Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою, в якій просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернигівського міського нотаріального округу [PERSON] 01 листопада 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №5007, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» № DNH4KP71920861 від 26.12.2005 року в розмірі 42 988,83 грн. за період з 26 грудня 2005 року по 08 вересня 2016 року таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] виходила з того, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не перевірено факт безспірності заборгованості [PERSON] за кредитним договором, що суперечить ст. 88 Закону України «Про нотаріат»; приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не перевірено факт пропущення ПАТ КБ «Приватбанк» трирічного строку позовної давності щодо заборгованості за кредитним договором, що суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат». ПАТ КБ «ПриватБанк» відзив на позов не надав, викладені у позовній заяві факти не спростував. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. 26 грудня 2005 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № DNH4KP71920861, за умовами якого, останній надав кредит у розмір 1550 грн. 01 листопада 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис № 5007 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» № DNH4KP71920861 від 26.12.2005 року в розмірі 42 988,83 грн. за період з 26 грудня 2005 року по 8 вересня 2016 року. Постановами Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05.05.2017 року було відкрито виконавче провадження №53878644 з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса та накладено арешт на майно боржника. За приписами з ч 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та п.п. б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNH4KP71920861 від 26.12.2005 року, який містить підпис уповноваженої особи банку та печатку банку, вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 08.09.2016 року складає 42 988,83 гривень. В матеріалах справи відсутні докази того, що вказана сума погоджувались між банком та позичальником. Враховуючи приписи статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-887цс17). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач надав всі наявні у нього докази в обґрунтування своїх вимог, а Відповідач не надав жодного доказу в спростування вимог Позивача. Тому суд дійшов висновку, що вказана заборгованість не є безспірною, а виконавчий напис вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи наведені вище обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.п. б) ч. 2 п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому слід визнати таким, що не підлягає виконанню, спірний виконавчий напис нотаріуса. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.12.2017 року по справі № 199/4325/17. Крім того, за змістом статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як зазначено у статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням того, що на час винесення оскаржуваного виконавчого напису, ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано, а нотаріусом не було досліджено будь-яких документів, які свідчили б про зміну встановленого ст.ст. 256, 257, 258 ЦК України строку позовної давності, приймаючи до уваги, що заборгованість виникла ще у 2005 році, а із заявою до нотаріуса ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 01.11.2016 року, спірний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», у звязку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Апеляційного суду Харківської області від 06.04.2017 та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 06.11.2017 по справі № 644/6431/16. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з Відповідачів на користь Позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved