Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У травні 2018 р. позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, проте 09.04.2000 р. від їх стосунків у них народився син [PERSON] Відділом реєстрації актів городянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в книзі записів актів громадянського стану про народження 10.05.2000 р. зроблено запис та видано свідоцтво про встановлення батьківства, згідно якого [PERSON] (відповідача) визнано батьком [PERSON] [INFO] З 14.08.2017 р. [PERSON] являється курсантом 1 курсу Військового інституту телекомунікацій денної форми навчання, не має ніякого джерела доходів та перебуває на утриманні матері, він потребує матеріальної допомоги. Крім того, на виконанні у ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист, виданий 17.07.2013 р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. у розмірі 1/6 частині всіх заробітків, але не меншу 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.05.2013 р. і до повноліття. По цьому виконавчому провадженню відповідач має заборгованість. Оскільки відповідач не є інвалідом, знаходиться в працездатному віці, тому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання, а також судові витрати в розмірі 7000,00 грн. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте представник позивача у заяві про розрахунок судових витрат просив справу розглядати за його відсутність. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки на його утриманні перебуває ще троє малолітніх дітей, на які він щомісяця сплачує аліменти по рішенню суду; має двох батьків пенсіонерів, а мати ще є інвалідом ІІ групи, які також перебувають на його утриманні, а відтак надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який навчається на повному державному утриманні він не має змоги. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.12). 10.05.2000 р. відділом реєстрації актів громадського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про встановлення батьківства. Яким [PERSON] визнано батьком [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про встановлення батьківства зроблено запис за №76. (а.с. 3). 18.10.2014 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що складено відповідний запис №2159. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Купцова». (а.с.9). Згідно п.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Як вбачається з копії довідки №1/53/17/925 від 10.04.2018 року [PERSON] є курсантом 1-го курсу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації з 14.08.2017 р., знаходиться на повному державному утриманні (а.с. 7). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що на утриманні відповідача [PERSON] перебуває троє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на яких відповідно до рішення суду відповідачем сплачуються аліменти та двоє непрацездатних батьків: [PERSON], який є пенсіонером за віком та [PERSON], яка є також пенсіонером та інвалідом ІІ групи. (а.с. 31-38). Згідно довідки Головного управління ДФС у м. Києві Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, сума доходу за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 р. становить 30000,00 грн. (а.с. 39). Як передбачає ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Аналізуючи наведені вище норми, виходячи із встановлених обставин справи та підстав пред'явлених позивачем вимог, суд приходить до висновку про те, що позивачкою не доведено обставин, що її син [PERSON] потребує матеріальної допомоги від відповідача, проте відповідачем надано докази, що він за своїм матеріальним становищем не може надавати таку допомоги сину, який навчається за рахунок держави, а відтак в задоволені позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на позивача - в разі відмови в позові.

Outcome: dismissed