Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У травня 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення аліментів. Зазначила, що 22.09.2001 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], актовий запис № 504, видане 22.09.2001 року, Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказала, що Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06.06.2016 р. шлюб між сторонами було розірвано, з березня 2016 р. проживають окремо. Діти залишилися проживати разом з позивачем, у зв'язку із тим, що діти знаходиться на матеріальному утриманні позивача, в той час, як відповідач в добровільному порядку надає допомогу нерегулярно в незначному розмірі та час від часу, а відтак, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у ній. Додатково надала пояснення по суті поданої позовної заяви. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні, відзиву на позовну заяву не подавав. Додатково надав письмові пояснення. Вказав, що заробітна плата є єдиним джерелом його доходу, крім того, вказав, що він продовжує виплачувати заборгованість позивачу згідно Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 15.01.2018 р. у розмірі 98 671,95 грн., а відтак, великий розмір аліментів може призвести до вкрай скрутного матеріального становища. Суд, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Як встановлено судом, 22.09.2001 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], актовий запис № 504, видане 22.09.2001 року, Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], актовий запис № 749, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в місті Києві та [PERSON], [INFO], що підтверджується паспортом громадянина України, документ № [NUMBER], виданий 8031 від 22.12.2017 р. (а.с. 6-7). Як вбачається із матеріалів справи, діти проживають разом з позивачем, що відповідачем не спростовувалося. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06.06.2016 р. (справа № 758/5308/16-ц) шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 3-4). Стаття 124 Конституції України встановлює, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до статті 13 вказаної Конвенції кожен, чиї права та свободи, вказані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у пункті 36 Рішення від 09.12.2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає право не тільки ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 Рішення від 13.01.2011 року «Чуйкіна проти України». Статтею 180 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінґур і Шурук», № 41615/07, § 135, 06.07.2010 року, і «X проти Латвії», заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява № 30943/96, § 66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, судом у даній справі встановлено, що відповідач має постійний офіційний заробіток, за таких обставин, позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) з останнього, підлягають задоволенню. Вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання синів до досягнення найстаршою дитиною повноліття, підлягають задоволенню з дати звернення до суду з даною позовною заявою, тобто, з 02 травня 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. На користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень з позовних вимог про стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved