Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.02.2007 року у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції він уклав шлюб з відповідачем [PERSON], актовий запис №186. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. На протязі останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, подружжя мешкає окремо, майновий спір відсутній. Дитина тривалий час проживає з позивачем, відвідує школу, облікований в медичній установі. Всі необхідні умови для виховання дитини об лаштовані. Позивач має постійне місце роботи, стабільний дохід, має можливість забезпечити дитину всім необхідним та створити належні умови для розвитку та виховання. Відповідач же навпаки ніде не працює, немає самостійних джерел доходу, не приймає участі у вихованні дитини. Просить суд позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального політики Харківської міської радив судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутністю представника третьої особи, при винесенні рішення просять врахувати інтереси дитини, позовні вимоги [PERSON] підтримують у повному обсязі з підстав, наведених у висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] від 19.07.2017 року №418. Суд, дослідивши доводи позивача, відповідача, а також третьої особи, викладені у письмових заявах, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, між [PERSON] та [PERSON] 24.02.2007 року у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №186, що підтверджує свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 24.02.2007 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 4). [INFO] у подружжя народився син - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №686, що підтверджує свідоцтво про народження [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 01.07.2009 року (а. с. 5). Подружні стосунки між позивачем та відповідачем на даний час фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства і не проживає однією сім'єю, збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача та відповідача. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно із пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, а також те, що відповідач не заперечував проти задоволення цієї вимоги, прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню, а шлюб, зареєстрований 24.02.2007 року у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідача. Щодо позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку від 19.07.2017 року №418, Управлiнням служб у справах дiтей Департаменту працi та соцiальної полiтики Харкiвської мiської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] та встановлено, що [PERSON] мешкає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 17.07.217 року, для дитини створено належні умови для проживання та розвитку. [PERSON] є військовослужбовцем Збройних Сил України, має стабільний дохід. [PERSON] надала заяву про згоду на визначення місця проживання їхнього малолітнього сина з [PERSON] Враховуючи вищенаведене, Управління служб у справах дiтей Департаменту працi та соцiальної полiтики Харкiвської мiської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], який знаходиться на вихованні у батька, разом з батьком. Також згідно акту обстеження умов проживання Управління служб у справах дiтей Департаменту працi та соцiальної полiтики Харкiвської мiської ради від 17.07.2017 року за адресою: [ADDRESS], умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічний стан приміщення відповідає нормам, всі житлово-комунальні послуги в наявності, для виховання та розвитку дитини виділена окрема кімната, окреме спальне місце, стіл для навчання, комп'ютер, дитячі книги та іграшки відповідно до віку дитини в наявності, сезонним одягом та продуктами харчування дитина забезпечена. Стосунки, традиції у сім'ї безконфліктні, доброзичливі. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Позивач вважає, що він спроможний надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток, має належні житлово-побутові умови. Достовірно встановлено, що на даний час дитина проживає разом з батьком та продовжує нормально розвиватись, також батько [PERSON] не перешкоджає участі матері [PERSON] у вихованні спільної дитини. Згідно із статтею 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Дана норма передбачає у першу чергу, щоб саме батьки виявляли до дитини повагу та ставилися до неї як до особистості, враховували її бажання, інтереси, потреби. Сторони не позбавлені можливості домовитися, діючи в інтересах дітей, щодо спільної участі у вихованні дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, а саме визначає місцем проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON]. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального політики Харківської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved