Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся в суд із позовом, яким просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 травня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що зчасу винесення рішення суду від 03\~травня 2017\~рокусклад його сім`ї збільшився. Має на утриманні малолітню дитину: сина [PERSON] , який народився [INFO] , про що 10.02.2018 року складено відповідний актовий запис №221 та Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Крім того, що на його утриманні перебуває також [PERSON] -мати [PERSON] , яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Вважає, що є велика необхідність зменшити розмір аліментів, оскільки його заробітної плати не вистачає на утримання всієї сім`ї з урахуванням сплати аліментів на користь відповідача. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мохонько В.В. для розгляду справи. Ухвалою судді\~Кіровського районного\~суду м.\~Кіровограда від\~08.07.2020\~року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання та 08.12.2020 року закрито підготовче\~засідання,\~справа призначена\~до судового\~розгляду/а.с. 12-13/. В судове засідання позивач, через канцелярію суду, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити. Суд,\~в межах\~наданих доказів,\~дослідивши матеріали\~справи,\~дійшов висновку,\~що позов\~не підлягає\~задоволенню,\~виходячи з\~наступного. Судом встановлено, що позивач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.05.2017 року, яке набрало законної сили 20.06.2017 року, позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2017 року, щомісячно, і продовжуючи до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Стягнуто [PERSON] судовий збір в розмірі 640 грн. на користь держави. В решті позовних вимог відмовлено /а.с. 7/. 07.02.2018 року у [PERSON] від проживання однією\~сім`єю із [PERSON] народилася дитина [PERSON] /а.с. 5/. Статті 15 ЦК України, 4\~ЦПК України закріплюють право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положенням статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син [PERSON] , мати якого перебуває також на його утриманні. Разом з цим, стаття 192\~СК України визначає, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга\~статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, зміна сімейного стану позивача, а саме народження [INFO] дитини [PERSON] , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.05.2017 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] та матір дитини- [PERSON] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, приймаючи до уваги, що [PERSON] не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.05.2017 року, а відтак суд приходить до висновку, що вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed