Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що він на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2000 став власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі окрім нього також зареєстрована його колишня дружина - [PERSON] , з якою у них розірвано шлюб 12.06.2014, та яка вже не є членом його родини. У 2017 році відповідач знайшла для себе нове місце проживання, зібрала свої особисті речі та виїхала із квартири. Місце її фактичного проживання позивачу наразі не відомо. Посилаючись на те, що відповідач не проживає у квартирі, яка належить йому на праві власності більше двох років, проте залишається зареєстрованою у спірній квартирі, чим порушує його право власності, [PERSON] просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: місто [ADDRESS] , яке належить позивачу на праві приватної власності. Ухвалою судді від 26.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі для розгляду справи по суті. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Додатково зазначив, що у шлюбі з відповідачем він перебував з 16.11.2017, тобто квартиру було придбано до реєстрації шлюбу із [PERSON] . Наразі йому не відомо де проживає його колишня дружина, він з нею не спілкується з жовтня-листопада 2017 року, як вона виїхала із квартири та забрала свої речі, проте вимушений оплачувати за неї комунальні послуги. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач тричі у судові засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у порядку, встановленому ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання, від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило. За таких обставин, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Коноваловою Л.С. 29.04.2000, є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований позивач у справі [PERSON] , що підтверджується копією його паспорта гр. України та відповідач у справі [PERSON] , що підтверджується інформацією Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, яка надана на запит суду. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту від 12.05.2020 року на предмет фактичного не проживання у квартирі [ADDRESS] , який складено комісією у складі голови ОСББ «Незалежної України 47» Борисенко Ю.А., свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не проживає у спірній квартирі починаючи з 2017 року. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача у справі, і залучалися до складу комісії при складанні акту щодо не проживання у спірній квартирі [PERSON] , підтвердили, що остання у квартирі [ADDRESS] , не проживає близько трьох років, де проживає на даний час їм не відомо. За таких обставин суд, на підставі належних та допустимих доказів, встановив, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі близько 3 років, наразі її місце проживання невідоме, що свідчить про втрату нею інтересу до квартири, як до постійного місця проживання, а тому її, відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, слід визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , і на праві власності належить позивачу у справі [PERSON] , у зв`язку з чим позов останнього підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840 грн. 40 коп.

Outcome: approved