Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] \~звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 07.03.2003 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу у них народилося двоє дітей, син [PERSON] та донька [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, розходження поглядів на сімейне життя та виховання дітей. Відповідач матеріальної допомоги на утриманні дітей не надає, позивач сама утримує неповнолітніх дітей. Вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Спільного господарства не ведуть, спору щодо місця проживання дітей не мають. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав проти його задоволення не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.03.2003 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 67 від 07.03.2003 (а.с. 5). Згідно зі Свідоцтвоми про народження серії 1-БК № 244828, видане 15.10.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області та серії 1-ОК № 091677, видане 23.01.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області , 14.09.2003 року у сторін народився син [PERSON], а 23.01.2008 року народилась донька [PERSON]. (а.с.\~6-7). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують протии подальшого збереження шлюбу.Діти проживають із позивачем (а.с. 19). Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову в цій частині. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу Згідно із частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дітей, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114, 180, 182, 183\~Сімейного кодексу України,

Outcome: approved