Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт та заборону на відчуження належної йому на праві власності квартири номер [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовані тим, що при вчиненні нотаріальної дії на початку квітня 2015 дізнався про заборону відчуження належного йому нерухомого майна, підставою обтяження є акт опису й арешту майна та постанова ВДВС від 15.12.2004 р. За інформації вказаного органу на даний час відсутнє виконавче провадження, де позивач є боржником, та рекомендовано по вирішенню питання щодо зняття арешту з майна звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та його представник доводи позовних вимог підтримали. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 55 Конституції України закріплено право кожного на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод. У судових засіданнях встановлено, що квартира номер чотирнадцять у будинку номер [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 13 березня 1995 року/копія ас. 7-8/. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна номер [NUMBER] від 21.04.2015 року, мається заборона на нерухоме майно, місцезнаходження якого [ADDRESS]; підстави обтяження: акт опису й арешту майна, АА № 152996, 15.12.2004 відділ ДВС Краснопільського РУЮ /копія ас. 4/. За інформацією ВДВС №1094 від 29.04.2015 року, у відділі відсутнє виконавче провадження у відношенні [PERSON], інформація за 2005 рік відсутня у зв'язку з закінченням строку зберігання виконавчих проваджень /ас. 6/. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Правовідносини, що склалися між сторонами, виникли із правовідносин, пов'язаних зі здійсненням права власності. Підставою позову є обставини, що підтверджують порушення права розпорядження майном та стаття 16 ЦК України, яка визначає відновлення становища, яке існувало до порушення як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved