Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, до складу якого, крім іншого, входить 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Вказане майно належало померлому на підставі договору дарування частини житлового будинку. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася до нотаріуса, але отримала відмову через те, що договір дарування, на підставі якого зазначене майно належало спадкодавцеві не був зареєстрований належним чином. В зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за нею право власності 1/2 частини житлового будинку, що складається з приміщень 1-1 коридор площею 4,2 кв.м., 1-2 кладовка площею 5,6 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 5,6 кв.м., загальною площею 17,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилася, заявою від 06.06.2017 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заявою від 06.06.2017 року просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON], 08.09.1979 року зареєструвала шлюб із [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.8). З паспорту громадянина України вбачається, що [PERSON] з 12.06.1996 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського нотаріального округу Федорук Л.П. 21.08.1998 року, зареєстрованого за №982, власником 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис №184 (а.с.9). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 13.02.2017 року, житловий будинок був побудований у 1937 році, господарські будівлі та споруди були побудовані з 1937 року по 1980 рік власником 1/2 частини, а саме квартири № 1, яка складається з приміщень 1-1 коридор площею 4,2 кв.м., 1-2 кладовка площею 5,6 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 5,6 кв.м., загальною площею 17,2 кв.м., є [PERSON], документи не оформлені (а.с.11-13). З листа нотаріуса вбачається, що за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа № 27/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON], що на час смерті проживав за адресою [ADDRESS]. Також надійшли заяви, від дітей померлого, [PERSON] та [PERSON] про відмову від спадщини. 21.12.2016 року та 29.12.2016 року на ім'я [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0347 га, яку передано для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] та на магазин літ «А,А1», загальною площею 56,4 м2 , що розташований за адресою [ADDRESS]. У видачі свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] нотаріусом було відмовлено, у зв'язку з тим, що наданий правовстановлюючий документ не був зареєстрований у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації, а також через переобладнання частини будинку у магазин, на який вже видано свідоцтво про право на спадщину (а.с.16). Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та вона правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Бериславського нотаріального округу Федорук Л.П. від 21.08.1998 року, належить 1/2 частина житлового будинку яка складається з приміщень: 1-1 коридор площею 4,2 кв.м., 1-2 кладовка площею 5,6 кв.м., 1-3 житлова кімната площею 5,6 кв.м., загальною площею 17,2 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] І хоча договір дарування від 21.08.1998 року не пройшов державну реєстрацію, зважаючи на те, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, враховуючи, що позивач є спадкоємицею першої черги після померлого [INFO] [PERSON], на час відкриття спадщини була зареєстрована за адресою останнього, у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved