Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовом, уточнивши який, просила стягнути з [PERSON] 1/2 частку грошової компенсації вартості спірного майна подружжя у розмірі 66500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що в період шлюбу з [PERSON] , який тривав з 18.09.2009 до 07.06.2017, вони разом у 2012 році придбали земельну ділянку та розташований на ній садовий будинок у садівничому товаристві (далі - СТ або товариство) « Металург » за адресою: [ADDRESS] . Відповідач за їх спільним рішенням став у 2012 став членом вказаного товариства. Зазначена земельна ділянка не приватизована та належить на праві користування СТ «Металург». Садовий будинок на вказаній земельній ділянці на час вступу відповідача у члени товариства був недобудований та не введений в експлуатацію, його готовність складала 70%. У 2015 році сторони за спільні кошти подружжя добудували будинок, проте також не ввели його в експлуатацію з вини відповідача та не оформили на нього право власності. Після розірвання шлюбу, у березні 2019 року позивач дізналась, що відповідач без її згоди спірне майно відчужив 16.03.2019, припинивши членство в СТ «Металург», отримавши за таке відчуження 133000,00 грн., проте будь-яких коштів, отриманих за реалізацію спільного майна подружжя їй не передав. Про вказану суму позивач дізналась від нових власників та сусідів. Посилаючись на те, що спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя, право власності на який не було оформлено з вини відповідача, неможливість його поділу у зв`язку з відчуженням відповідачем, яке було здійснено без згоди позивача, виходячи з рівності часток подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, використаних для будівництва садового будинку та благоустрою земельної ділянки, [PERSON] просила задовольнити позов, стягнувши з відповідача 1/2 частку грошової компенсації вартості спірного майна подружжя у розмірі 66500,00 грн. 13.08.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що будучи членом товариства мав лише право користування земельною ділянкою, яка ним не була приватизована. Право власності на садовий будинок ним не оформлювалось, оскільки він його не будував та не викупав у товариства, а такий вже був побудований та переданий останнім йому як члену товариства в користування разом із земельною ділянкою. З вказаних підстав жодних прав власності щодо спірної земельної ділянки та садового будинку ані у нього, ані у подружжя не виникло, тому він не міг ними розпорядитися, а лише написав у березні 2019 заяву про вихід з членів СТ «Металург», повернувши товариству земельну ділянку з розташованим на ній садовим будинком. Посилаючись на викладене та те, що жодних договорів щодо придбання чи відчуження майна подружжя не укладав, коштів від продажу вказаного майна не отримував, просив відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзив, позивач наголосила, що садовий будинок від СТ «Металург» подружжя не отримувало безкоштовно, а фактично придбало недобудований будинок у вигляді будівельних матеріалів разом із земельною ділянкою, та витрачаючи кошти подружжя добудували його у 2015 році, експлуатували його за своїм функціональним призначенням, проте позивач відмовився оформляти та реєструвати право власності на це майно, а вона була позбавлена можливості здійснити такі дії. Просила врахувати висновки Верховного Суду України, зроблені у постанові від 07.09.20016 у справі № 6-47цс16 щодо можливості поділу об`єкту незавершеного будівництва як сукупності будівельних матеріалів. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, а ухвалою того ж суду від 29.10.2019 справу передано до Ленінського районного суду міста Миколаєва за підсудністю. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити, Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити через його безпідставність. Вислухавши присутніх учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони перебували з 18.09.2009 в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , який розірвано 07.06.2017 рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке набрало законної сили 20.06.2017 (а.с.15, 18). З 2012 року по березень 2019 року відповідач був членом СТ «Металург», маючи право користування земельною ділянкою № 242/1 у вказаному товаристві (а.с.10,11,17). Сторони не заперечують, що на час вступу відповідача у члени товариства на цій земельній ділянці був розташований не введений в експлуатацію садовий будинок. Зі змісту заяви позивача від 16.03.2019 на ім`я голови СТ «Металург» вбачається, що з 2012 року сторони здійснили поточний ремонт будівлі, благоустрій земельної ділянки та зробили свердловину. Тому, посилаючись розірвання між подружжям шлюбу та не вирішення спору про поділ майна, позивач просила голову правління заборонити виключення [PERSON] з членів товариства та включити її до членів товариства як співвласника спірного майна, розділити рахунки з оплати членських внесків та видати їй членську книжку (а.с.9,12). Водночас, після виходу відповідача із членів товариства [PERSON] написала заяву від 16.03.2019 з проханням включити її в члени СТ «Металург» у зв`язку із переоформленням ділянки [ADDRESS] (а.с.123). Зі змісту відповіді голови правління СТ «Металург» від 16.03.2013, наданої позивачу, таке переоформлення сталося об 09:00 год. 16.03.2019, до отримання заяви [PERSON] , і стало можливим у зв`язку з тим, що земельна ділянка не була об`єктом права власності, а лише перебувала у користуванні відповідача як члена товариства (а.с.12). Згідно рішення зборів членів правління від 30.03.2019 вирішено питання про прийняття нових членів внести на розгляд загальних зборів згідно статуту СТ «Металург» (а.с.10) Допитаний в судовому засіданні 30.09.2020 голова правління СТ «Металург» [PERSON] пояснив, що земельна ділянка № [NUMBER] була переоформлена за заявою [PERSON] , який подав заяву про вступ в члени товариства. В подальшому [PERSON] вийшов з членів товариства та новим його членом стала [PERSON] . Згідно наданих СТ «Металург» доказів членські внески з 2016 по 2019 рік сплачував [PERSON] , а в 2019 - 2020 роках [PERSON] . Факт наявності на земельній ділянці № [NUMBER] садового будинку до переоформлення його на [PERSON] . СТ «Металург» підтвердило Актом приймання держкомісією в експлуатацію закінченого будівництвом садового будинку [ADDRESS] , належного члену кооперативу [PERSON] , відповідно до якого закінчення будівництва 1984 рік. Згідно висновку комісії роботи по будівництву садового будинку [ADDRESS] виконані у відповідності з проектом, будівельними нормами і правилами і відповідають вимогам прийомки в експлуатацію закінчених будівництвом об`ємів. Протоколом № 242/1 від 08.07.1986 СТ «Металург» підтвердило вимір напруги ізоляції електроапаратури, електрообладнання і електропроводки в садовому будинку, який на той час належав [PERSON] . Таким чином з наявних у справі доказів вбачається, що спірний садовий будинок було збудовано та введено в експлуатацію ще до набуття відповідачем членства в садовому товаристві. Частиною третьою статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до роз`яснень, наведених у пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова), поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СКУкраїни, частина третя статті 368 ЦКУкраїни), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦКУкраїни можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна). У частині третій статті 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Частинами першою, другою статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши наведені обставини та оцінивши надані докази, суд вважає, що оскільки спірний садовий будинок було введено в експлуатацію до набуття відповідачем членства в садовому товаристві, відсутність доказів набуття права власності на спірний будинок сторонами під час шлюбу, відповідно відсутні підстави вважати вказане нерухоме майно спільною власністю сторін. Крім того, як слідує з відзиву відповідача, садовий будинок перебував лише в його користуванні, як члена садового товариства. Щодо поліпшень будинку то позивачем не надано суду жодних доказів того, що подружжя несло будь-які витрати при отриманні в користування спірної земельної ділянки з садовим будинком при вступі відповідача у члени товариства. Не підтверджено доказами і вартості такого будинку на час його придбання. Не надано суду і доказів того, що подружжя взагалі несло будь-які витрати на добудови, ремонт будинку, благоустрій земельної ділянки. Також відсутні належні і допустимі докази відчуження спірного будинку нинішньому члену садового товариства [PERSON] за ціною 133000,00 грн., про що позивачу стало відомо від нинішнього користувача земельної ділянки та сусідів. Факт відчуження садового будинку за плату [PERSON] також заперечує відповідач у відзиві та його представник, вказуючи що [PERSON] був лише користувачем садового будинку. Наданні позивачем фото садового будинку із оголошенням про його продаж за ціною 5000,00 дол.США не є належними і допустимими доказами фактичного продажу будинку, право власності на який у сторін відсутнє. Крім того будь-яких доказів відчуження такого майна або передачі коштів за нього суду не надано. Також, з огляді встановлені обставини суд не вбачає підстав для повторного виклику свідка [PERSON] , яка, крім іншого, факт придбання будинку не визнала, що заначила у поданій до суду письмовій заяві. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із їх недоведеністю. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed