Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

У січні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.01.2021 року до повноліття дітей. В обґрунтування вимог позивач зазначила, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем у них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] син [PERSON] . Зі змісту позовної заяви, хоча сімейне життя між сторонами погіршилося, сім`я проживає разом за адресою [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] самоусунувся від матеріального забезпечення родини, а зароблені ним кошти за останні пів року взагалі не надає для потреб сім`ї. Оскільки в добровільному порядку батько не бажає приймати участь в матеріальному забезпеченні дітей, [PERSON] просила про задоволення позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що спроби позивача після першого судового засідання вирішити питання утримання дітей полюбовно не дали позитивного результату. На даний час, обставини у справі змінилися, [PERSON] з меншим сином [PERSON] вже проживає окремо і претендує на аліменти від [PERSON] у розмірі ј частини доходів платника лише на одну дитину. При цьому не заперечує, щоб старший син [PERSON] залишався проживати з батьком. Відповідач та представник відповідача проти позову категорично заперечили, вказуючи про те, що після першого судового засідання та часу наданого судом для полюбовного вирішення спірного питання [PERSON] самовільно, всупереч волі батька дитини забрала меншого сина [PERSON] з помешкання де зареєстровані та проживають діти. На даний час [PERSON] з дитиною дійсно проживає окремо, але це штучно створені умови для можливості отримання аліментів хоча б на одну дитину. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 25.11.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від вказаного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.4-5). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що станом на час подання позовної заяви [PERSON] та [PERSON] разом з синами [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS] , де були та залишаються бути зареєстрованим діти. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З огляду на зазначене, неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] мають беззаперечне право на утримання від своїх батьків незалежно від того чи перебувають вони в шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, зі змісту наведених норм СК України вбачається, що аліменти на дитину - це кошти які стягуються на утримання дитини у визначеному розмірі з того з батьків, який проживає окремо від дитини, якщо між батьками не досягнуто домовленості про добровільне утримання дитини. В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що на час подання позову діти проживали в одній квартирі з батьком і залишаються бути там зареєстрованими. Лише після відкриття провадження у справі [PERSON] змінила місце проживання, та, на даний час, з меншим сином [PERSON] проживає окремо, при цьому не заперечує, щоб старший син [PERSON] залишався проживати з батьком. Сторонами підтверджено в судовому засіданні, що з приводу місця проживання [PERSON] між батьками існують непорозуміння. В свою чергу [PERSON] заперечує можливість проживання із нею старшого сина [PERSON] . При цьому [PERSON] повідомив, що готовий самостійно утримувати обох дітей за умови їх проживання разом із ним, або сплачувати аліменти матері дітей за умови проживання обох дітей з [PERSON] , за умови ж проживання з кожним із батьків по одному з їх спільних синів вважає що витрати по їх утриманню є рівноцінними. Зі змісту ст. 180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Таким чином, з огляду на те, що з кожним із батьків проживає дитина, кожна з яких має беззаперечне право та потребу в утриманні, при цьому між батьками існують непорозуміння щодо місця проживання дітей, на думку суду, до остаточного вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей кожен з батьків несе однакові витрати по їх утриманню і ніхто з них у даній ситуації не має переважного права на стягнення аліментів. Більше того враховуючи те, що [PERSON] лише після подання позовної заяви забрала одного з синів для проживання окремо від батька, цим самим фактично створивши штучні передумови для можливості отримання аліментів. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. За правилами ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, в судовому засіданні не надано інших належних та допустимих доказів на підтвердження можливості стягнення аліментів з [PERSON] на користь ініціатора позову. За таких обставин та з огляду на положення ст.ст. 181, 182 СК України, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed