Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 11.11.2016 [PERSON] надав, а [PERSON] отримав у позику 80000, 00 доларів США, строком до 01.01.2017, що підтверджується розпискою від 11.11.2016. Однак, [PERSON] , не виконав своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів. [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] щодо повернення боргу, але [PERSON] уникає з ним зустрічей. У зв`язку із цим, [PERSON] вимушений звернутися до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 2086688,00 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в розмірі 594734,66 грн., 3 % річних в розмірі 86783,35 грн. та судовий збір в розмірі 8810,00 грн. При цьому, позивач надає розрахунок суми боргу, суми пені та 3 % річних, що підлягає стягненню у доларах США, за офіційним курсом, встановленим Національним Банком України станом на 22.05.2018. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.08.2018, направлено матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. В серпні 2018 року зазначена цивільна справа надійшла на адресу Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2018, прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та відкрито загальне позовне провадження у справі. У підготовчому засіданні судом були вирішені питання та вчинені процесуальні дії, передбачені ст. 197 ЦПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.07.2019, закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу до судового розгляду по суті. Позивач та його уповноважений представник в судове засідання не з`явилися. В той же час, від представника позивача до суду надійшла письмова заява, в якій остання просила розгляд справи проводити без її участі. Позов [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти винесення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи викладене, суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.11.2016 [PERSON] надав, а [PERSON] отримав у позику 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США та зобов`язався повернути останньому позику в строк до 01.01.2017, про що надав позивачеві відповідну розписку від 11.11.2016. Відповідно до зазначеної розписки від 11.11.2016, позивач та відповідач між собою погодили, що у разі несплати позики у вказані у розписці строки відповідачем сплачується пеня, яка розраховується, виходячи із подвійної облікової ставки Національного Банку України, що розраховується за кожен місяць прострочення, починаючи з першого місяця прострочення. Судом встановлено, що на момент звернення позивача із вказаним позовом, відповідач свої зобов`язання за умовами розписки не виконав. Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі і повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства. Зі змісту статті 1046 ЦК України, вбачається, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Постановою Верховного Суду України, викладеною за результатами розгляду справи у справі за № 6-996цс17 від 13.12.2017 визначено: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Враховуючи наведені положення, розписка за своєю правовою природою є договором позики, а тому при вирішенні спору про стягнення суми коштів по борговій розписці, слід керуватися нормами, які регулюють відносини за договором позики. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача борг в розмірі 2768206,01 грн., що складається з: суми основного боргу в розмірі 2086688,00 грн.; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань (з урахуванням строку позовної давності в 1 рік) з 22.05.2017 по 22.05.2018 в розмірі 594734,66 грн.; 3% річних за користування грошовими коштами за період з 02.01.2017 по 22.05.2018 в розмірі 86783,35 грн. Суд погоджується з вимогами щодо стягнення боргу з відповідача у розмірі 2086688,00 грн. Разом з цим, суд не погоджується з вимогами про стягнення суми пені за несвоєчасне виконання зобов`язань (з урахуванням зазначеного стороною позивача строку позовної давності в 1 рік) з 22.05.2017 по 22.05.2018 в розмірі 594734,66 грн., виходячи з наступного. Частиною 1 статті 549 ЦК України, визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Договором позики встановлено строк виконання зобов'язання, а саме до 01.01.2017 та визначено, що у разі не своєчасного повернення суми коштів в зазначені строки, пеня розраховується виходячи з подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний місяць прострочки починаючи з першого місяця прострочки. Отже, судом може бути стягнуто пеню за зазначеним договором у разі звернення позивача із позовною заявою у період з 02.01.2017 по 02.01.2018, а відтак позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Згідно ч. 2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, так як відповідач не виконав зобов`язання за договором позики та не повернув кошти, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних за користування коштами за зазначений стороною позивача період з 02.01.2017 по 22.05.2018 у розмірі 86783,35 грн. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 2086688,00 грн та 3% річних в розмірі 86783,35 грн., в іншій частині позову слід відмовити. В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджений розмір судового збору в сумі 8810,00 грн.

Outcome: partial