Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У червні 2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Згідно розпорядження керівника апарату суду № 102 від 03.10.2017 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ. Вказану справу розподілено шляхом повторного автоматизованого розподілу судді Крючко Н.І., в зв'язку з відсторонення судді Кононенка С.Д. від здійснення правосуддя. Ухвалою суду від 05 жовтня 2017 року вказану цивільну справу прийнято до провадження суддею Крючко Н.І.. Ухвалою суду від 30 жовтня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління ДМС України в Полтавській області. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON]. - адвокат Стороженко С.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, що підтверджується оголошенням про виклик відповідача надруковане в засобах масової інформації «Зоря Полтавщини».. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння № 72 від 10.07.1978 року. Згідно довідки № 5696 від 14.06.2017 року у будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивачка [PERSON], відповідач - син позивачки [PERSON] ( а.с.4). В позовної заяві позивачкою вказувалось що з грудня 2015 року відповідач не проживає у даному будинку, жодного разу за цей проміжок часу не з'являвся, особисті його речі у даному будинку відсутні. Покинувши місце своєї реєстрації, відповідач не вжив дій по зняттю з реєстрації, в зв'язку з чим позивачка змушена нести значні витрати по сплаті за комунальні послуги, тому була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Судом встановлено, що з грудня 2015 року відповідач [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS], що підтверджується Актом - підтвердження з поясненнями сусідів, які засвідчені начальником КП «ЖЕО №2» (а.с.11). Поряд з цим, ч.1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Поряд з цим, статтею 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів сім'ї. Таким чином, наведені вище обставини підтверджують той факт, що [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з грудня 2015 року та при цьому не несе будь-яких витрат по оплаті проживання, тому за таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими. Частиною 1 ст.88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, тому понесені судові витрати нею при розгляду даної справи підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved