Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що у лютому 2006 року між сторонами укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачем отримано кредит у сумі 9108,72 доларів США для купівлі автомобіля та у сумі 3315,57 доларів США для сплати страхових платежів, терміном до 14 лютого 2013 року. Позичальником допущено порушення строків погашення кредиту. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 41819,05 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 09 лютого 2016 року становить 1081858,82 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили застосувати наслідки спливу позовної давності. Відповідач зазначив, що з 2010 року після передачі ним автомобіля для продажу на аукціоні він припинив здійснювати сплату будь-яких платежів по кредиту. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 14 лютого 2006 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KIV0AU3391260, за умовами якого позичальник отримав від банку кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії у розмірі 9108,72 доларів США для купівлі автомобіля марки DAEWOO та у сумі 3315,57 доларів США для сплати страхових платежів. Погоджена сторонами процентна ставка за користування кредитними коштами становить 1,00% річних. Забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає застава автомобіля марки DAEWOO. Договір укладений між сторонами у простій письмовій формі, підписаний сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно зі ст. ст. 572, 574 ЦК України у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. У відповідності до положень ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. За приписами ч. 4 ст. 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з отриманням кредиту для купівлі транспортного засобу. В порядку забезпечення виконання основного зобов'язання між позичальником та банком був укладений договір застави автомобіля марки DAEWOO Lanos, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. 27 травня 2010 року на підставі заяви позивача приватним нотаріусом КМНО Воробйовою К.В. вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 792, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки DAEWOO Lanos, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного автомобіля приватним нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк», що виникли на підставі кредитного договору від 14 лютого 2006 № KIV0AU3391260, у розмірі 7023,53 долари США - борг по кредиту, 1156,61 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 47,49 доларів США - борг по комісії, 54,02 долари США - пеня. Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 07 липня 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Воробйової К.В. № 792, вчиненого 27 травня 2010 року. В рамках вказаного виконавчого провадження проведено аукціон з продажу майна, що належить боржнику [PERSON], 26 червня 2012 року реалізовано заставне майно за ціною 23700 грн. (а.с. 66) Як встановлено судом з пояснень представника позивача у судовому засіданні, грошові кошти від продажу заставного майна були перераховані на користь банку у червні 2012 року, однак помилково зараховані на погашення кредитної заборгованості по іншому договору, укладеному з відповідачем. 25 грудня 2015 року кошти були зараховані банком в рахунок погашення по кредитному договору від 14 лютого 2006 № KIV0AU3391260. Відтак, позивачем до матеріалів справи долучено новий розрахунок суми боргу. (а.с. 182-188) З вказаного розрахунку вбачається, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснений відповідачем 22 березня 2011 року. Крім того, перед тим як звернутися до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, банком на адресу боржника надсилалася вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки у виконавчому написі нотаріуса зазначена сума основного боргу за договором у розмірі, що включає як прострочену заборгованість по кредиту, так і поточну. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що надати суду копію такої вимоги у нього можливості немає. Відповідач, зі свого боку, таку вимогу не отримував, однак дії по вчиненню виконавчого напису нотаріусом не оскаржує, оскільки добровільно передав автомобіль для продажу на аукціоні. За таких обставин, суд доходить висновку, що банк скористався своїм правом дострокового стягнення кредиту та змінив строк його остаточного погашення, який наступив до 27 травня 2010 року, тобто дати вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За правилами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 264 ЦК України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Матеріалами справи підтверджено, що строк позовної давності у даних спірних правовідносинах розпочався з 22 березня 2011 року, тобто з дати здійснення останнього платежу по кредиту. Позивач звернувся до суду з позовом 13 травня 2015 року. Отже, ПАТ «КБ «ПриватБанк» допущено пропуск строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed