Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Ухвалою судді від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою судді від 26 травня 2020 року відкрито провадження за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування витрат, понесених на ремонт та утримання домоволодіння, визнання недійсним та скасування договору купівлі -продажу домоволодіння. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2020 року виділено зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування витрат, понесених на ремонт та утримання домоволодіння, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу домоволодіння в окреме провадження. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У своїй позовній заяві позивач просить постановити рішення про усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження майном та виселити [PERSON] з будинковолодіння [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 31 жовтня 2019 року між ним та громадянином Російської Федерації [PERSON] було укладено і нотаріально посвідчено договір купівлі - продажу домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] . Відповідно до умов договору майно, яке відчужується належить [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24 червня 2019 року державним нотаріусом Першої Рожнятівської ДНК Ничипорчук І. Б. за реєстром № 341. Право власності на домоволодіння зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 32108588,1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1857587326248. Пунктом 9 договору передбачено, що стосовно домоволодіння, що є предметом цього договору, в нього відсутні речові права, що підтверджується довідкою виданою Рожнятівською селищною радою від 30 жовтня 2019 року за № 1449, а також, що правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх, недієздатних та обмежено дієздатних дітей, не порушує їх право користування житлом, про що свідчить заява від продавця. Відповідно до пункту 10 договору покупець свідчить, що йому відомо про відсутність речового права, стосовно домоволодіння, що є предметом цього договору. Перед укладення договору та після його підписання він особисто оглядав будинковолодіння та усі належні до нього допоміжні та господарські будівлі і споруди. Будинковолодіння було вільним і ніким не зайняте. Після укладення договору він поїхав на роботу до Польщі. Йому зателефонували родичі та повідомили, що до будинковолодіння проник [PERSON] , який переніс туди свої речі і почав самостійно господарювати у літній кухні та подвір`ї, не даючи нікому можливості туди потрапити. Будь які законні підстави для перебування відповідача у приміщеннях та на території будинковолодіння відсутні. Відповідач не зареєстрований за адресою будинковолодіння, не має договору найму чи оренди вказаного житла чи його частини. Проникнення громадянина [PERSON] на територію та в приміщення, що є його приватною власністю носить ознаки суспільно-небезпечних дій спрямованих на недоторканність особистого майна громадян та житла. Після виявлення перешкод у доступі до домоволодіння, він звернувся до органів поліції, у зв`язку із чим було відкрито кримінальне провадження №120190902200000402. Крім того, через самоправне зайняття [PERSON] домоволодіння у період з жовтня 2019 року по даний час йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000 гривень. Зазначає, що внаслідок протиправної поведінки відповідача він зазнав значного стресу і душевних страждань, оскільки не має доступу до власного житла, у зв`язку із чим змушений орендувати інше житло, що спричиняє йому значний дискомфорт. Неправомірні дії відповідача призвели до перебування у стані стресу, погіршення стосунків у сім`ї з близькими та рідними. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав, просить про постановлення заочного рішення по справі. Додатково пояснив, що домоволодіння у квітні 2019 року купив у [PERSON] . Після цього поїхав на роботу за межі України. За час його перебування на роботі в домоволодіння проник [PERSON] , змінив замки у вхідних дверях, закрив на замок хвіртку та став там незаконно проживати, обіцяв добровільно виселитися, але тепер відмовляється, що змушує його звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідач та його представник - адвокат Ошуст С.Є., які були належним чином повідомлені про час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача - адвокат Ошуст С.Є. сьомий раз направив суду клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи те, що відповідач на розгляд справи не прибув жодного разу, не направив суду відзиву на позов, суд розцінює його процесуальну поведінку та процесуальну поведінку його представника - адвоката як таку, що спрямовані на затягування розгляду справи, та з урахуванням думки інших учасників справи вважає за можливе справу розглянути у відсутності відповідача та його представника, з постановленням заочного рішення. Вислухавши позивача і його представника та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст. 20 зазначеного кодексу, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України від 03.09.2014 № 6-84цс14). За змістом статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 зазначеного Кодексу, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 4 ст. 82 зазначеного кодексу, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Позивач уклав договір купівлі - продажу з [PERSON] та придбав домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу домоволодіння від 31 жовтня 2019 року (а. с. 5-7). У цей же день право власності [PERSON] зареєстровано у встановленому порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з реєстру (а. с. 7). Відповідач [PERSON] разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON] проживають у [ADDRESS] без реєстрації, що підтверджується Актом, складеним комісією Рожнятівської селищної ради у складі депутата Креховича Р.М. та сусідів [PERSON] і [PERSON] 2 грудня 2020 року (а. с.71). Відповідач із неповнолітнім сином [PERSON] , 2003 року народження зареєстрований у [ADDRESS] . Договору оренди на житло у [ADDRESS] ним не укладено. Жодних документів, які б підтверджували право його користування разом з дитиною даним будинком [PERSON] не надав. За таких умов служба у справах дітей не має права самовільно втручатися у майнові спори між [PERSON] та власником вказаного майна, що підтверджується листом Служби у справах дітей № 227/01-23 від 05 вересня 2019 року (а. с. 82). 23 грудня 2019 року позивач звернувся до Рожнятівського відділення поліції із заявою про незаконне проникнення [PERSON] на територію його господарства у [ADDRESS] , де відповідач проживає у літній кухні та нікого не допускає на територію господарства. На підставі заяви у ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 12019090220000402 за ст. 162 ч. 1 КК України, що підтверджується копією витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань (а. с. 8) та копіює заяви про вчинення кримінального правопорушення (а. с. 98, 99). 02 та 05 вересня 2019 року відповідач у присутності працівників поліції написав письмові розписки, в яких зобов`язався виселитися та забрати свої речі з господарства, що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується копіями розписок (а. с. 96, 97), а також переглянутим у судовому засіданні відеозаписом огляду місця події - спірного домоволодіння, працівниками поліції у процесі розгляду заяви позивача про повідомлення про вчинення відповідачем злочину(а. с. 83). 14 лютого 2020 року адвокат Тинів І.Д. в інтересах позивача звертався до начальника Рожнятівського відділу Калуської місцевої прокуратури Івано-Франківської області із скаргою на бездіяльність органів досудового розслідування по розслідуванню даного кримінального правопорушення, однак це не дало бажаних результатів (а. с. 101-104). Аналізуючи досліджені докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні самовільно без будь яких правових підстав проживає відповідач, у зв`язку з чим органами поліції внесено дані до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за ст. 162 ч. 1 КК України. Будь які правові підстави для проживання у вказаному домоволодіння неповнолітнього сина відповідача також відсутні. Надана представником відповідача копія рішення Рожнятівського районного суду від 20 травня 2014 року про встановлення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] (а. с. 71-74), не містить жодних даних на підтвердження законності підстав проживання відповідача та його неповнолітнього сина у належному позивачу домоволодінні. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно змісту ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до роз`яснень, які містить п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. 391, ст. 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , однак не може в повній мірі володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю у зв`язку з тим, що відповідач чинить йому в цьому перешкоди незаконно там проживаючи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором , а відповідно до ч. 2 цієї ж норми у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: в тому числі визнання права та припинення дії, яка порушує право. Суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача, застосувавши спосіб захисту його порушеного права як власника майна, визначений в позовних вимогах - усунути перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном шляхом виселення з належного позивачу домоволодіння відповідача. Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач терпить моральні страждання, оскільки не має доступу до належного йому житла та змушений орендувати інше житло, що спричиняє йому дискомфорт, душевні страждання та призводить до додаткових зусиль до влаштування свого побуту. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача, та вважає за необхідне стягнути з відповідача 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, що на переконання суду відповідає вимогам розумності і справедливості та є співмірним з урахуванням глибини моральних страждань позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивач поніс документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору, які з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України необхідно покласти на відповідача у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог.

Outcome: approved