Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

У січні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана заява б/н від 09.02.2015 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок. У подальшому кредитний ліміт збільшено до 15 000 грн. Однак, [INFO] [PERSON] , помер. На день смерті позичальника [PERSON] існувала заборгованість за простроченим тілом кредиту по кредитному договору перед банком в розмірі 6 235,85 грн. Від імені Банку на адресу Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори 17.06.2020 року була надіслана претензія кредитора та отримано відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ «КБ «Приватбанк», спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 25.02.2019 року по 25.08.2019 року. Спадкоємцями, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, виявилися [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На адресу спадкоємців 14.09.2020 року було направлено листи-претензії з вимогами про погашення заборгованості за кредитним договором. Але такі вимоги спадкоємцями померлого [PERSON] не виконано. Саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.02.2021 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано у Боярської міської ради довідку про склад сім`ї померлого [INFO] [PERSON] , та довідку про реєстрацію осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 25.02.2019 року; витребувано у Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] . Станом на момент судового розгляду справи витребувані судом документи до суду не надійшли. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Згідно із частинами 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. 25.03.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останні заперечили проти задоволення позову, оскільки позивачем не надано доказів про те, що відповідачі успадкували будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає стаття 1282 Цивільного кодексу України. 26.04.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній заперечив проти доводів відповідача у відзиві на позов. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, судом встановлено наступне. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] , 09.02.2015 року був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з таких документів: Анкети-заяви, Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»» Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів Банку. З усіма документами, які складають Договір про надання банківських послуг, [PERSON] , ознайомився до його укладення, тобто до підписання Анкети-заяви від 09.02.2015 року, про що прямо вказано в тексті цього документу, та відповідно підтверджується його власноручним підписом в Анкеті-заяві. За укладеним договором [PERSON] були надані кредитні кошти у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , що видане 26.02.2019 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 146 від 26.02.2019 року. На день смерті позичальника [PERSON] його заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» становила 6 053,86 коп., що підтверджується розрахунками, складеними позивачем. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. 1218,1231 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України (в редакції, яка була чинною станом на день смерті позичальника) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, а також в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 11 березня 2019 року у справі № 759/12484/15-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Оскільки позичальник (боржник) помер, то відповідати перед ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст.1281-1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець (спадкоємці) у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Як вбачається з документів, поданих позивачем до позовної заяви, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив засобами поштового зв`язку до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори претензію від 21.05.2020, в якій банк просив включити кредиторські вимоги в розмірі 6 053,86 грн, до спадкової маси, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Разом з претензією ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслав до нотаріальної контори копію свідоцтва про смерть позичальника. Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою 25.06.2020 року отримано зазначену претензію і 25.06.2020 року направлено на адресу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідь про прийняття претензії кредитора, реєстрації на підставі цієї претензії спадкової справи № 196/2019 та повідомлено про те, що коло спадкоємців [PERSON] невідомо. Згідно означеної відповіді Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, - із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , ніхто не звертався. Спадкова справа була заведена 17.06.2020 року на підставі претензії кредитора. 09.10.2020 позивач звернувся до відповідачів з листами-претензіями від 14.09.2020 року про стягнення 6 053,86 грн заборгованості. Суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що у померлого [PERSON] наявні спадкоємці, після його смерті із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, з урахуванням положень ч. 2 ст.1281 ЦК України, суд вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. Відомості щодо права власності на будинок, в якому [PERSON] проживав на момент смерті відсутні. Згідно інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] станом на 27.04.2006 р., [PERSON] , [INFO] станом на 18.06.2002 р., [PERSON] , [INFO] , знятий як померлий [INFO] . Доказів проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з померлим саме на момент смерті [INFO] померлого спадкодавця матеріали справи не містять, а відтак підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України у суду відсутні. Матеріали будь-яких доказів щодо наявності спадкового майна після смерті [PERSON] та вартості такого майна, в межах якого може бути стягнуто заборгованість за кредитним договором не містять. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. З огляду на викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Судовий збір відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Outcome: dismissed