Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив винести рішення, яким стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 479490 грн. 00 коп.; судовий збір у сумі 3441 грн. 00 коп.; витрати, пов'язані із забезпеченням позову у сумі 114 грн. 70 коп. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 25 грудня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 60000 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути грошові кошти до 01 травня 2013 року. Після того, як відповідачем не було повернуто борг в строк до 01 травня 2013 року, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми боргу, але останній, борг до теперішнього часу, так і не повернув, у зв'язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач, його представник, кожний окремо, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення та відповідач зазначив, що підпис, який стоїть на розписці йому не належить. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 60000 доларів США (а.с.4). Згідно договору, позика надавалась терміном до 01 травня 2013 року, після закінчення цього строку, позичальник зобов'язувався повернути позику. Встановлено, що відповідачем не було повернуто борг в строк до 01 травня 2013 року, тому, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення йому грошових коштів, проте, відповідачем, грошові кошти повернуті не були. В силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обов'язок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника). Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження договору позики у позикодавця - позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобов'язання не припинено. Оскільки, у визначений строк, грошові кошти відповідачем не були повернуті, суд, відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 479490 гривень 00 копійок. Отже, відповідач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини того, що розписка, укладена між [PERSON] та [PERSON], підписана не відповідачем, таких доказів він не надав суду. Крім того, на підтвердження зазначеного, судом, за клопотання відповідача, по справі була призначена судово-почеркознавча експертиза. Так, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №10421 від 30 січня 2014 року, рукописний текст розписки від 25.12.2012 року від імені [PERSON], який починається та, відповідно, закінчується словами і цифрами: «Расписка Я, [PERSON]» та « 25.12.2012 [PERSON]», - виконаний [PERSON]. Підпис від імені [PERSON] у розписці від 25.12.2012 року від імені [PERSON], розташований в рядку «[PERSON]», - виконаний [PERSON] (а.с.66-77). Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми боргу за договором позики у розмірі 479490 гривень 00 копійок. Вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних із забезпеченням позову у сумі 114 грн. 70 коп., задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на законі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial