Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У січні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, відповідно до якої просила суд: визнати недійсним Договір №1186733 від 27.10.2020 року оформлений на ім`я [PERSON] в ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» на суму 3500 гривень, з моменту оформлення, застосувати наслідки надійсності правочини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та виниклою необхідністю, позивач звернувся до ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» в особі займу «Credit7» із проханням надати грошові кошти. Позивач зазначає, що 27.10.2020 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» йому було надано грошові кошти у кредит у розмірі 3 500 гривень. Спілкуванння з представником компанії проходило у особистому кабінеті інтернет-сайту компанії, де було зазначено багато тексту незрозумілими позивачу термінами. При цьому позивач вказує, що із пропозиції вбачалось, що організація надає кредити за умови оплати не значних розуміних відсотків. Позивач вказує, що між ним та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотих умов, більше того, розмір процентів свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості, закріплених положеннями ЦПК України. При цьому вказує, що в порушння вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав її повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, саме в частині відсотків за корестування, перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту. Крім того, позивач зазначає, що на момент отримання грошових коштів мені не було надано достовірної інформації, втому числі, про процентні ставки за кроситування кредитому, значно перевишують розмір облікової ставки НБУ. Письмовий договір не укладався. Тому позивач вважає, що дії ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» при наданні неякісної інформації підпадають під статтю. 19 «Про захист прав споживачі» про нчесну підприємницьку діяльність. Позивач зазначає, що ним на адресу відповідача була направлена претензія, однак його вимоги не задоволені. В свою чергу позивач готовий повенрути наданау суму кредиту. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваний договір є недійсним, оскільки не дотримано письмової форми його укладення та сторонами не підписувався. Не було погоджено істотні умови договору. Відповідач не надав повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту, саме в частині відсотків за корестування, перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту. На підставі ст.ст. 203, 215, 228,233 ЦК України позивач просила суд позов задовольнити. Ухвалою від 27.01.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 16.03.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, та зазначає, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» є фінансовою установо із 100% іноземним капіталом, що договір містить усі істотні умови кредитного договору, перед укладення договору Товариство шляхом розміщення на власному офіційному інтернет-сайті надало позивачу доступ до інформації, необхіднох для укладання кредитного договору , де міститься інформація про фінансову установу, переклік, умови та порядок надання фінансових послуг, оприлюднено Привла надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» та примірні кредитні договори, які улкдає відповідач за вибором клієнта. Також містить інформацію про проценті ставки, про максимальний строк і суму кредиту, тим більше перед підписанням кредитного договору, позивач підтвердив письмово, що ознайомленний з інформацією про розміри процентної ставки та порядоку нарахування і сплати процентів, розмір штрафних санкцій вартість, строку договороу та згоду з умовами договоро, шляхом проставлення відповідної відмітки в чек-боксі та натискання клавіші, без такого підтвердження у позивача була б твідсутня технічна можливість перейти на інші сторінку/вкладку, тому обставини викладені в позов в чій є необгрунтовнами. Окрім цього, раніше позивач вже користувався послугами Товариства, та попередні 10 кредитів на аналогічних умова позивачем за відповідними кредитними договорами погашено у повному обсязі. Сторонами було погоджено в Договорі строк, термін дії договору та кінцеву дату повернення коштів. Договір було укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, що міститьсять на сайт відповідача у відповідності до закону Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписано з боку позивача - одноразовим ідентифікатором, що отриманий на його фінансовий телефонний номер, зазначений у анкеті клієнта: [NUMBER] відповідає приписам п.6 ст. 3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» ст.1, ст.17 Закону «Про електронні довірчі послуги» У відповідності до розділу 5.9 Правил Договір було укладено за такою процедурою: реєстрація позивача на Сайті Товариства, підтвердження ознайомлення у. Правил, приймання їх в повному обсязі та надання згоди на обробку персональних даних; подання позивачем анкети-заявки на отримання кредиту, в якій, зокрема, з ідентифікаційні дані позивача, бажані умови кредитування та реквізити банківськ позивача для перерахування суми кредиту; перевірка Товариством наданої позивачем інформації та прийняття Товариство здійснило ідентифікацію позивача, провело оцінку його платослго:та достовірності наданої ним інформації за допомогою спеціальної багаті автоматизованої системи прийняття кредитних рішень. Верифікація банківськ, позивача відбулася за допомогою системи Bankid. Окрім того, з цією метою здійснено відповідні запити до відповідних бюро кредитних історій; прийняття позивачем пропозиції (оферти), шляхом натискання відповідної що висловлює її згоду в Особистому кабінеті позивача; надсилання Товариством позивачу на його номер телефону, вказаний при реєстрації як контактний (фінансовий): [NUMBER] одноразового ідентифікаторах внгдяд: -. цифрової послідовності для підписання Договору; введення позивачем одноразового ідентифікатора у відповідному вікні та одночасне направлення Товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором; Акцентуємо ух підписання Договору відбулося одноразовим ідентифікатором (Х606). а саме: власноруч увів код, що надісланий на його фінансовий номер, в ITC Товариства; направлення Товариством примірника Договору на електронну поні Особистий кабінет позивача, де він зберігається та є доступним для пере роздрукування у будь-який час. Вказаний спосіб надання примірника Договор. Також відповідач зазначив, що твердження позивача, щодо здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, є безпідставними, оскільки договір повністю відповідає вимогам законодавства. 