Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 9 в будинку № 172 по вул.Єдності (Радянській) в м.Марганець Дніпропетровської області. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він є наймачем квартири [ADDRESS] (Радянській) в м.Марганець. Цю квартиру отримав його батько 31.12.1968 року, але 18.01.2001 року батько помер, позивач був прописаний у квартирі і тому став наймачем після його смерті. У спірній квартирі зареєстрований також його брат [PERSON] та син [PERSON], [INFO]. Його брат зараз не проживає у квартирі, але пообіцяв виписатися. Відповідач [PERSON] з 2005 року не проживає у вказаній квартирі, а проживає з цивільною дружиною по вул.Комарова, 14/2 в м.Марганець. Добровільно не виписується, комунальні платежі не сплачує, особистих речей у квартирі не має, квартирою не цікавиться. Реєстрація відповідача в квартирі створює йому перешкоди, оскільки розрахунок платежів за надання комунальних послуг здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснив, що фактично він проживає [INFO] і займається сільським господарством, в спірній квартирі не проживає з 2002 року. В квартирі проживала його мати до 2007 року, а з 2008 року в квартирі проживає його прийомна донька [PERSON] з сімєю. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не проживає у [INFO] (Радянській) в м.Марганець Дніпропетровської області тому, що квартира зайнята. Він деякий час проживав у Києві, а квартира була вільна. Йому зателефонував батько і запитав, чи не проти він, аби в квартирі тимчасово оселилася його прийомна донька. Він погодився. Років шість тому він повернувся до м.Марганець. Оскільки квартира була зайнята, він змушений був шукати собі інше житло, і зараз наймає квартиру, в якій проживає зі своєю дружиною. Третя особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його \~участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник третьої особи виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, заяв та клопотань від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Правова регламентація житлових правовідносин здійснюється Конституцією України; Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань. Розяснення окремих питань, що можуть виникати під час розгляду цієї категорії справ містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, листі Верховного Суду України від 26 травня 2001 року про викладення правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право). Статті 61-70 ЖК України передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сімї наймача житла державного, комінального житлового фонду визначено ст.71 ЖК України, а їхні права та обовязки ст.78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками, встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на імя якого видано ордер За ст.64 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (частина 2). В ході судового розгляду встановлено, що право на заняття житлової площі квартири [ADDRESS] отримав [PERSON] на підставі ордеру № 676 від 31 грудня 1968 року (а.с.6). 18 січня 2001 року [PERSON] помер, про що є копія свідоцтва про смерть (а.с.6). Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 299 від 03 червня 2017 року, виданої ОСББ «Привокзальне 172», в квартирі [ADDRESS] (Радянській) в м.Марганець зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] (а.с.8). Тобто, в квартирі зареєстровано три особи: два сина наймача [PERSON], та його онук. Доказів того, що позивач [PERSON] став наймачем квартири [ADDRESS] після смерті свого батька, суду не надано. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що позивач сплачує комунальні послуги, а значить є наймачем, суд не вважає переконливими з огляду на положення ст.61 ЖК, згідно якої наймачемжилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є громадянин, на імя якого видано ордер, і з огляду на ст.64 ЖК щодо солідарної майнової відповідальності членів сімї наймача за його зобов'язаннями, що випливають із договору найму. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.64 ЖК, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Позивач [PERSON] та його брат третя особа [PERSON], були членами сімї наймача [PERSON], однак останній помер в 2001 році. Отже, [PERSON] та [PERSON] перестали бути членами сімї наймача. Як встановлено судом в ході розгляду справи, в квартирі № 9 по вул.Єдності (Радянській) в м.Марганець Дніпропетровської області не проживає ні один із зареєстрованих в ній осіб: ні позивач, ні відповідач, ні третя особа. В квартирі проживає прийомна донька позивача. Позивач підтвердив той факт, що не проживає в квартирі з 2002 року, отже, в силу ч.3 ст.64 ЖК він втратив права і обовязки наймача та членів його сімї. Допитана в судовому засіданні у якості свідка голова ОСББ «Привокзальна, 172» [PERSON], пояснила, що не знає, хто постійно проживає в квартирі № 9 в будинку № 172 в м.Марганець, однак бачила, як до квартири заходять [PERSON] та Івушка (прізвища не знає) з дітьми, оплачує квартплату [PERSON] Тобто, свідок теж не підтвердила факту проживання позивача в спірній квартирі. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач просить визнати втратившим право користування житловим приміщенням квартирою №9 будинку №172 по вул.Єдності в м.Марганець [PERSON], не маючи на те законних підстав. В силу того, що позивач не є наймачем житла, членом сімї наймача та фактично не проживає в [INFO] (Радянській) в м.Марганець Дніпропетровської області з 2002 року, він втратив права члена сімї наймача, зокрема, і право на звернення до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У звязку з цим, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed