Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідачки 361\~000 руб, що станом на 11.01.2021 за офіційним курсом НБУ становить 138\~624 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між нею як індивідуальним підприємцем та [PERSON] , з урахуванням довірчих відносин, у вересні 2016 року досягнуто усної домовленості про надання відповідачем [PERSON] послуг з проектування, встановлення, вводу до експлуатації канатного містечка. Користуючись довірою, за повідомленими відповідачем усно реквізитами Договорів, які так і не були направлені і не підписані, на повідомлений відповідачем належний їй банківський рахунок нею були перераховані грошові кошти за виконання вищезгаданих робіт, а саме сплачено на користь [PERSON] 30.09.2016 три окремі платежі на суми 90000 руб, 255 000 руб та 16000 руб. Всього оплата проведена на суму 361 000 руб, що станом на 11.01.2021 року за офіційним курсом НБУ становить 138 624 грн. Проте між сторонами по справі так і не відбулося погодження завдання на виконання робіт, погодження щодо строків виконання робіт, адреси розташування канатного містечка, строків та якості виконання робіт, їх кінцевої вартості. Договори [PERSON] не були надіслані і не підписані до теперішнього часу. Наступні декілька місяців відповідач уникала спілкування, контакт з нею втрачений за її ініціативи, номери телефонів недійсні, та, як стало відомо позивачці випадково в 2019 році, в грудні 2016 року [PERSON] припинила підприємницьку діяльність. 26 березня 2019 року [PERSON] була направлена претензія представнику відповідача [PERSON] , про повернення грошових коштів, отриманих безпідставно. 10 квітня 2019 року [PERSON] надала відповідь на претензію, у якій вказала, що їй відомо про перерахування позивачем коштів на рахунок відповідачки, та за результатами усного спілкування їй достеменно відомо, що [PERSON] отримала претензії, проігнорувала їх та повертати грошові кошти наміру не має. 13 серпня 2019 року позивачем була направлена претензія на ім`я [PERSON] про повернення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави. У вказаній претензії зазначено було про те, що у десятиденний строк необхідно повернути безпідставно привласнені відповідачем кошти та надати письмову відповідь на претензію. Станом на теперішній час відповідач не надала жодної відповіді на претензію та не перерахувала належні [PERSON] грошові кошти, отримані безпідставно. Посилаючись на ст.638, 208, 207, 317, 1212, 846, 712, 615, 1166 Цивільного Кодексу України, ст.222 ГПК України, просить позовні вимоги задовольнити. 19.01.2021 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, надано час для усунення недоліків. 05.04.2021 до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді 12.04.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. 11.08.2021 від позивачки надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони відчуження щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , у задоволенні якої ухвалою судді від 13.08.2021 [PERSON] було відмовлено. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача пояснила, що перерахування коштів, які є предметом розгляду, відбулися під час здійснення [PERSON] та [PERSON] господарської діяльності на території Російської Федерації. Між сторонами по справі був укладений усний договір поставки, за яким [PERSON] як виконавець повинна була виконати роботу, замовник [PERSON] в свою чергу сплатила відповідачці 30.09.2016 90\~000 руб, 255\~000 руб, 16\~000 руб. Також представник позивача звернула увагу суду на пасивну поведінку відповідачки та її представника, вважала, що це свідчить про фактичне визнання позовних вимог. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання представник відповідача був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення справи не надходило. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач (її представник) належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та її представника згідно із п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. 26.03.2019 позивач у справі [PERSON] направила на адресу довіреної особи [PERSON] [PERSON] претензію про повернення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави. У претензії зазначено, що між [PERSON] як індивідуальним підприємцем замовником та [PERSON] як виконавцем у вересні 2016 року досягнуто усної домовленості про надання їй послуг з проектування, встановлення, вводу до експлуатації канатного містечка. За повідомленими їй реквізитами договорів, які нею не були отримані, на повідомлений [PERSON] належний їй рахунок був сплачений аванс за вищезгадані роботи, а саме сплачено: 90\~000 руб 30.09.2016, 255\~000 руб 30.09.2016, 16\~000 руб 30.09.2016. Позивачка зазначає про те, що так і не відбулося погодження завдання на виконання робіт, строків виконання робіт, адреси канатного містечка, строків та якості виконання робіт, їх кінцевої вартості. Договір не підписаний. Також позивачка у претензії зазначає, що [PERSON] та [PERSON] уникали спілкування, контакти втрачені та їй стало відомо про те, що [PERSON] взагалі не є індивідуальним підприємцем. [PERSON] повідомила, що вона також не є суб`єктом підприємницької діяльності. Вимагала довести до відома довірительки [PERSON] претензію про погашення на її користь протягом десяти дні кошти в сумі 361\~000 руб або в гривневому еквіваленті 141\~512 грн (а.с.10, 12). Доказів направлення даної претензії та отримання її [PERSON] суду не надано. При цьому позивачем суду надано лист нібито підписаний довіреною особою відповідача [PERSON] , в якому повідомляється,що останній відомо, що [PERSON] дійсно були перераховані на рахунок [PERSON] грошові кошти у сумі 361 00 руб з метою виконання договору про виконання робіт у вересні 2016 року. Грошові кошти отримані [PERSON] особисто з рахунку, їх доля довіреній особі не відома. [PERSON] припинила діяльність та не є підприємцем. За наслідками спілкування її з [PERSON] після надходження від [PERSON] претензій, [PERSON] проігнорувала претензії позивачки, повідомила, що сплачену роботу не виконала та господарську діяльність не веде, має намір жити у Росії (а.с.9). Відповідно до копії нотаріально завіреної довіреності від 25.08.2016 [PERSON] довірила [PERSON] представляти її інтереси як індивідуального підприємця, у податкових органах по Бєлгородській області, Пенсійному Фонді, Фонді медичного страхування, Фонді соціального страхування у питаннях здійснення платежів та звітності, в тому числі по електронним каналам зв`язку, для чого надала їй право подавати від її імені заяви, подавати та отримувати довідки та документи, сплачувати витрати, розписуватися за неї та виконувати всі дії, пов`язані з даним дорученням (а.с.21). Враховуючи зміст листа від 10.04.2019 від [PERSON] та довіреності виданої на її ім`я, суд дійшов висновку про те, що цей лист є недопустимим доказом у сенсі ст.78 ЦПК України. Так, суд не має можливості пересвідчитися у тому, що цей лист складено та підписано саме довіреною особою відповідачки [PERSON] . Достовірних доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] підписала цей лист суду не надано. Крім того, з наданої суду копії довіреності вбачається, що [PERSON] не надавала повноважень [PERSON] на визнання боргу, а тому таке визнання обставин, викладених у її заяві, судом до уваги не приймається. Критичне ставлення суду до листа [PERSON] обумовлено також тим, що вона та позивач у справі зареєстровані за однією тією ж адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] направлялися претензії про повернення коштів датовані 07.08.2019 за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.11,13-14). У відповідності до виписки Тинькофф Банк по розрахунковому рахунку [PERSON] за період з 12.09.2016 по 14.11.2016 від індивідуального підприємця [PERSON] 30.09.2016 надійшли кошти у сумі 90\~000 руб (Призначення платежу «Послуги по проектування, встановленню і введенню в експлуатацію ВП за договором №1/37 від 27.09.2016» ), 255\~000 руб (призначення платежу «Проектування, встановлення та введення в експлуатації канатного парку за договором №2/368/1 від 29.09.2016») та 16\~000 руб (призначення платежу «Проектування, встановлення та введення в експлуатації канатного парку за договором №2/368/1 від 29.09.2016») (а.с.15-18). Зазначеною випискою спростовано твердження позивача про відсутність договірних відносин між нею та [PERSON] , які стали підставою для переведення грошових коштів. Так, у виписці зазначено реквізити договору, на підставі якого здійснено платіж, а саме найменування, номер та дату. При тому платежі здійснено за різними договорами. Судом не береться до уваги наданий позивачем нечитабельний документ на а.с. 22, як такий на підставі якого неможливо встановити будь-які обставини. Також суд зауважує, що між сторонами мали місце правовідносини як між суб`єктами господарювання на території іншої держави (Російської Федерації), це вбачається з виписки по банківському рахунку, де [PERSON] зазначена як індивідуальний підприємець, та з довіреності від 25.08.2016, посвідченої нотаріусом Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області, згідно з якою [PERSON] є індивідуальним підприємцем та має російське громадянство. Посилання представника позивача про припинення статусу індивідуального підприємця обома сторонами по справі достатніми доказами не доведена, а тому ця обставина судом не встановлена. Представник позивача посилалася на укладення між сторонами по справі в усній формі договору підряду. У відповідності до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. У відповідності\~до ч.1,\~ч.2\~ст.846\~ЦК України\~строки виконання\~роботи або\~її окремих\~етапів встановлюються\~у договорі\~підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~ст.1212\~ЦК України\~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналізуючи позовні вимоги, з урахуванням вищезазначених правових норм, на які в обґрунтування своїх позовних вимог посилається позивачка, суд вважає, що обґрунтування позову є суперечливим. З одного боку, позивачка стверджує про укладення договору та оплату коштів в порядку його виконання, не зазначає при цьому обумовлені строки виконання договору, його ціну, обсяг робіт тощо. З іншого боку, зазначає, що договір так і не був укладений, при цьому не пояснює, на підставі чого у призначенні платежу зазначала конкретний номер та дату договору. Відповідно до\~ч.1,\~ч.2\~ст.12\~ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.1,\~ч.5,\~ч.6\~ст.81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом не враховується аргумент представника позивача про визнання позову відповідачем. Ч.1 ст.206 ЦПК України передбачає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До суду від відповідача [PERSON] заяв про визнання нею позовних вимог не надходило. Судом не встановлено отримання відповідачем грошових коштів від позивачки у сумі 138\~624 грн без достатньої правовою підстави та порушення прав позивача діями (бездіяльністю) відповідачки. Судом не застосовано норми ст.222 ГПК України, на які в обґрунтування своїх позовних вимог посилається позивачка, оскільки справа розглядається в порядку цивільного судочинства. Також до спірних правовідносин судом не застосовані норми ст.712, 678, 1166 ЦК України, на які посилається позивач, як такі, що не регулюють правовідносини між сторонами. За таких обставин, суду позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження законності та обґрунтованості позовних вимог, а тому суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, та у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються в повному обсязі на позивача.

Outcome: dismissed