Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

У червні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25.06.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № 4490-КМК-07 (відповідно до додаткової угоди реєстраційний номер було змінено на № 8_4490-КМК-07 ДУ2), за яким банком надано позичальнику кредит у розмірі 110 000 доларів США з нарахуванням 16% річних за користування кредитними коштами на строк з 25.06.2007 року по 25.06.2012 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальником по вказаному кредитному договорі, між сторонами також був укладений договір іпотеки № 4490-КМК/1-07 від 25.06.2007 року, відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку належне їй на підставі договору купівлі-продажу нерухоме майно, а саме земельну ділянку та садовий будинок на ній за адресою: м. Київ, Садове товариство «Фронтовик», лінія 8, ділянка № 16. [PERSON] не виконала свої зобов'язання перед банком та має прострочену заборгованість на загальну суму 3 169 375 грн. 60 коп. Оскільки відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов'язання та не погашає заборгованість, позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення не предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на нього, а також вирішити питання про судові витрати. Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 17.11.2015 року позовні вимоги задоволено. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 27.04.2018 року задоволено заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду, скасовано його та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість. Заслухавши учасників справи, дослідивши її матеріали, суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Судом установлено, що 25.06.2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір № 4490-КМК-07 про надання кредиту в рамках траншевої кредитної лінії у національній валюті або в іноземних валютах в межах загальної суми 110 000 доларів США, який на умовах, передбачених у цьому договорі, позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у строки, передбачені цим договором (а.с. 9-12). В забезпечення виконання кредитного договору між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 4490-ЗМК/1-07 від 25.06.2007 року (а.с. 73-76). За умовами вказаного іпотечного договору в забезпечення виконання кредитного договору № 4490-КМК-07 між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], іпотекодавець надає іпотекодержателю майно, а саме земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0412 га, кадастровий номер 78232036, що знаходиться за адресою: м. Київ, Садове товариство «Фронтовик», лінія 8, ділянка № 16, та належить [PERSON] на підставі договору куплі-продажу земельної ділянки від 25.06.2007 року, а також садовий будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці за адресою: м. Київ, с/т «Фронтовик», лінія 8, ділянка № 16, загальною площею 53,1 кв.м., що належить [PERSON] на підставі договору куплі-продажу від 25.06.2007 року. Між ВАТ «Кредитпромбанк» та відповідачкою було укладено додаткову угоду № 4490-КМК-07 ДУ1 від 25.06.2007 року (а.с. 19-20), а також додаткову угоду № 4490-КМК-07 ДУ2 від 03.09.2009 року (а.с. 45-46) до кредитного договору № 4490-КМК-07. Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року до ПАТ «Дельта Банк» від ПАТ «Кредитпромбанк» переходять всі права вимоги стосовно кредитних договорів та іпотечних договорів, а також всіх додаткових договорів та угод до них (а.с. 83-88). Відповідно до довідки від 08.05.2015 року [PERSON] має прострочену заборгованість на загальну суму 3 114 977 грн. 09 коп. за кредитним договором № 4490-КМК-07 ДУ1 (а.с. 77). Згідно довідки від 06.04.2015 року [PERSON] має прострочену заборгованість на загальну суму 54 398 грн. 51 коп. за кредитним договором № 4490-КМК-07 ДУ2 (а.с. 77). У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Разом з тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Отже, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. У іпотечному договорі, що укладений між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є позивач взагалі не передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Аналогічний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у справі №760/14438/15-ц (постанова від 21.03.2018 року). З цих підстав, суд приходить до висновку про неналежність обраного позивачем способу захисту своїх прав судом та необхідність відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed