overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказував, що 20 червня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №56. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей: доньку Дар'ю, [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та припинені. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сімї. Спір щодо місця проживання дітей та поділу спільного майна подружжя відсутній. В звязку з цим позивач вважав неможливим збереження шлюбу та просив про його розірвання. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги визнала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 20 червня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №56. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей: доньку Дар'ю, [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сімю та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказував, що 27 липня 2014 року у виконавчому комітеті Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №16. Від шлюбу мають спільних малолітніх синів: Нікіту [INFO] та Владислава [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та припинені. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя, відсутність порозуміння в сімї. Спори про місце проживання дітей та поділ сумісно нажитого майна подружжя відсутні. В звязку з цим позивач вважав неможливим збереження шлюбу та просив про його розірвання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти надання строку на примирення заперечував, наполягаючи на розірванні шлюбу. Додатково в заяві зазначав, що спори щодо місця проживання дітей та поділу спільного майна подружжя відсутні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги визнала повністю. Додатково в заяві пояснила, що на примирення не згодна, спори про місце мешкання дітей та поділ спільного майна відсутні. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема судом встановлено, що 27 липня 2014 року у виконавчому комітеті Олександрівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 16. Від шлюбу мають спільних малолітніх синів: Нікіту [INFO] та Владислава [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачем та відповідачкою не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сімю та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачкою, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 24.04.1999 р., зареєстрованого у Хортицькому відділі реєстрації актів громадянського статусу м.Запоріжжя, актовий запис 177. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який мешкає разом із матір'ю. В обґрунтування позову вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку із відсутністю взаєморозуміння, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин більш ніж два роки тому, шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася, подальше перебування у шлюбі є недоцільним, на примирення не згоден. Майновий спір буде вирішуватись в іншому провадженні. В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви, в яких просять суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримує, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 24.04.1999 року у Хортицькому відділі реєстрації актів громадянського статусу м.Запоріжжя, актовий запис 177 від 28.01.2010 р. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 12899,49 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 26.04.2016 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР) зареєстровано кримінальне провадження №12016080050002732 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Досудове слідство триває більше 24 місяців, жодних слідчих дій не проводилося, що свідчить про протиправну бездіяльність службової особи державного органу. Внаслідок цього у позивача відсутня можливість користуватися пошкодженим майном, відшкодувати збитки за рахунок винної особи, яка шляхом руйнування споруд позивача здійснює викрадення будівельних матеріалів позивача. Ця особа 16.06.2017 здійснила спробу проникнення у споруду позивача шляхом пошкодження стіни, однак викликаний наряд поліції запобіг проникненню. 22.05.2018 поліцією було виявлено, що стіну пошкоджено, зроблено значний отвір, через який відбулося проникнення і викрадення речей позивача. Постановою слідчого від 31.01.2017, яку в подальшому ухвалою слідчого судді від 12.01.2018 було скасовано, кримінальне провадження було закрите. Отже, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя встановлено факт незаконного закриття кримінального провадження. У даному випадку шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює розслідування, відшкодовується на загальних підставах згідно ч.6 ст. 1176 ЦК України, тобто виходячи з загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Вчиненим злочином у позивача викрадено майно на суму 3256,74 грн. та завдано збитків на суму 9642,75 грн., що відповідає вартості відновлювального ремонту. На підставі викладеного позивач просив стягнути з держави шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача суму грошової компенсації матеріальної шкоди у розмірі 12899,49 грн. Ухвалою суду від 04.06.2018 позовну заяву було залишено без руху, в тому числі зазначено на необхідність викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з посиланням на докази. Ухвалою суду від 06.08.2018 відкрито провадження у справі Головним управлінням національної поліції в Запорізькій області надано відзив на позов. Зазначається, що позивачем не доведено протиправної бездіяльності слідчого, як і наявності шкоди та її розміру, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, вини органу у її заподіянні. На стадії підготовчого провадження позивач заявив клопотання про заміну первісного відповідача Головне управління національної поліції в Запорізькій області на належного відповідача - державу Україна в особі Державної казначейської служби України, висловивши у судовому засіданні свою незгоду про залучення Державної