Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У травні 2016 року позивачі звернулись до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що їм на праві власності належить квартира №2 в двохквартирному будинку №1 по 1-му пров. Пархоменка в м. Чернівці, а відповідач є власником квартири №2 у вказаному будинку. Земельна ділянка площею 0,10 га на якій розташований зазначений двоквартирний будинок, на підставі рішення Чернівецької міської ради від 06.03.2014 року передана у спільну сумісну власність їм та відповідачці, а рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.01.2016 року вказану земельну ділянку було поділено та їм визначено частку в розмірі 54/100, а відповідачу 46/100. У звязку з тим, що між ними та відповідачкою часто виникають суперечки з приводу порядку користування земельною ділянкою, виникла необхідність у її розподілі в натурі з урахуванням того, що вони спільно користуються одним входом до будинку і в квартири, який проходить через спільне подвіря, на якому знаходиться криниця, а тому ця частина земельної ділянки має залишитись у спільній сумісній власності. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просили виділити в натурі та визнати за ними право спільної сумісної власності на ділянку №3 площею 0,0495 га; виділити в натурі та залишити у їх з відповідачкою спільній сумісній власності земельну ділянку площею 0,0083 га та встановити такий порядок користування нею: дозволити сторонам прохід (проїзд) на подвіря до житлового будинку літ. А, сараїв літ. Б, Д, літньої кухні літ. Г, вбиралень літ В, Е, спільно користуватись криницею літ. К, воротами та фірткою, які знаходяться на ній; стягнути з відповідачки на їх користь судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник змінені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити, виділивши їм в натурі земельну ділянку відповідно до першого варіанту проекту розподілу запропонованого експертом у висновку судової земельно-технічної експертизи №494 від 27.07.2016 року. Вважають саме такий варіант розподілу найбільш оптимальним та вигідним для сторін. Решта позивачів в судове засідання не зявились, від них в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову, вказуючи на те, що з її боку позивачам не чиняться будь-які перешкоди в користуванні їх часткою у спільному майні, крім того рішенням суду припинено право спільної сумісної власності та позивачі набули у власність 54/100 спільної земельної ділянки, а тому відсутні підстави повторно визнавати за ними право власності. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України обовязок доказування покладається на сторін в цивільному процесі. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.10.1997 року та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2003 року відповідачі є співвласниками квартири №2 у будинку №1 по 1-му пров. Пархоменка в м. Чернівці, (а/с 10,11). Згідно додатку №2 до рішення Чернівецької міської ради VI скликання від 06.03.2014 року №1127 позивачу та відповідачам передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку за адресою м. Чернівці, 1-й пров. Пархоменка, 1 кадастровий номер 7310136600:20:002:1356, площею 0,1000 га (а/с 12,13). У відповідності до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.04.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сторони зареєстрували право власності на належну їм земельну ділянку (а/с 14-18). Згідно п. г) ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.01.2016 року частково змінено рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16.11.2015 року та із спільної сумісної власності земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 7310136600:28:002:1356, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: м. Чернівці, 1-й провулок Пархоменка, визначено наступні частки: 46/100 за [PERSON] та 54/100 за позивачами, право спільної сумісної власності сторін на вказану земельну ділянку припинено (а/с 19-21). У відповідності до вимог ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку . Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Згідно вимог ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга ст. 183 \~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У відповідності до вимог ч. 1,2 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, для вирішення питання щодо виділення частки із нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності, зокрема земельної ділянки, необхідна наявність висновку відповідного земельно-технічного дослідження про можливість здійснення виділу площ згідно часток співвласників. Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Як вбачається зі змісту висновку №494 судової земельно-технічної експертизи, експертом надано два можливі варіанти проекту розподілу спірної земельної ділянки (а/с 48-57). Обидва запропоновані варіанти розподілу передбачають, що частка позивачів у спільному майні складає 0,0495 га, що відповідає 54/100, а частка відповідачки 0,0422 га, що співмірно належній їй 46/100 частині земельної ділянки, при цьому у спільному користуванні сторін залишається земельна ділянка розміром 0,0083 га на якій розміщені господарські споруди, зокрема колодязь та вїзні ворота з фірткою. Як вбачається зі схематичного зображення запропонованих експертом варіантів розподілу, відмінністю між ними є форма земельної ділянки, яка підлягає виділу в натурі, при цьому суд погоджується, що саме перший варіант, відповідно до якого позивачам слід виділити в натурі земельну ділянку, яка позначена під №3, є найбільш прийнятним для сторін, враховуючи форму земельних ділянок, які виділяються сторонам. Отже, системний аналіз вище наведених норм законодавства, а також досліджених судом доказів, дає підстави для висновку, що співвласнику надається право самостійно розпоряджатись своєю часткою у спільній частковій власності та однією із правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ частки в натурі із спільного майна. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині виділу частки майна в натурі відповідно до першого варіанту розподілу, відображеного у висновку №494 судової земельно-технічної експертизи від 27.07.2016 року, згідно якого позивачам слід виділити земельну ділянку\~\~ площею 0,0495 га, що знаходиться поруч з квартирою №2 будинку №1 по\~ 1-му провулку Пархоменка в\~ м. Чернівці,\~ кадастровий номер 7310136600:28:002:1356 та у вказаному проекті позначена під №3. При цьому, при виділі частки майна в натурі додатково визнавати право власності на це майно немає необхідності, оскільки право власності за позивачами на 56/100 частини земельної ділянки, що відповідає 0,0495 га визнано та ніким не оспорюється та законом не передбачено такої підстави набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку як виділ її частини у натурі. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання за позивачами права спільної сумісної власності на виділену частку задоволенню не підлягають. Визначальним для виділу частки або поділу земельної ділянки в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування спірним нерухомим майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників, разом з тим, відповідно до запропонованого експертом проекту розподілу спірної земельної ділянки, її частину у розмірі 0,0083 га слід залишити у спільному користуванні сторін. Таким чином, у звязку з необхідністю забезпечити сторонам доступ до спільного входу у будинок, користування криницею, фірткою, експерт прийшов до висновку про залишення частини земельної ділянки у спільному користуванні сторін, при цьому такий висновок експерта фактично не призводить до зміни розміру часток позивачів та відповідача у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. У відповідності до розяснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справа» від 16.04.2004 року №7, \~у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком, здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Так, окрім окремих земельних ділянок, відповідно до першого запропонованого експертом варіанту розподілу, у спільній частковій власності сторін також залишається земельна ділянка загального користування та враховуючи наявність спору між сторонами, слід встановити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0083 га. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з системного аналізу зазначеної норми права, слід дійти висновку, що вона регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. Оскільки висновком експерта встановлено неможливість поділу спірної земельної ділянки в цілому, її частина, яка становить 0,0083 га залишається у спільному користуванні сторін та існує необхідність встановити такий порядок користування нею: дозволити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прохід (проїзд) на подвіря до житлового будинку літ. А, сараїв літ. Б, Д, літньої кухні літ. Г, вбиралень літ. В, Е, спільно користуватись криницею літ. К, воротами та фірткою, що знаходяться на вказаній земельній ділянці. При цьому вимоги позивачів про залишення цієї частини земельної ділянки у їх з відповідачкою спільній сумісній власності задоволенню не підлягають, оскільки право спільної сумісної власності сторін на спірну земельну ділянку припинено на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.11.2015 року, залишеного без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13.01.2016 року. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд виходить з наступного. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивачами сплачено судовий збір у розмірі 1102,40 грн., при цьому ними заявлені вимоги про визнання права власності, виділ частки у натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою та визнання права спільної сумісної власності на частину спірної земельної ділянки, яка залишається в загальному користуванні. Оскільки вказані вимоги позивача задоволено частково то судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів у сумі 551, 20 грн., що становить половину суми судового збору сплаченого позивачами при звернені до суду. Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать зокрема витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Відповідно до копії квитанції від 29.06.2016 року за проведення судової земельно-технічної експертизи позивачами понесені витрати у розмірі 1500 грн.. З матеріалів справи вбачається, що позивачі клопотали про призначення судової земельно-технічної експертизи з метою визначення найбільш прийнятного варіанту поділу в натурі між сторонами спірної земельної ділянки пропорційно до їх часток у спільному майні та у звязку з тим, що позовні вимоги про виділ частки в натурі задоволено, витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial