Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме просить здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину чотирикімнатної квартири, загальною площею 65,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та 1/2 частини автомобіля GEELY СК-2, 2011 року випуску, д.н. [NUMBER], та просить стягнути з відповідача всі понесенні ним судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що він з 27 вересня 1997 року перебував з відповідачем в шлюбі, який розірваний 02 жовтня 2015 року. У період шлюбу була придбана чотирикімнатна квартира загальною площею 65,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 2008 року. Ринкова вартість аналогічної квартири становить 11000 грн. Під час шлюбу також дуло придбано та автомобіля GEELY СК-2, 2011 року випуску, д.н. [NUMBER], Реєстрація автомобіля була проведена на позивача на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно оцінки вартості автомобіля станом на 19 квітня 2018 року вартість автомобіля становить 61 972,50 грн. У зв'язку з тим, що автомобіль є неподільною річчю, а відповідач не бажає сплатити йому грошову компенсацію за 1/2 автомобіля, тому просить виділити у власність по 1/2 частці кожному. Відповідач надала суду відзив на позов з якого вбачається, що вона погоджується, що за час шлюбу ними було придбано чотирикімнатна квартира загальною площею 65,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та автомобіль GEELY СК-2, 2011 ороку випуску, д.н. [NUMBER]. З позовними вимогами не погоджується так як на даний час спірну квартиру повністю утримує вона, позивач у часті в утриманні квартири не приймає, комунальні послуги не сплачує, інтересу до квартири не проявляє. А спірним автомобілем користується позивач, перебуваючи в м.Херсон. При розлученні всі майнові питання вирішили шляхом поділу: автомобіль - позивачу, а квартира - їй та їхнім дітям. А тому вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Позивач у судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явилась, звернулась в суд з заявою про розгляд справи у її відсутність. Щодо позовних вимог, то визнає частково, а саме заперечує щодо поділу квартири, оскільки позивачем не проведено оцінку спірної квартири та визнає позовну вимогу про поділ автомобіля. Щодо поділу судових витрат, то вважає, що вона повинна сплатити позивачу 300 грн. за оцінку по визначено вартості транспортного засобу та 352,40 грн. на користь суду за 1/2 мінімальної ставки судового збору. (а.с.70, 74) Представник позивача в режимі відеоконфренції позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов визнав частково, зокрема визнають позовну вимогу про поділ спірного транспортного засобу та заперечують щодо позовної вимоги про поділ квартири, оскільки на їхню думку позивач не довів вартості квартири не провівши її оцінки, яку він зобов'язаний довести. З врахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін по справі за участю їхніх представників. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Сторони з 27 вересня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Добропільського міськрайонного суду від 02 жовтня 2015 року. (а.с.6, 7) 25 липня 2011 року на підставі договору купівлі- продажу №Е01-669 [PERSON] придбав автомобіль Geely СК2, 2011 року випуск. Загальна вартість товару становила 70 900 грн. (а.с.20-22) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Geely СК2 MR 151А реєстраційний номер [NUMBER] 2011 року випуску [PERSON] 27 липня 2011 року зареєстрував даний автомобіль. (а.с.19) Відповідно до звіту №19-04/1 про ринкову вартість колісного транспортного засобу від 19 квітня 2018 року ринкова вартість автомобіля [NUMBER] 2011 року випуску на дату оцінки складає 61 972,5 грн. (а.с.10-16) 13 травня 2008 року [PERSON] на підставі договіру купівлі-прождажу квартири придбала квартиру за адресою [ADDRESS], загальною площею 65,5 кв.м. Продаж здійснено за 5 тис. гривень. Договір зареєстрований в реєстрі правочинів 13 травня 2008 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів. (а.с.52-53) Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 09 квітня 2018 року підтверджується, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 2008 року є власником чотирикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], з загальною площею 65,5 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна - 33807 грн. (а.с.24) Відповідно до вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Сторони визнають, що чотирикімнатна квартира, загальною площею 65,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та автомобіль GEELY СК-2, 2011 року випуску, д.н. [NUMBER] придбані за час перебування в шлюбі та є їхньою спільною сумісною власністю. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідно грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Суд вважає, що спірна квартира та автомобіль, поділ яких просить здійснити позивач, належить до спільного майна подружжя, оскільки вони були придбані для потреб сім'ї під час перебування у шлюбі та це визнається сторонами. Враховуючи відсутність згоди будь-кого з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідно грошової суми на депозитний рахунок суду за поділ неподільної речі (транспортний засіб) та відсутність вимоги про реальний поділ квартири, суд приходить до висновку про необхідність визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо поділу спільного майна подружжя підлягають до часткового задоволення, а тому, слід провести поділ зазначеного майна подружжя та визнати за [PERSON] і [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки чотирикімнатної квартири, загальною площею 65,5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та 1/2 ідеальної частки автомобіля GEELY СК-2, 2011 ороку випуску, д.н. [NUMBER]. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про поділ майна ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менш 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки вартість спірної квартири не визначена, а розмір судового збору не може бути меншим ніж 704,80 грн. і рішенням суду позовні вимоги задоволені частково, за відповідачем визнано право власності тільки на 1/2 частину спірного майна, врахувавши, що позивач за свої майнові вимоги судовий збір оплатив, тому з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто половину від мінімального розмірі у сумі 352,40 грн. Враховуючи вимоги п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати пов'язані з залученням спеціаліста слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог за проведення оцінки автомобіля у розмірі 300 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial