Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

У січні 2021 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до АТ «ПУМБ», третя особа приватний нотаріус КМНО Хара Н.С., про визнання в таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. за № 18560, вчинений 04 червня 2020 року. Позов мотивний тим, що 17 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А. було відкрито виконавче провадження №62363854 з примусового виконання вказаного виконавчого напису про стягнення з позивача на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом з порушенням ст. 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та встановленого порядку, оскільки виконавчий напис вчинено на договорі, який не був нотаріально посвідчений, заборгованість за договором не є безспірною. Ухвалою від 25 січня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відповідачем відзиву на позов, третьою особою - письмових пояснень по суті спору. В судове засідання позивач не з`явилась, подала клопотання, в якому просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. було вчинено виконавчий напис за № 18560, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 1001304944301 від 06 травня 2019 року в розмірі 67217,35 грн. З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що виконавчий напис №18560 від 04 червня 2020 року було вчинено на підставі заяви АТ «ПУМБ» вих. № 6 від 03 червня 2020 року, підписаної сторонами Заяви № 1001304944301 від 06 травня 2019 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, виписки з рахунку [PERSON] станом на 21 квітня 2020 року із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за договором № 1001304944301. В заяві АТ «ПУМБ» вих. № 6 від 03 червня 2020 року зазначені відомості про найменування, місце проживання, дату і місце народження, РНОКПП, номер рахунку боржника [PERSON] , найменування та місцезнаходження стягувача АТ «ПУМБ», строк, за який має провадитися стягнення (з 09.09.2019 по 21.04.2020); сума, яка підлягає стягненню (67217,35 грн., в тому числі, прострочена заборгованість за сумою кредиту 9663,15 грн., прострочена заборгованість за комісією 15960,00 грн., прострочена заборгованість за процентами 1,95 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 34723,78 грн., строкова заборгованість за комісією 997,50 грн., строкова заборгованість за процентами 0,14 грн., неустойка за порушення зобов`язання по кредиту 5870,83 грн.). З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що договір було укладено між сторонами у простій письмовій формі шляхом підписання Заяви №1001304944301 від 06 травня 2019 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов вказаного договору позивачу відкрито поточний рахунок у гривнях в АТ «ПУМБ», видано споживчий кредит в сумі 50000,00 грн. на строк 36 місяців під 0,01% річних, визначено розмір щомісячного погашення кредитних зобов`язань. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». З матеріалів справи вбачається, що для вчинення виконавчого напису АТ «ПУМБ» подав приватному нотаріусу підписану сторонами Заяву №1001304944301 від 06 травня 2019 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, тобто договір між сторонами було укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Також, відповідачем до складу заборгованості позивача було включено прострочену заборгованість за комісією 15960,00 грн., строкову заборгованість за комісією 997,50 грн., неустойку за порушення зобов`язання по кредиту 5870,83 грн. Разом з тим, у Заяві № 1001304944301 від 06 травня 2019 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб сторонами не узгоджувались умови стосовно сплати позивачем комісій чи неустойки. Інших документів, які б засвідчували узгодження сторонами зазначених умов договору суду, не надано. Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не перевірив належність оформлення документів, поданих для вчинення виконавчого напису, не перевірив дійсність та безспірність вимог АТ «ПУМБ», а тому суд доходить висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки вчинений на не передбаченому Переліком борговому документі - договорі, який нотаріально не посвідчений, за непідтвердженими борговими вимогами стягувача. Ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved