Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

У травні [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що перебуває з 21 липня 2006 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу спільних неповнолітніх дітей немає. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони не зійшлися характерами та мають різні погляди на життя, внаслідок чого в їхніх стосунках виникла неприязнь, яка з часом перетворилась в психологічну несумісність. Позивач просить шлюб розірвати, оскільки спільне проживання між подружжям та ведення спільного господарства припинено. Справу розглянуто згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України у відсутності позивача, яка надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити у повному обсязі. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача [PERSON], який не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається зі змісту статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою частини 2 статті 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 21 липня 2006 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 51 від 21.07.2006 року /а.с. 2/. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], 1946 року народження, але за даною адресою не значиться /а.с. 30, 31/. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Відповідно до вимог 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу.

Outcome: approved