Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказує, що 22.12.2006 р. між ВАТ «Раййфайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладеного Кредитний договір № 014/0075/74/68634, предметом якого є надання кредиту в сумі 85 000,00 доларів США, під 14 % річних строком на 240 місяців по 22.12.2026 р. із сплатою щомісячного платежу в розмірі 1 056,99 доларів США згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом щомісячними фіксованими платежами. 22.12.2006 р. для забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком та [PERSON] , був оформлений договір поруки № 014/0075/74/68634/1, згідно якого остання на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по кредитним зобов`язанням [PERSON] . У зв`язку з реєстрацією шлюбу із [PERSON] , [PERSON] було змінено прізвище на [PERSON] (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] видане Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 09.04.2010 р., актовий запис № 163). Станом на 17.03.2009 р. заборгованість [PERSON] відповідно до розрахунків наданих ПАВТ «Райффайзен Банк Аваль» складає 165 987,29 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 278 102,13 грн. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси № 2-4751/10 від 07.09.2010 р. були задоволені вимоги ПАТ Райффайзен Банк Аваль». 09.11.2015 р. було задоволено заяву представника [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі № 2-4751/10. 22.11.2016 р. залишено без розгляду позову у цивільні справі № 2 4751/10 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На думку Позивача, з 2006 року повинна відраховуватись позовна давність по періодичним платежам , а з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0075/74/68634 від 22.12.2006 р. банк звернувся вперше в 2010 році. [PERSON] перестав виконувати основне зобов`язання по кредитному договору в частині щомісячних внесків з 2006 року. Позивач просить суд визнати поруку, що виникла на підставі Договору поруки № 014/0075/74/68634 від 22.12.2006 р. укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», такою, що припинена. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 р. цивільну справу [PERSON] до Товариства Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою передано для розгляду Печерськом районному суду м. Києва за підсудністю. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.09.2020 р. відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» подав відзив на позовну заяву. Третя особа [PERSON] пояснення щодо позову або відзиву не подано. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.12.2006 р. між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0075/74/68634, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 85 000,00 доларів США з терміном повернення до 22 12 2026 р. зі сплатою 14 % річних. Згідно п. 2.1 Кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі. У заставу передається двохкімнатна квартира, загальною площею 44,8 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. в [ADDRESS] . 30.12.2006 р. в забезпечення виконання умов Кредитного договору, між Банком та Позичальником було укладено договір іпотеки. Згідно умов п.1.1 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за Кредитним договором, отримати задоволення за рахунок предмету іпотеки. 22.12.2006 р., в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 014/0075/74/68634/1, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язалась нести солідарну відповідальність перед Банком за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. За змістом ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 4.1 Договору поруки № 014/0075/074/68634/1 від 22.12.2006 р. «Строк дії угоди» - передбачено, що Договорі поруки набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання Боргових зобов`язань за Кредитним договором. Відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання Боргових зобов`язань в повному обсязі. Відповідно до умов Кредитного договору, кредит надано строком 240 місяців - до 22.12.2026 р. Як вбачається з викладеного, Позивач на момент підписання договору поруки була ознайомлена з кредитним договором та строком дії договору поруки, який було укладено в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просила визнати припиненим договір поруки, оскільки Кредитний договір припинив свою дію в момент видачі кредитних коштів Позичальнику, тому позивач просить визнати припиненим договір поруки, вважаючи, що порука припинилася згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього кодексу). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частини 1 та 2 статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (с. 202 ЦК України). Частиною 1 статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справ та обов`язків. Поняття правочину, різновидом якого є договір, і поняття правовідносин, різновидом яких є зобов`язання, нетотожні: правочином є дії, спрямовані на створення юридичних наслідків, а правовідносини - це ур, за яким в силу прееегульовані суспільні відносини, змістом яких є права та обов`язки учасників цих відносин (суб`єктів правовідносин). Договірні правовідносини виникають на підставі договору. Останній є юридичним фактом (домовленістю, взаємопов`язаними діями), із яким пов`язане виникнення зобов`язання. Отже, виникнення правовідношення , зокрема зобов`язання, не є тотожним укладенням договору, а поняття «припинення правовідношення», як спосіб захисту цивільних прав, передбачений п.7 ч. 2 ст. 16 ЦК України) не є тотожними поняттю «припинення договору». За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1статті 553 ЦК України). Підстави припинення поруки, закріплені у ст. 559 ЦК України. За змістом ст. 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення за яким, в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і відповідний йому юридичний обов`язок перестають існувати. Відповідно ч. 4 ст. 559 ЦК Українип порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Проте, звернувшись із позовом про припинення договору поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, Позивачем не надано доказів про виконання основного зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі Боржником. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Норми ст. 16 ЦК України не передбачають способом захисту права та інтересу визнання договору припиненим, а реалізація таких способів захисту, як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору. Звертаючись до суду з вимогою про визнання поруки припиненою, позивач прагне досягнути юридичною визначеності, тобто прагне отримати підтвердження судом припинення прав кредитора на одержання плати від боржника. Проте у такому разі належним способом захисту є визнання відсутності права відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимоги. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору поруки припиненим (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя, який стверджує про зміну основного зобов`язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його ж відповідальності. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц звертає увагу на те, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникла необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту, передбачений п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, може застосовуватись для захисту інтересу у юридичній визначеності лише у разі неможливості захисту позивачем його права. Для ефективного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності, як права вимоги в іншої особи, яка вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку. Розглядаючи справу, суд серед іншого повинен з`ясувати чи є обраний позивачем спосіб захисту ефективним, тобто таким, що забезпечить реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду. За цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку. Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справа № 462/5368/16-ц. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи наведене, а також зміст позовних вимог, пред`явлених позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed