Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У травні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми за договором банківського вкладу. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2012 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2012 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Стягнуто з ПАТ «Кредобанк» в особі Дніпропетровської філії грошову суму за договором банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 від 13.03.2007 року у розмірі 927789,23 грн. та судовий збір. У задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2012 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.10.2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2013 року скасовано та справу передано на розгляд до суду першої інстанції. При новому судовому розгляді позивач у грудні 2014 року позивач уточнив позовні вимоги. У позовній заяві та в уточненій позовній заяві він посилається на те, що 13.03.2007 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164, відповідно до якого відповідач прийняв від позивача на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 80000 доларів США. Договором передбачено, що відповідач гарантує повернення грошових коштів статутним фондом банку та всім належним йому майном. При зверненні до відповідача, позивачеві було відмовлено у поверненні вкладу. Маючи гарантії своєї платоспроможності 20.12.2007 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір № 87/07-Ф, відповідно до якого отримав кредит у розмірі 631250 грн. на строк до 2014 року для здійснення часткової оплати за договором купівлі-продажу № 2111-01 від 21.11.2007 року транспортного засобу RANGE ROVER, 2007 року випуску, № кузова [NUMBER]. За умовами кредитного договору відповідач має право здійснювати договірне списання коштів з рахунків позивача, що відкриті в банківських установах, на свою користь в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 87/07-Ф від 20.12.2007 року. Вважає, що причиною негативних наслідків та порушення його прав стали неправомірні дії відповідача, а саме невиконання вимог відносно списання коштів з банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164 на свою користь в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 87/07-Ф від 20.12.2007 року. Просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» в особі Дніпропетровської філії ПАТ «Кредобанк» на користь [PERSON] кошти у розмірі 1204800 грн., що еквівалентно 80000 доларів США, основні та додаткові відсотки за користування банківським вкладом «Рантьє» № 2630/01/27164 в розмірі 55353,45 доларів США, що еквівалентно 818562,96 грн. У судовому засідання позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. У задовленні позову просив відмовити. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] 13 березня 2007 року уклав з відповідачем договір договір банківського вкладу «Рантьє» № 2630/01/27164, відповідно до якого відповідач прийняв від позивача на депозитний рахунок грошову суму в розмірі 80000 доларів США з отриманням за користування ним 5,6%. За договором банк гарантував вкладнику повернення прийнятих від нього грошових коштів статутним фондом банку та всім належним йому майном 20 грудня 2007 року між [PERSON] та відповідачем було укладено кредитний договір № 87/07-Ф, відповідно до якого отримав кредит у розмірі 631250 грн. на строк до 2014 року для здійснення часткової оплати за договором купівлі-продажу № 2111-01 від 21.11.2007 року транспортного засобу RANGE ROVER, 2007 року випуску, № кузова [NUMBER]. За умовами кредитного договору відповідач має право здійснювати договірне списання коштів з рахунків позивача, що відкриті в банківських установах, на свою користь в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 87/07-Ф від 20.12.2007 року. Маючи у своєму розпорядженні депозитні кошти та повноваження щодо їх звернення на свою користь у рахунок погашення заборгованості, відповідач цього не зробив і розпочав процедуру звернення стягнення на автомобіль RANGE ROVER, 2007 року випуску, № кузова [NUMBER]. 20 грудня 2007 року грошові кошти з його депозитного рахунку у розмірі 80000 доларів США були видані банком по видатковому касовому ордеру згідно заяви про видачу готівки № 219505, підпис на якій не належить позивачу, невстановленій особі. Це підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 09 вересня 2010 року № 63/04-202, яком визначено, що підпис і від імені отримувача коштів на заяві про видачу готівки від 20.12.2007 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, звернувся до суду із письмовим клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи з метою вирішення питання про те, чи дійсно у заяві про видачу готівки від 20.12.2012 року підпис виконано не [PERSON] Ухвалою суду від 10 вересня 2014 року за клопотанням представника відповідача була призначена судова почеркознавча експертиза документу. Із заяви представника відповідача від 10.09.2014 року, яка знаходиться в мета ріалах справи, вбачається, що банк зобов'язується надати оригінал заяви № 219505 від 20.12.2007 року до 12.09.2014 року для проведення експертизи. Однак відповідачем так і не було надано оригінал заяви з підписом [PERSON] для проведення експертизи, що суд розцінює як ухилення від проведення експертизи, і тому ухвалою суду від 05.11.2014 року провадження у справі було відновлено. Згідно с. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти у готівковій та безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх особових рахунках у банку на договірній основі на визначений строк зберігання або без визначення такого строку та підлягають виплаті вкладнику у відповідності із законодавством України та умовами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених цим договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. На неодноразові звернення позивача із заявою про дострокову видачу коштів з депозитного рахунку, що відповідає умовам договору, відповідач відмовлявся видати кошти. Таким чином, оскільки кошти за договором банківського вкладу [PERSON] відповідачем не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн.

Outcome: approved