Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЖ414734, виданий 05 жовтня 2007 року, видавник ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), державним реєстратором КП «Комунальний центр підтримки підприємницької діяльності та надання реєстраційних послуг» прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037), яка розташована по [ADDRESS] . Разом з тим, зазначена земельна ділянка належить до комунальної власності та незаконно зареєстрована на праві власності. Відповідно до інформації Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 057029-7901 від 11 квітня 2018 року вказана земельна ділянка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва та виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею. Будь-які рішення про передачу вказаної земельної ділянки будь-яким особам Київською міською радою не приймалися, документи, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою відсутні. Відповідно до листа № 05707-9905 від 08 травня 2018 року державний акт про право власності № 01-7-04276 від 05 жовтня 2007 року (бланк серії ЯЖ № 414734) у Департаменті земельних ресурсів не реєструвався та не видавався, а також відсутня інформація про договір купівлі - продажу вказаної земельної ділянки від 19 червня 2000 року № 4165. Вказане свідчить про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, який став підставою для внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про набуття права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку не видавався та не реєструвався. Оскільки спірна земельна ділянка площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037), що розташована по [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, виключно Київська міська рада має право розпоряджатись нею. Київською міською радою рішення про передачу земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037), розташованої по [ADDRESS] у власність [PERSON] або будь-яким іншим особам не приймалось. Таким чином, вказана земельна ділянка незаконно вибула із власності територіальної громади, без відповідного волевиявлення власника, з порушенням порядку встановленого чинним законодавством щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у власність, а тому підлягає витребуванню. Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЖ414734, виданий 05 жовтня 2007 року, видавник ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037); - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 39936547 від 01 березня 2018 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1498069880000; - витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. підтримала викладене у письмових поясненнях (а.с. 50-53). Пояснила суду, що підставою для звернення місцевої прокуратури з даним позовом до суду стали порушення державних інтересів, оскільки спірна земельна ділянка незаконно вибула із власності територіальної громади міста Києва за відсутності її волевиявлення та з порушенням порядку, встановленого чинним законодавством щодо передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян. Факт привласнення відповідачем основного національного багатства, що перебуває під особливою охороною держави та є власністю Українського народу, беззаперечно свідчить про порушення суспільних та державних інтересів та потребує втручання органів прокуратури в порядку наданих Конституцією України представницьких повноважень. Київрада як власник зобов`язана вживати заходи щодо сумлінного та добросовісного управління довіреним їй землями, забезпечувати їх ефективне використання, контролювати стан збереження, а у випадку порушення іншими особами права власності територіальної громади - невідкладно реагувати. Разом з цим, Київрада, незважаючи, у тому числі на відкритість та загальну доступність даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 28 лютого 2018 року (дата реєстрація права власності на земельну ділянку за відповідачем) по 22 травня 2018 року (дата подання позову прокуратурою), не відреагувала на факт заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, не зважила на його незаконну реєстрацію за відповідачем. При цьому, акт обстеження № 18-0497-09 від 11 квітня 2018 року та відповіді на неодноразові листи місцевої прокуратури свідчать про поінформованість Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради про вибуття з комунальної власності земельної ділянки по [ADDRESS] . Таким чином, Київрада повинна була виявити порушення інтересів держави та звернутись до суду щодо захисту порушеного права, однак, маючи таку можливість, не реалізувала її, з позовом про витребування земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію не звернулась. Пасивна поведінка з боку Київської міської ради щодо невжиття належних та достатніх заходів процесуального характеру для захисту порушених інтересів держави та територіальної громади може призвести до подальшого відчуження земельної ділянки, що більш ускладнить відновлення порушених прав держави. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 60). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037), що розташована по [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, а тому виключно Київська міська рада має право розпоряджатись нею. Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 59 цього закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Встановлено, що Київською міською радою рішення про передачу земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037), розташовану по [ADDRESS] у власність [PERSON] або будь-яким іншим особам не приймалось. Таким чином, вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЖ414734, виданий 05 жовтня 2007 року, видавник ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (КМДА), на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037) підлягає задоволенню. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 39936547 від 01 березня 2018 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1498069880000. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Статтею 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. Відповідно до ч. 1 ст. 19 зазначеного закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 37 цієї постанови визначено документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Такими документами є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Враховуючи, що державну реєстрації права власності здійснено на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія та номер: ЯЖ414734 від 05 жовтня 2007, який визнано недійсним, суд вважає, що підлягає скасуванню й рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 39936547 від 01 березня 2018 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1498069880000. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким витребувати від [PERSON] на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1 га (кадастровий номер 8000000000:72:483:0037). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідач у судове засідання не з`явився, доказів на спростування викладених обставин суду не надав. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь прокуратури міста Києва підлягає 40055 гривень 08 копійок судового збору.

Outcome: approved