Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] з позовом про стягнення аліментів та утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. У позові зазначила, що, від шлюбу з відповідачем мають сина, [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. З вересня 2019 року [PERSON] навчається в Інституті журналістики і масової комунікації Класичного приватного університету м.Запоріжжя за спеціальністю психологія на денній формі навчання, стипендію не отримує та не має можливості працювати. Станом на теперішній час відповідач, який є працездатною особою, маючий офіційний дохід, не приймає участі в утриманні своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, що вимагає значних витрат. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу (заробітку) до закінчення навчання, а саме до [INFO]. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач позов визнав частково, суду пояснив, що не заперечує проти стягнення аліментів, визначених у позовній заяві, просив врахувати, що в нього від іншого шлюбу є малолітня дочка, [PERSON] , [INFO] , він сам має проблеми із здоров`ям. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень на позов не надав. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Правовідносини між сторонам виникли з сімейних відносин та врегульовані положеннями Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] являється сином сторін, що підтверджується свідоцтвом про його народження серія [NUMBER] від 09.08.2012р. (а.с.2). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на теперішній час є студентом Інституту журналістики і масової комунікації Класичного приватного університету м.Запоріжжя за спеціальністю психологія денного відділення з терміном закінчення навчання червень 2023 року, що підтверджується довідкою № 099/19 від 11.12.2019 року (а.с.4). Згідно з вимогами ст. 199 СК України, якщо повнолітні донька чи син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15. Як роз`яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. (ч.2 ст.200 Сімейного кодексу України) Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що [PERSON] дійсно навчається у навчальному закладі, та відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків, але враховує і наявність малолітньої дитини у відповідача, стан його здоров`я, а також оплату за навчання сина у добровільному порядку. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач може та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує на теперішній час навчання, але у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходу (заробітку). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 840,80 гривень

Outcome: partial