overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 18 березня 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від подружнього життя у них 07.08.2003 року народився син [PERSON], а 16.07.2006 року син [PERSON], що мешкають разом з відповідачкою. Позивач зазначає, що їхнє подружнє життя з відповідачкою не склалося, вони мають різні характери та погляди на життя, через, що у них постійно виникають сварки та непорозуміння. Такі відносини призвели до втрати почуттів один до одного. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому. Відповідачка в судове засідання не зявилася повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області зроблено відповідний актовий запис за № 87. Від вказаного шлюбу сторони мають спільних синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сімї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх спільних дітей, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 13 серпня 1994 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року вони з відповідачем проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Вважає, що примирення між ними та відновлення сім'ї неможливе, просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі, в якій вказала, що з позовними вимогами згодна. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 серпня 1994 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що міським Палацом шлюбів м. Полтави зроблений актовий запис № 1470. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року сторони подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо; примирення між ними та відновлення сім'ї неможливе. Згода про місце проживання неповнолітньої дитини між ними досягнута. Спору про спільне майно немає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити, а шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебувє в шлюбі, який зареєстрований 15.02.2003 р. відділом РАГС Ялтинського управління юстиції АР Крим. Даний шлюб у них був першим. Від спільного життя с відповідачем вони мають дитину сина [PERSON], [INFO], який на даний момент проживає з позивачкою, а після розірвання шлюбу буде також проживати з нею. Фактично шлюбні віносини між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] припинились з лютого 2012 року з причини різних поглядів на вирішення важливих питань сумісного шлюбного життя. Подальше сумісне життя з відповідачем та примирення позивачка вважає неможливим. З лютого 2012 р. і по теперішній час позивачка проживає окремо від відповідача. На підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Ісачкова». У судове засідання зявився представник позивачки [PERSON], яка повністю підтримала позовні вимоги позивачки та просила суд їх задовольнити. У судове засідання зявився представник відповідача [PERSON], який проти позову не заперечував. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 15 лютого 2003 року відділом РАГС Ялтинського управління юстиції АР Крим, актовий запис №44, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖС № 354256, виданим 15.02.2003 року. Від шлюбного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою. Спір щодо поділу майна, яке є спільною власністю подружжя відсутній. Шлюбні відносини між сторонами припинилися з лютого 2012 року з причини різних поглядів на вирішення важливих питань сумісного шлюбного життя, через що стали виникати часті сварки. Сімейні відносини з відповідачем не підтримують, спільне господарство між ними не ведеться. Подальше сумісне життя і примирення між ними сторони вважають неможливим. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам дитини. З урахуванням побажання позивачки, суд вважає за можливе після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Ісачкова». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачкою [PERSON] він перебуває в шлюбі, який зареєстрований 08.12.2003 р. Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області. Даний шлюб у них був не першим. Від спільного життя с відповідачкою вони не мають дітей Фактично шлюбні відносини між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] припинились з листопада 2012 року з причини різних поглядів на вирішення важливих питань сумісного шлюбного життя, втрати почуття кохання та поваги один до одного. Подальше сумісне життя з відповідачкою та примирення позивач вважає неможливим. З липня 2013 р. відповідачка проживає окремо у свої доньки. На підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON] У судове засідання зявився позивач [PERSON], повністю підтвердив всі обставини, які викладені в позовній заяві, додатково пояснив, що питання про розподіл майна в судовому порядку не розглядається, а причину його звернення до суду пояснив тим, що відповідачка добровільно в органи РАЦС для розірвання шлюбу, відмовляється приходити, тому позивач просив суд задовольнити його позовну заяву, розірвавши шлюб між ним та відповідачкою. У судове засідання відповідачка [PERSON], не зявилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08 грудня 2003 року Степногірською селищною радою Василівського району Запорізької області, актовий запис №27, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖС № 109372, виданим 08.12.2003 року. Від шлюбного життя сторони не мають спільних дітей. Спір щодо поділу майна, яке є спільною власністю подружжя на даний момент не вирішується.. Шлюбні відносини між сторонами припинилися з листопада 2012 року з причини різних поглядів на вирішення важливих питань сумісного шлюбного життя, втрати почуття кохання та поваги один до одного. Подальше сумісне життя з відповідачкою та примирення позивач вважає неможливим. З липня 2013 р. відповідачка проживає окремо. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б його інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14.09.1991 року. Від спільного шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Спільне господарство не ведеться. З огляду на вищевикладене позивач просить шлюб розірвати. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до ували суду ведеться заочний розгляд справи. Дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.1991 року (свідоцтво про укладення шлюбу: а/з № 16). Від спільного шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до положень ст. 111 СК України, судом не вбачається підстав для надання часу для примирення сторін по справі. Приписами статті 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечувало б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч. 3 ст. 115 вказаного Кодексу, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим, шлюб необхідно розірвати. Майновий спір не заявлявся. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для розірвання шлюбу, а тому вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтував тим, що перебував з відповідачкою в в фактичних шлюбних відносинах. В період фактичних шлюбних відносин в них народився син [PERSON], [INFO], неповнолітній син проживає з ним і перебуває на його утриманні. Відповідачка матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатною. Посилаючись на викладені обставини просив стягувати щомісячно на утримання дитини аліменти в розмірі 500 грн. В судовому засіданні свої вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася двічі. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать розписки про вручення судових повісток. Про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи в її відсутність суду не надала. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки відповідача який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи в його відсутність, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ст.. 180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує: 1) стан здоров»я та матеріальний стан дитини. 2) стан здоров»я та матеріальний стан платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.. 184 цього Кодексу. Ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд, за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Встановлено, що сторони перебуваюли в фактичних шлюбних відносинах в 2007 році. Від цих стосунків мають неповнолітнього син [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 листопада 2007 року, виданого Лисогірською сільською радою Первомайському району Миколаївської області, актовий запис № 32. Дитина проживає з позивачем, який утримує її матеріально. Відповідачка матеріальної допомоги не надає добровільно, але повинна надавати відповідно до вимог діючого законодавства. З пояснень позивача, відповідачка працює в місті Одесса, але неофіційно. Її місячний заробіток становить близько 2000 грн. Відповідачка є працездатною, і може надавати допомогу неповнолітній дитині. За цих обставини, суд вважає можливим присудити з неї аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] Хусанбая Камілжановича про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що 20 серпня 2010 року відділом РАЦС Фастівського МРУЮ між нею та відповідачем, громадянином [PERSON], був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія 1-ОК № 101451. Від подружнього життя мають сина, [PERSON], [INFO] В грудні 2012 року [PERSON] відлетів до [PERSON] без будь-яких пояснень, потім через рік повернувся на декілька неділь і знову відлетів. На думку позивача, відповідач не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання під одним дахом неможливе. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити дитину з собою, утримувати і виховувати сина сама, оскільки матеріальний стан дозволяє забезпечити сина усім необхідним. Спорів про розподіл майна не мають. Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, що проти розірвання шлюбу не заперечує, просить розглядати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 серпня 2010 року відділом РАЦС Фастівського МРУЮ між [PERSON] та [PERSON], громадянином [PERSON], був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія 1-ОК № 101451. Від подружнього життя мають сина, [PERSON], [INFO] В грудні 2012 року [PERSON] відлетів до [PERSON] без будь-яких пояснень, потім через рік повернувся на декілька неділь і знову відлетів. На думку позивача, відповідач не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання під одним дахом неможливе. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити дитину з собою, утримувати і виховувати сина сама, оскільки матеріальний стан дозволяє забезпечити сина усім необхідним. Спорів про розподіл майна не мають. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Галерея Артінформ» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В процесі розгляду справи ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2016 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення - магазин непродовольчих товарів, розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, площею 0,15 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: [NUMBER], які належать на праві власності [PERSON] У квітні 2017 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову у даній справі накладених ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21.09.2016 року. В обґрунтування заяви вказував, що судом ухвалено рішенням по суті спору, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON], а майнову і моральну шкоду стягнуто лише з ПП «Галерея Артінформ». За таких обставин, необхідність забезпечення позову та арешту на майні [PERSON] відсутні. В судовому засіданні представник заявника та ПП «Галерея Артінформ» підтримав подану заяву. Решта учасників процесу в судове засідання не з»явились, причин неявки до суду не повідомили. У відповідності до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Зі змісту вказаної статті вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Відповідно до ст. 154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.01.2017 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ПП «Галерея Артінформ» на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 99 147 грн. 84 коп., 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди та понесені судові витрати у сумі 1795 грн. 92 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. За таких обставин, з огляду на те, що даний спір вирішено по суті і в задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

у червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади Біленченківської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності, вказуючи, що у березні 1997 року померла його мати [PERSON] Після смерті матері залишилася спадщина у вигляді земельної частки (паю). На даний час позивач не має можливості скористатися правом на спадщину в зв'язку з відсутністю правоустановчих документів, що спонукало звернутися до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельну частку (пай). В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с.Біленченківка Гадяцького району, його матір'ю є [PERSON] Згідно довідки відділу Держземагентства у Гадяцькому районі [PERSON] на підставі рішення Гадяцької райдержадміністрації від 22 жовтня 1996 року № 499 належить право на земельну частку (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Дружба», розміром 2,52 в умовних кадастрових гектарах. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0171291 на ім'я [PERSON] виготовлявся, але не видавався. Вартість земельної частки (паю) становить 19239,81 грн. З викопіювання з плану землекористування Біленченківської сільської ради з визначення місця розташування земельної ділянки, яка належить [PERSON], вбачається, що земельна ділянка значиться під [NUMBER] і виділена йому в натурі. [INFO] в с. Біленченківка Гадяцького району [PERSON] померла. Згідно довідки Біленченківської сільської ради на день смерті [PERSON] проживала одна. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивач є спадкоємцем на земельну частку (пай), розташованої на території Біленченківської сільської ради і є всі підстави для визнання за ним права власності на земельну ділянку після смерті матері [PERSON]

Outcome: approved