Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У травні 2015 року позивач, звернувся до відділ ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, в якому просить суд: визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, але згодом уточнив свої позовні вимоги та звернувся до Територіальної громади м. Дніпродзержинську в особі Дніпродзержинської міської ради, треті особи: Перша Дніпродзержинська державна нотаріальна контора та Заводський відділ ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, в якій просив суд скасувати у державних реєстрах відповідні записи про обтяження та арешт нерухомого майна та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме на квартиру [ADDRESS]. Позивач в судове засідання зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача при заочному розгляді справи та без застосування технічних засобів. Представник відповідача та третіх осіб в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачеві та третім особам на останню відому суду адресу і в силу ст.77 ЦПК України вважається доставленою, крім того представник відповідача неодноразово звертався до суду з різноманітними скаргами та запитами, на які отримував відповіді від керівника апарату суду, тобто достовірно знав про перебування даної цивільної справи в провадженні суду, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними; є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем та третіми особами відсутня, що дозволило суду за згодою позивача та його представника, згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Треті особи в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомили, заперечення на позов не надали. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню на підставі досліджених письмових доказів по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Судом встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 грудня'1997 року, виданого Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] належить квартира по вул. Бойка, 49 - 45, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, батько позивача, [PERSON], помер 06.01.2015 року. Після смерті батька позивача, [PERSON] він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після нього на 1/2 частину квартири по вул. Бойка, 49 - 45, м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, але йому не було видано свідоцтво про право на спадщину, оскільки на квартиру було накладено заборону на вчинення будь яких дій, щодо цієї квартири, при наступних обставин. Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2000 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська була винесена постанова про стягнення з позивача, [PERSON], боргу в сумі 12960,00 гривень на користь держави, яка направлена для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська. З матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2002 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська [PERSON] при примусовому виконанні постанови Кіровського суду м. Дніпропетровська винесена постанова серії АА№ 943272 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладене арешт на все майно, що належить позивачу, а саме на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить позивачу. Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28 березня 2002 року, реєстратором: Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою були внесені 05 жовтня 2006 року відомості про заборону на нерухоме майно у вигляді 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3841101, що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11 листопада 2013 року. Судом встановлено, що у квітні 2015 року позивач звернувся до начальника заводського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції із заявою про скасування обтяження на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в зв'язку з повним виконання зобов'язань за постановою Кіровського районного суду м. Дніпродзержинська та повним виконанням зобов'язань перед Заводським відділом ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції. З відповіді за № 10/0414/6399 від 14 квітня 2015 року, наданої позивачу начальником Заводського відділу державної виконавчої служби [PERSON] вбачається, що, згідно перевірки книг вхідної кореспонденції, книг обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, та алфавітних покажчиків в період з 2000 року по 09 лютого 2010 року, на примусовому виконанні дійсно перебувала постанова від 20 жовтня 2000 року, видана Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення боргу із [PERSON] на користь держави боргу в сумі 12960,00 грн. Згідно відмітки державного виконавця в книзі обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю, дане виконавче провадження 09 лютого 2010 року було закінчено на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку з повним фактичним виконанням. Також в повідомленні було зазначено, що надати більш детальну інформацію немає можливості, так як розпорядженням начальника Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ за № 2 від 08 січня 2014 року «Про створення комісії для знищення документів, переданих до архіву Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ», відповідно до вимог п.п. 910-9.15 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (зі змінами), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 грудня 2009 року №2392/5, для знищення документів, переданих до архіву, по яких закінчився строк зберігання», - виконавче провадження по виконанню постанови від 20 жовтня 2000 року, що була видана Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення боргу із [PERSON] на користь держави боргу в сумі 12960,00 грн. було знищено, тому позивачу, для зняття арешту з належної позивачу частини квартири по вул. Бойко, буд. 49. кв. 45, рекомендовано звернутися до суду. Судом встановлено, що позивач повністю сплатив борг на користь держави в сумі 12960,00 гривень, не має ніяких боргових зобов'язань перед Заводським ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції, але в зв'язку з існуючою забороною відчуження належного майна, позивач позбавлений можливості розпорядитися своїм нерухомим майном, яке належить йому на праві приватної власності. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV, 21.04.1999 (зі змінами та доповненнями), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV, 21.04.1999 (зі змінами та доповненнями), в разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Зважаючи на те, що при закритті виконавчого провадження в зв'язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, державний виконавець не скасував арешт на майно та оголошення заборони на відчуження, чим порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», тому позивач позбавлений можливості в повному обсязі здійснювати свої повноваження власника нерухомого майна, і вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав шляхом скасування арешту та заборони відлучення майна, що надасть підстави для виключення запису про обтяження належного мені нерухомого майна із Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт та заборона відчуження нерухомого майна може бути зняті в судовому порядку. Відповідність до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідність до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. У відповідність до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. У відповідність до ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідність до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.61ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть здасть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідність до ст.66 ЦПК України, висновок уповноваженої особи - докладний опис проведених досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом є доказом, який підтверджує обставини по справі. У відповідність до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Суд вважає доведеним наявність підстав для задоволення вимог в частині зняття заборони на відчуження та скасування арешту з належної позивачу частини квартири по вул. Бойко, буд. 49. кв. 45. Не доведеними є вимога щодо визнання права власності на частину спірної квартири в порядку спадкування за законом, яка залишилась після смерті матері, оскільки після скасування всіх заборон, у позивача є право звернутися до нотаріальної контори для вирішення питання про отримання свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом. Встановлені судом факти і обставини підтверджують матеріали справи, оголошені в судовому засіданні. Стосовно судових витрат, до яких відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України відноситься розмір судового збору та витрати на правову допомогу, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial