Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя останній склав заповіт на належне йому домоволодіння [ADDRESS] на користь позивачки та дочки позивачки [PERSON] , яка від своєї частки спадкового майна відмовилась на користь позивачки шляхом подачі заяви відповідного місту до нотаріальної контори. В свою чергу позивачка звернуся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка, однак їй було відмовлено, оскільки надані правовстановлюючі документи на майно не відповідають дійсному розміру частки. На підставі викладеного просила визнати за нею право власності за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на 2/5 частки житлового будинку [ADDRESS] , що складається: з житлового будинку літ.А-1 (житлові кімнати №1-2, 1-3, нежитлова прибудова літ.А2-1) житловою площею 24,1 кв.м., загальною площею 48,5 кв.м., гаражу літ.Д-1, сараю літ.Ж-1, 1/2 частини огорожі №1. Позивачка та її представник адвокат Коршок В.М., яка діє на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги по цивільній справі в суді першої інстанції та ордеру від 15.07.2019 року, в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, в якій просили задовольнити позовні вимоги та провести розгляд справи за їх відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішенням народного суду Іллічівського району міста Жданова від 01.12.1970 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] ), що складається з кімнати 1-2, площею 17,2 кв.м. та кімнати 1-3, площею 7,3 кв.м., що також підтверджується реєстраційним написом Жданівського бюро технічної інвентаризації №25055 від 03.09.1974 року. Згідно виписки з протоколу засідання виконкому Іллічівської райради депутатів трудящих №10 від 30.05.1979 року, встановлено, що 3/5 частин домоволодіння [ADDRESS] Жданові належить на праві власності [PERSON] , а 2/5 частини належить [PERSON] Правовстановлюючі документи сторін підлягали обміну. Розмір частки [PERSON] також підтверджується висновком про реєстрацію домоволодіння від 1979 року. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.11.2005 року за [PERSON] визнано право власності на самочинно збудовані, по [ADDRESS] , нежитлову прибудову літ.А2, гараж літ.Д, включивши їх до складу домоволодіння. Рішення суду набрало законної сили 28.11.2005 року. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 06.10.2006 року затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якої в користуванні [PERSON] , власника 2/5 часток жилого будинку, залишається частина земельної ділянки площею 177,6 кв.м. Його розміри: 15,0м по вул .Лучистій; 7,80 м по межі з ділянкою № 101 ; 7,93м по межі з ділянкою № 97 ; 6,30м, 9,17м по межі ділянки з боку заїзду; 6,0м, 9,93м, 2,1м, 1,15м, 2,62м, 1,0м, 4,38м, 2,94м, 1,5м, 1,2м по межі з ділянкою іншого співвласника. В користуванні [PERSON] , власника 3/5 часток жилого будинку, залишається земельна ділянка площею 266,4 кв.м. Його розміри: 22,20м по межі з ділянкою № 101 ; 5,07м по межі з ділянкою № 97 ; 14,83м по межі ділянки з боку заїзду; 6,0м, 9,93м, 2,1м, 1,15м, 2,62м, 1,0м, 4,38м, 2,94м, 1,5м, 1,2м по межі з ділянкою іншого співвласника. Вхід на ділянку здійснюється із заїзду. Згідно листа Маріупольського бюро технічної інвентаризації №1021 від 25.03.2019 року, за матеріалами інвентаризаційної справи №21554 щодо домоволодіння [ADDRESS] , при проведенні технічної інвентаризації 13.03.2019 року встановлено, що 2/5 частин вказаного домоволодіння належать [PERSON] , які складаються з частини житлового будинку літ.А-1, а саме з житлових кімнат 1-2, 1-3, нежитлової прибудови літ.А2-1, усього житловою площею 24,1 кв.м, загальною площею 48,5 кв.м, гаражу літ.Д-1, сараю літ.Ж-1, 1/2 огорожі №1, які до самочинного будівництва не відносяться. Вказане також підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] від 13.03.2019 року, виготовленим на ім`я [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 24.12.1983 року Виконкомом Безименської сільської ради народних депутатів Новоазовського району Донецької області, 24.12.1983 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище « [PERSON] », актовий запис №38. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2018 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, вбачається, що [INFO] [PERSON] помер. За час життя [PERSON] було складено заповіт, що належного йому майна, а саме 2/5 частики домоволодіння [ADDRESS] , на дружину [PERSON] та її дочку [PERSON] , яка від своєї частки спадкового майна відмовилась на користь позивачки шляхом подачі заяви відповідного місту до нотаріальної контори. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка, проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1251/02-31 від 02.05.2019 року, державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецької Н.Г., позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння [ADDRESS] , оскільки надані нею правовстановлюючі документи на майно не відповідають дійсному розміру частки майна. Згідно ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч.1 ст.1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивачки законними та можливим їх задовольнити, визнавши за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на 2/5 частину житлового будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved