Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У червні 2013 року позивач публічне акціонерне товариство «Дніпровськпромбуд» (далі ПАТ «Дніпровськпромбуд») звернулося до суду з позовом, до [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON] [PERSON] про виселення, зняття з реєстраційного обліку, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачі проживають в кімнаті [ADDRESS]. Приміщення, яке займають відповідачі, не є житловим фондом, а є санаторієм-профілакторієм, який належить ПАТ « Дніпровськпромбуд» на праві колективної власності. Частина приміщень будівлі, в якій мешкають відповідачі , знаходиться в аварійному стані та є небезпечними для проживання в них людей, а інше приміщення є непридатним для нормальної їх експлуатації. Враховуючи вказане, позивач просив на підставі ст. ст. 317, 319, 322, 1163, 1164 ЦК України виселити відповідачів з кімнати № 1 санаторію профілакторію за вказаною адресою, зняти їх з реєстраційного обліку за цією адресою, та переселити в надане їм житлове приміщення, кімнати № 16 та [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2014року , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року ., у задоволенні позову було відмовлено. 10 грудня 2014р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ПАТ «Дніпровськпромбуд» було задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 10 лютого 2015 року представник позивача письмово позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Інші учасники судового процесу у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв не надходило. Суд надавав час для подання доказів. Однак сторони своїми процесуальними правами не скористалися, їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, вислухавши пояснення сторін суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до довідки про місце проживання та склад сім»ї від 10 червня 2013 року [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] зареєстровані та проживають в будівлі-санаторію профілакторію в кімнаті [ADDRESS]. Згідно з планом приватизації орендного підприємства « Дніпровськпромбуд» від 07 серпня 1995 року приміщення за вказаною адресою не відноситься до категорії житлові будинки та гуртожитки. Зазначена будівля є об»єктом соціально-побутового значення, створеного за рахунок фонду соціального розвитку, та має статус санаторію-профілакторію( а.с. 9-13). Також актом передачі державного нерухомого майна у статутний фонд ВА « Дніпровсьпромбуд» , правонаступником якого є ПАТ « Дніпровськпромбуд» від 23 червня 1998 року будівля за вказаною адресою передавалась до статутного фонду підприємства як санаторій - профілакторій (а.с. 14). У відповідності до висновку про технічний стан будівельних конструкцій будівлі за адресою м. Дніпропетровськ, пр.. Петровського 34, Придніпровської державної академії будівництва і науково-консалтингового підприємства « Стеконік ЛТД» від 23 січня 2006 року та актом обстеження ремонту й позивачу рекомендовано вжити необхідних заходів. Протоколом № 4 засідання адміністрації профспілкової організації ПАТ « Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013 року було ухвалено, у зв»язку з аварійністю будівлі санаторію-профілакторію за зазначеною адресою переселити [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON] з кімнати № 1 санаторію-профілакторію по [ADDRESS] в кімнату № 16, № 17 у гуртожиток за адресою [ADDRESS] , та видати ордер на житлову площу(а.с. 25). На підставі рішення адміністрації профспілки ПАТ « Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013 року на ім.»я [PERSON] видано ордер від 10 червня 2013 року № 1687 на житлове приміщення в гуртожитку на надано право займати, з родиною житлову площу в гуртожитку [ADDRESS] , а саме, кімнати № 16, № 17.(а.с. 24). Згідно з ст.317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. З матеріалів справи вбачається, що будівля, в якій мешкають відповідачі не єжитловим фондом, а є санаторієм-профілакторієм, що належить ПАТ « Дніпровсьпромбуд» на праві власності, що підтверджується актом передачі державного нерухомого майна у статутний фонд відкритого акціонерного товариства « Дніпровсьпромбуд» від 23 червня 1998 року . Відповідно до технічного паспорта від 23 липня 2007 року приміщення, яке займають відповідачі, є кімнатою відпочинку, а не житловою кімнатою. Так, у плані приватизації орендного підприємства « Дніпровсьпромбуд» від 07 серпня 1995 року зазначено перелік державного житлового фонду, у тому числі гуртожитки, серед якого відсутній об»єкт, в якому мешкають відповідачі. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2009 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 квітня 2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 9 вересня 2010 року, встановлено, що приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд» здійснювалась відповідно із законодавством України і воно стало законним власником майна, переданого йому у статутний фонд. Відповідно до відповіді з Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 20.01.2014 р. № 3/2-1678 вбачається, що: згідно з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2012 р. по справі № 2/5005/5374/2012: ПАТ «Дніпровськпромбуд» зобов'язано передати до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради об'єкти державного житлового фонду - гуртожитки за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], а також об'єкти інженерної інфраструктури, що їх обслуговують, які не увійшли до статутного фонду ВАТ «Дніпровськпромбуд, а Дніпропетровську міську раду прийняти вищезазначені об'єкти. На даний час вищезазначені гуртожитки не є об'єктами комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради. До того часу поки не буде підписано акт приймання - передачі гуртожитків до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, ПАТ «Дніпровськпромбуд» є балансоутримувачем вищезазначених гуртожитків. Згідно зі ст.128 Житлового кодексу України житлова площа у гуртожитку надається на підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Таким чином, ПАТ «Дніпровськпромбуд», як балансоутримувач, є єдиною особою, хто має право поселяти осіб у гуртожитки, які знаходяться у нього на балансі та, відповідно, видавати ордери на зайняття житлової площі в них. Щодо створення районної технічної комісії відповідно до Постанови Ради Міністрів Української PCP від 26.04.1984 р. за № 189 «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання» повідомило, що обстеження нежитлового фонду не входить до компетенції відповідних комісій (а.с.149). Таким чином вищезазначені обставини є істотними для вирішення справи, оскільки підтверджують повноваження позивача на видачу ордерів на отримання житлової площі у гуртожитку по [ADDRESS], а тому виходячи з вищенаведеного не має необхідності створення технічної комісії для обстеження стану будівлі санаторію-профілакторію відповідно до Постанови Ради Міністрів Української PCP від 26.04.1984 р. за № 189 «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання». Відповідно до ст. ст. 4 - 6 ЖК УРСР державний житловий фонд включає в себе жилі будинки (закінчені будівництвом і здані в експлуатацію) та жилі приміщення в інших будівлях, призначені для постійного проживання громадян. Відносини, пов'язані з використанням під житло приміщень у нежилих будинках, не призначених для постійного проживання громадян, регулюються нормами цивільного, а не житлового законодавства, незалежно від їх тривалості. Згідно з ст. 128 ЖК УРСР житлова площа у гуртожитку надається на підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Відповідно до п. 3.1. Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження та ефективне використання такого майна. Крім того, встановлено, що будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є державною власністю та знаходиться на балансі ПАТ «Дніпровськпромбуд». Згідно ч. 5 ст. 132 ЖК України, осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення. Проте, як зазначено вище, будівля, в якій мешкають відповідачі не є житловим фондом, а є санаторієм-профілакторієм. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналізуючи здобуті по справі докази та враховуючи, що відповідачі проживають у будівлі, яка є аварійною та небезпечною для їх життя, та в силу ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом, а також враховуючи те, що відповідачам надано інше житло суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved