Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованості за надані послуги розмірі 77979 грн., з яких 31000 грн. сума основної заборгованості, 23219 грн. - пеня, 21080 грн. - інфляційні втрати, 1907 грн. - три проценти річних від простроченої суми, 773 грн. - судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за умовами договору про надання юридичних послуг від 05.11.2012 № 06/1, укладеного між ТОВ «Юридична група «Ярема та партнери» та [PERSON], позивач зобов'язаний надати правову допомогу [PERSON] для підтримки правової позиції останнього у Дарницькому районному суді м. Києві у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № В/Б/29-05-1 від 10.09.2010. Вартість послуг за Договором про надання юридичних послуг від 05.11.2012 № 06/1 відповідно до п. п. 4.1, 4.2 визначена у розмірі 24 000, 00 гривень, при цьому остаточна вартість наданих послуг визначається в Акті виконаних робіт № 1, який був прийнятий та підписаний[PERSON], згідно якого вартість наданих позивачем юридичних послуг становить 31000грн. Відповідно до п. 4.1 Договору[PERSON] зобов'язався оплатити надані йому юридичні послуги не пізніше п'яти днів з моменту підписання акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок виконавця, тобто до 24.04.2013 року включно. Проте, до цього часу відповідачем кошти сплачені не були. Представник позивача просив провести розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів. Відповідач у судове засідання за викликом суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання. Причину неявки суду не повідомив. Зважаючи на вказані обставини, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи відповідно до положень ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.01.2012 року між ТОВ «Юридична група «Ярема та партнери» та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг від 05.11.2012 № 06/1, згідно п. п. 1.1, 1.2 якого позивач зобов'язується надати відповідачу за плату юридичні послуги для підтримки правової позиції відповідача у Дарницькому районному суді м. Києві у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № В/Б/29-05-1 від 10.09.2010, а відповідач, відповідно до п. 4.4 вищезгаданого Договору, зобов'язався не пізніше п'яти (5) днів з моменту підписання акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) здійснити остаточну оплату за надані послуги шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок позивача. 19.04.2013 року сторонами був підписаний Акт виконаних робіт № 1 до Договору про надання юридичних послуг від 05.01.12 № 06/1, відповідно до якого остаточнавартість наданих юридичних послуг становить 31 000грн. Надані послуги були прийняті відповідачем шляхом підписання згаданого акту та отримання його примірника. На виконання умов п. 4.4 Договору про надання юридичних послуг від 05.11.2012 № 06/1 відповідач повинен був оплатити позивачу вартість наданих юридичних послуг у розмірі 31 000 грн. протягом п'яти днів з дня підписання акту, тобто до 24.04.2013 року включно. Але до цього часу кошти не сплачено. 13.11.2013 року позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату основної заборгованості з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 36 890 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист, квитанцією від 19.11.2013 № 3431 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 04071 1910311 0 з відміткою про вручення відповідачу 03.12.2013 року. 17.06.2013 року позивач звернувся повторно до відповідача із претензією від 16.06.2013 № 151 про сплату основної заборгованості з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 42 315 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та квитанцією від 17.06.2014 № 5575. Проте, відповідачем зазначена претензія отримана не була. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконатироботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про надання послуг є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Тому, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті ? в іноземній валюті). Зазначеноїправової позиції дотримується Верховний Суд України у постановахвід 14 листопада 2011 року у справі № 6-40цс11, від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12. Таким чином, зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора, відповідно до цивільно-правового договору (як ціну договору) або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладеного Договору від 05.11.2012 № 06/1, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено виключний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих юридичних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - сплата грошових коштів за надані послуги (ст. 509 ЦК України). Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості наданих позивачем юридичних послуг, утворилась заборгованість відповідача за Договором про надання юридичних послуг від 05.11.2012 № 06/1, яка станом 14.05.2015 року складає: 31 000 грн. сума основної заборгованості, 23 219 грн. - пеня, 21 080грн. - інфляційні втрати, 1907 грн. - три проценти річних від простроченої суми, що разом становить77 206 грн. У зв'язку з вищенаведеним, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved