Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

у травні 2014 року позивач звернувся в Голосіївський районний суд м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 16/С від 29 січня 2010 року в розмірі 12 344,71 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29 січня 2010 року між АБ «Український бізнес банк», правонаступником якого є ПАТ «Український бізнес банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 16/С, відповідно до умов якого банк надав останньому на споживчі цілі кредит в сумі 32 800,00 грн. зі сплатою 26,3% річних за користування кредитом строком до 28 січня 2013 року. Відповідно до умов укладеного кредитного договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитним договором в установлені в ньому терміни і порядку та сплачувати банку нараховані проценти та комісію в розмірах, визначених у договорі. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши [PERSON] обумовлену в останньому суму кредиту, однак, [PERSON], в свою чергу, зобов'язань за договором не виконав, тому банк відповідно до умов договору має право вимагати від нього погашення виниклої заборгованості. Станом на 19 травня 2014 року у відповідача наявна заборгованість в сумі 12 344,71 грн. Просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 344,71 грн. та судовий збір - 243,60 грн. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення (а.с. 33). Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2010 року між АБ «Український бізнес банк», правонаступником якого є ПАТ «Український бізнес банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 16/с, відповідно до умов якого банк надав останньому на споживчі цілі кредит в сумі 32 800,00 грн. зі сплатою 26,3% річних за користування кредитом строком до 28 січня 2013 року (а.с. 4-7). Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу зазначені вище кошти. Згідно з умовами договору кредиту [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у встановленому договором порядку, однак, як встановлено в ході розгляду справи, всупереч договірним зобов'язанням, належним чином не виконав їх, у встановлені графіком терміни не погасив кредит та проценти за користування ним. В зв'язку з порушенням позичальником кредитних зобов'язань банк направляв на ім'я відповідача претензії від 04 вересня 2013 року та 10 лютого 2014 року, що містили вимогу кредитора сплатити заборгованість по кредитному договору, але відповіді на вказані вимоги кредитор не отримав (а.с. 9-10). Відповідачем викладені в повідомленні вимоги банку проігноровані, заборгованість останнім не погашена і станом на 19 травня 2014 року загальна сума останньої склала 12 344,71 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 9 712,71 грн., сума заборгованості по відсоткам - 2 632,00 грн. (а.с. 17). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] порушені умови договору в частині неповернення кредиту і несплати відсотків за його користування та не виконані взяті на себе зобов'язання. [PERSON], не сплачуючи у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Тому, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою та доведеною в ході розгляду справи, у зв'язку з чим остання підлягає задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, понесені ним при зверненні до суду. На підставі викладеного, ст. ст. 11, 526, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України,

Outcome: approved