Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом з підстави, зазначеної у ч. 2 ст. 405 ЦК України. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . На даний час у вказаному домоволодінні значиться зареєстрованим її син [PERSON] . Відповідач у житловому будинку не проживає з 11 червня 2018 року, спірним жилим приміщенням не користується, а тому вона і звернулася з вказаним позовом до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як убачається із повідомлення Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області № 606 від 08 травня 2020 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат за вказаною адресою відсутній». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 28 липня 2020 року на 09 год. 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомив. Тому у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що останній повідомлений належним чином. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: дружина, їх діти і батьки, а також членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Як встановлено судом, позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 29 лютого 2000 року, виданим Ізяславською міською радою Хмельницької області, реєстраційним написом на правовстановлюючому документі від 29 лютого 2000 року, виданим КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації». У даному домоволодінні зареєстрований син позивача [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою виконавчим комітетом Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області 04 травня 2020 року за № 523. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] у спірному домоволодінні фактично не проживає з червня 2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, не проживаючи у спірному житловому будинку без поважних причин більше одного року, втратив право користуватися даним жилим приміщенням, а тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved