Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У Слов'янський міськрайонний суд звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], і просить: надати їй дозвіл на оформлення і виготовлення відповідних документів (паспорта громадянина України, закордонного паспорту) для тимчасового виїзду і дозволу на тимчасовий вивіз за межі України (до Російської Федерації, країн західної та східної Європи, а також перетину блокпостів між ДНР та Україною, на тимчасово окуповану територію м. Донецьк, м. Горлівка, Донецької області) неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку до 13 жовтня 2019 року. Позивачка обґрунтовує заявлені вимоги тим, що: раніш з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі і від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, вона разом з сином проживає окремо від відповідача. Відповідач у вихованні та утриманні сина участі не приймає. Починаючи з лютого 2014 року вона втратила звязок з відповідачем. На теперішній час вона має намір вивезти сина на оздоровлення до Російської Федерації, та в інші країни за межі України, а тому посилаючись на вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду до України громадян України» просить задовольнити заявлені нею позовні вимоги. Позивачка у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовими повістками. Надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягаючи на задоволенні позовних вимогах у повному обсягу. Представник позивачки - адвокат [PERSON] у ході судового розгляду підтримала заявлені позовні вимоги і просила задовольнити їх у повному обсягу. Відповідач будучи належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи у порядку ст. 74 ч. 9 ЦПК України, через засоби масової інформації, без поважних причин повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причину своєї неявки, з заявою про розгляд справи у його відсутність, відповідач до суду не звертався, у звязку з чим ухвалою суду від 1 серпня 2016 року суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що: позов [PERSON] до [PERSON], про надання дозволу на виїзд за межі України, громадянину який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу батька, не підлягає задоволенню. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено, що: Позивачка [PERSON] і [PERSON] раніш перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. 22 вересня 2003 року шлюб між сторонами розірвано і позивачці після розірвання шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Від спільного шлюбу позивачка і відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. 25 січня 2014 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно довідки № [NUMBER] від 24 жовтня 2014 року виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Краснолиманської міської ради Донецької області, слідує, що: [PERSON] взята на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України, яка раніш постійно проживала у [INFO], і перемістилася до с. Яцьківка, Краснолиманського району Донецької області, провулок Шкільний будинок 21. Неповнолітній [PERSON] [INFO] з 1 вересня 2014 року навчається в Рубцівській загальноосвітній школі Краснолиманської міської ради Донецької області. Позивачкою зазначено, що відповідач [PERSON] проживає окремо, його останнє відомо місто проживання розташовано за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час на території Донецької і Луганської областей проводиться антитерористична операція, а м. Горлівка Донецької області знаходиться в районі бойових зіткнень, на неконтрольованій органами державної влади території. При вирішенні даного позову суд виходить з наступного: Частинами 2, 3 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягнула чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктами 2,4,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного із батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до статей 7, 15 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Як було вище вказано, на теперішній час м. Горлівка Донецької області знаходиться на неконтрольованій органами державної влади території, безпосередньо на лінії зіткнення. Багаторазові перетинання лінії зіткнення, створюють загрозу для життя та здоровя дитини, наражають її на небезпеку, що є неприпустимим. Такій дозвіл суперечить ст. 3 Конвенції «Про права дітей», в якій зазначено, що: держава забезпечує дитині захист та піклування. У звязку з чим суд вважає, що вимоги позивачки щодо надати їй дозволу на періодичне перетинання через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції з її неповнолітнім сином не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. Законом України «Про порядок виїзду з України, та вїзду в Україну» передбачає надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням початку й закінчення. Проте позивачка обґрунтовуючи свої вимоги зазначила лише намір на виїзд у майбутньому за межі України, при цьому не зазначає країну, термін перебування, мету, тощо. Приймаючи до уваги що законодавством не передбачено вирішення спору на майбутнє, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо надання їй дозволу на періодичний виїзд за межі України з неповнолітнім сином без згоди батька дитини, також не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у задоволенні заявлених нею позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed