Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення 3545 грн 98 к. заборгованості за кредитним договором від 03.08.2016р. №2387865/030816. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач отримав вказану ухвалу та копію позовної заяви з додатками 13.07.2020р. Станом на 29.09.2020р. відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили. За відсутності таких клопотань, суд, у відповідності до ч. 3 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 03.08.2016р. ПАТ «Державний ощадний банк» (далі по тексту Банк) та [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір №2387865/030816, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У заяві про приєднання зазначено, що відповідач шляхом підписання цієї заяви беззастережно приєднується до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання цієї заяви, що розміщена на інтернет-сторінці www.oschadbank.ua та укладає з Банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Також відповідач у складі цієї заяви підписав заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, якою крім суми кредиту сторони узгодили\~ й розмір процентів за користування кредитними коштами 30 % річних, при цьому сторони передбачили, що вказаний розмір є фіксованим (п. 6.5.1) та строк кредитування - 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк.\~ Пунктом 6.9 вказаної заяви визначено, що всі інші умови кредитного договору містяться в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Водночас, за змістом Повідомлення про умови кредитування, підписаного у складі заяви про приєднання, /а.с.23/ сторони погодили щомісячну сплату процентів за користування кредитом. Повернення кредиту та сплату процентів і винагороди відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, при цьому їх розмір та періодичність погашення тіла кредиту визначає самостійно, водночас на дату закінчення строку кредитування має повернути всю суму заборгованості за кредитним договором. За доводами позову відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема,\~ зміна умов зобов`язання (стаття 611 ЦК України). За наведеними вище приписами частини 2 статті 1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким правом позивач скористався, направивши ще 30.05.2017р. на адресу відповідача лист-вимогу про здійснення повного погашення заборгованості за кредитним договором не пізніше 30 календарних днів за дати отримання цього листа /а.с.25/. Вказаний лист відповідач отримав 19.06.2017р., про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.26/, однак вимоги Банку про погашення заборгованості добровільно не виконав. Відповідно до розрахунку Банку станом на 22.11.2018р. у відповідача перед Банком утворилась заборгованість на загальну суму 3545 грн 98 к., з яких: загальна суми основної заборгованості - 1495 грн 04 к.; заборгованість за відсотками - 893 грн 00 к.; заборгованість за розрахунково-касове обслуговування - 12 грн 00 к.; пеня - 830 грн 00 к.; втрати від інфляції\~ за несвоєчасне погашення основного боргу 164 грн 45 к.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 65 грн 69 к.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 59 грн 60 к.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом -25 грн 44 к., які заявлені ним до стягнення в межах даного позову. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості [PERSON] перед Банком по тілу кредиту у сумі 1495 грн 04 к. витікає з умов вчиненого правочину та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. Водночас, надаючи правову оцінку заявленому розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом 893 грн 00 к., слід звернути увагу позивача на наступне.\~ Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Як було зазначено вище, сторони погодили між собою розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом. Між тим припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, право позивача нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилось 18 липня 2017 року (з урахуванням 30-денного терміну наданого Банком для погашення заборгованості після отримання відповідачем листа-вимоги). Таким чином, у даній справі вимоги позивача про стягнення процентів після 18 липня 2017 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак розмір процентів за користування кредитом, що підлягає до стягнення у даному випадку становить 331 грн 47 к. Твердження про правомірність нарахування Позикодавцем, передбачених договором процентів, до повного погашення заборгованості за договором є помилковим. Разом з тим, у спірних правовідносинах права та інтереси позивача можуть бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Визначаючи розмір суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних, суд виходить з правомірно\~ обраного позивачем періоду розрахунку цих сум /а.с. 8-9/: водночас враховує можливість\~ нарахування витрат від інфляції та 3 % річних лише на визнану судом доведеною суму тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню втрати від інфляції\~ за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 164 грн 45 к., нараховані Банком за період з серпня 2017р. по листопад 2018р.; втрати від інфляції за період з січня 2017р. по листопад 2018р. за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 48 грн 67 к.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу в розмірі 59 грн 60 к., нараховані Банком з 26.07.2017р. по 22.11.2018р.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів\~ за період з\~ 26.12.2016р. по 22.11.2018р. за користування кредитом в розмірі 15 грн 67 к., при цьому суд погоджується з розрахунком цих сум, наданим позивачем, який є обґрунтованим та правомірним в цій частині. Вирішуючи заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості за РКО та пені, суд вважає за необхідне дослідити, передусім, умови вказаного договору, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі). У заяві про приєднання від 03.08.2016р. зазначені лише сума кредиту та процентна ставка, при цьому вартість розрахунково-касового обслуговування, розмір неустойки в даній заяві сторонами не погоджені, а наданий Банком Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідачем не підписано та до того ж він наданий суду не в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що підпис відповідача в заяві про приєднання свідчить про факт його ознайомлення та згоду з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції чинній на день укладення кредитного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату вартості розрахунково-касового обслуговування, неустойки, наданий Банком Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Наданий позивачем Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника про приєднання, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за розрахунково-касове обслуговування та неустойкою. Підсумовуючи викладене, позов Банку підлягає задоволенню частково в розмірі 2114 грн 90 к. (1495 грн 04 к. основної заборгованості; 331 грн 47 к. процентів за користування кредитом; 164 грн 45 к. втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 48 грн 67 к. втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 59 грн 60 к. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 15 грн 67 к. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом). Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial