Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить будинок №13 по вул. Тарасівська в с. Гурівщина. У 2010 році його донька вийшла заміж за відповідача. Разом з тим спільне життя не склалось, їх шлюб був розірваний у 2014 року. З березня 2015 року відповідач добровільно залишив помешкання. За час відсутності відповідач будинком не цікавитися, комунальні послуги не сплачує. Оскільки відповідач не проживає без поважних причин тривалий час, причини відсутності є не поважними, тому просив суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Бузівську сільську раду зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. У судове засідання [PERSON] та представник Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвали провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 03 березня 1993 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори видане свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS]. З будинкової книги та відомостей адресного бюро вбачається, що [PERSON], 1977 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. Таким чином, відповідачка до моменту залишення будинку була членом сім'ї власника та мала право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи встановлено, що у березні 2015 року відповідач виїхав з будинку. З того часу він не намагавсь вселитись до спірного житла та не проживав у спірній квартирі, не ніс витрати по його утриманню. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Факт не проживання з березня 2015 року [PERSON] також підтверджується актами депутата Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 26 лютого 2016 року, 30 березня 2016 року, 02 грудня 2015 року, 26 лютого 2016, 29 січня 2016 року. Судом встановлено, що з березня 2015 року відповідач [PERSON] не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS], не мав перешкод в користуванні і спірним житловим будинком, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив, з заявами про вселення на спірну житлову площу не зверталась. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад один рік, що відповідно до вимог ст.ст. 29, 405 ЦК України дає підстави суду визнати [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання зняття з реєстрації не підлягають задоволенню та є передчасними.

Outcome: dismissed