Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

у червні 2016 року Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» на його користь грошової суми у розмірі 1026375 грн. 86 коп., яка складається з: ненарахованої та невиплаченої основної заробітної плати за грудень 2015 року - лютий 2016 року у розмірі 323339,33 грн.; грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток за період з липня 2009 року по лютий 2016 року (включно) у розмірі 626598,86 грн.; грошової компенсації оплачених Позивачем за рахунок власних коштів поточних витрат Відповідача протягом грудня 2014 року - квітня 2015 року у розмірі 71437,67 грн.; витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог Позивач послався на те, що 21 травня 2009 року ЗАТ «Первый канал. Всемирная сеть» (юридичною особою Російської Федерації) було прийнято рішення про заснування та створення ТОВ «Об'єднання російських телеканалів». Вказане рішення було оформлено протоколом Загальних зборів Учасників товариства від 21 травня 2009 року №1. Згідно вказаного протоколу директором ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» з моменту його створення було призначено Позивача. Протягом періоду діяльності товариства його керівником, затверджувався штатний розпис працівників із зазначенням посадових окладів кожного працівника. У серпні 2015 року посадовий оклад Позивача був встановлений на рівні 135000,00 грн. Така ж заробітна плата зберігалася за Позивачем протягом вересня 2015 року, жовтня 2015 року, листопада 2015 року, грудня 2015 року. Виплата заробітної плати Позивачеві проводилась виключно на картковий рахунок. Разом з тим, 16 лютого 2016 року в офісі товариства Позивачеві представником ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» за довіреністю [PERSON] було надано протокол Загальних зборів учасників ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» від 11 грудня 2015 року, згідно якого Позивача було відсторонено від займаної посади Директора з 11 грудня 2015 року. Після ознайомлення з вказаним протоколом, Позивач погодився передати всі справи підприємства новому керівникові, однак 18 лютого 2016 року група невідомих осіб на чолі з новим керівником фактично силоміць увірвалася до офісу відповідача та самостійно винесла усі документи та печатки ТОВ «Об'єднання російських телеканалів». Разом з тим, після вказаних вище подій та звільнення позивача із займаної посади, заробітна плата за грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року не нарахована та не виплачена. Крім того, Відповідачем не вирішено питання по грошовій компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток за період з липня 2009 року по лютий 2016 року (включно) та по грошовій компенсації оплачених позивачем за рахунок власних коштів поточних витрат відповідача протягом грудня 2014 року - квітня 2015 року. Посилаючись на порушення відповідачем гарантованих Конституцією України та Законами України його трудових прав, Позивач просив задовольнити пред'явлені вимоги у повному обсязі. В ході розгляду справи представник позивача звернувся до суду із заявою про залишення частини позовних вимог про стягнення з Відповідача грошової компенсації оплачених Позивачем за рахунок власних коштів поточних витрат ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» протягом грудня 2014 року - квітня 2015 року у розмірі 71437,67 грн. Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року вимоги [PERSON] в цій частині залишено без розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника позивача, в якій він просить суд розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача в судові засідання не з'явився, про час та місце їх проведення був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності учасників процесу у загальному порядку, оскільки згоди на ухвалення заочного рішення у справі від Позивача чи його представника не надходило. Дослідивши матеріали справи, та оцінивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21 травня 2009 року ЗАТ «Первый канал. Всемирная сеть» (юридичною особою Російської Федерації) було прийнято рішення про заснування та створення ТОВ «Об'єднання російських телеканалів». Зазначене рішення було оформлено протоколом Загальних зборів Учасників товариства від 21 травня 2009 року № 1 (а.с. 12-14). Як вбачається зі змісту вказаного протоколу, директором ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» з моменту його створення було призначено Позивача. 28 травня 2009 року Відповідача було зареєстровано як юридичну особу за законодавством України за адресою: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, що є актуальною адресою місцезнаходження Відповідача і на момент звернення до суду з даним позовом. Факт здійснення державної реєстрації Відповідача та призначення Позивача директором з моменту державної реєстрації підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію, довідкою статистики та витягом з ЄДР щодо Відповідача, копії яких долучено Позивачем до матеріалів справи. Позивач зазначив, що протягом всього періоду господарської діяльності ЗАТ «Первый канал. Всемирная сеть», як єдиним учасником (і єдиним засновником), затверджувався бюджет видатків Відповідача. Такі посилання Позивача підтверджуються наявною в матеріалах справи копією документа під назвою «Бюджет расходов ООО «Объединение Российських Телеканалов» (Украина) на 2014 год.», затверджений ЗАТ «Первый канал. Всемирная сеть» (а.с. 43). Крім того, згідно доводів Позивача, за весь час діяльності товариства, керівником Відповідача у відповідності до вимог чинного законодавства України та статутних документів, затверджувався штатний розпис працівників із зазначенням посадових окладів кожного працівника. Також судом встановлено, що у серпні 2015 року посадовий оклад Позивача був встановлений на рівні 135000,00 грн. Така ж заробітна плата зберігалася за Позивачем протягом вересня 2015 року, жовтня 2015 року, листопада 2015 року, грудня 2015 року, що підтверджується копіями звітів про суми нарахованої заробітної плати та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за серпень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року. Додатковим підтвердженням виплаченої та нарахованої Позивачеві заробітної плати в розмірах, вказаних у звітах по єдиному соціальному внеску є виписка по картковому рахунку Позивача за період з 28 квітня 2015 року по 29 січня 2016 року (а.с. 63-67). Згідно доводів Позивача, 16 лютого 2016 року в офісі ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» Позивачеві представником ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» за довіреністю від 12 грудня 2015 року [PERSON] було повідомлено, що згідно з протоколом Загальних зборів учасників ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» від 11 грудня 2015 року Позивача було відсторонено від займаної посади директора з 11 грудня 2015 року. Вказана обставина підтверджується копією довіреності та протоколу Загальних зборів Учасників товариства (а.с. 68-72). Процедура усунення Позивача від займаної посади ним не оскаржувалась і в цей же день Позивач погодився передати всі справи новому керівництву в найближчий час. Обґрунтовуючи пред'явлений позов Позивач зазначає, що заробітна плата за грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року не нарахована та не виплачена. Також Відповідачем не вирішено питання виплати Позивачеві грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток за період з липня 2009 року по лютий 2016 року (включно). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємств, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При цьому у відповідності до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, Позивач фактично виконував функції керівника (директора) Відповідача з моменту заснування (державної реєстрації) ТОВ «Об'єднання російських телеканалів», а саме з 28 травня 2009 року по лютий 2016 року (включно). Про відсторонення від займаної посади Позивача було проінформовано лише наприкінці лютого 2016 року під час візиту представника ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» за довіреністю [PERSON] За таких обставин, Позивач виконував посадові свої обов'язки директора товариства в повному обсязі до 16 лютого 2016 року. Ця обставина підтверджена в ході розгляду справи письмовими доказами, які досліджені судом та перевірені на предмет їх достовірності та повноти, в той же час представниками відповідача вказані посилання належним чином не спростовані. Окрім того, як вбачається зі змісту протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» від 11 грудня 2015 року, перед товариством встановлено обов'язок письмового повідомлення Позивача про зменшення заробітної плати не менше, ніж за 2 місяці. Відповідно до ст. 103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Між тим, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що Позивачеві протягом періоду з серпня 2015 року було встановлено посадовий оклад у розмірі 135000,00 грн. Починаючи з жовтня 2015 року позивачеві жодним чином не виплачувалась заробітна плата. При цьому Позивача жодним чином ніхто не повідомляв до 16 лютого 2016 року про його відсторонення та зменшення розміру заробітної плати та враховуючи той факт, що останнім місяцем, за який здійснено виплату заробітної плати є вересень 2015 року, невиплаченою залишилась заробітна плата за період з жовтня 2015 року по лютий 2016 року. Вказану обставину представник відповідача також не спростував. Разом з тим, у позовній заяві Позивач ставить питання про стягнення на його користь в примусовому порядку з Відповідача не нараховану та не виплачену заробітну плату з грудня 2015 р. по лютий 2016 р., тобто за період фактичного виконання функцій керівника (директора) Відповідача від дати прийняття Відповідачем рішення про відсторонення Позивача від займаної посади директора по дату доведення до його відома такого рішення Відповідача. З урахуванням встановлених судом обставин та досліджених доказів в їх сукупності, враховуючи посадовий оклад позивача у розмірі 135000 грн., заборгованість Відповідача перед Позивачем по виплаті ненарахованої і невиплаченої заробітної плати з вирахуванням всіх обов'язкових податків та зборів із доходів у вигляді заробітної за період з грудня 2015 року по лютий 2016 року (включно) у розмірі 323339, 33 грн.: грудень 2015 року - до виплати належить 105 989,33 грн.; січень 2016 року - до виплати належить 108 675,00 грн.; лютий 2016 року - до виплати належить 108 675,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Згідно ст. 75 КЗпП України, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Протягом періоду роботи на посаді директора ТОВ «Об'єднання російських телеканалів» з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2015 року Позивач згідно чинного законодавства України має право на 144 календарних днів щорічної основної відпустки, розмір якої складає 606514,12 грн. Вірність наведеного Позивачем розрахунку перевірена судом та приймається до уваги (а.с. 98). Додатково до вказаної суми Позивачем заявлено вимогу про компенсацію за невикористані дні щорічних основних відпусток за період з 01.01.2016 р. по 29.02.2016 р. у розмірі 20084,74 грн. (із розрахунку щомісячного посадового окладу у розмірі 135 000.00 грн.). Відповідний розрахунок Позивачем наведено в письмових поясненнях (а.с. 98). За таких обставин, остаточна сума вимог по компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток становить грошову суму у розмірі 626598,86 грн.: за період з 01 липня 2009 року по 31 грудня 2015 року - 606514,12 грн. та за період з 01 січня 2016 р. по 29 лютого 2016 р. - 20084,74 грн., яка також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи зі змісту ст. 56, 84 ЦПК України, ці витрати можуть бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката іншого фахівця в галузі справи, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у розгляді справи. З матеріалів справи вбачається, 19 лютого 2016 року між позивачем та Адвокатським бюро [PERSON] «Легіст» в особі директора (адвоката) [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №16-02-19 (а.с. 75). Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції № 11770Е1780 від 19 лютого 2016 року, Позивач на виконання умов укладеного договору оплатив Адвокатському бюро послуги по наданню правової допомоги у розмірі 5000 грн. Суд надає оцінку тій обставині, що договір про надання правової допомоги Позивачем укладений з директором бюро, який безпосередньо приймав участь у справі, готував всі процесуальні документи, які стосуються розгляду справи, відтак суд вважає наявними підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу. Оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з Відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору 9499,38 грн.

Outcome: approved