Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, на період встановлення недієздатності. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.11.2003 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.02.2019. Зараз позивач не працює, є інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання строком до 01.02.2020. Інвалідність встановлена їй ще під час перебування у шлюбі з відповідачем, вона отримує пенсію по інвалідності, інших джерел доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно такої допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює оператором на олійноекстракційному заводі в місті Миколаєві, отримує заробітну у розмірі 8000,00 грн., та не має на утриманні інших осіб. Тому, позивач вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.08.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання, призначене на 23.03.2020 на 08:20 годину, сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач причини неявки суду не повідомив та відзиву не надав. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.11.2003 міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис №1655. Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.02.2019 по справі №489/6210/18 шлюб між сторонами було розірвано. Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 23.01.2017 серії 12ААА №263491 позивачу повторно встановлена друга група інвалідності до 01.02.2020, наступний переогляд в січні 2020 року. Із позовної заяви вбачається, що інвалідність позивачці встановлено під час перебування у шлюбі з відповідачем. На теперішній позивач не працює та отримує пенсію по інвалідності, відповідач матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає. Відповідно до положень частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. За змістом частини третьої та четвертої статті 75 СК України, вказаної вище статті непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За положеннями частини першої та другої статті 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15 та від 16.08.2017 у справі № 6-1111цс17. В силу статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць у 2019 році для осіб, що втратили працездатність, встановлено з 01.01.2019 - у розмірі 1497 грн., з 01.07.2019 - у розмірі 1564 грн., з 01.12.2019 - у розмірі 1638 грн. У позовній заяві позивач вказала, що її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги, при цьому відомостей про свої доходи не надала. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76-77 ЦПК України). Відповідно до частини першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Аналізуючи вищезазначені положення законодавства та враховуючи те, що позивач хоч і є інвалідом ІІ групи загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності, однак вона не надала суду жодних доказів на підтвердження свого матеріального стану, зокрема того, що її дохід становить менше прожиткового мінімуму, встановленого законом, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають через недоведеність.

Outcome: dismissed