Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У червні 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що з 20.09.1976 р. по 15.08.2011 р. знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час вказаного шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу був придбаний незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 58 % та земельна ділянка площею 0.11 га, на якій вказаний будинок розміщений за адресою: [ADDRESS], а також автомобільний гараж [ADDRESS] Не дивлячись на те, що вказане майно придбано у шлюбі, відповідач вважає, що вказане майно належить тільки йому. З вказаних підстав вимушена звернутись до суду та просити суд винести рішення, яким визнати зав нею право власності на ? частину вказаного вище майна. 22 січня 2016 р. позивач звернулась до суду із уточненою позовною заявою та просила суд визначити, що частка її у спільному вищевказаному майні складає 1/2 його частину та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаних вище будинку, земельної ділянки та авто гаражу. Також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] вимоги позивача підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився. Про час та місце слухання справи сповіщався належним чином. Заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не направив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст.224 ЦПК України. Разом з тим, у запереченнях на позов, направлених до суду (а.с.30 - 34) відповідач [PERSON] зазначив, що позов не визнає, оскільки вважає, що будинок, який не введений в експлуатацію, а таким є спірний будинок, не може бути предметом спору по його розподілу. Автогараж також не може бути предметом спору в Овідіопольському районному суді, оскільки розміщений в м. Трускавець, у зв'язку з чим позов по його розподілу морже бути пред'явлений тільки в порядку виключної підсудності до Трускавецького міського суду. Також вважав, що позивачем пропущений строк позовної давності на пред'явлення позову до суду про розподіл майна подружжя, оскільки шлюб між ними було розірвано 15.08.2011 р., а позивач звернулась до суду лише у червні 2015 р., тобто більш як через три роки після розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідив письмові матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо.) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст.61 ч.1 того ж Кодексу об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ст.68 ч.1 того ж Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.72 ч.2 того ж Кодексу до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частка кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що 20.09. 1976 р. сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 15.08.2011 р. (а.с.15). Рішенням того ж суду від 06.07.2010 р. було визнано за відповідачем [PERSON]. право власності на самочинно збудований гараж [ADDRESS].(а.с.16). Вказане рішення суду було зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.17). 07.10.2002 р. відповідач [PERSON] та [PERSON] уклали договори дарування незакінченого будівництвом житлового будинку, готовністю 58%, які розміщені в [ADDRESS]. (а.с. 38 - 39, 40 - 41). Рішенням судової палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області від 18.07.2012 р. вказані вище договори дарування були визнані удаваними правочинами та були вказані договори визнанні дійсними, як договори купівлі - продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та присадибної земельної ділянки (а.с.10 - 12). Таким чином судом встановлено, що вищевказане спірне майно було придбано сторонами за час їх спільного шлюбу, у зв'язку з чим є спільною сумісною власністю подружжя, тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Що стосується доводів відповідача [PERSON] про те, що позивачка пропустила строк позовної давності на звернення до суду з вищевказаним позовом, то ці доводи спростовуються письмовою заявою відповідача [PERSON], поданої ним до апеляційного суду Одеської області 05.07.2013 р. при розгляді його апеляційної скарги на ухвалу Овідіопольського районного суду від 20.03.2013 р., в якій він визнавав право позивачки на 1/2 частину вищевказаного спірного майна. Що стосується доводів відповідача в тій частині, що суд приймаючи до розгляд позовну заяву [PERSON], в якій крім інших вимог є вимога про визнання права власності на автогараж, який розміщений у м. Трускавець, у зв'язку з чим вказана вимога, в порядку виключної підсудності повинна бути розглянута у м. Трускавець, то ці доводи відповідача суд також не може взяти, оскільки позов до суду може бути пред'явлений за місце знаходження нерухомого майна, яке має більшу вартість. Суд також вважає , що підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору у сумі 395 грн. 16 коп. та витрат на правову допомогу у сумі 4000 грн., а всього 4395 грн.16 коп.

Outcome: approved