Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

У червні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є головним наймачем квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований її син [PERSON] - відповідач по справі. З 2001 року та по теперішній час відповідач не проживає у квартирі, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. У квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачці користуватись квартирою. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачка до суду не з`явилась, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Ухвалою суду від 06.12.2019 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Стаття 61 ЖК України передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Як наголошує ст. 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків встановлених ч.1, п.п.1 та 5 ч.3 та ч.4 ст.71 ЖК України. Судом встановлено, що [PERSON] а також членам її родини: чоловіку [PERSON] , сину [PERSON] , доньці [PERSON] , онуку [PERSON] , сину [PERSON] надана для проживання квартира [ADDRESS] . Основним квартиронаймачем зазначено [PERSON] . Як вбачається з особового рахунку № [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1958 р.н., [PERSON] , 1983 р.н., [PERSON] , 1951 р.н., [PERSON] .. З актів № 139\~ та №238 про фактичне проживання, наданих КСН Центральний-ІІ 21.03.2019 року та 24.09.2019 року та пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] мешкає [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] за вказаною адресою не мешкає з 2001 року. Відповідно до відомостей відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради [PERSON] , [INFO] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 18.05.2005 року по теперішній час. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є членом родини позивача, з 2001 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, не мав перешкод в користуванні спірним житлом, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по її утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад шість місяців, що відповідно до вимог ст.ст.71, 72 ЖК України дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved