Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У травні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява ОРЛА П.В. до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини. Заявник стверджує, що з 14 лютого 2014 року сторони перебувають у шлюбі. 04 серпня 2014 року згідно з частковою мобілізацією позивач був призваний для проходження військової служби в зоні АТО, де перебував до 09 вересня 2015 року. Під час спільного подружнього життя у них народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. При реєстрації народження дитини йому не було відомо, що він не є батьком дитини. До того ж він був відсутній за місцем проживання при реєстрації народження дитини. Перебуваючи вдома після повернення з військової служби, позивач запідозрив, що час зачаття дитини не співпадає з його перебуванням вдома протягом короткотермінової відпустки. Окрім цього, він також довідався від знайомих про подружню невірність своєї дружини. Коли у подальшому сторони фактично припинили шлюбні відносини у жовтні 2015 року, йому стало відомо від відповідача, що батьком дитини є зовсім інша особа. Враховуючи, що дитина народилася у відповідні строки, позивач прийшов до висновку, що в момент зачаття дитини він не перебував вдома і тому ніяким чином не міг бути батьком цієї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст. ст. 122, 124, 126 і 127 цього кодексу, має право оспорити батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. На підставі викладеного та посилаючись на ст. 136 СК України, ст. 4, 118, 122 ЦПК України, заявник просить суд виключити відомості про [PERSON] як батька дитини з актового запису № 9 від 20 серпня 2015 року про народження [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] вказаний позов підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] спочатку у суді не визнали позов повністю, бо вважали позивача батьком дитини. В письмових запереченнях проти позову представник відповідача [PERSON] зазначила, що у позовній заяві позивач безпідставно зазначає, що начебто відповідач повідомила йому, що він не є батьком дитини і що вона буцімто допускала подружню невірність. Насправді відповідач повідомила заявнику, що саме він є батьком дитини і вона ніколи не допускала подружньої невірності. До того ж відповідач не ухилялася та не ухиляється від участі у проведенні відповідної судової експертизи і готова добровільно надати всі необхідні матеріали для її проведення. У подальшому у судових дебатах відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] визнали позов повністю. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник третьої особи у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви представника третьої особи, вона просить суд розглянути справу в її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, висновки експерта, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ст. 136 СК України: 1. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. 2. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. 3. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. 4. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. 5. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. 6. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони із 14.02.2014 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], 15.08.2015 р. н. Окрім цього, згідно свідоцтву про народження батьками неповнолітньої [PERSON], 15.08.2015 р. н., також вказані сторони. У судовому засіданні безспірно зясовано, що з 04 серпня 2014 року згідно з частковою мобілізацією позивач був призваний для проходження військової служби в зоні АТО, де перебував до 09 вересня 2015 року. При реєстрації народження дитини йому не було відомо, що він не є батьком дитини. До того ж він був відсутній за місцем проживання при реєстрації народження дитини. Перебуваючи вдома після повернення з військової служби, позивач запідозрив, що час зачаття дитини не співпадає з його перебуванням вдома протягом короткотермінової відпустки. Окрім цього, він також довідався від знайомих про подружню невірність своєї дружини. Коли у подальшому сторони фактично припинили шлюбні відносини у жовтні 2015 року, йому стало відомо від відповідача, що батьком дитини є зовсім інша особа. Враховуючи, що дитина народилася у відповідні строки, позивач прийшов до висновку, що в момент зачаття дитини він не перебував вдома і тому ніяким чином не міг бути батьком цієї дитини. Як вбачається з показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], заявник дійсно був призваний на військову службу і тому з серпня по грудень 2014 року перебував за межами постійного місця проживання. Згідно довідок військкомату позивач з 04 серпня 2014 року згідно з частковою мобілізацією був призваний для проходження військової служби в зоні АТО, де перебував до 09 вересня 2015 року. Протягом періоду з 30 грудня 2014 р. по 08 січня 2015 р. йому була надана відпустка. Відповідно висновку експерта за № 278 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що біологічне батьківство ОРЛА П.В. відносно [PERSON] виключається. Таким чином, у дійсності у даному випадку відсутня кровна спорідненість між заявником та дитиною, бо її батьком є інший чоловік. Тому на підставі ст. ст. 121, 122, 133, 136 СК України позов ОРЛА П. В. слід задовольнити повністю. Суд відкидає показання відповідача [PERSON], що була допитана як свідок у судовому засіданні, бо вони суттєво суперечать усім вищенаведеним доказам у справі в їх сукупності. До того ж вона у подальшому під час виступу в дебатах визнала позов повністю. Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судові витрати у справі у сумі 7.480,26 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Ураховуючи наведене,

Outcome: approved