Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] та [PERSON] подали адресовану суду свою спільну заяву про розірвання шлюбу, вказуючи, що вони припинили проживати однією сім`єю та вести спільне господарство, що подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам кожного з них, та що вони досягли письмової згоди, що їх донька [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу проживатимуть з матір`ю [PERSON] за місцем мешкання матері, при цьому батько має право бачитися з донькою в порядку, передбаченому договором. Заявники просили розглянути дану справу без їх участі, про що подали адресовану суду письмову заяву, в який зазначили, що просять розглядати справу без їх участі, вимоги підтримують. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Заявники зареєстрували шлюб 27 лютого 2009 року у Другому Суворовському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 37. У сторін є неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси 13.02.2007 року. Як зазначають заявники в своїй заяві, їх сумісне життя не склалося в зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними, тому вони припинили проживати однією сім`єю та вести спільне господарство, а їх діти залишаються проживати з матір`ю. В цій заяві заявники також вказують, що вважають збереження їх шлюбу недоцільним, та що подальше перебування у шлюбі буде суперечити інтересам кожного з них. Крім того, заявники надали суду копію укладеного між ними 07 травня 2019 року договору про виховання та утримання дитини між батьками про визначення місця проживання дитини, про участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо та забезпечення умов життя дитини, в якому визначили, що їх донька буде проживати з матір`ю, визначили порядок і спосіб участі батька, який буде проживати окремо, у забезпеченні умов життя дитини, та визначили порядок і спосіб здійснення батьком права на особисте виховання дитини. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейні відносини припинені остаточно. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини і збереження родини стали неможливими, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що у відповідності зі ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що спільна заява підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги заявників мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Outcome: approved