Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення було передано на новий розгляд до суду першої інстанції. До початку розгляду справи по суті позивач подав уточнену позовну заяву про звернення стягнення (а.с. 220-223). В обґрунтування позовних вимог представник позивача Яловєга О.Г. посилається на те, що відповідно до укладеного договору № LGY0GA0000000012 від 08.07.2008 року [PERSON] 08.07.2008 року отримав кредит у розмірі 89344 гривні 80 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08.07.2023 року. Згідно з умовами зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами. У порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обовязкових платежів з цих коштів. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 07.02.2012 року має заборгованість 144848 гривень 59 копійок, яка складається з наступного: 70690 гривень 94 копійки - заборгованість за кредитом; 41829 гривень 88 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6390 гривень 22 копійки заборгованість по комісії за користування кредитом; 18801 гривня 90 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250 гривень штраф (фіксована частина); 6885 гривень 65 копійок штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачі 08.07.2008 р. уклали договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майна, а саме: будинок, загальною площею 56,60 м2, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 145560 гривень. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. На підставі викладеного, представник позивача просив суд: 1) В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LGY0GA0000000012 від 08.07.2008 року, в розмірі 144848,59 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 56,60 м2 та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № LGY0GA0000000012 від 08.07.2008 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. 2) Виселити [PERSON], 1960 р.н., [PERSON], 1977 р.н., [PERSON], 1988 р.н., які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичний осіб в Луганській області. 3) Стягнути з відповідачів судові витрати. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] предявила зустрічний позов, у якому зазначила, що 09 липня 2008 року між відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» та співвідповідачем [PERSON] (далі співвідповідач) було укладено договір іпотеки будинку та земельної ділянки. Даний договір було укладено в забезпечення виконання зобовязання співвідповідача перед відповідачем за кредитним договором № LGY0GA0000000012 від 08.07.2008 року. Позивач також приймала участь у підписанні названого договору та була названа в ньому як «Іпотекодавець Майновий поручитель». Оскаржуваний договір підлягає визнанню недійсним в звязку з суттєвими порушенням норм закону, оскільки даним договором п. 35.1 співвідповідач йменується як «Іпотекодавець», тобто особа, що на підставі Закону повинна бути власником предмету іпотеки, у п. 35.3 Договору також вказано, що предмет іпотеки належить Іпотекодавцю, тобто співвідповідачу. Разом з тим, співвідповідач не є власником предмету іпотеки, та не мав жодних повноважень на забезпечення будь-яких вимог за рахунок майна, що належить їй. Натомість вона в оскаржуваному договорі згадується лише у вступній частині та реквізитах сторін, тобто даний договір містить лише права та обовязки «Іпотекодавця» [PERSON], який, як вже зазначалось, не може бути іпотекодавцем щодо належного їй майна. Права та обовязки, що належали б їй, оскаржуваний договір не містить, про що зокрема свідчить відсутність в ньому посилання на те, що іпотекодавець відповідає за даним договором виключно в межах вартості предмета іпотеки, що було б цілком логічним, якби вона була іпотекодавцем-майновим поручителем за договором. Отже, як вже зазначалося, оскаржуваний договір підлягає визнанню недійсним оскільки порушує її права та охоронювані законом інтереси як власника нерухомого майна. На підставі викладеного, просила суд визнати недійсним договір іпотеки будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], укладений 09 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача Яловєга О.Г. подав суду письмові заперечення на зустрічну позовну заяву про визнання договору недійсним, у якому зазначив, що зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, 08.07.2008 року Приватбанк та [PERSON] (далі позичальник) уклали договір № LGY0GA0000000012, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 89344,80 грн. При укладені договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, які узгоджені сторонами та прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідно їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручним підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та на його погашення, згідно з умовами даного договору. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного і банківського законодавства. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст. 3 та ст. 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обовязки учасників. За ст. 632 ЦК України ціна договору встановлюється за домовленістю сторін, тобто вільно. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Цивільне законодавство базується на принципі обовязкового виконання сторонами зобовязань за договором. Приватбанк свої зобовязання виконав у повному обсязі. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не передбачено договором або законом. Отже, вказаний кредитний договір відповідає усім вимогам законодавства України. Договір іпотеки є укладений, оскільки відповідно до ст.ст. 584, 638 ЦК України сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов Договору, а саме суть, розмір і строк виконання зобовязання, забезпеченого заставою (п. 35.2), подається опис предмета застави (п. 35.3), а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору про іпотеку. Отже відповідач є майновим поручителем, в договорі іпотеки відповідно абз. 5 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про іпотеку» визначено прізвище, імя, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів; - отже виконано приписи ст. 18 закону про істотні умови договору іпотеки. Оскільки майновий поручитель є іпотекодавцем, то перелік прав та обовязків іпотекодавця, визначений в договорі іпотеки, передбачає надання прав та покладає обовязки за договором іпотеки й на іпотекодавця-майнового поручителя, який визначений в договорі іпотеки. Також в договорі передбачені права та обовязки іпотеко держателя (п. 2), а відтак посилання на той факт, що в договорі іпотеки відсутні права та обовязки всіх сторін є необґрунтованим та незаконним. На