Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У червні 2013 року Херсонський міжрайонний екологічний прокурор звернувся до суду в інтересах держави з позовом до Новокаховської міської ради та [PERSON] Просив визнати недійсним п.2.38 рішення Новокаховської міської ради Херсонської області від 09 грудня 2003 року № 509 «Про інвентаризацію та надання земельних ділянок у власність» в частині залишення земельної ділянки, загальною площею 0,0580 га, в оренді [PERSON]; визнати недійсним на майбутнє договір оренди від 21 січня 2004 року, укладений між Новокаховською міською радою та [PERSON], на земельну ділянку, площею 0,0570 га, розташовану по [ADDRESS], зобов»язати [PERSON] повернути її до земель запасу Новокаховської міської ради Херсонської області. В обґрунтування позову прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка була надана міською радою [PERSON] в оренду із порушенням закону, оскільки вона розташована в межах прибережної захисної смуги річки Дніпро та не може передаватися в тимчасове платне користування (оренду) для розміщення та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, відповідач не подавав заяву про надання в оренду земельної ділянки, відсутній проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з висновком державної експертизи, акт приймання-передачі не складався. В судовому засіданні прокурор позов підтримав із зазначених в ньому підстав, просив задовольнити. Відповідачі: представник Новокаховської міської ради та представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Зазначили, що, на їх думку, спірна земельна ділянка до земель водного фонду не належить, а відноситься до житлового масиву, на неї не поширюються обмеження щодо використання земельних ділянок, які розташовані в межах прибережних захисних смуг, оскільки проект водоохоронної зони річки Дніпро в межах Новокаховської міської ради не розроблено, прибережну захисну смугу не встановлено. Заслухавши прокурора, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Так, на думку суду, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом прокурором не пропущений, оскільки про названі у ньому порушення він дізнався лише у квітні 2013 року, після здійснення перевірки дотримання вимог земельного законодавства Новокаховською міською радою, тобто, позовну давність потрібно рахувати саме з цього часу, а не з дня постановлення оскаржуваного рішення. Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що, відповідно до п. 4.3. рішення Новокаховської міської ради Херсонської області від 18 листопада 2003 року № 471, [PERSON] надано в оренду земельну ділянку строком на 1 рік, з правом викупу, для розміщення та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (землі житлової та громадської забудови) площею 0,170 га по [ADDRESS] (а.с.13). Згідно п. 2.38 рішення Новокаховської міської ради Херсонської області від 19 грудня 2003 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку для розміщення та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (землі житлової та громадської забудови) площею 0,1000 га, із загальної площі 0,1700 га по [ADDRESS]. Земельну ділянку площею 0,0580 га залишено в оренді (а.с.12). 20 грудня 2003 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.17). 21 січня 2004 року у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі зареєстровано за № 040473200001 Договір оренди земельної ділянки, укладений між Новокаховською міською радою та [PERSON], відповідно до умов якого власник землі - Новокаховська міська рада, на підставі рішення від 09 грудня 2003 року № 509, передає, а орендар - [PERSON] набуває право на оренду земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS], площею 0,0570 га, строком на 50 років (а.с.14-16). З листа начальника управління містобудування та архітектури Новокаховської міської ради Херсонської області від 10 лютого 2014 року вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], розташована згідно діючого Генплану міста в зоні існуючої житлової забудови на відстані від урізу води р. Дніпро - 46 метрів. Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга на території Новокаховської міської ради не встановлена (а.с.105). Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо. За положеннями статті 58 ЗК України, статті 4 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) до земель водного фонду , зокрема, належать землі, зайняті: б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм. Частиною 4 ст. 59, ст. 60 Земельного кодексу України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних відносин) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України ( у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм, з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною: - для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; - для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектарів - 50 метрів; - для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Річка Дніпро, відповідно до класифікації, належить до великих річок. За змістом пункту 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України від 05 листопада 2004 року №434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови КМУ від 08 травня 1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання, а їх межі визначені законом. Із системного аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги. Отже, факт знаходження спірної земельної ділянки у прибережній захисній смузі річки Дніпро встановлений, тобто, вона належить до земель водного фонду України, і у зв'язку з цим, не могла бути виділена [PERSON] в оренду для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, в зв»язку з тим, що за виписаними вище нормами у прибережних захисних смугах уздовж річок забороняється будівництво таких споруд і відсутність проекту відведення та невизначення відповідними органами державної влади межі прибережної захисної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки вони визначені законом. За таких обставин, не можуть бути прийняті до уваги і доводи відповідачів щодо належності спірної ділянки до земель забудови, оскільки вони суперечать нормам земельного законодавства. Законодавець, надаючи чинності земельному та Водному кодексу сам визначив ширину прибережної захисної смуги, яку орган місцевого самоврядування на свій розсуд зменшити не може. Правомочності названого органу стосуються лише документально-технічного оформлення встановленого розміру, меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них. Таким чином, Новокаховською міською радою рішення № 509 від 09.12.2003 року прийнято з перевищенням повноважень, не відповідає чинному законодавству, оскільки у прибережній захисній смузі надані земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що прямо заборонено законом (ст. 61 ЗК), а тому, як незаконне, його слід визнати недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки відповідач [PERSON] набув за договором в оренду спірну земельну ділянку, яка не могла бути йому відчужена за законом, цей договір також необхідно визнати недійсним. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання його недійсним саме на майбутнє. Так, відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Згідно правової позиції Верховного Суду України справі за №6-92цс13 від18.09.2013 року особу, може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства,на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права,а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Крім того, за змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної,протиправної поведінки самого набувача майна. Як вбачається із матеріалів справи, способом захисту порушеного права власності держави на земельну ділянку прокурором обрано позов про зобов'язання [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,0570 га до державної власності, до земель запасу Новокаховської міської ради. Разом з тим, судом встановлено, що остання із державної власності не вибувала, оскільки надана [PERSON] лише в оренду. Крім того, суд не встановив чи були порушені,невизнані або оспорені права,свободи чи інтереси держави саме з боку відповідача [PERSON],який використовує земельну ділянку за призначенням,платить вчасно орендну плату, а захисту підлягає лише порушене право.. Слід також зазначити, що відповідні вищевказані обмеження відносно земель прибережної захисної смуги існували на час надання спірних земельних ділянок, норми права є загальновідомими, а тому, виходячи з принципу правової визначеності, не можна вважати, що [PERSON] несе відповідальність за помилки органу місцевого самоврядування, а ці помилки не можуть бути безумовною підставою для вилучення в нього земельної ділянки, оскільки вони не допущені внаслідок його винної, протиправної поведінки. Укладаючи договір оренди відповідач виконав всі вимоги,які були необхідні при цьому,сумлінно виконує умови договору, жодних неправомірних дій при отриманні спірної земельної ділянки в оренду не вчиняв,а тому, зважаючи на всі вищезазначені обставини, в задоволенні позову в частині зобов»язання повернути її, на думку суду, слід відмовити. На підставі вищенаведеного та,

Outcome: partial