Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки, в обґрунтування якого зазначило, що 26.12.2007 року Акціонерно-комерційний банк солідарного розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 247М/07/Е, відповідно до умов якого, Банк надав Боржнику кредит у сумі 5000,00 доларів США, зі строком повернення та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі не пізніше 25.12.2009 року. В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, що випливають з Кредитного договору, 26.12.2007 року Банк уклав з [PERSON] . Договір поруки № 247М/07/Е/1п, відповідно до умов якого останній, як Поручитель, поручався за виконання Боржником умов Кредитного договору власними коштами. Банк (кредитор) свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі 5000,00 доларів США, однак відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, грубо, порушуючи істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 15.05.2018 року виникла заборгованість у розмірі 4983,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становила 130414,97 грн., яка складалась з заборгованості за кредитом в розмірі 2707,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становила 70863,35 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 2275,46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становила 59551,62 грн. та пені за останній календарний рік у розмірі 775,68 доларів США за несвоєчасне повернення кредиту, а також 651,93 доларів США за несвоєчасне повернення відсотків. У зв`язку з викладеним позивач, просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором у розміні 4983,14 доларів США, а також понесені судові витрати у розмірі 1955,10 грн. Вказана справа перебувала в провадженні судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя Ісакова Д.О. Згідно розпорядження керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 60 від 26.10.2018 року, вказана справа Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Т.Ф. Турбіній. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти проголошення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заперечення та відзив на позов суду не надали, про день і час слухання справи були повідомлені своєчасно, належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, за відсутністю відповідачів. Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.12.2007 року Акціонерно-комерційний банк солідарного розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 247М/07/Е, відповідно до умов якого, Банк надав Боржнику кредит у сумі 5000,00 доларів США, зі строком повернення не пізніше 25.12.2009 року та сплатою 21 % за користування кредитом. Того ж дня Банк в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника, що випливають з Кредитного договору № 247М/07/Е, уклав з [PERSON] . Договір поруки № 247М/07/Е/1п, відповідно до умов якого останній згідно п.1.1 Договору, як Поручитель поручався власними коштами за виконання [PERSON] умов Кредитного договору. Згідно п.2.1.1 вказаного договору поруки, сума кредиту складає 5000,00 доларів США, процентна ставка за користування кредитом 21 річних, дата повернення кредиту не пізніше 25.12.2009 року. Банк (кредитор) свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у розмірі 5000,00 доларів США, що підтверджується матеріалами справи та не було спростоване відповідачами. В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконали, грубо, порушуючи істотні умови Кредитного договору та Договору поруки, в результаті чого станом на 15.05.2018 року виникла заборгованість у розмірі 4983,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становила 130414,97 грн., яка складалась з заборгованості за кредитом в розмірі 2707,68 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становила 70863,35 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 2275,46 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становила 59551,62 грн. та пені за останній календарний рік у розмірі 775,68 доларів США за несвоєчасне повернення кредиту, а також 651,93 доларів США за несвоєчасне повернення відсотків. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до умов Договорів поруки, у випадку невиконання чи неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за Кредитним Договором Поручитель разом з Відповідачем солідарно відповідає перед Позивачем у повному обсязі зобов`язань, передбачених Кредитним Договором. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що за обопільною домовленістю сторін, строк дії Кредитного договору №247М/07/Е від 26.12.2007 року встановлений до 25.12.2009 року. У зв`язку з невиконанням відповідачами свого обов`язку по поверненню кредиту, Банк в межах строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України, 23.05.2018 року на адреси відповідачів направив Вимогу про дострокове погашення кредиту, в якій зазначив, що станом на 15.05.2018 року загальна заборгованість по кредитному договору №247М/07/Е від 26.12.2007 року становить 6410,73 доларів США, яка згідно вимог чинного законодавства повинна бути сплачена протягом 30 днів з дня отримання Вимоги. Вказана вимога 23.05.2018 року була направлена поштовою кореспонденцією на адреси відповідачів, що підтверджується долученим до позову документами. (а.с.18). Згідно п. 3.1.1 Договору поруки від 26.12.2007 року за № 247М/07/Е/1п у випадку не виконання Позичальником [PERSON] боргових зобов`язань перед Банком за Кредитним договором, Поручитель зобов`язаний здійснити виконання боргових зобов`язань, в обсязі заявленому Банком протягом одного робочого дня з дати отримання відповідної письмової вимоги. Згідно п.4.1 Договору поруки, у разі порушення Поручителем вимог п.3.1.1 цього договору, поручитель зобов`язаний сплатити кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період від суми невиконаного забезпеченого порукою зобов`язання, за кожний день прострочки. Однак, станом до теперішнього часу вказана заборгованість відповідачами не сплачена, їх обізнаність про наявність заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доками. Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настало після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З матеріалів справи встановлено, що останній платіж за кредитним договором №247М/07/Е від 26.12.2007 року було сплачено 26.11.2008 року. Відповідно до статті 192\\~ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 533\\~ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №247М/07/Е від 26.12.2007 року Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 5000,00 доларів США. Відповідач в порушення норм закону і умов кредитного договору не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту, відсотків по ньому, а тому є підстави для задоволення позовних вимог Банка та стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, відсотках у розмірі 4983,14 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ на день розрахунку становить 130414,97 грн., відповідно до приведеного Банком розрахунку, який суд визнає належним, достовірним та допустимим доказом по справі. З урахуванням викладеного, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1955,10 грн. підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved