overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У травні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти щомісячно в розмірі ? частини всіх доходів відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина знаходиться на її утриманні. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлений. при розгляді матеріалів судового доручення Згідно протоколу судового засідання від 13 листопада 2015 р. опитаний в якості відповідача в порядку виконання судового доручення Таганрогським міського суду Ростовської області відповідач [PERSON] пояснив, що проти позову про стягнення аліментів заперечує, оскільки у нього з позивачкою є домовленість про те, що він буде оплачувати кредит, а вона не буде подавати на аліменти. Зазначив, що в судовому засіданні з розгляду даної справи не бажає бути присутнім. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно виписки з виписки рішення мирового судді судової дільниці № 9 м. Таганрога Ростовської області від 07 листопада 2011 р., шлюб, який було зареєстровано між сторонами 18 вересня 2004 р. у відділі ЗАГС м. Танагрога Ростовської області, актовий запис № 1351, між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні (а.с. 2,3). Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обов'язку визначається батьками самостійно - за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. Доводи відповідача не спростовують його обов'язку утримувати дитину, тому до уваги судом не приймаються. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У травні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій зазначила, що з грудня 2014 р. вона мешкає однією сім'єю з [PERSON] На теперішній час вагітна. Відділом РАГС Селидівського міського управління юстиції Донецької області було відмовлено у реєстрації шлюбу, оскільки вона не досягла шлюбного віку. Просила суд надати їй право на шлюб. В судовому засіданні заявниця підтримала заяву та просила суд її задовольнити. Зацікавлена особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що має намір зареєструвати шлюб із заявницею, а тому просить надати їй право на шлюб. Зацікавлена особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є матір'ю заявниці, не заперечує проти задоволення заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народилася [INFO] і на теперішній час їй виповнилося повних 17 років. Згідно довідки ВКК, [PERSON], перебуває на обліку у лікаря-гінеколога із діагнозом вагітність 6 тижнів. Відповідно до ч. 2 ст. 22 СК України особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно зі ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла чотирнадцятирічного віку, рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. При розгляді справи суд враховує спільне бажання заявника та особи, з якою має бути укладений шлюб, укласти шлюб, їх спільний намір створити сім'ю, також враховує вагітність, яка встановлена у заявниці лікарською установою, у зв'язку з чим вважає, що надання права на шлюб буде відповідати інтересам заявниці та інтересам їх майбутньої сім'ї. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У травні 2015 р. [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом і прохали визнати за ними право власності кожного на 1/2 частину домоволодіння що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги мотивували тим, що вони є єдиними спадкоємцями зазначеного майна за законом, яке належало померлому батькові і який за життя не встиг оформити належним чином на нього право власності. Батьки померлого - [PERSON] і [PERSON], а також мати позивачів - [PERSON] відмовилися від спадщини в установленому законом порядку. Позивачі в судове засідання не з»явилися і направили до суду заяви в яких прохали справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, також стверджувала, що вона відмовляється від спадкового майна померлого чоловіка. Представник Говтвянської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи його повідомлено належним чином та направив до суду заяву про те, що позовні вимоги визнає у повному обсязі і прохає справу розглядати без його участі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. [INFO] року помер [PERSON], якому в [ADDRESS] належали: літ. А - житловий будинок 1991 року побудови, літ. В - погріб з шийкою; літ. а - прибудова; літ. а1 - навіс; літ. Б- господарські будівлі зблоковані; літ. Г- сарай; літ. Д - убиральня; № 1 - ворота; № 2- хвіртка, - загальною вартістю 192 663 грн. Право власності померлого [PERSON] на будинок і господарські споруди підтверджується довідкою Говтвянської сільської ради, будівельним паспортом і технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Спадкодавець заповіт не складав. Суд враховує, що нотаріусом відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в зв'язку з відсутністю належних документів про право власності спадкодавця на це майно. Спадкоємцями майна померлого [PERSON] відповідно до ст. 1223 ЦК України є позивачі [PERSON] і [PERSON] Дружина спадкодавця і його батьки від спадщини відмовилася. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У травні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява прокурора Новомиргородського району в інтересах держави в особі РТМО «Новомиргородське» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позивач вказав, що 30 липня 2014 року близько 00 год. 30 хв. [PERSON], знаходячись в стані алкогольного спяніння, керував власним автомобілем марки «Джилі», державний номерний знак [NUMBER] по вул. Леніна в м. Новомиргороді. Наближаючись до перехрестя вул. Леніна та провулку Пархоменка у м. Новомиргороді, порушуючи вимоги ПДР на відстані близько 50 м [PERSON] проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, був неуважним, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допусти наїзд на неповнолітнього [PERSON], [INFO], який в той час рухався на велосипеді «Азімут» в зустрічному напрямку по лівій стороні проїзної частини та з місця дорожньо-транспортної пригоди зник. В результаті наїзду потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення. У подальшому [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. 02.08.2014 р. о 16.50 хв. Відповідно до довідки, виданої РТМО «Новомиргородське», витрати на лікування [PERSON] склали 1.769,49 гривень. Таким чином, [PERSON] своїми злочинними діями спричинив матеріальну шкоду державі в особі РТМО «Новомиргородське» в сумі 1.769,49 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

У травні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що із 19.05.1990 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сімї стало те, що сторони мають різні погляди на життя та шлюб, шлюб носить лише формальний характер, спільне господарство не ведеться, сторони проживають в різних населених пунктах, з вересня 2014 року шлюбні відносини між подружжям припинені, позивач проживає з іншою жінкою, а також чекає народження спільної дитини, має намір створити з нею нову сімю. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] власні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві, примиритися заявник не бажає. Відповідач [PERSON] визнала позов повністю: погодилася розірвати шлюб. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з вересня 2014 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 19.05.1990 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У травні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 19.10.2013 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю; відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки, через що позивач змушена була забрати дитину та переїхати до батьків. На даний час відповідач проживає з іншою жінкою, він не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у дитини та дружини, він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний час спільне господарство та сумісне проживання припинено, за переконанням позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві, примиритися не бажає. Відповідач [PERSON] у суді визнав позов повністю, примиритися не бажає. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому розяснені. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з квітня 2014 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 19.10.2013 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 18.02.2014 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У травні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] до Новомиргородської міської ради, третя особа: Головне управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Заявник вказала, що 19 лютого 2007 року у м. Новомиргороді померла ДОНОСІЙ К.М., котра за життя заповіту не залишила. Спадкодавцю ДОНОСІЙ К.М. належав на праві приватної власності житловий будинок по вул. Боженка, № 20 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області на підставі 3-х правовстановлюючих документів: свідоцтва про право власності на ? частину житлового будинку, видане державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори 17.07.1981 р. за реєстром № 742; свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку, видане державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори від 17.07.1981 р. за реєстром № 740 та свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку, видане державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори від 12.03.1985 р. за реєстром № 46. На момент смерті ДОНОСІЙ К.М. разом з нею постійно проживала її донька, [PERSON], яка здійснила поховання свої матері та продовжувала проживати у [INFO] до 25 червня 2008 року. Чоловік ДОНОСІЙ К.М. помер ще 14.09.1980 р., що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Інші спадкоємці майна ДОНОСІЙ К.М. відсутні. Таким чином, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері, ДОНОСІЙ К.М., але не встигла оформити свідоцтво про право на спадщину. 25 червня 2008 року померла мати позивача [PERSON] На момент смерті [PERSON] разом з нею проживала її донька [PERSON], яка організувала та здійснила поховання спадкодавця [PERSON] та продовжувала проживати у [INFO] до 2013 року. Таким чином, позивач [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті свої матері, [PERSON], а також єдиним спадкоємцем майна померлої. Постановою державного нотаріуса Новомиргородської державної нотаріальної контори від 08.05.2015 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний через те, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначене майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У травні 2015 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява СКОРУКА Є.П. до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 19.02.2011 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2011 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки на протязі останнього часу їх подружнього життя сторони не можуть знайти спільної мови у вирішенні сімейних та побутових питань, також існують розбіжності у вихованні дитини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві, примиритися не бажає. Відповідач [PERSON] у суді визнала позов повністю, примиритися не бажає. Наслідки, передбачені ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, їй розяснені. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. За правилами ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 14 березня 2015 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 19.12.2011 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 13.11.2011 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У травні 2015 р. заявник звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною заявою, в якій просив встановити факт належності йому правовстановлюючих документів, дані про його особу в яких не збігаються з даними, зазначеними в його паспорті громадянина України. В обгрунтування заявлених вимог зазначив, що 28 листопада 1997 року виконавчим комітетом Кіровської селищної Ради народних депутатів йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія ДП ДН 033532, у тому, що на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської селищної Ради народних депутатів від 17 вересня 1997 року № 36 йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,064 гектарів в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території с.т. «Будівельник» Кіровської селищної ради, землю передано для ведення садівництва, який (акт) зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1931. У цих документах його прізвище зазначене як Терновий, що не співпадає із даними паспорту заявника, оскільки у подальшому ним був отриманий паспорт громадянина України, до якого його прізвище внесене як Терновой. Заявник у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 4). Заінтересована особа явку свого представника до суду не забезпечила, про день та час його проведення повідомлявся належним чином. Розглянувши заяву, суд доходить висновку про її обгрунтованість і вважає за необхідне її задовольнити, оскільки відмінність у написанні прізвища заявника в Державному акті на право приватної власності на землю серія ДП ДН 033532, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської селищної Ради народних депутатів від 17 вересня 1997 року № 36, за яким йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,064 гектарів в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території с.т. «Будівельник» Кіровської селищної ради, землю передано для ведення садівництва, який (акт) зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1931, полягає в написанні однієї літери, де його прізвище було зазначено як Терновий. У подальшому 23 червня 2000 року заявнику виданий паспорт громадянина України, до якого його прізвище внесене як Терновой, що підтверджується паспортом громадянина України (а.с. 5-6), карткою фізичної особи платника податків (а.с. 7), Належність саме заявнику земельної ділянки підтверджується заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 9-10). За викладених обставин суд оцінює факт, на встановлення якого претендує заявник, як такий, що під час розгляду справи знайшов обєктивне підтвердження, і вважає за необхідне заяву задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved