Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 30 червня 2016 року визнано недійсним договір купівлі продажу, оформлений протоколом про проведення аукціону від 23. 11. 2015 року та актом про передання права власності від 23. 11. 2015 року, яким 6 боксів за внутрішнім обміром площею 314,9 кв. м., основною площею 353,6 кв. м, навантажувально розвантажувальна естакада, огорожа території, довжиною 300 метрів, які розташовані в м.Бахмачі Чернігівської області, вул. Першотравнева, № 10 оскільки ліквідатором вказане майно неправомірно було включено до ліквідаційної маси та реалізовано під час ліквідаційної процедури. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року вказана вище ухвала суду першої інстанції залишена без змін. У листопаді 2016 року ПАТ «Чернігівоблбуд» звернулося до Бахмацького райсуду із позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні від 14 грудня 2015 року, серії НВС № 032309, виданого приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 846, посилаючись на те, що поскільки ухвалою господарського суду Чернігівської області від 30.06.2016 року визнано недійсним договір купівлі - продажу, оформлений протоколом про проведення аукціону від 23. 11. 2015 року, та актом про передання права власності від 23.11.2015 року, якими були продані 6 боксів, навантажувально розвантажувальна естакада і огорожа території, розташовані в м. Бахмачі, Чернігівської області, вул. Першотравнева, № 10, підлягає також визнанню недійсним і свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні від 14. 12. 2015 року, реєстровий № 846, серії НВС № 032309, видане приватним нотаріусом [PERSON] В судовому засіданні представник позивача - ПАТ «Чернігівоблбуд» [PERSON] позовні вимоги підтримав і просить їх задовільнити. Представник позивача пояснив, що позивач при подачі позову до суду керувався вимогами ст. 203 ЦК України про те, що зміст правочину не може суперечити законодавству. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини. Про належність проданого з аукціону майна, яке зазначене у свідоцтві про придбання нерухомого майна на аукціоні від 14. 12. 2015 року саме позивачу, зазначено в ухвалі господарського суду Чернігівської області від 30. 06. 2016 року і в постанові Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 року. Це майно необгрунтовано було включено ліквідатором до ліквідаційної маси і реалізовано в процесі аукціону. Продане майно є обєктами незавершеного будівництва і до теперішнього часу воно не прийняте до експлуатації. При розгляді справи господарським судом ДП „Бахмачцивільбуд не надало будь яких документів, які підтверджують право власності (господарського відання). В звязку із визнанням недійсним договору купівлі продажу майна з аукціону є також недійсним і видане свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні. Представник також просить стягнути з відповідача, понесені по справі судові витрати. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав і пояснив, що майно, придбане [PERSON], реалізовувалось в порядку виконання судових рішень . Був призначений ліквідатор щодо реалізації майна банкрута ДП „Бахмачцивільбуд, яке значилося юридичною особою. [PERSON] є добросовісним набувачем і відповідно до ст. 388 ЦК України це майно не може бути витребуване у нього. А тому і свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні не може бути визнане недійсним. При купівлі майна [PERSON] були надані інвентаризаційні справи на будівлі. Представник 3 ої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору , приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився. Подав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності. (а. с. 36). Ознайомившись із матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає що позовні вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна не аукціоні підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до ст. 44 ч. 8 ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом спори, що виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі , про визнання недійсними договорів купівлі продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 30.06. 2016 року було задоволено заяву ПАТ „Чернігівоблбуд про визнання недійсним договору купівлі продажу , укладеного на аукціоні 23.11. 2015 року. Визнано недійсним договір купівлі продажу, оформлений протоколом про проведення аукціону від 23. 11. 2015 року та актом про передання права власності від 23. 11. 2015 року (а.с . 3-5) Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року, апеляційну скаргу арбітражного керуючого [PERSON]. було залишено без задоволення, в ухвалу господарського суду Чернігівської області від 30. 06. 2016 року у справі 927/1300/13 без змін (а. с. 6-10). Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому ЗУ „Про виконавче провадження Згідно із ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 30.06. 2016 року було встановлено, що гараж, естакада і огорожа відповідно до наданого балансу позивача і копії інвентаризаційної відомості станом на 01. 04. 94 року включені як обєкти незавершеного будівництва. Згідно наданого акту оцінки вартості майна від 30. 06. 1994 року, затвердженого наказом голови Фонду комунального майна та приватизації обласної ради від 30.06.1994 року № 93, загальна вартість обєктів незавершеного будівництва зазначається, як вартість майна орендаря в розмірі 252 7664 крб. Відповідно до наданої копії статуту ЗАТ „Чернігівоблбуд розмір статутного фонду , який передається АТ „Чернігівоблбуд, складає 7146980 тис. крб., тобто, обєкти незавершеного будівництва, а саме: гараж, естакада та огорожа ввійшли до статутного фонду ЗАТ „Чернігівоблбуд , правноступником якого є ПАТ „Чернігівоблбуд. Будь яких документів, які підтверджують право власності (господарського відання) ДП „Бахмачцивільбуд ЗАТ „Чернігівоблбуд на майно, відчуджене під час ліквідаційної процедури, ліквідатором господарському суду не надано. Господарським судом прийнято рішення визнати недійсним договір купівлі продажу, оформлений протоколом про проведення аукціону від 23. 11. 2015 року та актом про передання права власності від 23. 11. 2015року, якими 6 боксів за внутрішнім обміром 314,9 кв. м., основною площею 353, 6 кв. м., навантажувально розвантажувальна естакада, огорожа території 300 м., що розташовані у м. Бахмачі, Чернігівської області , вул. Першотравнева № 10, оскільки ліквідатором неправомірно було включено до ліквідаційної маси та реалізовано під час ліквідаційної процедури банкрута. При визнанні недійсним договору купівлі продажу, укладеного на аукціоні, судом застосовані норми ст.230 ЦК України. Відповідно до ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 204 ч.1 ЦК України правочин є правомірним якщо, його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 14 грудня 2015 року приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу [PERSON] на підставі ст. 75 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та на підставі акта про передання права власності на куплене нерухоме майно від 23.11.2015 року і протоколу про проведення аукціону, складеного філією ТБ «Електронні торги України», було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні, реєстровий номер 846, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності нерухоме майно, що складається з комплексу, який включає гараж на 6 боксів, загальною площею 353,6 кв. м., навантажувально-розвантажувальну естакаду, огорожу території 300 м., які знаходяться в м. Бахмачі, вул. Першотравнева, № 10, Чернігівської області. Тобто, в зазначеному свідоцтві вказане нерухоме майно, а не обєкти незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 331 ч. 2, ч. 3 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва \~(створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). В звязку з тим, що ухвалою господарського суду Чернігівської області від 30.06.2016 року визнаний недійсним договір купівлі-продажу, оформлений протоколом про проведення аукціону від 23.11.2015 року та актом про передання права власності від 23.11.2015 року, які покладені в основу видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні від 14.12.2015 року, то і зазначене свідоцтво слід визнати недійсним. Виходячи із викладеного, суд вважає, що посилання представника відповідача на норми ст. ст. 330, 388 ЦК України є безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1378 грн., про що підтверджує платіжне доручення № 198 від 10.11.2016 року (а.с.14), на користь держави. Ці витрати підлягають стягненню із відповідача в звязку із задоволенням позову позивача. Згідно із ст. 79 ч.3 п. 2 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача надав суду договір про надання правової допомоги від 19.10.2016 року, де зазначено про суму гонорару в 4500 грн., і розрахунок компенсації витрат, повязаних із наданням правової допомоги в розмірі 5120 грн. [PERSON] у цьому розрахунку вартість наданих послуг у 1 3 позиціях обрахована із мінімальної заробітної плати з 01.12.2016 року в сумі 1600 грн., в той час, як послуги подавались до подачі позовної заяви, тобто, до 11.11.2016 року. З 01.05.2016 року відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата складає 1450 грн. на місяць. Крім того, суд вважає, що в розрахунку завищений час надання послуг, зазначених в позиціях 1 3 розрахунку, враховуючи зміст і обсяг позовної заяви, а також прикладених до неї копій документів. А узгодження позицій із клієнтом здійснюється в процесі вивчення документів і складання позовної заяви. Суд вважає, що на вивчення документів, складання позовної заяви і виготовлення копій документів могло бути витрачено часу не більше 2 годин 30 хвилин. Крім того, позивачем є юридична особа, яка не приклала до позовної заяви письмові докази про перерахування представнику позивача грошових коштів (бухгалтерських документів). Відповідно до ст. ст. 58-60 ЦПК України судом також встановлено із даних Єдиного реєстру адвокатів України, що відповідно до свідоцтва № 219 від 03 серпня 2002 року, виданого Чернігівською обласною кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури на підставі рішення комісії від 02.08.2002 № 3, [PERSON] має право на зайняття адвокатською діяльністю. Зі змісту договору про надання правової допомоги від 19.10.2016 року (а.с. 38) вбачається, що ПАТ «Чернігівоблбуд» уповноважило [PERSON], який діє на підставі свідоцтва субєкта підприємницької діяльності № ф 0090901 від 10.11.2003 року, та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 219 від 03.08.2002 року, бути його представником у суді 1 інстанції. Оригінал (копії) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і свідоцтва субєкта підприємницької діяльності представником позивача в судовому засіданні надано не було. З профайлу адвоката (а. с. 40) вбачається, що [PERSON] здійснює індивідуальну адвокатську діяльність, тобто, є самозайнятою особою, і не входить до складу будь якого адвокатського бюро або обєднання. Відповідно до розяснень, викладених в п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 року № 10 „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони , крім випадків надання безоплатної правової допомоги . При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа , яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 ЗУ „ Про адвокатуру чи адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору ( ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу . Крім того, п. 48 постанови визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом , так і іншим фахівцем в галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК . Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат . Для підтвердження понесених позивачем витрат представник позивача в судовому засіданні надав як адвокат, фізична особа - підприємець, квитанцію до прибуткового касового ордера від 19.12.2016 року про прийняття від ПАТ „ Чернігівоблбуд через [PERSON]В відповідно до договору від 19.10.2016 року 4500 грн. і розрахунок компенсації витрат , повязаних з наданням правової допомоги вже в сумі 5120 грн. Але позивач є субєктом господарювання і він повинен був надати документальне підтвердження таких витрат представнику позивача в контексті ст. ст. 58-60 ЦПК України Так, в силу ст. 9 ЗУ „ Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні і відповідно до преамбули Положення про форму та зміст розрахункових документів , що затверджене наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 року № 13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 року за № 220/28350, на підтвердження факту надання послуг та отримання коштів у сфері послуг субєкт господарювання має видати споживачеві розрахунковий документ, форма і зміст якого відповідають цьому положенню та залежать від виду субєкта господарювання . В п.3 вказаного Положення зазначено, що у разі відсутності хоча б одного із обовязкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим . Статтями 13-15 ЗУ „ Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського обєднання . Згідно з положеннями ч. І ст. 13 цього Закону , адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч. 2 п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України. Оскільки адвокатом [PERSON] здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність , то в силу п. 65.7 ст. 65 Податкового кодексу України і Порядку обліку платників податків і зборів, він, як самозайнята особа, має бути зареєстрований як платник податків у податковій інспекції та мати довідку про взяття на облік платника податків. Копії довідки за цією формою щодо адвоката [PERSON] позивачем не надано. Оскільки у справі відсутній документ про те, що адвокат [PERSON] зареєстрований як самозайнята особа, то у суду відсутня можливість констатувати той факт, що відомості про сплату ПАТ „ Чернігівоблбуд адвокату коштів у сумі 4500 гривень , які містяться в приходному касовому ордері, є розрахунковим документом, який відповідає вимогам згаданого вище Положення. Відсутні також розрахункові документи позивача- ПАТ „Чернігівоблбуд, які свідчать про перерахування коштів за правову допомогу представнику позивача. Виходячи з викладеного суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача коштів за надання правової допомоги представником позивача на користь позивача.

Outcome: dismissed