Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У червні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], 2002 року народження, та [PERSON], 2002 року народження. Неповнолітні діти залишились проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. За рішенням суду з відповідача стягнені аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача. Вказала, що відповідач, як батько, має надавати матеріальну допомогу і на додаткові витрати на утримання дітей. Вказала, що починаючи з 2015 року [PERSON] має проблеми зі здоров'ям, перенесла декілька хірургічних втручань та потребує медичних обстежень і консультацій, відповідного лікування. У 2017 році необхідне було отримання консультацій у лікарів в Австрії. Витрати, пов'язані з даною поїздкою, а також інші додаткові витрати (витрати на ліки, медичні інструменти, матеріали для дитини, на проведення аналізів, оплата абонементу на відвідування басейну за медичними показниками, контактні лінзи, окуляри, відвідування курсів англійської мови. Всього нею понесено за період з 07 квітня 2017 року по 25 квітня 2018 року на загальну суму 68 285,43 грн. Тому відповідач має компенсувати їй половину даних витрат в розмірі 33 434,62 грн. У добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити їй додаткові витрати. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь понесені додаткові витрати в розмірі 33 434,62 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов. У судовому засідання представник відповідача проти позову заперечував. Подав суду відзив на позов. Вказав, що дійсно він як батько зобов'язаний утримувати своїх дітей, але суми вказані у позові вважає вигаданими, тому і сплачувати їх не має. Він завжди утримував своїх дітей, надаючи кошти в добровільному порядку, тому позивачка за 15 років не зверталась до суду з позовами про стягнення аліментів. Після подання позову до суду він намагався у добровільному порядку домовитись з позивачем щодо сум утримання, але через поведінку останньої цього зроблено не було. У добровільному порядку щодо даного позову не змогли вирішити, бо позичка навмисно направляла вимоги на адресу, на якій він ніколи не проживав та не був зареєстрований, хоча достеменно знала де він проживає. Також зазначив, що він за два роки лише один раз був за кордоном у відрядженні, коштів на відпочинок у моря він не має, зі своєї зарплати він сплачує вже аліменти позивачу на утримання дітей, будь-якого іншого нерухомого майна він немає. Подані суду докази, складені на іноземній мові та не мають належного перекладу, тому не можуть бути доказами витрат. Чеки на ліки не мають підтвердження того, що саме дані ліки придбані на лікування доньок та за призначенням лікаря. Витрати, понесені на поїздку за кордон вважає неналежними, оскільки рекомендацію на лікування донька отримала у квітні 2018 року, а сама поїздка відбулась у вересні 2017 року. Щодо витрат на вивчення англійської мови вважає надуманими, оскільки їх вивчення входить до бази середньої освіти, а в минулому з нього стягнені витрати на вивчення англійської мови. Просив відмовити в задоволенні позову . Дослідивши матеріали справи, подані заперечення та долучені сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею проживають [PERSON] та [PERSON], 2002 року народження. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов'язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Встановлено, що [PERSON], 2002 року народження, за медичними показаннями перенесла декілька операцій, проходить медичні обстеження та потребує медичних консультацій, лікування, в тому числі і лікування в медичних установах Австрії. Дана обставина не оспорювалась відповідачем по справі. На витрати, пов'язані з лікування дитини позивачем було витрачено 68 285,43 грн. На підтвердження даних витрат [PERSON] надала суду відповідні чеки, квитанції та рахунки, копії закордонних паспортів, медичні виписки, призначення. Дані докази суд вважає достатніми у їх сукупності та належними і допустимими, що підтверджують доводи позову про понесені витрати на лікування дитини. Щодо навчання дітей, то жодними нормами не встановлюється обмеження у вивченні іноземних мов, а дана обставина залежить лише від бажання та можливості дитини і її батьків. Заперечуючи проти наданих доказів відповідач обмежився лише зазначенням того, що ліки в чеках можливо не призначались його дитині. Але жодних доказів на підтвердження даних доводів не надав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Також відсутні в матеріалах справи докази того, що відповідач не має матеріальної можливості нести додаткові витрати на лікування дитини. З огляду на подані суду докази, надані пояснення, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] додаткові витрати в розмірі 33 434,62 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved