Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У червні 2013 року до Василівського районного суду звернулося ПАТ КБ «ПриватБанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08 травня 2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, станом на 29 березня 2013 року відповідач має заборгованість у сумі 31\~056 грн. 31 коп. (заборгованість за кредитом 8 545 грн. 29 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 7 018 грн. 88 коп., заборгованість з комісії за користування кредитом 13537 грн. 08 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (відсоткова складова) 1 455 грн. 06 коп.). Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 травня 2008 року у розмірі 31\~056 грн. 31 коп. та судові витрати. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. З [PERSON] на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 08 травня 2008 року у сумі 31056 грн. 31 коп. та судові витрати у сумі 310 грн. 56 коп. 05 червня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що він лише наприкінці квітня 2015 року дізнався про те, що існує судове рішення про стягнення з нього грошових коштів на користь ПАТ КБ «Приват Банк». 13 травня 2015 року відповідач звернувся до Василівського районного суду із заявою про видачу копії судового рішення. 26 травня 2015 року [PERSON] вперше одержав копію заочного рішення Василівського районного суду від 31 липня 2013 року у справі №2/311/841/2013. Крім того, суд не застосував строк позовної давності, на якому він наполягає. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2015 року заочне рішення від 31 липня 2013 року скасовано. Справу призначено до розгляду. 29 липня 2015 року позивач подав уточнену позовну заяву, у якій зазначив, що 08 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н. Згідно з умовами договору банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до грудня 2009 року, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 10000,00 грн. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник взяті на себе зобов'язання за договором належним чином до сьогодні не виконав, у зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості [PERSON] по кредиту перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до детального розрахунку станом на 04 червня 2013 року складає 8545,29 грн. Так, отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті, тим самим, враховуючи, що кредитний договір б/н від 08 травня 2008 року не є розірваним, чи припиненим, тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Виходячи з вищенаведеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON], на свою користь заборгованість по відсоткам за договором б/н від 08 травня 2008 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 04 червня 2010 року по 04 червня 2013 року у розмірі 5416 грн. 95 коп. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити за підставам, викладеними в уточненій позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не зявився, відповідно до раніше поданої заяви проти задоволення позову заперечує. В заяві зазначає, що кредитну картку отримав 08 травня 2008 року, термін дії картки до 08 травня 2009 року, який і є кінцевим терміном повернення кредиту. Позов до суду надійшов 11 червня 2013 року, тобто після спливу строку позовної давності. Оглянувши матеріали справи та вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 08 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н, згідно з умовами якого банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до грудня 2009 року, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 10000 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості [PERSON] по кредиту перед ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до детального розрахунку станом на 04 червня 2013 року складає 8545 грн. 29 коп. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За вимогами частин 1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно до вимог ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14 цс14, яка відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. В заяві відповідач [PERSON] зазначає, що термін дії кредитної картки закінчився у 2009 році. В уточненій позовній заяві позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що строк дії цієї картки до грудня 2009 року. Відповідно, виходячи з правої позиції Верховного Суду України, викладеної у вказаній вище постанові, грудень 2009 року і є кінцевим терміном повернення кредиту, що був наданий [PERSON] позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк». До суду із позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся у червні 2013 року, тобто зі спливом строку давності. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно відмовити, оскільки позивачем пропущено строки давності, які законодавством встановлені у три роки. Також суд не стягує понесені позивачем судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed