Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Чернігівської міської ради та, збільшивши позовні вимоги, просила визнати недійсними державні акти серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0319 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] від 10.04.2008 p.; серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку 0,0003 га (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] від 10.04.2008 p.; серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0052 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] від 10.04.2008 р. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача та відповідач просили відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача Чернігівської міської ради подав до суду письмове заперечення та просили відмовити в задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити. Суд заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад. Пунктом 1.149 рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 р. (двадцять друга сесія п'ятого скликання) [PERSON] передано у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0374 га по проспекту Миру,103. На підставі вищевказаного рішення Чернігівської міської ради, виготовлено та видано державні акти серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0319 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] від 10.04.2008 p.; серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку 0,0003 га (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] від 10.04.2008 p.; серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0052 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] від 10.04.2008 р. В судовому засіданні встановлено, що позивач не підписувала акт встановлення та погодження меж земельної ділянки по [ADDRESS] Ухвалою суду від 14.09.2016 року було призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено, експерту направлено матеріали справи. Згідно висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 24.11.2016 року № 3609-3612/16-24 досліджувані підписи від імені [PERSON] в графі «Б-В: діл. [PERSON] ([ADDRESS])» та в графі «И-Й: діл. [PERSON] ([ADDRESS])» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], м. Чернігів від 08.08.2006р. виконані рукописним способом пастою для кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Досліджувані підписи від імені [PERSON] в графі «Б-В: діл. [PERSON] ([ADDRESS])» та в графі «И-Й: діл. [PERSON] ([ADDRESS])» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], м. Чернігів від 08.08.2006р., виконані не [PERSON], а іншою особою. Досліджувані рукописні записи «НН 660129» та «НН 860129» від імені [PERSON] в графі «Б-В: діл. [PERSON] ([ADDRESS])» та в графі «И-Й: діл. [PERSON] ([ADDRESS])» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], м. Чернігів від 08.08.2006р., виконані не [PERSON], а іншою особою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що при оформленні договору купівлі - продажу присутній не був, проте знає, що його дружина - позивач по справі, разом зі свідками оформляла земельну ділянку. Свідку відомо, що позивач з відповідачем користувались земельною ділянкою спільно, про те, що земельна ділянка [PERSON] приватизована не знав. Про усну чи письмову домовленість стосовно земельної ділянки між сторонами та про приватизацію інших земельних ділянок свідку не відомо. Сплатою земельних податків займалась позивач. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав свідчення суду про те, що йому відомо про продаж частини земельної ділянки 40 років тому. Вказану земельну ділянку свідок обробляв разом з відповідачем. На момент продажу будинку, свідок проживала по вул. Красногвардійській. З приводу приватизації їй нічого не відомо. Вказала, що спорів з приводу земельної ділянки ніколи не виникало. Свідок [PERSON] показала суду, що будинок продавався без землі, земельна ділянка не продавалась. Земля належить відповідачу та домовленості стосовно неї не було. В минулому році свідок помітила залізну огорожу навколо земельної ділянки. Вказала, що спір щодо землі виник давно. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що хотіла приватизувати земельну ділянку, звернулась до відповідача, який повідомив, щоб вона зверталась до суду. Вказала, що коли хотіла приватизувати, дізналась, що земля вже приватизована. Щодо приватизації відповідач до неї не звертався. При купівлі будинку свідок не цікавилась скільки там землі, її межами та не користувалася земельною ділянкою. Допитана свідок [PERSON] показала суду, що знає з приводу купівлі-продажу будинку , проте спір стосовно землі не виникав до цього часу. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Положеннями статей 116, 118 Земельноко кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 Земельного кодексу України (правова позиція Верховного Суду України згідно з постановою № 6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року). Порядок видачі державних актів на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних правовідносин) регулювався Наказом Держкомзему України від 4 травня 1999 року №43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власрюсті на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі». Складання державного акту на право власності на земельну ділянку здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Саме на підставі даного виду документації [PERSON] було передано у власність земельні ділянки по [ADDRESS] Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» визначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо- геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам. Положеннями статті 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частинземельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому ст.198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Таким чином, підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Також позивач не оспорює законність рішення Чернігівської міської ради, на підставі якого видані державні акти на земельні ділянки. Аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсними державних актів серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0319 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] від 10.04.2008 p.; серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку 0,0003 га (кадастровий номер [NUMBER]), зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] від 10.04.2008 p.; серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,0052 га, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER] від 10.04.2008 р.

Outcome: dismissed