19.01.2021 року до суду надійшла заява представника відповідача про доручення до матеріалів справи доказів, які витребування протокольною ухвалою суду 04.12.2020, якою задоволенно клопотання позивача. Вказані докази долучено до матеріалів справи. У судове засідання позивач не з`явився одночасно з позовом подав заява про розгляд справи у її відсутність та зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.. Відповідач в судове засідання не з`явивсяю 31.03.2021 року представником відповідача подано заяв про розгляд справи без участі представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 27.10.2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір №1186733 про надання коштів на умовах фінансового кредиту (надалі Договір), відповідно до якого відповідач зобов`язується надати позивачу грошові кошти в загальній сумі 3 500,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, Сторони погодили, що кредит видається строком на 15 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до Договору. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: Знижена процентна ставка становить 0,57 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (208,05 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору. 1.4.2. Стандартна процента ставка складає 1,90 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 % річних), застосовується у разі не викоання умови зазачних в п.п.14.1 договору. Мета отримання кредиту задоволення особистих потреб.(п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 Договору). (а.с.23-29). Згідно п. 2.1. Договору кредит надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на платіжну карту Клієнта, зазначеному ним в Особистому кабінеті, що маж наступні реквізити № [NUMBER] . У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, та адреса реєстрації позивача та його контактний номер телефонів, а також зазначено, що договір підписано електронним підписом 27.10.2020 15:36:03 (а.с. 29). Згідно Додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах фінансового кредути №186733 від 27.10.2020 року позивач, зобов`язувався повернути суму кредиту та сплати нарахованих процентів 11.11.2020 року, у сумі 3 799,25 грн на рекзвити відповідача (а.с. 30). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом що 27.10.2020 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Додатковий договір без номеру до Договору №1186733 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 27.10.2020 року (надалі - Додатковий договір), відповідно до якого за ініціативи позивача у зв`язку із неможливістю останнім у повному обсязі та у встановлений строку виконати зобов`язання за основим договором ініційовано продовження користування кредитом. Сторони погодили наступні умови продовження користування кредитом: 3.1. Строк користування кредитом за договором продовжується на строку, що дорівнює строку встановленому п. 1.3. Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 29.11.2020; 3.2. Сторони погодили наступну проценту ставку за користуванням кредитом протягом строку встановленого п. 3.1. цього Додаткового договору: 190% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693.50 прцоентів річних) (п.п.1, 2, 3 Додаткового договору)(а.с. 49). У пункті 8 Додаткового договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, та адреса реєстрації позивача та його контактний номер телефонів, а також зазначено, що договір підписано електронним підписом одно разом ідентифікатором 13.11.2020 16:53:69 (а.с. 29). Як вбачається із вищезазначеного договору та додаткового договру, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.. За результатами заповнення Реєстраційної форми для реєстрації на сайті відповідача в ІТС-Товариства відображена інформація, яка підтверджує, що саме позивач вводив вказані дані, оскільки відображено його особиста інформація (а.с. 110, 118). З матеріалів справи вбачається, що договір був підписаний у такі етапи: 1) реєстрація позивача на Сайті відповідач, підтвердження ознайомлення зі змістом Правил, приймання їх в повному обсязі та надання згоди на обробку персональних даних, 2) подання позивачем анкети-заявки на отримання кредиту, в якій, зокрема, з ідентифікаційні дані позивача, бажані умови кредитування та реквізити банківськ позивача для перерахування суми кредиту; 3. прийняття позивачем пропозиції (оферти), шляхом натискання відповідної що висловлює її згоду в Особистому кабінеті позивача; 4) надсилання Товариством позивачу на його номер телефону, вказаний при реєстрації як контактний (фінансовий): [NUMBER] одноразового ідентифікаторах вигляді алфавітно-цифрової послідовності для підписання Договору; 5) введення позивачем одноразового ідентифікатора у відповідному вікні на Сайті та одночасне направлення Товариству електронного повідомлення про прийняття пропозиції (акцепу) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором дія відбулась 27.10.2020 15:36:03; 6) направлення Товариством примірника Договору на електронну пошту та в Особистий кабінет позивача, це також підтверджується «підтвердження процедури укладання електронного договору» Вих №10.03/1186733 від 10.03.2021 року (а.с. 50-51). Дані відомості підтверджують, що спірний договір укладено шляхом використання позичальником (позивачем) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на її мобільний телефон смс - повідомленням. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію». За таких обставин передчасними є твердження позивача про те, що кредитний договір не був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та відповідно є підстави вважати його недійсним. Згідно п. 2.1. Договору кредит надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на платіжну карту Клієнта, зазначеному ним в Особистому кабінеті, що маж наступні реквізити № [NUMBER] . Зі змісту листа ТОВ Універсальні платіжні рішення» від 10.03.2021р. Вих №2643_210310175725 вбачається, що 27.10.2020 року позивач [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] перераховано гроші кошти 3500 грн.. (а.с.90). Окрім того, з листа ТОВ Універсальні платіжні рішення» від 10.03.2021 року №2642_210310180141 вбачається, що договору між Товариства було успішно прийнято платежі на користь ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 13.11.2020 року на суму 299, 25 грн. маска картки [NUMBER] , операція пройшла з використанням 3D-Secure, призначення платежу: Оплата по кредитному договору №1186733. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Як передбачено у п. 7.4, договору у випадку невиконання та/або неналежного викоаннян Клієнтом зобов`язання щодо повернення суми кредитку та/або сплати процентів за користування кредитом, Клієнт зобов`язаний спалтити Товариству штраф: у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 525,00 грн., на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виокання; та у розмірі 1.1 % від суми кредити, що становить 38,50 грн, починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожнен факт такого порушення, тобто за кожень день невиконання та/або неналежного викоання. Штрафні санкці за Договром нараховуються в момент сплати. Оскільки пунктом 7.4 Договору встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не був позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору. Інші наведені позивачем обставини необхідності визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обґрунтовують необхідність задоволення позову. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожному аргументу позивача, оскільки підстав для задоволення позову немає. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладено та

Outcome: dismissed