Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 15.04.2019 року відкрите спрощене позовне провадження по справі за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції, треті особи без самостійних вимог : командир роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Одесі Гамула В.І., інспектор роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м.Одесі Іванов М.П., молодший лейтенант поліції Управління патрульної поліції у м.Одесі Сальнікова Л.О. про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями. Сторони про дату, час і місце розгляду справи сповіщені у відповідності до вимог закону. Позивач виклав вимогу про розгляд справи за його відсутності в позовній заяві. Відповідачі Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Одеській області і Прокуратура Одеської області надали відзиви на позов, в яких виклали свої доводи щодо невизнання позовних вимог [PERSON] . Відповідач Державна казначейська служба України відзив на позов не надала. Треті особи патрульні поліцейські пояснень не надали. Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне: 26.10.2016 року об 11 год.25 хв. інспектором патрульної поліції 4 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції у м.Одесі Івановим М.П. складено протокол про адміністративне затримання [PERSON] у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ст..185 КУпАП для складання відповідного протоколу. Після складання протоколу за ст.185 КУпАП [PERSON] було звільнено о 14 год.22 хв. 26.10.2016 року. Відповідно до протоколу за № 013108від 26.10.2016 року [PERSON] «здійснив злісну непокору законному розпорядженню та вимозі інспектора патрульної поліції, а саме не надав документів, необхідних для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, погрожував, кидався у бійку під час винесення постанови за порушення ПДР». При адміністративному затриманні до [PERSON] було застосовано фізичний вплив та одягнуто кайданки. Постановою апеляційного суду Одеської області від 13.02.2017 року скасована постанова Суворовського райсуду м.Одеси від 12.12.2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП за відсутністю доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення і провадження по справі було закрите. Позивач доводить, що не вчиняв протиправних дій, які б давали законні підставі патрульним поліцейським застосовувати до нього [PERSON] фізичний вплив і спеціальні засоби кайданки. Непропорційне і невиправдане втручання в охоронювані законом права на свободу та особисту недоторканість завдали позивачу моральної шкоди. Адміністративне затримання з застосуванням фізичного впливу і одягненням кайданків відбулося в людному місці, привернуло увагу пішоходів та водіїв. Позивач у заяві стверджує, що такі дії патрульних поліцейських «образили та поставили під сумнів його порядність та добре ім`я, сприяли створенню негативної психологічної установки відносно нього [PERSON] , тому він вимушений доводити суспільству свою чесність і порядність як громадянина.» Переживання позивача супроводжувались інтенсивними негативними почуттями: обурення через безпідставність звинувачень, власну безправність і приниження. Враховуючи характер, обсяг та глибину моральних страждань, їх тривалість, ступінь зниження репутації (позивач є помічником адвоката і навчається в університеті ім. І.І. Мечникова в аспірантурі), час та зусилля для відновлення попереднього стану, виходячи з засад розумності і справедливості, позивач вимагає стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України є Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на відшкодування моральної шкоди 20\~000 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на протоколи, складені інспектора поліції 26.10.2016 року, висновок про результати розгляду звернення, складений 06.12.2016 року інспектором поліції Шевченко А.О. і затверджений начальником УПП у м.Одесі ДПП Білецьким М.М., постанову апеляційного суду Одеської області від 13.02.2017 року, копію рапорту інспектора УПП Іванова М.П., судову практику за аналогічними справами. Відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України в Одеській області в особі УПП у місті Одесі ДПП і Прокуратура Одеської області позов не визнав і у відзиві зазначив, що дії патрульних поліцейських при адміністративному затриманні [PERSON] з застосуванням до затриманого засобів обмеження рухомості (кайданки) відповідали вимогам ст.ст.42,45 ЗУ «Про Національну поліцію», ст.260 КУпАП, оскільки [PERSON] порушив Правила дорожнього руху і не виконав законну вимогу працівника поліції пред`явити документи, визначені в п.2.1 Правил дорожнього руху. Представник відповідача - Прокуратури Одеської області надав відзив на позов, в якому вказав, що Прокуратура Одеської області по даній справі не є належним відповідачем. Суд дослідив надані докази і наведені сторонами доводи і дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, що постанова Суворовського райсуду м.Одеси від 12.12.2016 року про притягнення [PERSON] до відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення, передбачене ст.185 КУпАП скасована постановою апеляційного суду Одеської області 13.02.2017 року з підстав відсутність доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, провадження по справі було закрите . Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-440цс16 від 25 травня 2016 року. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У даному випадку постановою апеляційного суду встановлено, що [PERSON] вимоги працівника поліції про пред`явлення документів виконав і «під час пред`явлення документів не погрожував працівникам поліції, в бійку не кидався». Викладене підтверджується і копією відеозапису обставин адміністративного затримання [PERSON] , що додана до відповіді на відзив та постановою про адміністративне правопорушення, винесеною ІПП Івановим М.П. відносно [PERSON] за ч.1 ст.122 КУпАП на місці зупинки водія [PERSON] Адміністративне затримання [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП з застосуванням до затриманого кайданків було проведено 26.10.2016 року об 11 год.04 хв, що підтверджується копією відеозапису, наданого до суду відповідачем Патрульною поліцією у м.Одесі ДПП, до Хаджибеївського відділення Суворовського ВП затриманого доставлено об 11 год.23 хв (письмова відповідь відділення поліції від 11.03.2019 року), звільнено [PERSON] було 0 14 год.22 хв (протокол №017014, письмова відповідь відділення поліції). Тобто, адміністративне затримання позивача продовжувалося більше 3 годин, що є порушенням вимог ст.263 КУпАП. Судом також встановлено, що затримання позивача із застосуванням кайданок відбувалося у людному місці і привернуло увагу водіїв та пішоходів. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що 26.20.2016 року об 11 год.05 хв. не вчиняв протиправних дій, які б давали законні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху та за злісну непокору законним вимогам поліцейських, а адміністративне затримання позивача та застосування до нього спеціального засобу - кайданок є неправомірним. Непропорційне і невиправдане втручання в охоронювані законом права позивача на свободу та особисту недоторканність завдали йому моральних страждань. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до постанови, кожна особа оцінює ступінь спричиненої моральної шкоди самостійно виходячи із глибини своїх душевних страждань та самостійно, оцінює суму моральної шкоди. Як вбачається з практики Європейського Суду з прав людини « заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга Ns 4171/04, § 20 березня). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Розмір компенсації зазвичай становить 2 000 - 5000 євро. Позивач визначив розмір спричиненої йому моральної шкоди в суму 20\~000 грн. Наявність вини заподіювача шкоди у даному випадку правового значення не має, тому відсутність притягнення інспектора поліції до дисциплінарної відповідальності не є підставою для відмови у відшкодування позивачу моральної шкоди. Відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Outcome: approved