Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Зведенівськоїсільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Зазначила, що 15 вересня 1994 року помер її батько [PERSON], який по день смерті проживав і був зареєстрований у [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема із житлового будинку, розташованого в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області по вул. Дружби, 18. Спадкоємцем зазначеного майна по закону є позивач, так як вона є донькою померлого. Позивач оформила у спадщину частину спадкового майна, проте під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову. Посилаючись на те, що житловий будинок належав спадкодавцю, а вона бажає успадкувати будинок, позивач просить визнати за собоюправо власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 53,7 м кв., житловою площею 41,3 м кв., допоміжною площею 12,4 м кв., вхід в підвал «а», ганок - «а1», погріб «Б», літня кухня «В», верадна «в», прибудова «в1», гараж, сарай «Г», огорожа «1-3», розташовані по вул. Дружби, 18 у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за законом після смерті 15 вересня 1994 року батька [PERSON]. У судове засідання позивач не зявилася, однак від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, просять позов задовольнити. Представник відповідача Зведенівської сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не зявився, проте від впредставника [PERSON] до суду надійшла заява, у якій вона позовні вимоги визнає, справу просить розглянути за відсутності представника сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 15 вересня 1994 року помер [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [PERSON] І-АМ № 286006 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, зокрема із житлового будинку, розташованого у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Дружби, 18. Спадкоємцем зазначеного спадкового майна після смерті [PERSON] є позивач, оскільки є донькою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії ЯЦ № 407263 (а.с. 10). З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Дружби, 18, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 травня 2017 року № 1418/02-31 (а.с. 27). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є неможливість встановити склад спадкового майна. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1258 та статтею 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач, будучи донькою спадкодавця, дійсно є спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця, оскільки станом на 1997 рік для прийняття спадщини достатньо було вступити в фактичне володіння та розпорядитися майном померлого, що позивач і зробила, що вбачається із довідки Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 221 від 24 лютого 2017 року (а.с. 11). Водночас, оформити у спадщину житловий будинок, розташований у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Дружби, 18 позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності [PERSON] Так, згідно із даними погосподарських книг за 1971-1995 роки [PERSON]зазначений головою двору (а.с. 15-21). Із довідки Зведенівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 223 від 28 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON] був власником будинку, розташованому по вул. Дружби, 18 у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області (а.с. 12). Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільського МБТІ» від 5 травня 2017 року № 178, на імя [PERSON] житловий будинок у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Дружби, 18 не зареєстрований (а.с. 14). Із технічного паспорта, виготовленого 14 лютого 2017 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Дружби, 18, складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 53,7 м кв., житловою площею 41,3 м кв., допоміжною площею 12,4 м кв., входу в підвал «а», ганку - «а1», погрібу «Б», літньої кухні «В», верадни «в», прибудови «в1», гаража, сарая «Г», огорожі «1-3» (а.с. 22-24). Отже, сукупність зазначених вище доказів, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку, розташованого у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Дружби, 18. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22 жовтня 1987 року № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31 січня 1966 року, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Отже, у 1947-1989 роках, тобто в період забудови домоволодіння, розташованого у с.Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Дружби, 18 та належного [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання його права отримати у спадщину житловий будинок, розташований у с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, вул. Дружби, 18, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне\~17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)». Тому,

Outcome: approved