казначейської служби України в якості співвідповідача. Суд,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні Ініціативи», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. про визнання виконавчого напису №4652 від 04.04.2017 року таким, що не підлягає виконанню та відшкодування 10 000 грн. заподіяної моральної шкоди. Також, позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову. В своїй заяві [PERSON] вказує про проведення виконавчою службою активних примусових виконавчих дій за оскаржуваним виконавчим написом, які можуть призвести до негативних наслідків реалізації майна, що у разі задоволення позову унеможливить поновлення порушеного права та інтересів позивача. Таким чином, з метою забезпечення позову [PERSON] в даній справі, просить суд вжити заходи забезпечення, а саме: зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №4652 від 04.04.2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. З огляду на зазначене, в судове засідання сторони не викликались. При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Зі змісту вказаної статті вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. При цьому, у порядку забезпечення позову не можна забороняти вчиняти дії, які під час розгляду спору прямо дозволені законом. Заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення, оскільки ДВС не є стороною у справі, а дії та процесуальні документи виконавця, виконавчої служби не є предметом спору за позовом [PERSON] Більше того, ініційований позивачем вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог останнього поза межами судового засідання без встановлення обставин та ухвалення рішення по справі, а також суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 20 квітня 2010 року він зареєстрував шлюб із відповідачем у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 188. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказав, що одруження виявилось невдалим, між ним та дружиною виникають сварки через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У теперішній час між сторонами припинені шлюбні стосунки. За таких підстав, просив його шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачем. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги\~ підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 20 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 188, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 20.04.2010 року. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 12.08.2010 Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO].\~ Згідно свідоцтва про народження, виданого 02.04.2016 Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] також є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПУ України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, з урахуванням думки відповідача, який не заперечував проти розірвання шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав\~ для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 30 серпня 2017 року він зареєстрував шлюб із відповідачем у Центральному районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 824. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Вказав, що спільне життя з дружиною не склалося через відмінність характерів, різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного.\~ У теперішній час між подружжям припинені сімейні стосунки. Вважав, що примирення з відповідачем неможливе, а тому просив його шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачем. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги\~ підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 30 серпня 2017 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 824, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 30.08.2017 року. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Таким чином, з урахуванням думки відповідача [PERSON], яка не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав\~ для її\~ збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, то у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані зі сплатою позивачем судового збору у сумі 704,80 грн., підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він звернувся до Лівобережного обєднаного управління пенсійного фонду України м.Маріуполя Донецької області щодо оформлення йому пенсії. У підтвердження свого трудового стажу він надав трудову книжку, однак, у звязку із наявністю в ній виправлення у даті його народження, це не виявляється можливим. Так, у трудовій книжці [PERSON] дата його народження закреслена та мається новий запис «07.02.1968». Оскільки наявність цього недоліку позбавляє заявника можливості оформити право на пенсію, просив встановити факт належності йому трудової книжки серія БТ-ІІ № 3861701 від 04.12.1988 року. Заявник [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, просив вирішити справу на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із паспорту громадянина України серія ЕН 306640, виданого 28.01.2004 року Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] ([PERSON]) народився 07 лютого 1968 року в м. Верховцево Дніпропетровської області. Той же факт підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] ([PERSON]) серія І-АВ № 021536, виданим 23.02.1968 року Верховцевським міським бюро РАЦС В.Дністровського району Дніпропетровської області. Разом з тим, у трудовій книжці серія БТ-ІІ № 3861701 від 04.12.1988 року, виданій на імя [PERSON] (російською), у графі «дата народження» мається виправлення, а саме дата його народження закреслена та мається новий запис «07.02.1968». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, за наявності всіх необхідних доказів, а також з урахуванням того, що організація, яка видала трудову книжку не має можливості внести до неї виправлення, суд вбачає достатньо умов для встановлення юридичного факту належності трудової книжки заявнику.

Outcome: approved