Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У травні 2014 року директор департаменту примусового стягнення проблемних активів філії «Центральне РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] звернувся до суду з позовом та після збільшення розміру позовних вимог просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 23-541/08-А від 22.09.2008 року у розмірі 1398024,60 грн., яка включає в себе: заборгованість за основним боргом 25340,02 дол. США ( еквівалент в гривні 528007,46 грн.), заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами 6562,23 дол. США (еквівалент в гривні 136736,53 грн.), заборгованість по щомісячній комісії 5091,84 грн., заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, щомісячної пені у розмірі 728188,77 грн. Позовна заява мотивована тим, що 22.09.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особ філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «»Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №23-541/08-А про надання останній кредиту у розмірі 32497,00 доларів США з терміном погашення до 21.09.2015 року та сплатою 12,5% річних за його користування відповідно до графіку зниження розміру заборгованості (додаток №1 до цього договору). 03.10.2012 року між вищезазначеними сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 23-541/08-А, предметом якого було проведення реструктуризації кредитної заборгованості та зміни ануїтентного платежу. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 22.09.2008 року були укладені наступні договори: договір поруки між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» та [PERSON] № 23-541/08-А-П та договір застави транспортного засобу між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особ філії «Центральне регіональне управління» та [PERSON] [PERSON] кошти отримала, однак договірні зобов'язання, передбачені кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування наданими коштами не виконала, що надає банку право на стягнення заборгованості та штрафних санкцій. У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою у якій просить визнати кредитний договір № 23-54/08-А від 22.09.2008 року укладений між нею та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особ філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «»Фінанси та кредит» недійсним з моменту його укладання. Зустрічний позов мотивований порушенням банком істотних умов договору при його укладенні. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник [PERSON] проти основного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що кредитний договір за свої змістом і текстом не відповідає чинному законодавству, інтересам та волі [PERSON], порушує її права та інтереси. Зазначила, що при його укладенні порушено істотну умову договору що стосується його предмету. Грошове зобов'язання має бути виконане виключно у гривнях. Крім того кредит в іноземній валюті виданий банком за відсутності індивідуальної ліцензії на здійснення таких валютних операцій, що є також істотною умовою для визнання договору недійсним. Також зазначила, що [PERSON] при укладанні договору не було попереджено всупереч ЗУ «Про захист прав споживачів» про валютні ризики, що послуги банку, зважаючи на їх ціну не задовольнятимуть [PERSON] та про те, що вартість кредиту може істотно зрости ніж це очікувалось під час укладення договору. Крім того пояснила, що договір не містить умови про порядок припинення договору, умов або правил, які б регулювали відповідальність банку. Також зазначила, що ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не надав позичальнику ні до укладення кредитного договору, ні під час його укладення повну інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та можливі ризики в разі зміни валютного курсу, не надав відомостей про відмінності між умовами кредитування, про осіб, які здійснюють оцінку предмету іпотеки. Підписуючи кредитний договір, позичальник не мала повного розуміння про розмір всіх витрат, які вона мала понести під час укладення та в процесі подальшого виконання кредитного договору. Також банк не повідомив [PERSON] про переваги та недоліки схеми кредитування, таким чином, остання не мала можливості визначитись з усіма ризиками, що чекають на неї після укладення оскаржуваного договору. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що основний позов підлягає задоволенню, а у зустрічному слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.09.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 23-541/08-А, за умовами якого банк зобов'язувався надати [PERSON] кредит у розмірі 32497,00 доларів США строком погашення до 21.09.2015 року та сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами відповідно до графіку зниження розміру заборгованості (додаток №1), а [PERSON] зобов'язувалася щомісячно повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами (а.с.7-10). Відповідно до п. 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно, в термін з 01 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за кредитним договором становить 357,37 дол. США. Відповідно до п.4.7 кредитного договору щомісяця в строк з 01 по 10 число кожного місяця сплачує щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 299,52 грн. 22.09.2008 року [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить її підпис (а.с.18-18-а). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 22.09.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 23-541/08-А-П за яким [PERSON] зобов'язався відповідати у повному обсязі перед кредиторами за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 23-541/08-А від 22.09.2008 року (а.с.13-13-а). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 22.09.2008 року між року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л. (зареєстрований в реєстрі за № 2925) договір застави транспортного засобу, за умовами якого остання передала в заставу банку автомобіль Toyota Camry 2,4, тип легковий сєдан, 2008 року випуску, чорного кольору, шасі № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.15). 03.10.2012 року між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 23-541/08-А, предметом якого було проведення реструктуризації кредитної заборгованості та зміни ануїтетного платежу до рівня 607,91 дол. США (а.с.11-12). 22.09.2008 року позивач виконав свої зобов'язання та надав [PERSON] на підставі її заяви на видачу кредиту (а.с.16) кредитні кошти у розмірі 32497,00 доларів США, еквівалент у гривнях 161022,64 грн., що підтверджується квитанцією № 2 та заявою на видачу готівки № 1 (а.с.17). Представник [PERSON] заявила у судовому засіданні усне клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування виписки по рахунку останньої задля забезпечення позову, проте обґрунтованими запереченнями обставини не надала. ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав виписку по рахунку за період з 22.09.2008 року по 17.10.2014 року (а.с. 90-194). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Протягом дії кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконувала, що призвело до утворення заборгованості по кредиту та сплаті відсотків, яка згідно розрахунку наданого позивачем станом на 25.05.2015 року склала 1398024,60 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 25340,02 дол. США ( еквівалент в гривні 528007,46 грн.), заборгованість по нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами 6562,23 дол. США (еквівалент в гривні 136736,53 грн.), заборгованість по щомісячній комісії 5091,84 грн. Тому вимоги щодо стягнення зазначеної вище заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, сплата пені. Відповідно до п.6.1. кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. На підставі викладеного позивач нарахував пеню за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у 728188,77 грн. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки [PERSON] виконувалися зобов'язання зі сплати кредиту та відсотків, хоча і не в повній мірі, як того вимагає кредитний договір - це є однією з істотних обставин у розумінні ст. 551 ЦК України. Крім того співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій за кредитним договором і наслідків порушення зобов'язання не є співрозмірними. А тому, на думку суду, доцільним є зменшення пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплати відсотків з 728188,77 грн. до 100000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.1.1 договору поруки від 22.09.2008 року поручитель зобов'язаний перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 23-541/08-А від 22.09.2008 року. Відповідно до п. 2.1 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором та/або договором про відкриття кредитної лінії, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель взятих на себе за договором поруки зобов'язань не виконав та не сплатив заборгованість за кредитним договором № 23-541/08-А від 22.09.2008 року, тому суд вважає законною та обґрунтованою вимогу про солідарне стягнення також і з нього як з поручителя заборгованості за цим договором. Отже суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням зменшеної суми пені. Згідно статуту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (а.с.38-39). Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. [PERSON] перед укладенням кредитного договору була ознайомлена із загальними умовами кредитування, погодилася на них, внаслідок чого після попереднього ознайомлення позивача із письмовим проектом кредитного договору, настало його укладення. Суд критично ставиться до тверджень представника [PERSON] про те, що ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» при укладенні кредитного договору не врахував положення ст. 99 Конституції України, відповідно до якої грошовою одиницею в Україні є гривня. Відповідно до ч.2 ст.192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. А тому отримання [PERSON] від ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредиту в іноземній валюті є правомірним. П. «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. На день видачі кредиту [PERSON] законодавець не визначив термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті, а тому зазначена операція не потребувала ліцензії. Суд критично ставиться до тверджень представника [PERSON] про те, що істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, а саме змінився курс національної валюти відносно долара США, внаслідок чого усі валютні ризики понесла [PERSON] Остання повинна була усвідомлювати, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому мала би передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за договором. Питання валютних ризиків не визначалося при укладенні кредитного договору, так як згідно його умов повернення кредиту та сплата передбачених договором платежів здійснюється у валюті кредиту, тобто встановлено абсолютно паритетні умови для сторін. Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення «Про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів» офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. У відповідності до ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав позивачів» споживач має право оскаржити дії банку щодо не повідомлення йому інформації про можливі варіанти кредитування, не надання інформації щодо сукупної вартості кредиту, можливі валютні ризики перед укладенням договору про надання споживчого кредиту. Саме ненадання відповідної інформації до укладення договору може бути предметом оскарження на підставі цієї норми закону. Уклавши кредитний договір [PERSON] погодилась на обсяг інформації та на його умови. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано доказів порушення чинного законодавства при укладенні спірного правочину, тому її вимога про визнання кредитного договору № 23-541/08-А від 22.09.2008 року недійсним є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати позивача щодо сплати судового збору.

Outcome: approved