Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У травні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява КЗ «Новомиргородський протитуберкульозний диспансер» в інтересах ФРІГИ О.О. про його обовязкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, в якій заявник вказав, що хворий знаходиться на «Д»-обліку з діагнозом: диссемінований туберкульоз легень з бактеріовиділеннями, проте категорично відмовляється від лікування та обстеження і є загрозою розповсюдження туберкульозу серед населення. Посилаючись на ст. ст. 12-13 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», КЗ «Новомиргородський протитуберкульозний диспансер» просить суд винести рішення, яким піддати ФРІГУ О.О. примусовому стаціонарному лікуванню в обласній протитуберкульозній лікарні на строк 3 місяці. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] власні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Заінтересована особа ФРІГА О.О. за правилами ч. 1 ст. 285 ЦПК України у судове засідання не викликався, бо за даними заявника становить загрозу розповсюдження хвороби. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник особи, стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти заяви не надіслав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вище вказаного учасника судового розгляду на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників судового розгляду. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву із таких міркувань. Згідно вимогам Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» (надалі Закон): ч. 1 ст. 1: 1) госпіталізація поміщення особи, хворої на туберкульоз, або особи, стосовно якої існує підозра захворювання на туберкульоз, до стаціонарного відділення протитуберкульозного закладу з метою діагностики, лікування чи ізоляції; 7) протитуберкульозні заклади лікувально-профілактичні заклади охорони здоровя (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоровя; 13) хворий на заразну форму туберкульозу хворий на туберкульоз, у мокротинні якого виявляються мікобактерії туберкульозу, який є джерелом інфекції для осіб, які з ним контактують. ст. 11: 1. У разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. 2. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. 3. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. 4. Продовження строку примусової госпіталізації таких осіб здійснюється за рішенням суду на визначений ним строк з урахуванням висновку лікаря, який здійснює лікування цього хворого. 5. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. 6. Примусова госпіталізація хворих на заразні форми туберкульозу, які страждають на психічні розлади, здійснюється в установленому цим Законом порядку з урахуванням законодавства про психіатричну допомогу. 7. Невиконання рішення суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації тягне кримінальну відповідальність відповідно до закону. В судовому засіданні безспірно зясовано, що хворий ФРІГА О.О. знаходиться на «Д»-обліку з діагнозом: диссемінований туберкульоз легень з бактеріовиділеннями, проте категорично відмовляється від лікування та обстеження і являється загрозою розповсюдження туберкульозу серед населення. Вказані обставини, окрім пояснення представника заявника, підтверджуються письмовими доказами: заключенням Кіровограського обласного протитуберкульозного диспансеру, екстреним повідомленням про інфекційне захворювання, висновком лікарсько-консультативної комісії КЗ «Новомиргородський протитуберкульозний диспансер», іншими матеріалами справи. Ураховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що заява підлягає незаперечному задоволенню. На підставі ст. ст. 1, 11, 20-21 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», п. 21 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про міліцію»,

Outcome: approved