Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, по якому просив: -стягнути\~з Одеського\~науково-дослідного\~інституту судових\~експертиз на його\~користь збитки\~за невиконану\~роботу з\~виконання повторної\~судової будівельно-технічної\~експертизи,\~призначеної ухвалою\~апеляційного суду\~Миколаївської області\~від 21\~жовтня 2016р. при розгляді цивільної справи № 490/940/14-ц, в сумі 14 934,72 грн. -стягнути\~з Одеського\~науково-дослідного\~інституту судових\~експертиз на його користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн. та судовий збір. Обґрунтовуючи свої\~вимоги тим,\~що ухвалою\~апеляційного суду\~Миколаївської області\~від 21\~жовтня 2016\~р. при розгляді цивільної справи № 490/940/14-ц, за його клопотанням призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу. З моменту\~призначення та\~оплати ним\~експертизи минуло\~вже більше\~року,\~і будь-які\~розумні строки\~виконання експертизи\~минули, тому затягування експертною установою строків проведення експертизи по-перше призводить до безпідставного затягування розгляду справи, позивач змушений постійно звертатись до експертної установи, суду та інших установ щодо надання розяснень з приводу розгляду його справи та дій керівництва експертної установи. Крім того, позивачем понесені матеріальні збитки в сумі 14 934,72 грн., як оплати за експертизу, яка вже більше року не виконується та які на думку позивача мають бути стягнуті з експертної установи на його користь. Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, яка проявляється в душевних стражданнях та переживаннях яких він зазнав у звязку із тривалим невиконанням експертною установою експертизи, що мало місце неодноразово, постійного порушення його прав, зокрема відсутністю будь-яких повідомлень щодо експертизи протягом року, невчасного повідомлення про необхідність надати доступ до обєктів дослідження, присутність на дослідженні невідомих осіб без посвідчень та будь-яких інших документів, які здійснювали керівні дії щодо експертизи, викликаючи тим самим сумнів не тільки в неупередженості проведення експертизи, а й взагалі в її легітимності. У звязку з наведеними обставинами, через переживання позивача щодо невиконання експертами експертизи, в нього були постійні нервові зриви та підняття тиску, стан здоровя ще погіршився. Так, згідно копії медичної картки, 02.06.2017р. позивач звернувся до лікаря в звязку з підвищення рівня цукру в крові до 12,8 , сухості в роті. 30.11.2017р. він звертався до лікаря зі скаргами на загальну слабкість, сухість у роті. Підвищення рівня цукру в крові. Позивач дуже хвилюється, що зазначене може призвести в майбутньому до ускладнення хвороб та витрачання ще більших коштів на лікування. Також, зазнав тяжких переживань через постійне безвідповідальне відношення експертів до своїх обовязків. Таким чином, порушився звичайний уклад його життя, та всієї сімї, оскільки на даний час він перебуває в розпачі через значні матеріальні втрати, перебуває в розгубленості, хвилюється, що експертизу не проведуть і він може понести ще більші грошові втрати. Таким чином, свою моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 50\~000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2016 року по справі призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Одеського НДІСЕ. 15.12.2016 р. позивачем здійснена оплата за експертизу в сумі 14 934,72 грн. згідно квитанції відділення «Універсальне» Миколаївського відділу ПАТ «Приватбанк» № 0.0.670257730.1. На виконання ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2016 року державною експертною установою було визначено судового експерта [PERSON] за клопотаннями якого судом апеляційної інстанції було надано додаткові матеріали для проведення експертизи. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема листування з експертною установою, закінчення складання висновку експерта №5189 та направлення висновку експерта планувалося на кінець вересня 2017 року. Проте висновок експерта до суду у визначені терміни направлено не було. Як було з'ясовано судом апеляційної інстанції після неодноразових звернень як на адресу експертної установи, так і на адресу Міністерства юстиції України, судовим експертом [PERSON] ще 15 серпня 2017 року складено висновок повторної судової будівельно-технічної експертизи, який передано на розгляд керівнику структурного підрозділу та керівнику установи. Згідно з п.4.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року №53/5\~висновок експерта (повідомлення про неможливість надання висновку) розглядається керівником підрозділу та керівником експертної установи (або його заступником) і направляється органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта). Якщо при ознайомленні з висновком експерта буде встановлено, що дослідження проведені з недотриманням чи відхиленням від методики дослідження, керівник експертної установи може передоручити проведення судової експертизи комісії експертів, до якої включається також експерт, який проводив попереднє дослідження. Посилаючись на положення вищевказаної інструкції, керівником установи передоручено проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи комісії експертів: голова комісії завідувач ВБТЗ та ЕД [PERSON], члени комісії судовий експерт [PERSON] та [PERSON] \~\~\~\~14 листопада 2017 року та 06 грудня 2017 року на адресу апеляційного суду Миколаївської області від судового експерта [PERSON] надійшло клопотання надання доступу до об'єкту дослідження 21 листопада 2017 року та 11 грудня 2017 року відповідно. Апеляційним судом Миколаївської області на адреси сторін, їх представників та електронні адреси представників сторін направлялися відповідні повідомлення. Проте, як вбачається із повідомлення експертної установи, доступ до об'єкта дослідження жодного разу надано не було. За клопотанням експерта, апеляційним судом визначено дату надання доступу до об'єкта дослідження на 28 грудня 2017 року, про що повідомлено експертну установу та сторони. Як вбачається із листа [PERSON], 28 грудня 2017 року на виконання вимог суду він був присутній на об'єкті експертизи для проведення експертного огляду. Проте для проведення експертизи прибуло лише два експерта із комісії визначеної керівником установи [PERSON] та [PERSON], а тому він не допустив їх для проведення дослідження. Тобто, для проведення огляду об'єкту дослідження прибула комісія експертів не у повному складі, що є порушенням вимог Інструкції. Вказані обставини підтверджуються зібраними по справі матеріалами, а саме листом експерта [PERSON] та копіями направлених на його адресу повідомлень експертної установи Посилаючись на те, що відповідач та його представники відмовили у доступі до об'єкту дослідження, чим унеможливили проведення дослідження, повідомленням №5186 про неможливість надання висновку за матеріалами цивільної справи, складеного 10 січня 2018 року старшим судовим експертом [PERSON] та провідним судовим експертом Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ [PERSON], ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2016 року залишилася без виконання експертизи, матеріали справи з додатками повернуто до суду. Так, починаючи з 15 серпня 2017 року експертна установа зволікала з поверненням справи до апеляційного суду Миколаївської області з висновком експерта [PERSON] Лише після втручання Міністерства юстиції України, суд, як орган який призначив експертизу, повідомлено про передоручення проведення експертизи комісії експертів. Клопотання про надання доступу до об'єкту дослідження направлялися до апеляційного суду впритул до дати проведення такого дослідження, що позбавило можливості суд своєчасно повідомити сторони про дату та час проведення експертами дослідження об'єкту. Крім того, призначена для проведення експертизи комісія експертів жодного разу не виїжджала на об'єкт у повному складі. Більш того, навіть повідомлення про неможливість проведення експертизи від 10 січня 2018 року складено у порушення п.4.13,4.14,4.21 Інструкції оскільки не підписано всім складом комісії експертів. Вищевказані обставини встановлені в ухвалі Апеляційного суду Миколаївської області від 08.02.2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 08.10.1998 р. № \~ \~ \~ \~53/5 (далі - Інструкція), встановлені строки проведення експертизи залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців керівником експертної установи (або заступником керівника чи керівником структурного підрозділу) у межах: 10 календарних днів - щодо матеріалів з невеликою кількістю об'єктів та вирішуваних питань і простих за характером досліджень; 30 календарних днів - щодо матеріалів із середньою кількістю об'єктів та вирішуваних питань або середньої складності за характером досліджень; 60 календарних днів - щодо матеріалів з великою кількістю об'єктів та вирішуваних питань або складних за характером досліджень; понад 60 календарних днів - щодо матеріалів із великою кількістю об'єктів та вирішуваних питань (більше десяти), виходячи з фактично необхідного для експерта часу або особливо складних за характером досліджень (досліджень з використанням криміналістичного обладнання (лазерного, оптичного, електронного), проведення експериментальних досліджень, застосування декількох методів); понад 90 календарних днів - якщо експертиза є особливо складною чи багатообєктною, потребує вирішення більше десяти питань або вирішення питань, які потребують декількох досліджень, чи налічує понад п'ять томів матеріалів справи або є комплексною чи потребує залучення фахівців з інших установ (у тому числі судово- медичних), підприємств, організацій і не може бути виконана в зазначені строки. Більший розумний строк установлюється за письмовою домовленістю з органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), після попереднього вивчення експертом наданих матеріалів. У разі значного завантаження експерта та знаходження в нього на виконанні одночасно понад десяти експертиз, у тому числі комісійних та комплексних, вказані терміни можуть бути переглянуті або встановлені додатково з урахуванням необхідного реального часу на їх виконання. З матеріалів справи вбачається, що з моменту призначення та оплати експертизи минуло більше року. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. ( ст. ст. 610, 611 ЦК України) Статтею 1166 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Згідно вимог зазначеної статті шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, на виконання зобовязань, позивачем за проведення повторної експертизи здійснена оплата в повному обсязі, у свою чергу відповідач належним чином свої зобовязання не виконав, експертизу у визначений законом строк не провів, у звязку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на користь [PERSON] збитки за невиконану роботу з виконання повторної судової будівельно-технічної експертизи, сплачені ним за квитанцією 0.0.670257730.1 від 15 грудня 2016 року в розмірі 14 934,72 грн. Позивач у своїй позовній заяві зазначає про завдання йому моральної шкоди внаслідок невиконання експертизи Інститутом. При цьому посилається на хворобу серця та його перебування в лікарні в період з 08.08.2016 р. по 19.08.2016 р., за період з 23.09.2016 р. по 04.10.2016 року. Проте як вбачається з матеріалів справи, дані періоди не відносяться до часу проведення експертизи, оскільки до Інституту ухвала про призначення експертизи надійшла 02.11.2016 року. Крім того, на підтвердження свого стану здоровя позивач надав виписки епікриз з історії хвороби. У наданих позивачем виписках епікриз з історії хвороби зазначені наступні періоди перебування на лікарняному позивача: 22.06.2012 р. - дата госпіталізації та 17.07.2012 р. - дата виписки; з 08.08.2016 р. по 19.08.2016 р. проходив обстеження; 23.09.2016 р., 27.09.2016 р., 29.09.2016 р., 04.10.2016 р. проходив обстеження. Однак, на період лікування та проходження обстежень позивачем експертиза Інститутом не проводилася, оскільки як вже вищезазначено, ухвала про призначення експертизи надійшла 02.11.2016 року. Також, позивач зазначає що 02.06.2017 р. звертався до лікарні у звязку з підвищенням рівня цукру в крові та 30.11.2017 р. зі скаргами на загальну слабкість, і в якості доказів надає копію виписки медичної картки. Відповідно до наданої позивачем копії виписки від 02.06.2017 р., зазначено що «стан позивача є задовільним, шкірні покриви чисті, щитовидна залоза не збільшена, молочні залози не зміні, лімфовузли не збільшені, сустави не змінені». У копії виписки від 30.11.2017 року зазначено, що «стан позивача є задовільним, шкірні покриви чисті, щитовидна залоза не збільшена, молочні залози не зміні, лімфовузли не збільшені, сустави не змінені». Діагноз визначений лікарем 02.06.2017 р. також співпадає з діагнозом визначеним лікарем 30.11.2017 р. коли позивач звернувся вдруге до лікарні. Тобто, на час проведення експертизи стан здоровя позивача залишався без змін, а отже ОНДІСЕ не завдавало своїми діями чи бездіяльністю шкоди позивачу. Частинами першою та другою статті 1167\~ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Статтями 12\~і 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст.ст.76-80\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти [PERSON]» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, суд вважає, що підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень відсутні. Аналогічна правова позиція щодо відшодування моральної шкоди викладена Верховним Судом у постанові по справі №757/8002/17-ц від 31.05.2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial