Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

У січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна набутого під час шлюбу. Свої позовні вимоги обгрунтовував тим, що перебував з відповідачкою у шлюбі. 31 травня 2007 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 25.12.2013 р. перебуваючи в приміщенні виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві та ознайомлюючись з матеріалами виконавчого провадження по яким боржником є [PERSON] він вперше випадково дізнався, що 22.04.2005 р., тобто під час шлюбу з відповідачем, остання придбала і набула право власності на цілу квартиру [ADDRESS], вважає, що відповідачка приховала даний факт від нього та така поведінка не відповідала інтересам сім'ї. В останній редакції позовних вимог просив суд визнати квартиру [ADDRESS] - спільною власністю [PERSON] і [PERSON]. Поділити спільне майно, квартиру [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності на 9/10 частки квартири [ADDRESS], яка складається з двох кімнат загальною площею 72,80 кв.м., в тому числі жилою площею - 40,20 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 22 квітня 2005 року, виданного на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 15 квітня 2005 року № 675-С/КІ. Визнати за [PERSON] право власності на 1/10 частки квартири [ADDRESS], яка складається з двох кімнат загальною площею 72,80 кв.м., в тому числі жилою площею - 40,20 кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 22 квітня 2005 року, виданного на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 15 квітня 2005 року № 675-С/КІ. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду письмові заперечення, в яких просила застосувати строк позовної давності та у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. 04 вересня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 31 травня 2007 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 65). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 22 квітня 2005 року квартира [ADDRESS], складається з 2 кімнат, жилою площею 40,20 кв.м., загальною площею 72,80 кв.м. належить [PERSON], видано на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 675-С/КІ від 15.04.2005 р. (а.с. 174). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що 25.12.2013 р. перебуваючи в приміщенні виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві та ознайомлюючись з матеріалами виконавчого провадження № 1357, яке було відкрито на підставі виконавчих листів № 2-753/7844/13 по яким боржником є [PERSON] він вперше випадково дізнався, що 22.04.2005 р., тобто під час шлюбу з відповідачем, остання придбала і набула право власності на цілу квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат загальною площею 72,80 кв.м., в тому числі житловою площею - 40,20 кв.м., що належить відповідачу на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності виданого 22.04.2005 р. Відповідно до ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що початок позовної давності для вимоги про поділ майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст.ст. 106, 107 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України). Отже, суд приходить до висновку, що позивач дізнався про порушене право 25.12.2013 р. та в межах строків позовної давності звернувся до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч. 4 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. З матеріалів справи вбачається, що позивач постійно працював, дбав про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідач приховав факт придбання спірної квартири в період шлюбу. Отже, враховуючи вищевикладене, суд, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені під час розгляду справи, не спростовані відповідачем та задоволенню підлягають в повному обсязі. Оскільки позов задовольняється, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачені судові витрати в сумі 3 654,00 грн. (а.с. 24).

Outcome: approved