Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 143, видане виконкомом Броварської міської ради Київської області 05 квітня 2012 року, [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності не нежитлове приміщення № 27 за вищевказаною адресою, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 831976332106, здійснену 19 січня 2016 року; визнати за нею право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , загальною площею 23,2 кв.м, що складається із основного приміщення, площею 10,6 кв.м та додаткового 12,6 кв.м, стягнути із відповідача на свою користь понесені судові витрати. В обґрунтування вимог зазначається, що 26 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., зареєстрований у реєстрі № 273, за умовами якого [PERSON] зобов`язалася у строк не пізніше 27 лютого 2015 року продати [PERSON] приміщення № 4, загальною площею 23,2 кв.м, або укласти договір купівлі-продажу майнових прав на зазначене приміщення. На виконання умов зазначеного попереднього договору 26 квітня 2015 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 26/04/2015, за яким [PERSON] продає, а [PERSON] купує нежитлове приміщення № 27 (загальною площею 23,2 кв.м), розташоване в об`єкті капітального будівництва за адресою: [ADDRESS] , за ціною 125 000 грн. 00 коп. 19 грудня 2015 року між сторонами підписано акт приймання-передачі об`єкта нерухомості. За умовами договору купівлі-продажу майнових прав продавець зобов`язувався за власний рахунок, протягом шести місяців з дня введення будинку в експлуатацію, здійснити оформлення на покупця права власності на об`єкт нерухомого майна, шляхом отримання свідоцтва про право власності та здійснення його реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством. Разом з тим, позивачу стало відомо, що 19 січня 2016 року відповідачем здійснено реєстрацію права власності на своє ім`я на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, що є порушенням діючого законодавства та досягнутої домовленості. Враховуючи виконання умов попереднього договору купівлі-продажу, а також сплату вартості нерухомого майна, позивач вважає, що спірне нежитлове приміщення має належати їй на праві приватної власності. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі № 361/3293/19, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2019 року прийнято відмову від позову [PERSON] у частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 143, виданого виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області 05 квітня 2012 року на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та про скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 831976332106, здійснену - 19 січня 2016 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 25 листопада 2019 року надала до суду заяву, в якій просила розгляд даної справи проводити у її відсутність, позовні вимоги про визнання права власності вона підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 25 листопада 2019 року від її представника [PERSON] надійшла заява про визнання позову у частині визнання за [PERSON] права власності на спірне нежитлове приміщення та розгляд справи без участі відповідача. Відповідач виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області у судове засідання представника не направив. 25 листопада 2019 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача [PERSON] про розгляд справи у його відсутність та вирішення позову на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 січня 2015 року між сторонами у справі укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкодою О.М., зареєстрований у реєстрі № 273, Відповідно до пункту 1 вказаного договору [PERSON] зобов`язалася у строк не пізніше 27 лютого 2015 року продати [PERSON] частину житлового будинку [ADDRESS] приміщення [ADDRESS] , що знаходиться у квартирі [ADDRESS] , згідно із технічним паспортом, виданим комунальним підприємством Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації», загальною площею 23,2 кв.м, або укласти договір купівлі-продажу майнових прав на зазначене приміщення. Відповідно до пунктів 3, 4, 6 вказаного договору купівля-продаж зазначеної квартири (майнових прав) має бути вчинена за 125 000 грн. 00 коп. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу [PERSON] передала, а [PERSON] в особі представника отримала забезпечувальний платіж у розмірі - 125 000 грн. 00 коп. Передачу грошей здійснено готівкою в національній валюті України до підписання цього договору. Згідно із пунктами 8 та 11 вказаного договору покупець набуває права користування предметом цього договору з моменту його укладення. Право власності на предмет цього договору переходить до покупця з моменту укладення основного договору, але не раніше повного проведення розрахунків за договором. Разом з приміщенням, вказаним у пункті 1 цього договору до [PERSON] переходить безкоштовне право користування коридором (3,4 кв.м), санвузлом (2,2 кв.м), що знаходяться на цокольному поверсі вказаного будинку. 16 квітня 2015 року між [PERSON] й [PERSON] укладено договір № 26/04/2015 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 цього договору продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості (нежитлове приміщення) у порядку та на умовах, передбачених цим договором та відповідно до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Сторони домовилися, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором є нежитлове приміщення № 27, розташоване в об`єкті капітального будівництва, який розташований за адресою: [ADDRESS] з наступними характеристиками: нежитлове приміщення, розташоване на цокольному поверсі, двоповерхового будинку, складається із основного приміщення, площею 10,6 кв.м, допоміжного 12,6 кв.м, загальна площа нежитлового приміщення 23,2 кв.м. Згідно із пунктом 3.4 договору купівлі-продажу майнових прав об`єкт нерухомості передається продавцем покупцю шляхом підписання акта прийому-передачі об`єкта нерухомості. Відповідно до пункту 3.6 вказаного договору продавець зобов`язувався за власний рахунок, протягом шести місяців з дня введення будинку в експлуатацію, здійснити оформлення на покупця права власності на об`єкт нерухомого майна, шляхом отримання свідоцтва про право власності та здійснення його реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України. 19 грудня 2015 року між сторонами підписано Акт приймання-передачі нерухомості, згідно із яким відповідач [PERSON] передала, а позивач [PERSON] отримала нежитлове приміщення [ADDRESS] з наступними характеристиками: нежитлове приміщення, розташоване на цокольному поверсі, двоповерхового будинку, складається із основного приміщення, площею 10,6 кв.м, допоміжного 12,6 кв.м, загальна площа нежитлового приміщення 23,2 кв.м. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 січня 2016 року [PERSON] значиться власником нежитлового приміщення загальною площею 23,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 831976332106, номер запису про право власності: 12982417. Згідно із частинам першою та четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої та четвертої статті 12 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. За змістом частин другої та третьої статті 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Частиною другою статті 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України). Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права. За змістом статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При розгляді даної справи по суті встановлено, що позивач у повному обсязі оплатила обумовлену у попередньому договорі вартість нерухомого майна. Відповідач визнала пред`явлені до неї вимоги про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Outcome: approved