Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 12.05.2000 року між департаментом економіки Чернівецької міської ради та [PERSON], в інтересах якої на підставі довіреності діяв його батько [PERSON], укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого [PERSON] набула у власність 58/100 ідеальної частки гаража площею 20,70 кв.м. по вул. Яремчука, 4 в м. Чернівці. 21.04.2001 року [PERSON] померла та з квітня 2001 року він добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаною часткою гаража, а також користується гаражем і на даний час, оскільки зберігає у ньому належні йому транспортні засоби. Також вказував, що 20.09.2014 року помер його батько та саме з цього часу йому стало відомо про те, що частина гаража, якою він користується належала не його батькові, а покійній [PERSON], в якої спадкоємців не було та після її смерті ніхто не звертався до нього з вимогою про повернення гаража. Посилаючись на вказане , а також норми матеріального права, просив визнати за ним право власності на 58/100 ідеальних часток гаража літ. Г загальною площею 20,70 кв.м. по вул. Яремчука, 4 у м.Чернівці, вартістю 60502 грн. за набувальною давністю. В судове засідання позивач не зявився, в його інтересах діяв представник, який позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема вказували на те, що 58/100 частини гаража про давність володіння яким заявляє позивач на даний момент є безхазяйною річчю і набуття власності на неї можливе лише з підстав передбачених ст. 335 ЦК України, крім того між позивачем та колишнім власником спірної частини гаража не було договору про передачу майна набувачеві, а тому просили в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживає по сусідству з позивачем та йому відомо, що останній з 2001 року користується спірним гаражем, в якому зберігає належні йому транспортні засоби. При цьому зазначив, що проживати по сусідству з [PERSON] він почав з 2002 року, хоча зареєстрований за адресою місця проживання з 1996 року та йому не було відомо, що співвласником гаража є Чернівецька міська рада, а частина гаража на праві власності належала [PERSON], оскільки враховуючи те, що весь час гаражем користувався позивач та його батько, вважав, що він належить їм на праві власності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживає по сусідству з позивачем з 19877 року та їй відомо про те, що спірний гараж належав [PERSON], при цьому яка його частина була у її власності вона не знає. У вказаному гаражі позивач та його батько зберігали свої автомобілі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживає по сусідству з позивачем з 2006 року та йому відомо, що спірним гаражем постійно користувався позивач та його батько, при цьому ремонті роботи у гаражі проводив [PERSON], а кому дійсно належав гараж йому не відомо. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.\~ 4 ЦПК України здійснюючи\~ правосуддя,\~ суд\~ захищає\~ права,\~ свободи\~ та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 10.01.1999 року [PERSON] надала нотаріально посвідчене доручення [PERSON], яким уповноважила останнього розписуватись за неї у різних документах та вчинення всі, інші дії, що повязані з цим дорученням. На підставі вказаного доручення, [PERSON] від імені [PERSON], уклав договір купівлі-продажу гаража від 12.05.2000 року, згідно якого департаментом економіки Чернівецької міської ради відчужено на користь [PERSON] гараж площею 20,7 кв.м., що становить 58/100 ідеальних часток гаража літ. Г по вул. Н.Яремчука в м.Чернівці, (а/с 6, 56) Крім того, як убачається з відповідної відмітки, яка міститься на копії вказаного договору, на його підставі органами БТІ зареєстровано право власності на вказану частку гаража за [PERSON] відповідно до діючого на той час законодавства. При цьому, як встановлено судом, інші 42/100 частини гаража літ. Г. по вул. Яремчука, 4 в м.Чернівці, що становить 18,80 кв.м. належать на праві власності Чернівецькій міській раді та були передані в оренду позивачу на підставі договору оренди нерухомого майна №135/Г від 08.08.2014 року (а/с 42,57,78) Також судом встановлено, що 23.04.2001 року [PERSON] померла та після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Зокрема, як убачається з матеріалів справи,. Квартира, яка належала на праві власності [PERSON]С перейшла у власність [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 09.05.1996 року. При цьому, відомості щодо успадкування будь-якою іншою особою спірної частини гаража або про визнання спадщини на вказане майно відумерлою матеріали справи не містять та відповідачем доказів на підтвердження вказаного не надано (а/с 8,55). Так, у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року визначено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Крім того, згідно розяснень, які містяться в п.п. 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК). Ураховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Таким чином, зі змісту ст. 344 ЦК України\~випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зокрема, з показів свідків убачається, що спірним нерухомим майном постійно, відкрито та безперервно користувався як сам позивач так і його батько, при цьому про те, що гараж належить [PERSON] достовірно було відомо лише батькові позивача, який від її імені укладав договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, й відповідно зі змісту позову та пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні убачається, що позивачу стало відомо про те, що гараж не належить його батькові лише після батька, який помер 20.09.2014 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про смерть, при цьому листування щодо передачі у власність гаража у 2011 році велось між батьком позивача та Чернівецькою міською радою й відповідно відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування вказаного, так і доказів того, що позивачу було достовірно відомо, що власником спірної частини гаража була саме [PERSON], а не його батько (а/с 10). За таких обставин, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що йому стало відомо, що гараж не є власністю його батька та він не має права на його користування як його син та спадкоємець майна, лише після смерті [PERSON] (а/с 45-47). Таким чином, відкритість, добросовісність та безперервність володіння [PERSON] спірним майном підтверджується наведеними вище доказами у їх сукупності. При цьому, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, представник позивача вказує на те, що спірна частина вказаного нерухомого майна вважається безхазяйною річчю та на неї можливо визнати право власності лише з підстав передбачених ст. 335 ЦК України, Разом з тим, відповідно до розяснень, які містяться в абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною\~умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. За таких обставин, суд заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,\~ прийшов до переконання в тому, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного так

Outcome: approved