підставі викладеного, просив суд у задоволені зустрічної позовної заяви відмовити в повному обсязі. Представник позивача-відповідача в судове засідання не зявився, до суду надав письмову заяву з проханням розглядати справу без їхнього представника, на позовних вимогах наполягають. Проти заочного рішення не заперечують. Відповідач-позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, до суду надала письмову заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, захист її інтересів довірила своєму представнику за довіреністю. Представник відповідач-позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності. Проти первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Зустрічний позов підтримує, просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не сповістив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не сповістив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач [PERSON] судове засідання не зявився, про причину неявки суд не сповістив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлений первісний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № LGY0GА0000000012 від 08.07.2008 року (а.с. 9-12). Відповідно до п. 1.1 договору, банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1. цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 8 Договору. Відповідно до п. 8.1. договору, банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 08-07-2008 р. по 08-07-2023 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі кредит) у розмірі 89344,80 на наступні цілі: у розмірі 73177,80 грн. на споживчі цілі, з них 70000,00 грн. на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 2100,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 727,80 грн. для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 350,00 грн. для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 16167,00 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного договору. Періодом сплати вважається період з «23» по «26» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1587,08 грн. згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Відповідно до п. 8.1.2. договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що 08.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № LGY0GA0000000012 (а.с. 20-21). Відповідно до п. 16 договору, предметом цього договору є надання поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 08.07.2008 року за № LGY0GA0000000012, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у розмірі 89344,80 грн. Відповідно до п. 2 договору, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 09.07.2008 року між [PERSON] (Іпотекодавець-Кредитопозичальник), [PERSON] (Іпотекодавець-Майновий поручитель) та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладеного договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Бабенко О.В. в реєстрі за № 2956 (а.с. 14-19). Згідно з п. 35.3 договору іпотеки, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором Іпотекодавець надав і іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: будинок загальною площею 56,60 кв. м., житлова площа 28.30 кв. м., який складається з Г1Ж,г,г1 житловий будинок саман, цегла; И гараж, шл/блок; К сарай цегла; М сарай цегла; Ж сарай цегла, шл/блок; Н навіс обшит; П погріб цегла; Д душ обшит; №1 6,я огорожа та споруди. Цей житловий будинок розташований на земельній ділянці наданою для обслуговування цього житлового будинку мірою 0,1000 гектарів. Майно належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності посвідченої приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Фесенко Р.А. за реєстром № 58 від 17.01.1995 року та державного акту на право приватної власності на землю І-ЛГ № 017555 виданого Лисичанською радою народних депутатів 16 грудня 1997 року, рішення № 531. Майно передається в іпотеку з невідємними приналежностями, які знаходять в ньому. Пердмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окреми виділений в натурі обєкт права власності. Пердмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визначає можливість банку звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу його будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». У звязку з порушеннями зобовязань зі сторони відповідача [PERSON] щодо своєчасної сплати боргу за кредитним договором, станом на 07.02.2012 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 144848,59 грн., яка складається з: 70690 гривень 94 копійки - заборгованість за кредитом; 41829 гривень 88 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6390 гривень 22 копійки заборгованість по комісії за користування кредитом; 18801 гривня 90 копійок - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250 гривень штраф (фіксована частина); 6885 гривень 65 копійок штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-8). Відповідно до ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України,\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Факт неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов'язань підтверджується розрахунком заборгованості за договором № LGY0GA0000000012 від 08.07.2008 року (а.с. 6-8). Відтак, заборгованість відповідачів за кредитним договором № LGY0GA0000000012 від 08.07.2008 у загальній сумі 144848,59 грн. доведена кредитором належними і допустимими доказами і спростована відповідачами не була. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. Відповідно до частини 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку,\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Викладене свідчить про наявність підстав на звернення стягнення банком на предмет іпотеки в рахунок задоволення своїх вимог за кредитним договором № LGY0GA0000000012 від 08.07.2008 року. Відповідно до статей\~590,\~591 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобовязання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Згідно з п. 35.4 зазначеного договору іпотеки від 09.07.2008 року іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п. 35.5 договору іпотеки від 09.07.2008 року, сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 145560 грн. 00 коп. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет застави знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, та за таких обставин суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення підлягає задоволенню. Разом із цим, у даному випадку не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо виселення відповідачів, які зареєстрований та/або проживають у квартирі, що є предметом іпотеки із їх зняттям із реєстраційного обліку. Так, відповідно до частини 4 ст. ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, у частині 1\~статті 40 цього ж Закону\~зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~законодавець встановлює певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3\~статті 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною 1\~статті 35 Закону України «Про іпотеку». Виходячи із аналізу вказаних правових норм, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за умови, якщо мешканці добровільно не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення даного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє виконання банком приписів, встановлених частиною 2\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~та частиною 3\~статті 109 ЖК України\~щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то така позовна вимога на цій стадії не може бути задоволена, оскільки на даний момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог\~статті 3 ЦПК України\~із врахуванням права особи на звернення до суду за захистом. Крім того, невизнання або оспорювання майнових прав іпотекодержателя або нового власника предмету іпотеки може мати місце лише після набрання законної сили відповідного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Щодо позовних вимог за зустрічною позовною заявою, у якій відповідач-позивач просить суд визнати недійсним договір іпотеки будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], укладений 09 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] та [PERSON], то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Оспорюючи спірний правочин позивач за зустрічним позовом зазначає, що сторонами договору іпотеки було порушено суттєві норми закону, оскільки даним договором п. 35.1 співвідповідач йменується як «Іпотекодавець», тобто особа, що на підставі Закону повинна бути власником предмету іпотеки, у п. 35.3 Договору також вказано, що предмет іпотеки належить Іпотекодавцю, тобто співвідповідачу. Разом з тим, співвідповідач не є власником предмету іпотеки, та не мав жодних повноважень на забезпечення будь-яких вимог за рахунок майна, що належить їй. Натомість вона в оскаржуваному договорі згадується лише у вступній частині та реквізитах сторін, тобто даний договір містить лише права та обовязки «Іпотекодавця» [PERSON], який не може бути іпотекодавцем щодо належного їй майна. Права та обовязки, що належали б їй, оскаржуваний договір не містить, про що зокрема свідчить відсутність в ньому посилання на те, що іпотекодавець відповідає за даним договором виключно в межах вартості предмета іпотеки, що було б цілком логічним, якби вона була іпотекодавцем-майновим поручителем за договором. Отже, як вже зазначалося, оскаржуваний договір підлягає визнанню недійсним оскільки порушує її права та охоронювані законом інтереси як власника нерухомого майна. Правочином є правомірна вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Презупція правомірності правочину закріплена в ст. 204 ЦК України, та може бути спростована, насамперед, нормою закону яка містить відповідну заборону. У ст. 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Так, судом встановлено, що 08 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит у сумі 89 344 грн. 80 коп. зі сплатою 20,04 % річних терміном до 08 липня 2023 року. 08.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № LGY0GA0000000012, за яким остання є поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором від 08.07.2008 року за № LGY0GA0000000012, згідно якого кредитор надав боржнику кредит у розмірі 89344,80 грн. 09 липня 2008 року на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передала в іпотеку банку\~\~будинок за адресою: [ADDRESS]. Зобовязання за вказаним кредитним договором позичальником належним чином не виконувалися, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку\~\~станом на 7 лютого 2012 року становила 144 848 грн. 59 коп. За змістом ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 18 Закону України «Про іпотеку»\~визначені істотні умови, які має містити іпотечний договір, а саме: для фізичних осіб - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний\~\~номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників\~\~податків та інших обов'язкових платежів зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність. У разі\~\~відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду. Положення пунктів 35.2 та 35.3 договору іпотеки від 09 липня 2008 року чітко містять опис предмета іпотеки, розмір і строк виконання зобовязання, забезпеченого договором іпотеки, а також у п. 2 договору, визначені права та обовязки сторін. Відповідно до ст. ст.\~1,\~11 Закону України «Про іпотеку»\~майновий поручитель є особа, яка передає в іпотеку\~\~нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Зі змісту договору іпотеки, укладеного між сторонами, вбачається, що іпотекодавцем - майновим поручителем визначена [PERSON], а також містяться посилання на свідоцтво про право власності, що підтверджує належність їй предмету іпотеки (п. п. 35.3 - 35.5 договору іпотеки). Таким чином, у договорі іпотеки чітко визначено іпотекодавця -\~[PERSON], належність їй предмета іпотеки, його опис, обовязки банка та іпотекодавця. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що відсутні підстави до визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] та [PERSON] 09.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Бабенко О.В. в реєстрі за № 2956. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з платіжним дорученням № ВOOO6800TH від 26.04.2012 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 1448 гривень 49 копійок за позовну заяву майнового характеру. Згідно з платіжним дорученням № ВOOOС0426В00ТІ від 26.04.2012 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 107 гривень 30 копійок за самостійну вимогу немайнового характеру, повязану між собою в позові. Згідно з платіжним дорученням № STKX0001 tr PROMС1129В3SUK від 29.11.2012 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 831 гривенz 60 копійок за апеляційну скаргу на рішення суду. Згідно з платіжним дорученням № STKX0001 tr PROMD523B8Q4A від 23.05.2013 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 1013 гривень 94 копійки за касаційну скаргу на рішення суду. У звязку з тим, що в частині позовних вимог про виселення відповідачів та зняттям їх із реєстраційного обліку позивачу було відмовлено, то судові витрати у сумі 107 гривень 30 копійок не підлягають відшкодуванню. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 3294 гривні 03 копійки відповідно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial