Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання відмови від прийняття спадщини недійсною. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] до дня його смерті - [INFO] . Вони з чоловіком проживали у будинку по [ADDRESS] , який рахувався колгоспним двором, головою якого був [PERSON] Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, єдиною спадкоємицею якої була вона, оскільки сини померли: [PERSON] - [INFO] , а син [PERSON] - [INFO] . Позивачка вказала, що фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, а заяву про відмову від спадщини написала внаслідок обману,помилки, тому що думала, що так потрібно у зв`язку з її віком. У судовому засіданні позивачка уточнила свої обґрунтування і зазначила, що її обманули і вона помилилась, так як вважала, що відмовляється від спадщини після смерті сина [PERSON] . Присутня у судовому засіданні представник позивача адвокат Петровець Л.Р. позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце його неодноразово повідомлялась судом за місцем реєстрації та шляхом повідомлення на сайті «Судова влада». Попередньо не повідомила суд про причини своєї неявки, відзив на позов не подавала. Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву про слухання справи за її відсутності. На підставі вимог ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим відділом запису актів громадянського стану Зборівського району 23 березня 1978 року. У шлюбі у них народилось двоє синів: [PERSON] та [PERSON] [PERSON] помер в кінці серпня початок вересня 2007року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 23 березня 2018 року. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 23 березня 2018 року. Згідно довідки Ігровицької сільської ради Тернопільської області від 26 березня 2018 року за померлим [PERSON] , рахується будинковолодіння по [ADDRESS] , станом на 01.07.1990 року двір був колгоспним, членами якого були [PERSON] та [PERSON] Згідно Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 27.12.2010, виданого Ігровицькою сільською радою на підставі рішення виконкому від 29 серпня 2009 р., [PERSON] є власником Ѕ частини будинковолодіння по [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 27.12.2010, виданого Ігровицькою сільською радою на підставі рішення виконкому від 29.08.2009 р., [PERSON] є власницею Ѕ частини будинковолодіння по [ADDRESS] . [PERSON] також був власником земельної ділянки (паю) в с.Ігровиця площею 2,57 га, що стверджується Державним актом [NUMBER] , Довідкою Ігровицької сільської ради від [INFO] року [PERSON] помер, що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 23 березня 2018 року. 27 жовтня 2011 року [PERSON] звернулась із заявою до Тернопільської районної державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] , про що було засвідчено її підпис на цій заяві секретарем сільської ради та зареєстрована заява в нотконторі 15.11.2011 року за № 928/02-14. 15 листопада 2011 року до Тернопільської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини після смерті [PERSON] від його внучки - дочки сина [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] За їх заявами 15 листопада 2011 року у Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа після смерті [PERSON] за № №820/2011. 27 березня 2011 року [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її діда [PERSON] , зокрема на Ѕ частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] . 27 березня 2012 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 27.03.2012 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори на Ѕ частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] . 22 березня 2013 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда [PERSON] , видане державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори на земельну ділянку площею 2,57 га в с. Ігровиця Тернопільського району Тернопільської області. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13 лютого 2012 р. визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних спору по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] [INFO] року . 16 листопада 2012 р. [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею3,06 га, яка знаходиться в с [ADDRESS] , після смерті [INFO] т р . батька [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка на час написання позивачем заяви про відмову від спадщини працювала на посаді секретаря сільської ради і засвідчувала справжність підпису [PERSON] , суду пояснила, що [PERSON] при зверненні у сільську раду усвідомлювала та бажала подати заяву про відмову від спадщини після смерті чоловіка. При цьому розуміла обставини, які мають істотне значення, фізичний та психічний тиск з боку інших осіб, у тому числі зі сторони внучки, на неї не здійснювався, від належної їй частки у спадщині вона відмовляється за своєю волею. Позивачу було роз`яснено юридичні наслідки відмови від спадщини. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч.ч. 1,5,6 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту свого права позивач обрав визнання правочину недійсним. Відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В силу вимог ч.ч.1,2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Положеннями ч. 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 27 жовтня 2011 року поданої до Тернопільської районної державної нотаріальної контори і зареєстрованої 15 листопада 2011 року за № 928/02-14, остання відмовилась від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] Секретарем Ігровицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області при посвідченні підпису [PERSON] на заяві, останній роз`яснено юридичні наслідки такої відмови, та право відкликати цю заяву у строк, встановлений статтею 1273 ЦК України. Надані роз`яснення були їй зрозумілі. Даний факт підтверджено змістом заяви та поясненнями свідка [PERSON] , яка на той час була секретарем сільської ради і засвідчувала справжність підпису [PERSON] , наданими у судовому засіданні. Вказані обставини свідчать про обізнаність [PERSON] зі своїми правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. Зі змісту заяви [PERSON] про відмову від прийняття спадщину вбачається, що вона розуміла обставини, які мають істотне значення, фізичний та психічний тиск з боку інших осіб на неї не здійснювався, від належної їй частки у спадщині вона відмовляється за своєю волею. Отже, позивачка при вчиненні оспорюваного правочину розуміла наслідки подання заяви про відмову від прийняття спадщини, вчинила цю дію самостійно, добровільно, без застережень певними умовами, без примусу, розуміючи суть вчиненого правочину і та обставина, що позивач, в внаслідок власного недбальства чи незнання закону помилилась щодо вчиненого правочину, не є підставою для визнання його недійсним. При цьому, позивачкою у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України суду не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, що заява про відмову від прийняття спадщини була складена нею внаслідок помилки, обману із сторони відповідачки. Судом встановлено, що позивачка є власницею Ѕ частини будинку в [ADDRESS] , а тому продовжує там проживати та приймати участь в його утриманні. Крім того, чоловік позивачки [PERSON] при житті розпорядився належною йому часткою у даному житловому будинку та іншим своїм майном, заповівши його сину - [PERSON] , донькою якого і є відповідачка по справі, що стверджується заповітом, посвідченим секретарем Ігровицької сільської ради Тернопільського району Мокрицькою О.З. від 18 квітня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №150. Позивачці було відомо про вказані обставини і заповіт вона не оспорювала. Безпідставними є доводи позивача про те, що вона помилилась щодо природи правочину, так як вважала, що писала заяву про відмову від спадщини після смерті сина [PERSON] , оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, позивачка спадщини після смерті сина [PERSON] не приймала, ні шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті, ні шляхом подання до нотконтори заяви про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №671/2011 заведеними Тернопільською державною нотаріальною конторою від 30 серпня 2011 року. Суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивача та [PERSON] , який на даний час здійснює догляд за позивачем, як такі, що не стосуються предмету спору та будь-якого правового значення для вирішення даної справи не мають. Вказані пояснення ґрунтуються на тому, що після смерті діда відповідач допомагала позивачу, доглядала за будинком, однак у подальшому між ними виник конфлікт та по даний час відповідач за даною адресою відсутня, не піклується про позивача та будь-якої участі в утриманні житла не приймає. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи,оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] , слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed