Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

У травні 2018 року представник позивача КП «Харківводоканал» звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість у розмірі 17511 грн. 37 коп., що складається з наданих послуг з централізованого водопостачання за період з 01 липня 2008 р. по 31 березня 2018 р. у розмірі 9859 грн.98 коп., водовідведення за період з 01 квітня 2014 р. по 31 березня 2018 р. у розмірі 4971 грн. 25 коп., інфляційних витрат в сумі 493 грн. 60 коп. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 2186 грн. 54 коп. Заочним рішенням суду від 12 жовтня 2018 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» до відповідачів задоволено. Ухвалою суду від 22 липня 2019 року заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Рішення суду від 12.10.2018 скасовано та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження. 04.09.2019 до суду від позивача по справі надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої КП «Харківводоканал» просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь підприємства за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.07.2008 по 31.07.2019 у розмірі 14583 грн. 55 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.04.2014 по 31.07.2019 у розмірі 7387 грн.09 коп., інфляційні витрати 2186 грн. 54 коп., 3 % річних від простроченої суми 493 грн. 60 коп, загальною сумою 24650 грн.78 коп., а також стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] , однак надані послуги не оплачують. 10.10.2019 до суду від відповідачів по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли заперечення на уточнену позовну заяву, відповідно до яких вони заперечують проти позову, вважають позовні вимоги необґрунтованими. Позивач у своїй заяві не вказав та не довів тих обставин і підстав, на яких він грунтує вимоги, котрі виходять за межі встановленого законодавством України строку позовної давності у три роки. Необґрунтовано та з порушенням вимог чинного законодавства вимагає від них сплату боргу за межами строку позовної давності. Позивач вказує розмір їх заборгованості з надання послуг з централізованого водопостачання за період з 01 липня 2008 року по 31 березня 2018 року складає 9859 грн. 98 кой., водовідведення за період з 01 квітня 2014 року по 31 березня 2018 року складає 4971 грн. 25 коп., та не вказує, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 2-188/11 від 14 березня 2011 року відмовлено в задоволенні позовних вимог за вказані періоди. Позивачем зовсім не надано доказів, на підставі яких саме правових нормативних актів і норм нарахував саме таку суму вимог, яку вимагає з них, а не іншу. Крім того, позивачем до заяви додано «Розрахунок суми заборгованості...» по місячно, з якого помітно, що в термін з листопада 2010 року до січня 2014 року нарахування здійснювались згідно з показами вузла обліку. З квітня 2014 року вони звернулися з заявою до КП «Харківводоканал» з проханням про повірку вузла обліку, повірка до цього часу не здійснена, після цього оплата послуг ними здійснюється згідно з показами вузла обліку в повному обсязі. Крім того, відповідачі зазначили, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця. З 1 лютого 2014 року позивач проводить нарахування оплати за послуги з водопостачання відповідно до норм водоспоживання, а не за показаннями лічильника. Позивач нараховує їм оплату за послуги з водопостачання з 1 лютого 2014 року за затвердженими тарифами для населення, без урахування показань лічильника. 07.11.2019 від представника позивача надійшли до суду пояснення на заперечення, в яких зазначено, що відповідно до листа Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 17.05.2007 № 12/1-64, підприємства-надавачі житлово-комунальних послуг можуть пред`являти вимоги сплати боргу за спожиті житлово-комунальні послуги за весь період його існування. У разі недосягнення згоди щодо порядку погашення боргів за спожиті житлово-комунальні послуги, це питання може бути вирішено в судовому порядку. Тому КП «Харківводоканал» в праві пред`являти позов щодо всієї заборгованості, що утворилась за особовим рахунком. Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами № 630. Стосовно повірки засобів обліку води представник позивача зазначила, що нарахування заборгованості за спожиті послуги згідно з показниками лічильника, якщо такий лічильник не повірений у визначеному порядку, є неможливим в силу вимог закону. Крім того, на заяву [PERSON] №1468 від 03.04.2014 з проханням безоплатної повірки квартирного приладу обліку води, КП «Харківводоканал» надавало відповідь № 128МО від 14.04.2014. У вказаній відповіді, було доведено до відома [PERSON] , що КП «Харківводоканал» не може здійснювати повірку квартирних приладів обліку води на безоплатній основі, через те, що розрахований і затверджений згідно діючого (на момент відповіді) законодавства тариф на послуги водопостачання та водовідведення не передбачає витрат, пов`язаних із періодичною повіркою квартирних приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування і монтаж після повірки. І що КП «Харківводоканал» виконує роботи тільки по распломбуванню і опломбуванню (після проведення повірки) приєднувальних штуцерів приладів обліку води. Таким чином, доводи [PERSON] про те, що КП «Харківводоканал» зобов`язано за власний рахунок проводити повірку приладів обліку води є необгрунтованими і таким, що не відповідають законодавству. 26.11.2019 до суду від позивача по справі надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої зменшено позовний період та КП «Харківводоканал» просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь підприємства заборгованість у розмірі 24164 грн. 00 коп., що складається з наданих послуг з централізованого водопостачання за період з 01 липня 2010 р. по 31 липня 2019 р. у розмірі 14096 грн.77 коп., водовідведення за період з 01 квітня 2014 р. по 31 липня 2019 р. у розмірі 7387 грн. 09 коп., інфляційних витрат в сумі 2186 грн. 54 коп. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 493 грн. 60 коп. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, які викладені у запереченнях, а також просив суд застосувати строки позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. Причининеявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] і є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Також в матеріалах справи містяться довідки про реєстрацію місця проживання осіб, згідно яких [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Наявними у справі доказами встановлено, що між позивачем та відповідачами фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг по водовідведенню та водопостачанню в будинку, де знаходиться квартира відповідачів. У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», установлено, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 33 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою КМ України від 21 липня 2005 р. № 630, передбачено що споживач зобов`язаний вчасно, у встановлений термін, оплачувати надані послуги. При проведенні розрахунків зі споживачами до 01.01.2017 КП «Харківводоканал» застосовувалися норми водоспоживання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водоспоживання і водовідведення, та порядку розрахунків» від 09.04.1997 № 256 (зі змінами від 29.12.2000 за № 1886, від 20.09.2006 №721). З 01.01.2017 підприємством застосовуються норми водоспоживання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 №901. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги - водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги - стягується по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безпреривно, належної якості та підлягає оплаті. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 32 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» тарифи на надання послуг питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат і повинні повністю компенсувати експлуатаційні витрати та забезпечити надійну роботу об`єктів централізованого питного водопостачання. Проживаючи у багатоквартирному будинку, відповідачі користуються житлово-комунальними послугами, які надаються позивачем. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» суб`єктами відносин у сфері питної води та питного водопостачання є споживачі питної води. В порушення обов`язку щодо своєчасної оплати наданих послуг централізованого водопостачання та водовідведення, передбаченого ст. 20 Закону № 1875, ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», п.п. 18, 30 Правил № 630 відповідачі неналежним чином виконували зобов`язання з оплати наданих послуг. Як вбачається зі зведеної картки абонента В +К , відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття особового рахунку 49174 за адресою: [ADDRESS] . (а.с.152-157). За даним особовим рахунком наявна заборгованість за послуги водопостачання за період з 01 липня 2010 р. по 31 липня 2019 р. у розмірі 14096 грн.77 коп., водовідведення за період з 01 квітня 2014 р. по 31 липня 2019 р. у розмірі 7387 грн. 09 коп., інфляційних витрат в сумі 2186 грн. 54 коп. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 493 грн. 60 коп. Зазначена заборгованість утворилася внаслідок не проведення оплати відповідачами за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що підтверджується наданим позивачем розрахунком суми заборгованості. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності зі ст. ст. 67, 68 ЖК України, оплата за комунальні послуги стягується крім квартирної плати по затвердженим у встановленому законом порядку тарифам і повинна вчасно вноситися споживачем - наймачем і членами його родини, які на підставі ч.1 ст.64 ЖК України, користуються нарівні з наймачем всіма правами й несуть разом з ними солідарну майнову відповідальність по зобов`язаннях, що випливає з договору житлового наймання. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачами. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 № 6-59цс13, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Члени сім`ї наймача житлового приміщення за своїм статутом згідно ЖК України прирівняні до наймача. Оскільки послуги водопостачання та водовідведення надаються до квартири відповідачів через системи водопостачання та водовідведення, встановити чіткий об`єм послуг наданих кожному відповідачу неможливо, через що зобов`язання щодо надання і сплати наданих послуг є солідарним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП «Харківводоканал» до відповідачів є обґрунтованими. В той же час, суд враховує, що відповідач просив суд застосувати строки позовної давності до виниклих правовідносин. При вирішення даного питання, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» передбачає форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримання захисту за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. До позовних вимог КП «Харківводоканал» про стягнення заборгованості згідно зі ст. 257 ЦК України встановлено позовну давність тривалістю у три роки. Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Так, КП «Харківводоканал» звернулись з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення 29.05.2018 року, а тому трьох річний строк рахується за три роки до пред`явлення позову, а саме з 01.06.2015 року. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги водопостачання за період з 01 червня 2015 р. по 31 липня 2019 р. в сумі 11760 грн.64 коп., за послуги з централізованого водовідведення за період з 01 червня 2015 р. по 31 липня 2019 р. в сумі 6383 грн. 54 коп., інфляційні витрати в сумі 2186 грн. 54 коп., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 493 грн. 60 коп., а всього 20 824 грн. 32 коп. Що стосується доводів відповідачів по справі щодо завищеного нарахування за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки наявний лічильник води, суд вважає за необхідне зазначити, що відомості про те, що встановлений лічильник, на який посилаються відповідачі, пройшов повірку в матеріалах справи - відсутні, у зв`язку з чим нарахування КП «Харківводоканал» проводились за нормами споживання. Крім того, статтями 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та пунктом 8 Правил № 630 передбачено договірне регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг та визначено, що послуги, які надаються споживачеві згідно із договором, оформлюються на основі типового договору про надання таких послуг, перелік яких та тарифи (ціни), на які затверджуються уповноваженими органами. Пунктами 9, 30, 32 цих Правил № 630, змістом Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (у тому числі в редакції на момент укладення договору) передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства. Проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонт квартирних засобів обліку води (у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки; має здійснюватися за рахунок виконавця зазначених послуг, а витрати, понесені виконавцем, відшкодовуються не інакше, як шляхом їх включення у тариф на послуги з постачання холодної води та водовідведення та сплати споживачем щомісячно у складі цих послуг. У випадку, коли до складу тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення послуги з періодичної повірки приладів обліку води не включено, повірка засобів обліку повинна здійснюватися за рахунок споживача. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.02.2019 по справі №233/6570/15-ц (копія постанови додається до пояснення). Вимогами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Тобто нарахування заборгованості за спожиті послуги згідно з показниками лічильника, якщо такий лічильник не повірений у визначеному порядку, є неможливим в силу вимог закону. Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь № 128МО від 14.04.2014 на заяву [PERSON] №1468 від 03.04.2014 з проханням безоплатної повірки квартирного приладу обліку води, де було доведено до відома [PERSON] , що КП «Харківводоканал» не може здійснювати повірку квартирних приладів обліку води на безоплатній основі, через те, що розрахований і затверджений згідно діючого (на момент відповіді) законодавства тариф на послуги водопостачання та водовідведення не передбачає витрат, пов`язаних із періодичною повіркою квартирних приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування і монтаж після повірки. І що КП «Харківводоканал» виконує роботи тільки по распломбуванню і опломбуванню (після проведення повірки) приєднувальних штуцерів приладів обліку води. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, з відповідачів підлягають стягненню сплачений судовий збір на користь позивача пропорційно до задоволеної частини в розмірі 1518 грн. 48 коп., тобто по 506 грн. 16 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial