Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом, в якому поставлено питання про усунення перешкод з боку відповідача [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], ? частина якої належить на праві власності позивачці. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є її сестрою. У спірній квартирі крім позивача та її дитини також зареєстрованою є відповідачка, яка у зв'язку з конфліктною ситуацією, пов'язаною із успадкуванням після смерті матері, перешкоджає можливості користування цією квартирою позивачу. Позивач зазначає, що у червні 2015 року відповідач змінила замки у вхідних дверях до квартири. По даному факту позивач звернувся до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою. У зв'язку із зверненням позивачу було рекомендовано звернутись до суду для вирішення спору в цивільно-правовому порядку. Таким чином, з посиланням на ст.ст. 150, 155 ЖК України, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні належної їй на праві власності квартирою шляхом вселення до вказаної квартири, а також стягнути з відповідача 3000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із протиправною поведінкою відповідача, що спричинила позивачеві душевні страждання у зв'язку із фактичною втратою можливості розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в ньому. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та/або ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обовязки сторін та те, що сторона позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2015 р. установлено, що згідно свідоцтва про право власності, виданого 27.04.1994 р. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Свідоцтвом про право власності на житло від 27.04.1994 р. посвідчено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 24.01.2015 р. підтверджується, що Першою київською державною нотаріальною конторою 24.01.2015 р. заведено спадкову справу після смерті [PERSON], яка згідно заповіту від 22.05.2014 р. заповіла все належне їй рухоме та нерухоме майно позивачеві. Станом на час розгляду справи спадщину не оформлено. Позивач вказує, що станом на дату звернення із даним позовом до суду відповідач не пускає її до квартири, чим створює перешкоди в користуванні позивачем часткою у власності, що було предметом перевірки дільничного інспектора міліції 4-ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві за заявою [PERSON] від 12.06.2015 р. В ході проведеної перевірки здійснювалися неодноразові відвідини інспектором міліції [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS], однак не виявилося можливим відібрати письмові пояснення стосовно зазначеної скарги, оскільки дверей до квартири не відчинили. Допитаний у судовому у засіданні свідок [PERSON], повідомив суду про те, що він є чоловіком позивача, та разом з дружиною 11.06.2015 р. мав намір потрапити до квартири, де дружина зареєстрована. Проте, коли вони підійшли до дверей, то відчинити її не змогли, оскільки вхідний замок був змінений. В цій час у квартирі була відповідач, яка відмовилася відчиняти двері, оскільки у дружини з нею триває конфлікт з приводу поділу спадщини. По даному факту позивач зверталася до міліції, оскільки в добровільному порядку конфлікт розв'язати не виявилося можливим, однак і в міліції нічого вдіяти не змогли. Також свідок підтверджував, що триваючий спір завдає його дружині душевних страждань, оскільки вона дуже пригнічена у зв'язку із втратою можливості розпоряджатися власним майном. Згідно вимог ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Положеннями ч.1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника передбачені статтями 156, 157 ЖК України. Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користування квартирою та вселення, позивач підтвердила своє право власності на частку у спірній квартирі та створення відповідачем перешкод у реалізації позивачем свого права власності. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, заявленої позивачем у зв'язку із порушенням з боку відповідача її права на користування спірною квартирою, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування судом моральної шкоди відповідно до закону. Таким чином, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на вищевикладених вимогах закону, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для їх задоволення. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: approved