Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернувсь до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Посилався на те, що він є власником будинку по [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані відповідачі, але фактично там не проживають з листопада 2016 року. Відповідачі житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування будинком по [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Причину своєї неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Щодо [PERSON] поклалася на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] являється власником жилого будинку по [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 12 жовтня 2005 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 липня 2007 року (а.с. 1-110). В жилому будинку по [ADDRESS] зареєстровані окрім інших зареєстровані і відповідачі по справі: [PERSON] , [INFO] з 04 грудня 2007 року (а.с. 51) та [PERSON] , [INFO] з 08 січня 2008 року (а.с. 52) Як вбачається з Актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 04 жовтня 2018 року та 15 травня 2019 року за адресою [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] , зареєстровані але зі слів сусідів не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 8, 9). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він є сусідом [PERSON] та йому достеменно відомо, що [PERSON] та її син [PERSON] не проживають в будинку за адресою [ADDRESS] з листопада 2016 року. Наскільки йому відомо колишня дружина позивача вийшла заміж та спільно з дітьми проживає з іншим чоловіком. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що він є сусідом [PERSON] та йому достеменно відомо, що [PERSON] та її син [PERSON] не проживають в будинку за адресою [ADDRESS] з осені 2016 року. Відповідно до вимог ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За наведених вище доказів, суд приходить до висновку, що відповідачі вільно визначились з місцем свого проживання та не проживаючи у житловому будинку по [ADDRESS] втратили право користуватися зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням того, що позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору (а.с.5) відповідно до п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач [PERSON] є неповнолітньою особою, у якої відсутній заробіток, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави 768 гривень 40 копійок судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved