Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

У червні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON], у якій просить змінити черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування майна [PERSON], померлого [INFO] і надати їй право на спадкування майна [PERSON] разом зі спадкоємцями першої черги. Усунути [PERSON] від права на спадкування за законом на майно, яке залишилося після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що з листопада 1986 року до 12 грудня 2013 року вона та [PERSON] проживали однією сім'єю у її квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, разом здійснювали всі побутові витрати, мали взаємні права та обов'язки, але вони не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Фактично без реєстрації шлюбу вони прожили 27 років. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, а саме: квартира за адресою [ADDRESS]. За життя [PERSON] ним не був складений заповіт. Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, вона вважає, що відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу. Встановлення юридичного факту її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини мало значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. З цієї причини вона звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю з померлим [PERSON] та визнання її спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 р. був встановлений факт, що [PERSON] проживав однією сім'єю з нею без реєстрації шлюбу з листопада 1984 по день смерті. У зв'язку з цим вона як спадкоємець четвертої черги за законом, та у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, вона звернулась до Другої харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім неї, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка спадкодавця - [PERSON], яка з 1996 року постійно мешкає в Ізраїлі. З метою отримати можливість права на спадкування, позивач вимушена була звернутися до суду щодо зміни черговості одержання права на спадкування і надання їй права на спадкування, як спадкоємцю першої черги спадкування за законом, оскільки вважає, що відповідачка під час тяжкої хвороби батька, який був у безпорадному стані, мала можливість, але свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Так, у 1996 році [PERSON] захворів і стан його здоров'я різко погіршився, він вже не міг самостійно пересуватися і обслуговувати себе. Згідно довідки МСЕК з 21.02.1996 року [PERSON] була встановлена інвалідність І групи безстроково та зазначено, що він потребує постійного стороннього догляду. Весь час хвороби спадкодавця, позивач постійно перебувала з ним, надавала йому всю необхідну допомогу, міняла засоби особистої гігієни, готувала дієтичне харчування. Крім того, на підтвердження факту що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, має квитанції про сплату комунальних платежів за квартиру [PERSON], спільні фотографії, які зроблені за час їх сумісного проживання та під час хвороби [PERSON], лікарняні картки, в яких зазначені факти неодноразового виклику швидкої допомоги [PERSON]. За час хвороби свого батька [PERSON] відповідачка неодноразово на тривалий час приїжджала до м. Харкова у особистих справах і всього на декілька годин відвідувала тяжко хворого батька та не надавала ніякої допомоги, хоча знала про його мінімальний розмір пенсії, що батьку потрібен постійний сторонній догляд, що всі кошти витрачаються на ліки та дієтичне харчування спадкодавця, також чітко розуміла, що батьку вкрай необхідна її матеріальна допомога та моральна підтримка. З дня смерті і до сьогодні вона сплачує комунальні послуги за квартиру, що належить спадкодавцю. Отже, на їх переконання, є всі підстави для усунення відповідачки [PERSON] від права на спадщину. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені вище. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не сповістила. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Представник третьої особи Другої харківської державної нотаріальної контори до судового засідання також не з'явився. Про дату та час слухання справи повідомлений був належним чином. Надав суду заяву, у якій просив слухати позов за його відсутності (а.с. 25). Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, а також свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у сукупності, і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, встановив відповідні факти та наступні правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 16395 (а.с. 7). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS], яка належала останньому на праві власності. За життя [PERSON] розпоряджень на випадок своєї смерті не залишав, договорів про відчуження належного йому нерухомого майна та договорів довічного утримання не укладав. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно частини другої ст.1259 Цивільного кодексу України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами у справі та не заперечується позивачем, що відповідачка є рідною донькою спадкодавця, а тому має право на спадкування за законом у першу чергу (а.с. 40). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2014 р. був встановлений факт, що [PERSON] проживав однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] з листопада 1986 по день смерті (а.с. 10). Таким чином, родинність сторін зі спадкодавцем [PERSON], померлим [INFO], доводиться належними доказами і ніким не оспорюється, що надає позивачу право, відповідно до ст. 1224 ч.6 ЦК України, звернутися до суду з позовом про усунення інших спадкоємців від права на спадкування. Згідно відповіді Другої харківської державної нотаріальної контори за вих. № 1542/01-16 від 11.07.2014 року на запит суду, повідомлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], на день смерті мешкав: [ADDRESS], було заведено спадкову справу № 190/2014. 18 квітня 2014 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 386 зареєстровано заяву від імені дочки померлого гр. [PERSON] про прийняття спадщини. 03 червня 2014 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 530 зареєстровано заяву від імені гр. [PERSON] про прийняття спадщини. Інших заяв не надходило. Свідоцтв про право на спадщину не видавалися (а.с. 40). Отже, сторони звернулися з відповідними заявами у строк передбачений ст. 1270 ЦК України. Пленум Верховного Суду України у пункті 6 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця потрібно враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначених норм закону та вимог статей 10, 60, 214 ЦПК України доведенню підлягає як факт ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця і надання допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому наявність безпорадного стану є визначальним, інші ознаки - супутними. Під безпорадним станом потрібно розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, підлягає доказуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця [PERSON] за умови отримання його від позивача і чи мав відповідач фізичну змогу надавати таку допомогу з урахуванням проживання її на території держави Ізраїль та наявності на утриманні доньки. Лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець за законом може бути усунений від права на спадщину. На переконання суду позивач цих фактів не довела, що є підставою для відмови у задоволенні вимог. Так, посилання лише на хворобу та наявність інвалідності першої групи у спадкодавця [PERSON], не може бути беззаперечним доказом безпорадного стану. Готування ж дієтичного харчування, придбання продуктів харчування, оплата комунальних послуг та неодноразові виклики швидкої допомоги [PERSON] не свідчить про утримання останнього. Крім того, у судовому засіданні позивач пояснювала також, що донька [PERSON] навідувалася до батька разом з онукою, коли приїзджала з Ізраїлю Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, у судовому засіданні пояснила, що після інсульту [PERSON], її сусідка [PERSON] доглядала його, готувала йому їжу. Доньку [PERSON] та його онуку особисто бачила два рази. Однак, їй не віддомо, чи допомагала відповідач матеріально [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що також є сусідкою позивачки. Ій віддомо, що [PERSON] та позивач проживали однією сім'єю та вона їх вважала чоловіком і дружиною. Після інсульту [PERSON] був паралізований. Деякий час він ходив з палицею, а останні місяці свого життя - був прикутий до ліжка. Ій також віддомо, що у нього є донька, однак вона її ніколи не бачила та їй не віддомо, чи надавала донька будь-яку матеріальну допомогу батькові. Свідок [PERSON] пояснила, що спадкодавця [PERSON] знала з 1986 року. Він разом з її сусідкою [PERSON] проживали у її квартирі. [PERSON] доглядала за [PERSON], готувала йому. Останній рік свого життя [PERSON] на вулицю не виходив, оскільки був паралізований. Їй також віддомо, що у [PERSON] є донька, яка проживає в Ізраїлі та матеріально не допомагала йому. Таким чином, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], висловлюють лише суб'єктивну думку стосовно ухилення доньки спадкодавця від утримання останнього. Слід також врахувати волевиявлення спадкодавця, який за життя, у випадку негативного ставлення до нього, міг позбавити право на спадкування (ч. 2 ст. 1235 ЦК України), але не зробив цього, як і не склав заповіт на користь позивача, що також спростовує покази позивача. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05.06.2014 року була накладена заборона Другій Харківській нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину по закону на майно, що залишилося після смерті [PERSON], померлого [INFO], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, який був застосований відповідно ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 05.06.2014 року. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються на позивача, отже сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed