Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

У травні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 8 жовтня 1994 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Нагірянському сільвиконкомі Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 14. Від шлюбу у них є дочка, яка вже повнолітня. За час спільного проживання вони не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали часті сварки. З липня 2016 року сторони не підтримують стосунків між собою, кожен з них живе своїм життям, шлюбні відносини мають формальний характер. Позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дядик Я.Б. в судовому засіданні позов підтримують, просять шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 8 жовтня 1994 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у Нагірянському сільвиконкомі Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 14. В липні 2016 року сторони припинили сімейні відносини, оскільки вони не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого між ними виникали часті сварки. З того часу кожен з них живе своїм життям і шлюб між ними існує формально. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. У відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved