Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

У червні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову позивач вказував, що відповідно до укладеного договору б/н від 29.05.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 4700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 28886,79 грн., що складається з: 3395,87 грн. - заборгованості за кредитом; 23577,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1363,66 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також сплачений судовий збір. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.34-35). Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника позивача. Не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача (а.с.22). Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 18.06.2018 року (а.с.40), від 20.08.2018 року (а.с.48), від 07.09.2018 року (а.с.50), від 02.10.2018 року (а.с.54), від 27.11.2018 року (а.с.61), від 18.12.2018 року (а.с.65), та викликами від 30.10.2018 року, 28.11.2018 року, 18.12.2018 року (а.с.57, 60, 63), розміщеними на веб-сторінці Бобринецького районного суду Кіровоградської області веб-сайту «Судова влада України». Від відповідача до суду не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому її неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.280 ЦПК України враховуючи думку представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», і [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання заяви, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік з розрахунку 360 днів в році (а.с.9). Умовами договору сторони погодили порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної картки. У пункті 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Пунктом 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 30.04.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 28886,79 грн., яка складається з: 3395,87 грн. - заборгованості за кредитом; 23577,26 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 300.00 грн. - пені та комісії; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1363,66 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-7). Разом з тим, суд вважає, що позивачем незаконно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 29.05.2008 року, оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку, що не відповідає вимогам ст.1056-1 ЦК України. Зокрема, відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін, проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.4.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Належних та допустимих доказів, що боржник [PERSON] була повідомлена про підвищення процентної ставки банком не надано. Згідно довідки про умови кредитування та розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процента ставка по кредиту 1,9 % в місяць, що становить 22,8 % річних, з 01.01.2013 року процента ставка була збільшена до 30% річних, з 01.09.2014 року збільшена до 34,80 % річних, а з 01.04.2015 року збільшена до 43,20 % річних. Станом на 31.12.2012 року загальна заборгованість за процентами становила 162,21 грн. Однак, суду не надано доказів того, що позивачем узгоджувалася з відповідачем зміна процентної ставки - її збільшення до 30%, до 34,80% та до 43,20% річних відповідно з 01.01.2013 року, з 01.09.2014 року та з 01.04.2015року, а тому за цей період (з 01.01.2013 року по 30.04.2018 року) суд бере до уваги базову проценту ставку - 22,8 % річних. Таким чином, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами за період з 01.01.2013 року по 30.04.2018 року, виходячи з дійсної на час укладення кредитного договору ставки, тобто 22,8 % річних, що за розрахунком суду становить 4345,36 грн. (3395,87 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) : 100 х 22,8 (річна процента ставка) : 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 1945 (дні прострочення з 01.01.2013 року по 30.04.2018 року) = 4183,15 грн. +162,21 грн. (залишок заборгованості по процентам станом на 31.12.2012 року) = 4345,36 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення пені та штрафів, суд виходить з правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-2003цс15. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» в частині стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1363,66 грн. задоволенню не підлягають. Отже, суд знаходить позов обґрунтованим в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 29.05.2008 року в загальній сумі 8041,23 грн., яка складається з: 3395,87 грн. - заборгованість за кредитом; 4345,36 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 300 грн. - заборгованість за пенею та комісією. В задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме в частині стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 19231,90 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1363,66 грн. слід відмовити. Згідно ст.141 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 490,54 грн.

Outcome: partial