Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

У червні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі №137 в житловому будинку, 8 по вулиці Металургів в місті Миколаєві. В заяві посилались на те, що вони є співвласниками, по 1/3 частці кожному, зазначеної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15.01.2008р., посвідченого управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради, виданого згідно розпорядження (наказу) за реєстровим №6017-р від 28.12.2007 року. 13.07.2007 року співвласник [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 812. На прохання [PERSON], зі згоди позивачів, він був зареєстрований у спірній квартирі з 24.03.2008р., однак там він ніколи не проживав, його речей в ній не має, витрат на її утримання не здійснює, комунальні послуги не сплачує, не займається поточним та технічним доглядом квартири. Перешкод в користуванні житлом вони відповідачеві не чинили, замків не міняли та на момент подачі позову до суду, відповідач вже сім років не проживає в квартирі позивачів. Заочним рішення Корабельного районного суду від 17.11.2014р. шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний. Місце перебування відповідача їм не відоме, будь яких контактів між ними не має. У звязку з тим, що відповідач не користується жилими приміщеннями квартирою понад 1 рік, вони змушені звернутися до суду з вказаним позов. Посилаючись на наведене, просили позов задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали на підставах, викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву про слухання справи в його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлена належним чином, повідомлявся через оголошення в газеті Рідне Прибужжя, через що вважається повідомленою належним чином у відповідності з ч.9 ст.74 ЦПК України. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивачів та підтвердили, що відповідач ніколи не мешкав в спірної квартирі, однак за час шлюбу [PERSON] вони бачили їх приблизно два рази, коли їх донька тільки народилась і ще пізніше один раз, більше вони його не бачили. Позивачка [PERSON] разом з відповідачем проживали в м. Одесі, а за спірною адресою вони були тільки зареєстровані. Особистих речей відповідача в помешканні квартири вони не бачили по теперішній день. Акт про не проживання вони підписували. Фактів чинення позивачами перешкод відповідачу в користуванні спірною квартирою, їм не відомі, ніяких скандалів з цього приводу не чули. Вислухавши пояснення позивачів, показання свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Відповідно до положень ст.358 ЦК України користування спільною частковою власністю здійснюється за взаємною згодою всіх співвласників, тому позивачі правомірно звернулися з вказаним позовом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15 січня 2008 року та зареєстрованого в ММБТІ 20.06.2008 року за реєстровим № 23699792, номер запису 5474 в книзі: 129, позивачам на праві спільної часткової власності по 1/3 частці належить квартира [ADDRESS]. З довідки Форма № 3, виданою КП ДЕЗ „Корабел № 2507 від 08.06.2015 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] без родинних відносин зареєстрований колишній чоловік [PERSON] [PERSON], [INFO] з 24.03.2008р. Актом про не проживання та показаннями свідків підтверджується, що відповідач ніколи не проживав в спірної квартирі і до теперішнього часу відповідач не знявся з реєстрації в зазначеній квартирі, його особистих речей в помешканні немає, перешкод в проживанні йому не чинили, участі в оплаті комунальних платежів він не бере та не здійснює догляду за квартирою. Місце перебування його не відоме. На підставі викладеного, суд вважає доведеним факт, що відповідач більше року не проживає в спірної квартирі без поважних причин, а тому втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою № 137 по вулиці Металургів, 8 в м. Миколаєві. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved