Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що за час перебування в шлюбі з відповідачкою ними придбані у власність цегляний гаражний бокс [ADDRESS] та автомобіль Skoda Roomter Style, а відтак це майно має належати їм на праві спільної сумісної власності й має бути поділено. Посилаючись на викладене, позивач просив суд поділити спільне з позивачем майно, виділивши йому у власність ? частки цегляного гаражу по [ADDRESS] та ? частки автомобілю Skoda Roomter, 2011 року випуску державний номер [NUMBER]. У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Фролової І.В., відповідно до розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду міста Києва від 30.06.2015 року, було призначено повторний автоматичний розподіл даної справи та 02.07.2015 року було передано її для розгляду судді Рибаку М.А. Сторони у судове засідання року не з'явилися. Про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Сторони надали до суду заяви в яких просили розглядати справу у їх відсутність. Відповідач надала письмові заперечення по справі, в яких заперечила проти задоволення позову та не визнала за позивачем права власності на зазначене в позові майно, оскільки вважає зазначене майно її особистою приватною власністю, зазначаючи в запереченнях, що воно придбане за кошти, отримані нею від продажу її особистого майна. Дослідивши матеріали справи та аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з квітня 2000 року по травень 2012 року. За період перебування сторін у шлюбі, а саме: 23.10.2007 року відповідачем було придбано гаражний бокс [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу гаражного боксу (а.с. 60-61), а 24.10.2007 року відповідачем було придбано автомобіль Skoda Roomster Style 2007 року випуску (а.с. 56-59). Загальна вартість придбаного позивачем майна становить 132929,00 грн. Як зазначає відповідачка в своїх запереченнях спірне майно - гаражний бокс та автомобіль були придбані нею за рахунок коштів, отриманих від продажу майна, яке належало їй на праві особистої приватної власності. Матеріалами справи підтверджується, що до укладення шлюбу з позивачем у власності відповідача знаходилася земельна ділянка площею 0,525 га та садовий будинок у с. Лісне, Києво-Святошинського району Київської області. Зазначене майно відповідачка набула на підставі договору дарування від 22.10.1997 року (а.с. 50-51). 18.09.2007 року відповідач продала належне їй на праві власності майно, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки (реєстр. номер 4904) (а.с. 54-55) та договором купівлі-продажу садового будинку (реєстр. номер 4900) (а.с. 52-53). Загальна вартість проданого майна складає 180000,00 грн. В подальшому, відповідачем було придбано 23.10.2007 року гаражний бокс [ADDRESS] вартістю 27982,00 грн. та 24.10.2007 року - автомобіль Skoda Roomster вартістю 104947,00 грн., а всього на загальну суму 132929,00 грн. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Така позиція підтверджується п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» в яких визначено, що не належить до спільної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу, за кошти, які належали одному з подружжя особисто тощо. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірне майно - автомобіль та гаражний бокс, були набуті відповідачкою хоч і за час шлюбу з позивачем, але за кошти, що належали особисто відповідачці, отримані від продажу особистого майна. Доказів того, що в придбання спірного майна були вкладені і спільні кошти подружжя, позивач не надав, а тому відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України цегляний гаражний бокс [ADDRESS] та автомобіль Skoda Roomter Style 2007 р.в. є особистою приватною власністю відповідачки і поділу не підлягають. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed