Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернувся до Білоцерківський міськрайонний суд Київської області з вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 10260 від 28.04.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем, щодо звернення стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 840,80 грн. В обґрунтування позову вказував, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 10 240 грн. На підставі вказаного виконавчого напису 22.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. відкрито виконавче провадження № 62148587 та накладено арешт на кошти [PERSON] . Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону та вчинений з порушеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не надав нотаріусу доказів безспірності заборгованості. 02.06.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 04.06.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану заяву передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 10.06.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 11.06.2020 року ухвалою судді частково задоволено заяву про забезпечення позову. Вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. № 10260 від 28.04.2020 року. 02.07.2020 року позивач звернувся до суду із заявою про стягнення з відповідача витрат з надання професійної правничої допомоги в розмірі 5 195,30 грн. 02.07.2020 року представник відповідача Литвин Д.В. звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що міркування позивача з приводу відсутності повноважень нотаріуса вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин не відповідає вимогам чинного законодавства є формальними. 16.07.2020 року представник відповідача Литвин Д.В. направив до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Просив суд: 1) відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат через відсутність подачі попереднього розрахунку судових витрат; 2) зменшити розмір витрат на правничі послуги, які є неспівмірними із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. 09.09.2020 року ухвалою суду витребувано від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. копію виконавчого напису № 10260 від 28.04.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Клейчиком В.В. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». 13.10.2020 року до суду від приватного виконавця Клименка Р.В. надійшли матеріали виконавчого напису № 10260 від 28.04.2020 року. У клопотанні про розгляд справи за відсутності позивача від 08.09.2020 року позивач просив залишити без розгляду заяву про стягнення з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги. 03.11.2020 року позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі. Представник відповідача та треті особи в судове засідання не з`явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 11.11.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 409855 про надання фінансового кредиту в розмірі 6 000 грн. строком на 30 днів. Згідно з графіком розрахунків до договору про надання фінансового кредиту № 409855 від 11.11.2018, [PERSON] мав здійснити повернення кредиту та сплату нарахованих процентів до 11.12.2018 р. в сумі 8 430 грн., з яких 6 000 грн. - сума кредиту; 2 430 грн. - сума нарахованих процентів. 28.04.2020 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинив виконавчий напис № 10260 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», як правонаступника ТОВ «Авентус Україна», заборгованості за кредитним договором від 11.11.2018 року № 409855 за період з 16.12.2019 по 02.03.2020 року в сумі 9 240 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 6 000 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 3 240 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» стягнуто 1 000 грн., які згідно оскаржуваного документу підлягають стягненню з боржника на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». На підставі вчиненого виконавчого напису, 22.05.2020 року приватним виконавцем Клименком Р.В. відкрито виконавче провадження № 62148587 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості в розмірі 10 240 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 10.10.2018 року справа № 61-10285св18. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідач не надав суду доказів направлення вимоги боржнику про усунення порушення та необхідність погашення суми боргу у зазначеному розмірі, або інший документ, який би підтверджував безспірність заборгованості. Крім того, вчиняючи виконавчий напис №10260 від 28.04.2020 року приватний нотаріус Колейчик В.В. не врахував, що станом на 28.04.2020 року постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнана незаконною та нечинною в частині. Наведене підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Отже, звернувшись до суду з позовом, позивач довів свої посилання про невідповідність спірного виконавчого напису вимогам ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову повністю. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 840,80 грн. Відповідно до клопотання позивача від 08.09.2020 року заяву позивача про стягнення витрат на правову допомогу слід залишити без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved