Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просив визнати такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивував тим, що 25.12.1995 він отримав право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 30,7 кв.м в зв`язку з приватизацією. 15.09.2006 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.05.2010 у справі №2-5302/10 шлюб між сторонами було розірвано. В рішенні зазначено, що діти мешкають з матір`ю. Діти зареєстровані у вищезазначеній квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності. Проте фактично діти жодного дня в зазначеній квартирі не проживали. Одразу після народження дітей привезли до квартири за адресою проживання їх бабусі [PERSON] : [ADDRESS] . 21.01.2009 приїхали матір відповідача [PERSON] і бабуся відповідача [PERSON] та забрали відповідачку з дітьми до м.Валки Харківської області. Позивач з цього приводу звертався до правоохоронних органів та постановою від 21.01.2009 ДІМ Червонозаводського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області було відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст.296 КК України. Вже більше 9 років діти фактично проживають разом із відповідачем у її матері у [ADDRESS] , де доглядаються лікарями, ходять до місцевої школи. Позивач зазначає, що відповідач звернулася в березні 2009 року з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дружини до досягнення трьох років та на утримання дітей, які судом були задоволені. [PERSON] зазначає, що визнання дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням, потрібно для оформлення житлової субсидії та припинення безпідставної сплати комунальних платежів за трьох осіб протягом 9 років. Місце проживання неповнолітніх дітей має бути зареєстровано за місцем проживання того із батьків, з яким фактично діти проживають. Позивач стверджує, що відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає у великій квартирі мами за адресою: [ADDRESS] . Житло позивача не придатне до проживання двох дітей, житлова площа квартири не відповідає нормам житлової площі на одну особу відповідно до ст.47 ЖК України. 20.09.2017 бабуся дітей [PERSON] позбавила фактичного місця проживання його дітей, продавши належну їй квартиру, тим самим вільно розпорядилася належним їй майном. При цьому позивач не може вільно володіти та розпоряджатися своїм майном в зв`язку з реєстрацією місця проживання дітей. Позивач зазначає, що відповідач має у власності жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , та ј частину квартири [ADDRESS] . З посиланням на статті 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачем у справі 27.12.2018 подано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначила, що проживання дітей у спірній квартирі неможливо з об`єктивних поважних причин. Після народження дітей позивач привіз відповідачку з дітьми у квартиру [ADDRESS] , де проживала мати позивача. На допомогу відповідачці приїхала її бабуся [PERSON] проти чого була власниця квартири [PERSON] . Між відповідачкою та матір`ю відбувся конфлікт. Відповідачка просить визнати поважними причини відсутності в місці реєстрації проживання: поганий стан здоров`я дітей та її самої, відсутність допомоги з боку чоловіка та його матері, конфліктні стосунки з якими змусили погодитись на пропозицію її близьких та переїхати тимчасово у м.Валки Харківської області. Там відповідачка проживала з дітьми до досягнення ними 3-річного віку, потім ще оформлювала відпустку двічі по півроку, оскільки в тому була потреба для дітей. Після повернення в м.Харків та продовження трудової діяльності відповідачка не могла повернутися в спірну квартиру. Стосунки між нею та колишнім чоловіком були складними, позивач не цікавився дітьми. Відповідачка заперечує наявність у неї іншого житла. В зв`язку з роботою їй з дітьми надали кімнату у гуртожитку площею 12,8 кв.м № 304 по [ADDRESS] , яка має статус приміщення для тимчасового проживання. Проживають у гуртожитку вимушено. Відповідачка вважає, що реєстрація місця проживання дітей не створює перешкод для позивача у користуванні ним житловим приміщенням. Відповідачка заперечувала проти прийняття як доказів у справі письмових пояснень свідків, додані позивачем, оскільки такі свідки не приведені до присяги. Позивачем по справі 02.01.2019 подано відповідь на відзив, в якому зазначив, що [PERSON] не надала доказів на підтвердження виклику для нею швидкої допомоги у період проживання за адресою: [ADDRESS] , надання їй медичної допомоги у лікарні, її відмови від госпіталізації, звернення до правоохоронних органів щодо протиправних дій відносно неї з боку [PERSON] . Вважає, що в зв`язку з перебуванням у післяродовій депресії, відповідачка була позбавлена можливості об`єктивно оцінювати обставини. Позивач зазначає, що [PERSON] не надала доказів того, що останні 9 років діти потребували додаткового догляду через медичні показники. Надані відповідачкою медичні документи щодо стану здоров`я дітей підтверджують лише їх проблеми зі здоров`ям у перший рік життя, не вказують на причини їх окремого проживання від батька. Позивач вважає, що відповідачка не могла отримати у користування житлове приміщення для тимчасового проживання. Обмеження дітей у праві користування квартирою не порушує їх право власності, тому втручання держави у даному випадку має місце для захисту його прав, як власника. [PERSON] , на думку позивача, має у власності та користуванні не один об`єкт нерухомоcті, а тому позбавлення права користування житловим приміщенням дітей не обмежує їх житлові права. Позивач зауважує, що реєстрація дітей має наслідком нарахування комунальних платежів в більшому розмірі та робить неможливим для нього продати належну йому квартиру, позбавляє його можливості оформити субсидію на квартиру. 03.07.2018 ухвалою судді Дзержинського районного суду м.Харкова позовну заяву [PERSON] передано на розгляд Червонозаводського районного суду м.Харкова. 06.08.2018 справа надійшла у провадження Червонозаводського районного суду м.Харкова. 09.08.2018 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 09.01.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Клопотання представника позивача про витребування доказів від 28.10.2019 залишено судом без задоволення, оскільки подано з порушенням ст.83, 84 ЦПК України майже через десять місяців після того як відповідачкою було повідомлено про її потрапляння до лікарні в зв`язку з конфліктом з матір`ю позивача (така обставина була повідомлена у відзиві на позові, поданої до суду 27.12.2018) без належного обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта (а.с.7). Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.1995 органом приватизації житлового фонду Харківського електротехнічного заводу «Трансзв`язок» (а.с.11). Зазначена квартира складається з 1 кімнати житловою площею 18,1 кв.м, кухні, поєднаної вбиральні, коридору, вбудованої шафи, загальна площа квартири 30,7 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с.12-13). [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів 07.05.1997 зроблено запис №24, що підтверджується свідоцтвом про переміну прізвища, імені, по батькові серія [NUMBER] від 07.05.1997 (а.с.14). Сторони у справі мають дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 12.12.2008), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] видане Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 12.12.2008) (а.с.15,16). Постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 21.01.2009 у порушенні справи за ознаками злочину, передбаченого ст.296 КК України, відмовлено. В постанові зазначено, що до Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області звернувся [PERSON] про те, що його дружина [PERSON] може переїхати з дітьми на інше місце мешкання. До прибуття працівників міліції все було з`ясовано (а.с.17). Відповідно до довідки КП «Варіант» Валківської міської ради №109 від 27.05.2009 [PERSON] та її діти - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , проживають по [ADDRESS] разом з бабусею (а.с.18). З інформаційної довідки №128556663 від 22.06.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з 16.05.2007 по 20.09.2017 [PERSON] була власником двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.19-20). Відповідно до довідки №128824405 від 25.06.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] є власником: з 17.03.2004 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з 29.01.2007 ј частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Суд не може на підставі наданої позивачем довідки достовірно встановити право власності відповідачки на зазначені об`єкти нерухомого майна, оскільки пошук було здійснено за частковим співпадінням за даними відповідачки та відповідачем таке право власності не визнається (а.с.21). Крім того, суду надана довідка не в повному обсязі (два аркуші з трьох). Відповідно до виконавчого листа №2-289/10 виданого Червонозаводським районним судом м.Харкова з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини. У виконавчому листі зазначена адреса [PERSON] : [ADDRESS] (а.с.22). Відповідно до виконавчого листа №2-1615/09 виданого Червонозаводським районним судом м.Харкова з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Адреса місця проживання у виконавчому листі [PERSON] зазначена: [ADDRESS] (а.с.23). Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.05.2010 у справі №2-5302/10 за позовом [PERSON] шлюб, укладений між [PERSON] і [PERSON] розірвано (а.с.26). Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги №224 від 04.10.10 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , його дочка [PERSON] та син [PERSON] (а.с.27). Реєстрація позивача та двох його дітей за зазначеною адресою станом на 22.06.2018 підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № [NUMBER] -daa1-4aa3-8d3b-d394420207bd від 22.06.2018 (а.с.43). Відповідно до листа президента АТ «РБП №11»№12 від 17.06.2011, наданого на запит Управління праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації Харківської області за період з 01.12.2010 до 31.05.2011 виплати по виконавчим листам з [PERSON] на користь [PERSON] здійснювалися своєчасно і в повному обсязі (а.с.28,29). Листом державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ №7989 від 15.04.2010 підтверджується, що станом на 01.04.2010 у боржника [PERSON] аліменти переплачено (а.с.105). Відповідно до актів від 10.09.2013 (а.с.30), від 28.10.2013 (а.с.31), від 22.01.2014 (а.с.32), від 20.03.2015 (а.с.33), від 15.03.2018 (а.с.34) [PERSON] , 1981 року народження, не зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , а діти [PERSON] , 2008 року народження, й [PERSON] , 2008 року народження, зареєстровані, але не проживають за зазначеною адресою, що підтверджується підписами сусідів. Згідно з листом №420 від 04.06.2018 діти [PERSON] , 2008 року народження, і [PERSON] , 2008 року народження, під наглядом КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №24» не перебувають. В період з 01.01.2010 по теперішній час за медичною допомогою не зверталися. (а.с.36). Згідно з листом директора ХСШ І-ІІІ ступенів №66 Харківської міська ради Харківської області №119/01-25/18 від 04.06.2018 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 2014 по теперішній час у школі №66 м.Харкова не навчалися та не навчаються (а.с.38). Відповідно до листа Основ`янського ВП ГУНП в Харківській області НП України №35щ/119-63/01/12-2018 від 04.06.2018 [PERSON] та [PERSON] до Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області із заявами щодо чинення перешкод будь-якими особами у будь-який спосіб в користуванні нерухомістю, розташованою за адресою: [ADDRESS] (а.с.40). При цьому суд зауважує, що в листі не зазначено період, в який мали місце зазначені обставини. Крім того, національна поліція України була створена у 2015 році, а тому інформація щодо відсутності звернень сторін до відділу поліції означає лише, що таких звернень не було у період з 2015 року. Суд не приймає до уваги письмові пояснення свідків [PERSON] (а.с.44-46), [PERSON] (а.с.47-49), як недопустимі докази відповідно до положень ст.78 ЦПК України. Показання свідків мають силу доказів лише у випадку виклику та допиту у судовому засіданні з попередженням їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду (ст.90, 91 ЦПК України). З довідок №2223, №2218 Харківського міського клінічного пологового будинку вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] знаходилися на стаціонарному лікуванні у відділенні недоношених дітей в період з 08.12.2008 по 08.01.2009 в зв`язку зі встановленим діагнозом (а.с.88,89). Відповідно до довідок №1101, №1102 від 01.07.2009 діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , потребують постійного догляду та тривалого неодноразового лікування курсами по 1,5-2 місяці через кожні 1,5-2 місяця (а.с.93, 94). Відповідно до довідки Клініки «Доктор Алекс» від 01.07.2009 дитина [PERSON] проходила курс амбулаторно курс лазеротерапії з приводу гематоми області перенісся (а.с.95). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією її паспорта (а.с.96). Згідно з випискою із медичної карти хворого [PERSON] за 10.02.2009 в період з 26.01.2009 по 10.02.2009 проходила лікування КЗОЗ «Міська поліклініка №26» (а.с.90). Відповідно до ордеру на жилу площу в гуртожитку № 1588 сестрі медичній КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №11» [PERSON] надано право на зайняття жилої площі у гуртожитку по [ADDRESS] , кімната №304 площею 12,8 кв.м. В графі «Склад сім`ї» записи відсутні (а.с.91). Відповідачкою надано довідку з роботи КНП «Міська поліклініка №25» №57 від 26.10.2018 про її дохід з квітня по вересень 2018 року, який складає 25519,01 грн (а.с.92). Суд не бере до уваги лист Харківської дирекції Поштамп №9-Ш-202-7 від 12.04.2010 (а.с.24), довідку №08/1057 від 04.03.2009 про склад сім`ї [PERSON] (а.с.107), як такі що не містять інформації щодо предмета доказування. Ч.1 ст.29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Ч.6 ст.29 ЦК України визначає, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.2 ст.176 СК України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Суд вважає, що неповнолітні діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх не проживання у спірній квартирі, та проживання з матір`ю у гуртожитку не можуть бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітні діти сторін у справі набули право власності або право постійного користування іншим житлом, позивач не надав, хоча це відповідно до статей 13, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №711/4431/17. [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , через свій вік не мають можливості самостійно прийняти рішення про вибуття до іншого місця проживання. Безпідставними є і посилання позивача на статтю 405 ЦК України з огляду на те, що діти були відсутні у спірній квартирі понад один рік з поважних причин. Ст.47 ЖК Української РСР до даних правовідносин не застосовується, оскільки зазначена норма стосується надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ч.1 ст.127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до ч.1-3 ст.132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Зі змісту норм ЖК Української РСР, що регулюють порядок надання та виселення з гуртожитків випливає, що це житло для відповідача та її дітей не є постійним. Отже неможливо вважати право дітей на житло задоволеним. Докази наявності у відповідача іншого житла суду не надано. При цьому суд зауважує, що права неповнолітніх дітей на житло дещо обмежують право власника на розпорядження належним йому нерухомим майном, проте таке обмеження є доцільним, оскільки убезпечує порушення конституційного права на житло такої вразливої категорії фізичних осіб, як неповнолітні діти. Батьки дітей, в тому числі і позивач, зобов`язані забезпечити їх належними житловими умовами. З наданих суду доказів вбачається, що відповідачка не має можливості забезпечити право дитини на проживання в належних умовах, оскільки має у користуванні кімнату у гуртожитку площею 12,8 кв.м. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тобто судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та в зв`язку з відмовою у задоволення позовних вимог покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed