Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (Позивач, Банк) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач), про стягнення заборгованості (а.с.2-3). Свої позовні вимоги Банк обґрунтовує тим, що 21.03.2008р. між Позивачем та Відповідачкою було укладено кредитний договір № KIN0AE000058001, за умовами якого Банк зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 21 896,90 доларів США на термін до 20.03.2013р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених в кредитному договорі. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за Кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно Кредитного договору. Проте, Відповідач порушує умови кредитного договору, щодо вчасного погашення кредитної заборгованості, відсотків за користування кредитним коштами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 20 травня 2015 року має заборгованість у сумі 91 907,78 доларів США, що складається з: - заборгованості за кредитом - 23 050,92 доларів США; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 474,06 доларів США; - заборгованості по комісії за користування кредитом - 617,91 доларів США; - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 59 377,12 доларів США, а також штрафи відповідно до Договору: - 11,76 доларів США - штраф (фіксована частина); - 4 376,00 доларів США - штраф (процентова складова), яку Позивач просить стягнути. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 25 червня 2015 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.26). В листопаді 2015 року Відповідачем подано до суду заперечення проти позовних вимог (а.с.116-119), в яких Відповідач зазначила, що дійсно 21 березня 2008 року вона з Банком намагались укласти Кредитний договір, згідно якого Відповідачці надавався кредит для придбання автомобіля Mercedes-Benz C200, д.н. [NUMBER], але не зважаючи на це, Відповідач підписала лише «Особливі умови» (розділи 7, 17 та 34), а також Графік погашення кредиту та Загальну вартість кредиту, а тому Відповідач вважає, що позовні вимоги Банку є незаконними та безпідставними, виходячи з наступного. Так, відповідно до п.п.7.3., 17.9., 34.4. розділів «Особливі умови» Кредитного договору вказаний автомобіль передавався банку для забезпечення виконання зобов'язань за договором, водночас, відповідно до п.17.2. Кредитного договору Відповідач мала застрахувати Автомобіль на користь Банку. На момент укладення Кредитного договору Відповідач вже уклала з погодженою Банком страховою компанією (ЗАТ «Українська страхова компанія «Княжа») договір страхування автомобіля (Комплексний договір добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) від 17.03.2008р. № 06/02-031544. У зв'язку з тим, що строк дії даного договору страхування закінчувався 18.03.2009р., Відповідач мала продовжити строк його дії ще на один рік. Але, 11.04.2009р. Відповідачу надійшло смс-повідомлення, що у Відповідача виникла додаткова заборгованість в сумі 1 267,77 доларів США, яка, як з'ясувалось пізніше, в гривневому еквіваленті 10 332,3 грн. була перерахована Банком на рахунок ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» як страхова премія за страхування Автомобіля. Теж саме відбулось і 17.04.2010р., коли Банком на користь ЗАТ Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» перераховано ще 10 332,3 грн., збільшивши заборгованість за Кредитним договором на 1 395,29 доларів США. Таким чином, розмір кредиту Відповідача, без її згоди було збільшено на 2 663,06 доларів США, в той час як Відповідачка жодного договору страхування Автомобіля з ЗАТ «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» не укладала, та ані в Кредитному договору, ані в усній формі не уповноважувала Банк бути повіреним з питань укладання договорів страхування, а тим більше не надавала Банку на це відповідної довіреності. Таким чином, Відповідачу без її згоди було нав'язано Банком додатковий кредит та страхування. Разом з тим, враховуючи те, що фактично Позивач сам сприяв виникненню прострочення шляхом незаконного збільшення розміру кредиту, нарахування Банком неустойки є також незаконним та вказані вимоги не підлягають задоволенню. Окрім цього, Відповідачка зазначила, що в Кредитному договорі однозначно не визначені валюта кредиту (долар США чи гривня) та порядок його видачі (готівкою через касу банку або на поточний рахунок автосалону за погодженими реквізитами), а отже однозначно стверджувати, що кредит видавався на умовах даного Кредитного договору, неможливо. Водночас, зважаючи на третій абзац п.7.1. ст. 7 «Особливі умови» та п.34.2. ст. 34 «Особливі умови», п.17.8. ст. 17 «Особливі умови» сторони не досягли згоди щодо розміру плати за кредит. Відповідачка також зазначила, що Позивач, надаючи кредит в доларах США та зобов'язуючи проводити оплату за ним також в доларах США, мав попередити Відповідача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором Позичальник несе самостійно, та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Таким чином, враховуючи вищевикладене, у Банка взагалі відсутнє право стягувати з Відповідача, зазначену ним заборгованість за Кредитним договором. Разом з тим, через канцелярію суду від Відповідача надійшла заява про застосування позовної давності (а.с.129-131), в якій зазначив, що вимоги банку є безпідставними, оскільки висунуті вже за межами строків позовної давності. Так, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів (процентів та плати за обслуговування) визначено місяцями. Таким чином, оскільки за умовами Кредитного договору погашення кредиту, процентів та плати за обслуговування кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10-го числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Враховуючи викладене, Відповідач просила застосувати до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» позовну давність та відмовити в задоволенні позову в межах строків позовної давності. При цьому до вказаної заяви Відповідач додала ксерокопію позову ПАТ «КБ «Приватбанк» до неї - [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, яка була подана до Шевченківського районного суду м.Києва ще 20.12.2010р., та ухвалою суду від 01.02.2012р. у зв'язку з повторною неявкою позивача залишена без розгляду. За змістом вказаного позову Позивач просив звернути стягнення на предмет застави у зв'язку з невиконанням Відповідачем умов кредитного договору від 21.03.2008р. № KIN0AE000058001. Представник Позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.48). В судовому засіданні представник Відповідача - [PERSON] проти позову заперечив, підтримав заяву про застосування строків позовної давності та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши представника Відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Кредитно-заставний договір № KINOAE000058001 (далі - Кредитний договір) (а.с.8-12). Відповідно до п.п.2.1., 17.1. Кредитного договору Банк зобов'язується надати Позичальникові кредит у розмірі 21 896,90 доларів США (- частина кредиту в розмірі 21 252,51 доларів США надається з метою придбання Позичальником Автомобіля; - частина кредиту в розмірі 212,53 доларів США надається з метою оплати перших страхових платежів за Договором страхування на перший рік дії Кредиту; - частина кредиту в розмірі 6,81 доларів США надається з метою оплати коштів за реєстрацію Предмета застави в Державному Реєстрі; - частина кредиту в розмірі 425,05 доларів США надається з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі Кредиту) строком до 20.03.2013р. зі сплатою 10,56% річних, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит і сплатити проценти за користування Кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Банк може видати Позичальнику Кредит, обравши, на власний розсуд, будь-який із наступних способів його видачі: 1) видати Кредит в порядку, визначеному статтею Договору; 2) видати Кредит готівкою через касу Банку; 3) видати Кредит, перерахувавши відповідні кошти на Рахунок Позичальника (п.п.3.3. Кредитного договору). Згідно п.п.4.2., 4.4. Кредитного договору нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Дата Погашення у часовий інтервал нарахування процентів не включається. Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів з кредитного рахунку до очікуваної дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів та закінчується поточною датою сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення Кредиту, на суму неповернутого Кредиту. Погашення Заборгованості здійснюється шляхом сплати Щомісячних Платежів відповідно до статті Договору, до складу яких входять платежі за винагородою (у випадку її наявності), процентами та Кредитом.. Пунктами 17.1.9., 17.7. Кредитного договору визначено, що Позичальник щомісяця з 10 по 15 число кожного місяця зобов'язаний сплатити Щомісячний Платіж в розмірі 495,70 доларів США для погашення заборгованості за Кредитом, винагородою та процентами за користування ним. Як встановлено у судовому засіданні Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Кредитним договором та надав Відповідачу грошові кошти у розмірі та порядку, визначеними Кредитним договором, що підтверджується випискою по рахунку з 21.03.2008р. по 16.10.2015р. (а.с.82-83). Разом з тим, Відповідач своїх зобов'язань за Договором кредиту № 028/25-237 від 12.05.2008р. належним чином не виконує в частині своєчасної сплати заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитними коштами, на підтвердження чого Позивачем надано банківські виписки за період з 21.03.2008р. по 16.10.2015р. (а.с. 53-115) та розрахунок заборгованості Позичальника за кредитним договором, згідно якого станом на 20.05.2015р. заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 91 907,78 доларів США, що складається з: - заборгованості за кредитом - 23 050,92 доларів США; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 4 474,06 доларів США; - заборгованості по комісії за користування кредитом - 617,91 доларів США; - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 59 377,12 доларів США, а також штрафи відповідно до Договору: - 11,76 доларів США - штраф (фіксована частина); - 4 376,00 доларів США - штраф (процентова складова) (а.с. 4-6). З вказаного розрахунку вбачається, що Позичальник порушує здійснення своїх зобов'язань щодо повернення кредитних коштів з квітня 2009 року, що не заперечувалось Відповідачем. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Разом з тим, у відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, Верховний Суд України прийшов до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна давність про стягнення з Відповідача заборгованості по Кредитному договору щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, нарахування і сплата яких відбувається щомісяця, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо. З огляду на викладене, зважаючи на дату звернення Позивача з позовом до суду - 03.06.2015р. (дата відправлення позовної заяви з додатками до суду згідно штампу поштового відділення на конверті), суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, тому вважає за можливе застосувати наслідки спливу позовної давності, про які було заявлено представником Відповідача в судовому засіданні, до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом, яка виникла до 03.06.2012р. Серед іншого слід зазначити, що з банківських виписок вбачається, що сума кредиту, наданого Відповідачу була збільшена на 4 780,23 доларів США за рахунок списання Банком коштів на сплату страхового платежу по договору. Разом з тим, Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що Відповідачка погоджувала або уповноважувала Банк на вчинення зазначених дій щодо сплати страхових платежів від її імені у визначених сумах. Таким чином, зважаючи на той факт, що на виконання умов Кредитного договору Банк надав Відповідачці кредит в сумі 21 896,90 доларів США, в той час як в розрахунку заборгованості за Кредитним договором наданим Банком визначено суму заборгованості Позичальника за кредит станом на 20.05.2015р. в більшому розмірі, аніж передбачено Кредитним договором - 23 050,92 доларів США, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України суми заборгованості по процентам за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Разом з тим, Позивачем не надано суду уточнюючого розрахунку заборгованості Відповідача із зазначенням всіх складових такої заборгованості з урахуванням спливу строку позовної давності до вимог про стягнення з Позичальника суми кредитної заборгованості, які виникли в період з 03.06.2012р. і до 20.05.2015р. Таким чином вимоги в цій частині Позивачем є недоведеними. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed