Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 200 000 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн, посилаючись на те, що розмістив у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» депозитні вклади у національній та іноземній валюті на загальну суму 2,3 млн грн, які до прийняття Національним банком України рішення від 17 грудня 2015 року № 898 Про відкликання банківської ліценції та ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» залишалися на банківських рахунках позивача у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Наприкінці 2016 року позивач дізнався, що про те, що грошовими коштами у розмірі 200 000 грн, які підлягали до сплати йому як гарантована сума повернення вкладу, шахрайським шляхом заволоділа невстановлена особа /а. с. 4-8/. Ухвалою судді від 30 червня 2017 року у справі відкрито провадження /а. с. 36/. 14 листопада 2017 року представником відповідача подано письмові заперечення до суду, у яких позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що операцію по виплаті термінового переказу у розмірі 200 000 грн, які призначалися позивачеві, виконала контролер-касир ТВБВ № 10026/0151 [PERSON], якою була проведена ідентифікація клієнта шляхом перевірки його паспорта та ідентифікаційного коду, з яких було знято відповідні копії та долучені у документи дня за цією операцією. При цьому візуальним оглядом наявних документів неможливо було встановити ознаки підробки, паспортні дані та ідентифікаційний номер повністю співпадають з даними позивача, і паспорт позивача не значиться як втрачений. Тобто відповідач вважає, що у зв'язку із повною відповідністю поєднання результатів перевірок кожного окремого елемента було прийнято правильне позитивне рішення щодо виплати згідно з вимогами чинного законодавства України /а. с. 66-67/. У підготовчому судовому засіданні представником позивача подано суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що контролер-касир ТВБР № 10026/0151 [PERSON] провела ідентифікацію клієнта шляхом перевірки не оригіналу паспорта та реєстраційного номеру облікової картки платника податків, а копій вказаних документів, чим порушила правила частини другої, п'ятої Розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами /а. с. 89/. Ухвалою судді від 20 лютого 2018 року у справ закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /а. с. 92/. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував вимоги позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях. Третя особа у справі [PERSON] у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, проте судова повістка повернулася до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання, заяв по суті або з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 30 січня 2012 року уклали договір про банківський строковий вклад (депозит) №2415/370-12, за умовами якого ним було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 20 000 Євро, під 7,25 % річних, строком на один рік, додатковою угодою від 16 січня 2015 року до якого, строк дії депозитного договору був продовжений до 08 лютого 2016 року /а. с. 9-11, 12/. Крім того, позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» також 30 січня 2012 року було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) № 2411/370-12, за умовами якого ним було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 1 031 000 грн під 18 % річних, строком на один рік, додатковою угодою від 16 січня 2015 року, строк дії депозитного договору був продовжений до 08 лютого 2016 року /а. с. 13-15, 16/. Крім того, позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 30 січня 2012 року було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) № 2421/370-12, за умовами якого ним було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 26 000 доларів CША, під 8 % річних, строком на один рік, і додатковою угодою до якого від 16 січня 2015 року строк дії депозитного договору був продовжений до 08 лютого 2016 року /а. с. 17-19, 20/. Отже загальна сума внесених позивачем грошових коштів на депозитні рахунки у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» складає понад 2,3 мільйони гривень. Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Чернявській О. С. на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом, на день початку процедури виведення Фондом, банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Фонд здійснює виплату гаптованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за виробом вкладника). На початку липня 2016 року із офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/145-at-bank-finansy-ta-kredyt/4440-fond-harantuvannia-vkladiv-fizvchnykh-osib-prodovzhuie-vyplaty-koshtiv-vkladnykam-at-bank-fmansy-ta-kredyt-2) позивачу стало відомо про продовження виплат коштів вкладникам ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у строк з 01 червня 2016 року по 14 липня 2016 року, що здійснювалося банком, залежно від місця реєстрації проживання клієнта за паспортом, вказаному вкладником під час укладання договору банківського вкладу з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Тобто позивач покинення був звернутися у відділення ПАТ «Ощадбанк» у м. Кременчуці - за реєстрацією його місця проживання. Позивач зазначив, що враховуючи, що сума його вкладів значно перевищує гарантовану Фондом суму відшкодування, вирішив не звертатись до відділення ПАТ «Ощадбанк» у м. Кременчуці, а одразу надіслати до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із індивідуальне звернення, із проханням повернути всю суму депозитних вкладів. Проте вищевказане індивідуальне звернення позивач не встиг подати до того, як дізнався наприкінці липня 2016 року, з телефонного дзвінка слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України Росик Н. А., що невідомі особи 14 липня 2016 року по підробленому паспорту громадянина України та підробленій обліковій картці платника податків, виданими нібито на ім'я позивача, звернулись до Центрального офісу ПАТ «Ощадбанк» у м. Києві та отримали його грошові кошти - гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000 грн. 23 липня 2016 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016000000000222 за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами в сумі 200 000 грн, які підлягали виплаті [PERSON], як компенсація за внесені вклади до AT «Банк «Фінанси та Кредит», що визнаний неплатоспроможним, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 190 КК України. Вказане кримінальне правопорушення було виявлено під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12013110050002060 від 05 лютого 2013 року /а. с. 24/. 01 червня 2017 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017000000000550 за фактом підроблення невстановленою особою за попередньою змовою групою осіб документів в ТВБВ №10026/ Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» за адресою м. Київ, проспект Героїв Дніпра, буд. 53, з метою отримання відшкодувань в сумі 200 000 грн, нарахованих ФГВФО [PERSON], як вкладнику ліквідованого AT «Банк Фінанси та Кредит» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 358 КК України. Вказане кримінальне правопорушення було виявлено під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №120313110050002060 від 05 лютого 2013 року /а. с. 25/. Крім того, 01 червня 2017 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12017000000000551 за фактом використання підроблених офіційних документів, шляхом їх подання до ТВБВ № 10026/0151 Філії-Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк», з метою отримання відшкодувань в сумі 200 000 грн, нарахованих ФГВФО [PERSON], як вкладнику ліквідованого AT «Банк «Фінанси та Кредит», що визначений неплатоспроможним, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою ст. 358 КК України /а. с. 26/. Матеріали вищезазначених досудових розслідувань у кримінальних провадженнях об'єднано з матеріалами кримінального провадження № 12013110050002060 від 05 лютого 2013 року, що підтверджується довідкою Головного слідчого управління НП України від 14 червня 2017 року № 2060/24/1/2-2017 /а. с. 27/. Відповідно до п. 10.13. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валюті та іноземних валютах, видаткові операції за вкладними (депозитними) рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника рахунку або за його дорученням, на підставі довіреності, засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, іншими уповноваженими на це особами. Під час здійснення операцій за вкладним (депозитним) рахунком фізичної особи як зразок підпису власника рахунку використовується зразок підпису, зазначений у договорі банківського вкладу. У позовній заяві стороною позивача зроблено висновок про те, що враховуючи, що операціоніст банківської установи завірила печаткою «відповідає оригіналу» копії сторінок паспорта та номеру облікової картки платника податків, наданих зловмисником, можна зробити висновок, що працівником банку при видачі банківського вкладу 14 липня 2016 року не було здійснено належних дій, які передбачені вищевказаною Інструкцією, щодо ідентифікації особи, яка представилась ім'ям позивача. Крім того, у висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/13-2/65-СЕ/17 від 11 травня 2017 року, містяться відомості, що «порівняльний аналіз ксерокопій документів [PERSON], які були надані для отримання виплат вкладнику ПАТ «Фінанси і кредит», дає підстави зробити попередній висновок про те, що грошові кошти в сумі 200 000 грн видано невстановленій особі по підробленому паспорту та довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім'я [PERSON]» /а. с. 28-35/. Згідно з листом № 24/Ф-78аз від 12 березня 2018 року за підписом старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України Росік Н. А., 01 серпня 2017 року матеріали досудового розслідування за підозрою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], котрі раніше були виділені з кримінального провадження № 12013110050002060 від 05 лютого 2013 року в окреме провадження № 12017000000000587, були виділені у кримінальне провадження № 12017000000001277 і 26 жовтня 2017 року обвинувальний акт направлено до Оболонського районного суду м. Києва /а. с. 97/. Як вбачається, Оболонським районним судом м. Києва, під головуванням судді Родіонова С. О., здійснюється розгляд кримінального провадження у справі № 756/14440/17 (пр. 1-кп/756/1032/17) за обвинувальним актом стосовно [PERSON], [PERSON], що обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 191, частиною третьою статті 358, частиною другою статті 28 частини четвертої статті 358 КК України, [PERSON], [PERSON], [PERSON], що обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених частиною п'ятою статті 27 частини четвертої статті 191, частини третьої статті 358 КК України, [PERSON], що обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 27 частини четвертої статті 191, частиною першою статті 309 КК України /а. с. 105/. Згідно з частиною третьою ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки можуть втикати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником, є фізична особа, є публічним договором, (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72 Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, умов, визначених змістом, зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Окрім матеріальних збитків, позивач просив суд стягнути з відповідача суму у розмірі 20 000 грн як відшкодування завданої йому моральної шкоди, посилаючись на те, що грошові кошти, що були внесені на депозитний рахунок банку, були заощаджені великими зусиллями та сумлінною працею протягом багатьох років. Після початку ліквідаційної процедури AT «Банк «Фінанси і кредит» та втрати через це більше двох мільйонів гривень, а згодом ще і через крадіжку залишку моїх коштів, позивач пережив сильний стрес та переживання, що спричинили шкоду його здоров'ю - порушився сон та апетит, порушився звичний образ життя. У відповідності до частини першої ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилами пунктів 2, 3 частини другої ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з частиною першою ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема при вирішенні питання, щодо відшкодування моральної шкоди суд повинен з'ясувати чим. підтверджується факт заподіянні моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з приписами частини першої, другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, встановлені письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини другої ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України. Згідно закріплених положень у частині третій статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як визначено положеннями частини першої статті 13 ЦПК України. Судовим розглядом встановлено, що при видачі грошових коштів у розмірі 200 000 грн контролером-касиром ТВБВ № 10026/0151 [PERSON] було порушено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 09 серпня 2012 року № 14, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860, при проведенні виплат відшкодувань, оскільки навіть при візуальному огляді наявних документів вбачається, що номер паспорту, наданого контролеру-касиру ([NUMBER]), з якого вона зробила копію і засвідчила своїм підписом відповідність, відрізняється від номеру паспорту позивача ([NUMBER]) /а. с. 21, 51/. Відтак, третя особа [PERSON] не могла не помітити різницю, якби діяла добросовісно, згідно з Положенням. Фактичні обставини, на які посилається позивач, підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми письмовими доказами, що містяться у матеріалах справи, та показами свідка, стороною відповідача не спростовано. Разом з тим, суду не було надано доказів нанесення моральної шкоди позивачеві, чим було спричинено погіршення стану його здоров'я. Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню частково. Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 20 000 грн. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: partial