Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У травні 2018р. [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, який був розірваний 14 березня 2013року. Від шлюбу з відповідачем у справі у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Позивач зазначала, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає. Оскільки позивачу складно самостійно утримувати доньку, остання просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 6000,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Вказувала, що між ними є угода про добровільну сплату аліментів у сумі 2000 грн. щомісячно, однак відповідач свої зобов'язання не виконує належним чином, у зв'язку з чим, утворилася заборгованість, яка станом на квітень 2018року становить 407650 грн., з якої нарахована також і пеня, розмір якої становить 4076,5грн. За даних обставин позивачка, просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість по виплаті аліментів на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 407650 грн. та пені по простроченні сплати аліментів у розмірі 4076,5грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Надала через канцелярію суду заяву, якою просила суд ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, без повідомлення причин,про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний 14 березня 2013року, що підтверджується рішенням Малиновського районного суду м. Одеси. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Сторони припинили сімейні стосунки і проживають окремо. За час окремого проживання відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до свідоцтва про народження відповідач є рідним батьком [PERSON], [INFO], що підтверджуються свідоцтвом про народження. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач своєчасно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має можливість сплачувати аліменти. Із позовної заяви судом встановлено, що відповідач офіційно не працює. Позивач посилаючись на ст.ст. 180, 183, 184 СК України, наполягав на задоволенні позовних вимог та на визначеному ним розмірі аліментів. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті в;інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 181,183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 02 травня 2018року. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, і з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1000,00грн. щомісяця, починаючи з 18 грудня 2017р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 19 липня 2034року. Згідно з ч.1ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач стверджувала, що між нею та [PERSON]є усна угода про добровільну сплату аліментів у сумі 2000 грн. щомісячно, однак відповідач свої зобов'язання не виконує належним чином, у зв'язку з чим, утворилася заборгованість, яка станом на квітень 2018року становить 407650 грн., з якої нарахована також і пеня, розмір якої становить 4076,5грн. За змістом ч.3статті 194 Сімейного кодексу України, стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника на підставі статті 187 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Факт наявності у відповідача заборгованості за аліментами та її розмір у судовому засіданні жодними належними та допустимим доказами не встановлений. З врахуванням наведеного, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження про стягнення аліментів, зі сплати яких і виникла ця заборгованість, тому дана вимога позивача є безспірною та задоволенню не підлягає, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Разом з тим, наявність заборгованості тягне за собою відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбаченуст.196 Сімейного кодексу України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 15травня 2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.264ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16.03.2016 року по справі № 6-300цс16 та № 6-2589 цс15. Позивачем до суду не надано доказів того, що відповідач свідомо не сплачував аліменти у призначеному розмірі, ухиляючись від виконання рішення суду про стягнення аліментів чи угоди про сплату аліментів. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір по справі становить 704,80грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial