ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З огляду на те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті була подана письмова заява про згоду на розірвання шлюбу, тобто відповідач позов про розірвання шлюбу визнав до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 420,40 грн., повернувши позивачу іншу частину судового збору в розмірі 420,40 грн. з державного бюджету. Доводи відповідача щодо безпідставності вимог позивача про стягнення з нього судових витрат суд вважає є необґрунтованими, такими що не відповідають положенням процесуального законодавства.

Outcome: approved