Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

У січні 2021 року ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО» на підставі договору про призначення уповноваженого дилера продукції TOYOTA, укладеного 09.12.2019 р. з підприємством з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» є уповноваженим дилером для продажу, сервісного чи гарантійного обслуговування на території України автомобілів марки TOYOTA. Підприємство з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» запропонувало позивачу взяти 15.12.2020 року участь у дилерській конференції з представниками уповноважених дилерів Toyota та Lexus під умовною назвою «[INFO]» в онлайн форматі (далі - захід), умовами якого було підписання в односторонньому порядку одностороннього правочину - зобов`язання щодо конфіденційності, які були підписані позивачем 09.12.2020 року. Враховуючи прохання [PERSON] про залучення його у якості учасника заходу позивач включив його до списку учасників заходу та подав відповідні дані підприємству з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна». 14 грудня 2020 року між сторонами укладено договір № 14/12/2020/1 про конфіденційність та нерозголошення інформації, згідно з яким [PERSON] взяв на себе зобов`язання не розголошувати інформацію, яка буде довірена йому або стане відома до, під час/або після проведення заходу; не передавати третім особам і не розкривати публічно відомості, що становлять інформацію відносно заходу як під час так і після проведення Заходу; уникати обставин, за яких Інформація щодо заходу може бути розголошена навмисно або ненавмисно; здійснювати відтворення заходу онлайн - одним і тільки одним комп`ютером у позивача; забезпечити участь у заході шляхом отримання інформації через комп`ютер або великий екран позивача, який розташований у конфіденційній кімнаті ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО», тобто кімнаті без вікон, які б давали можливість бачити комп`ютер та великий екран ззовні будівлі (або такі вікна повинні бути щільно зашторені) і без вікон, які б давали можливість бачити комп`ютер та великий екран зсередини будівлі (або такі вікна повинні бути щільно зашторені); двері кімнати повинні бути зачинені під час заходу; не здійснювати запис вмісту заходу (частково або повністю) будь-якими засобами (камера, фотоапарат, смартфон, диктофон, комп`ютер тощо); на час проведення заходу залишити усі засоби запису, такі як камери, фотоапарати, смартфони, диктофони, комп`ютери тощо та будь-які подібні пристрої поза конфіденційною кімнатою під час заходу. У свою чергу, сторони за договором домовились, що у випадку порушення його умов відповідач зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 100 000,00 грн. за кожний випадок розголошення інформації з обмеженим доступом протягом 5 днів з моменту отримання вимоги. Позивач зазначає, що з відкритих джерел інтернет-ресурсів йому стало відомо про порушення відповідачем умов конфіденційності під час проведення заходу та не вжиття необхідних заходів, які були умовами участі в такому заході, що призвело до публічного відтворення [PERSON] інформації з обмеженим доступом відносно заходу. З метою захисту порушеного права позивач звернувся з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 1 лютого 2021 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження та встановлено учасникам строк для подання заяв з процесуальних питань. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У строк, визначений судом, від відповідача на адресу суду надійшов відзив не надійшов. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 грудня 2020 року між позивачем ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО» та відповідачем [PERSON] укладено договір № 14/12/2020/1 про конфіденційність та нерозголошення інформації, предметом якого є врегулювання правовідносин щодо дотримання [PERSON] режиму нерозголошення суворо конфіденційної інформації яка буде відома останньому до, під час/або після участі в дилерській конференції з представниками уповноважених дилерів Toyota та Lexus під умовною назвою «[INFO]» яка відбудеться 15.12.2020 року, або доступ до якої буде наданий позивачем або організатором заходу. Пунктами 1.1, 2.2 договору № 14/12/2020/1 про конфіденційність та нерозголошення інформації від 14 грудня 2020 року визначено, що суворо конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО», Підприємством з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна», у визначеному ними порядку за їх бажанням відповідно до передбачених ними умов, а саме будь-які відомості, які будуть розкриті [PERSON] під час проведення 15 грудня 2020 року дилерської конференції з представниками уповноважених дилерів Toyota та Lexus під умовною назвою «[INFO]» в онлайн-форматі та будь-яка інша відповідна інформація, надана [PERSON] в будь-якій формі Підприємством з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» до, під час/або після заходу та є власністю Підприємства з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна» Відповідно до п. 3.1 договору № 14/12/2020/1 [PERSON] взяв на себе зобов`язання не розголошувати інформацію, яка буде довірена йому або стане відома до, під час/або після проведення заходу; не передавати третім особам і не розкривати публічно відомості, що становлять інформацію відносно заходу як під час так і після проведення Заходу; уникати обставин, за яких інформація щодо заходу може бути розголошена навмисно або ненавмисно; здійснювати відтворення заходу онлайн - одним і тільки одним комп`ютером у ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО»; забезпечити участь у заході шляхом отримання інформації через комп`ютер або великий екран ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО», який розташований у конфіденційній кімнаті останнього, тобто кімнаті без вікон, які б давали можливість бачити комп`ютер та великий екран ззовні будівлі (або такі вікна повинні бути щільно зашторені) і без вікон, які б давали можливість бачити комп`ютер та великий екран зсередини будівлі (або такі вікна повинні бути щільно зашторені); двері кімнати повинні бути зачинені під час заходу; не здійснювати запис вмісту заходу (частково або повністю) будь-якими засобами (камера, фотоапарат, смартфон, диктофон, комп`ютер тощо); на час проведення заходу залишити усі засоби запису, такі як камери, фотоапарати, смартфони, диктофони, комп`ютери тощо та будь-які подібні пристрої поза конфіденційною кімнатою під час заходу. Пунктами 4.1, 4.2 договору № 14/12/2020/1 визначено що [PERSON] несе відповідальність в тому числі матеріальну за: ненавмисне розголошення (або оприлюднення) або використання інформації щодо заходу, якщо він не дотримується необхідного ступеня обережності стосовно збереження інформації; несанкціоноване розголошення (або оприлюднення) або використання інформації щодо заходу, якщо [PERSON] не вдається охороняти інформацію про захід з високим ступенем ретельності; несанкціоноване розголошення (або оприлюднення) або використання інформації внаслідок невиконання [PERSON] обмежень щодо його безпосередньої участі в діяльності будь-яких третіх осіб, що здійснюють діяльність в тій самій суміжній галузі, що ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО». Згідно з п. 4.4 договору № 14/12/2020/1 у випадку порушення умов договору [PERSON] зобов`язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 100 000,00 грн. за кожний випадок розголошення інформації з обмеженим доступом протягом 5 днів з моменту отримання вимоги від ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО». Відповідно до наведених положень договору позивач пред`явив відповідачу претензію про порушення умов договору № 14/12/2020/1, яка залишена відповідачем без належного реагування. Крім того, судом встановлено, що 09.12.2020 року позивачем підписано зобов`язання щодо конфіденційності, яке адресовано Підприємству з іноземними інвестиціями «Тойота-Україна», предметом якого було зобов`язання позивача дотримуватись суворої конфіденційної інформації та не отримувати, використовувати, копіювати, тиражувати, відтворювати, поширювати, передавати будь-якій тертій стороні чи в будь-який інший спосіб розголошувати будь-яку інформацію включаючи потокові кадри щодо Дилерської конференції з представниками уповноважених дилерів Toyota та Lexus під умовною назвою «[INFO]» яка відбудеться 15 грудня 2020 року . Судом встановлено, що на Інтернет ресурсі [INFO] розмішена інформація під назвою « [INFO]». Судом встановлено, що на Інтернет ресурсі [INFO] розмішена інформація під назвою « [INFO] ». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. У свою чергу, частиною 1 статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору За загальним правилом статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Частиною першою та другою статті 418 ЦК України передбачено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Згідно з частиною першою статті 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці. Статтею 505 ЦК України передбачено, що комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв`язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію. Відповідно до статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частинах першій та другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Статтею 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» визначено, що відтворення це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер. Розповсюдження об`єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об`єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об`єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи суд не вбачає належних і допустимих доказів порушення [PERSON] умов конфіденційності, визначених договором № 14/12/2020/1 про конфіденційність та нерозголошення інформації від 14 грудня 2020 року і зобов`язання щодо конфіденційності від 09.12.2020 року. Посилання ТОВ «Автомобільна компанія «СІВЕР-АВТО» на інформацію, розміщену в Інтернет ресурсах, як на підтвердження порушення відповідачем умов конфіденційності щодо дилерської конференції з представниками уповноважених дилерів Toyota та Lexus під умовною назвою «[INFO]», яка мала місце 15 грудня 2020 року є безпідставним, оскільки з розміщеної інформації не можливо встановити, чи має дана інформація відношення до дилерської конференції з представниками уповноважених дилерів Toyota та Lexus під умовною назвою «[INFO]» яка відбулась 15 грудня 2020 року, чи несе вона в собі ознаки конфіденційності, та чи є особа, яка на них зображена [PERSON] . За таких обставин, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення відповідачем умов конфіденційності, визначених договором № 14/12/2020/1 та зобов`язанням щодо конфіденційності від 09.12.2020 року і не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] 100 000,00 грн. штрафу. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Такі висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 752/5775/16-ц (провадження № 61-28904св18). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed