Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк (далі - ПАТ ПУМБ) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначав, що у травні 2018 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, постановленого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва [PERSON], відповідно до якої з нього підлягало примусове стягнення 21725 грн. 73 коп. на користь ПАТ ПУМБ за виконавчим написом № 551 від 15 лютого 2018 року, вчиненим вказаним приватним нотаріусом. Вказував, що ніяких взаємовідносин з ПАТ «ПУМБ» не мав, тому виконання виконавчого напису є незаконним. Також вважав, що вказаний виконавчий напис, вчинений нотаріусом з порушенням вимог законодавства, тому не підлягає виконанню, оскільки мав бути підтверджений документами про безспірність грошових вимог, але він ніяких відносин з цим банком не мав і коштів йому не винен. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити з тих же підстав, що були зазначені і у ньому. Представник ПАТ ПУМБ та приватний нотаріус у судове засідання не з'явилися, своєї думки стосовно позову не висловили, про його час та місце були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, насамперед, встановлюються Законом Про нотаріат (далі - Закон), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) та іншими нормативними актами. Так, в ст. 87 Закону передбачено, що виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону та пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: - подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3). Умови до форми та змісту письмової заяви стягувача на вчинення виконавчого напису передбачають підпункти 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: - оригінал кредитного договору; - засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Виходячи з такого підходу до вирішення цих спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи вбачається, що в 2014 році між [PERSON] та АТ Банк ренессанс капітал був укладений договір кредиту GP-6324034 (далі - Договір). Однак, 15 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено нотаріальний напис по кредитному Договору про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ ПУМБ кредитного боргу за Договором за період з 25 січня 2017 року по 25 січня 2018 року в загальному розмірі 21725 грн. 73 коп., який складається з наступного: прострочена заборгованість 13829 грн. 60 коп, прострочена заборгованість по комісії 6208 грн. 66 коп., прострочена заборгованість по процентам 1687 грн. 47 коп., а також 400 грн. витрат, пов'язаних з вчиненням нотаріальної дії. Виконавчий напис було вчинено на підставі заяви ПАТ ПУМБ, до якої стягувачем додано виписку з рахунку [PERSON] з визначенням вказаного боргу, Договору у виді пропозиції укласти догові (оферта) між АТ «Банк ренесанс капітал» та [PERSON], копію письмової вимоги боржнику з поштовим реєстром про направлення. Крім того ПАТ ПУМБ нотаріусу були надані реєстраційні та уставні документи. Інші документи, а саме документи, за якими права вимоги за Договором кредиту відійшли ПАТ «ПУМБ», загальні Умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, Тарифи банку, які за узгодженням сторін разом із «пропозицією», складали Договір про надання банківських послуг, стягувач нотаріусу не надав. Ненадання нотаріусу всіх документів, які є складовими кредитного договору та документів про передачу (уступку боргу ПАТ «ПУМБ», свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. Крім того, як зазначено вище, наявність безспірності вимоги згідно зі ст. 88 Закону України Про нотаріат пов'язано зі строком давності три роки з дня виникнення права вимоги. Підпунктом 3.4. Глави 16 ІІ розділу Порядку передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. З наданого відповідачем нотаріусу договору кредиту вбачається, що його повернення повинно було здійснюватися щомісячними платежами починаючи з 06 травня 2014 року. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 6 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. В той же час, нотаріусу не було представлено даних про те які саме платежі і за який період зі щомісячною розбивкою не сплатив [PERSON], це в той час як заява про вчинення виконавчого напису була подана нотаріусу 15 лютого 2018 року із зазначенням, що борг утворився в період з 25 січня 2017 року по 25 січня 2018 року, але відповідно до кредитного Договору щомісячні платежі в сумі 690 грн. 32 коп. ним повинні були здійснюватися по 06 травня 2017 року. Тобто борг, який банк вказав у своїй заяві за період з 25 січня 2017 року по 25 січня 2018 року виходить за межі дати останнього обов'язкового щомісячного платежу 06 травня 2017 року та перевищує суму можливо законного боргу за Договором, оскільки за умови внесення щомісячних платежів у сумі 690 грн. 32 коп. за січень-квітень 2017 року і до 06 травня 2017 року, передбачених кредитним договором, борг в розмірі 21 725 грн. 73 коп. за цей період не міг утворитися, і це суперечить умовам кредитного договору (наприклад з 06 лютого по 06 травня 2017 року 690,32 х 3 місяці = 2070,60 грн.). Таки чином, безспірність заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ПУМБ» для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. В звязку з цим суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 15 лютого 2018 року були порушені вимоги статей 87 та 88 Закону України Про виконавче провадження та пункту 3 Порядку. Статтею 50 Закону України Про нотаріат передбачено право на оскарження нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Внесення змін до виконавчого напису або визнання його частково таким, що не підлягає виконанню, наприклад якщо суми грошового зобов'язання можуть бути змінені (зменшені), діючим законодавством не передбачено, тому виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved