Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON], збільшивши в подальшому позовні вимоги, звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], «Гаражного кооперативу «Автомобіліст» м. Вільногірськ» (далі - «ГК «Автомобіліст») про визнання права власності на нерухоме майно, виключення [PERSON] з членів «ГК «Автомобіліст», як володільця гаражу [ADDRESS], виселення її з гаражу [ADDRESS] у «ГК «Автомобіліст». В обґрунтування позову зазначала, що вона та [PERSON] з 11.04.1981 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.03.2000 року, у шлюбі народилися сини - [PERSON], [PERSON], які є відповідачами по справі. У 1997-1999 роках позивач та її чоловік спільно побудували гараж на земельній ділянці, яка виділена [PERSON] за рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради народних депутатів № 138 від 19.03.1997 року «Про розвиток гаражного кооперативу «Автомобіліст» для будівництва індивідуального гаражу № [ADDRESS]. [PERSON] був членом гаражного кооперативу та володільцем спірного гаражу [ADDRESS] (№ [ADDRESS]). [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцями першої черги є відповідачі [PERSON] та [PERSON] 25.05.2015 року [PERSON] отримав технічний паспорт на своє ім'я на гараж № [ADDRESS] (фактичний [ADDRESS]) у ГК «Автомобіліст» і має намір отримати правовстановлюючий документ про його право власності на гараж в порядку спадкування за законом. Також вона зазначила, що рішення про прийняття до членів гаражного кооперативу [PERSON] немає, також немає рішення виконкому Вільногірської міської ради про передачу земельної ділянки виділеної [PERSON] для будівництва гаражу в «ГК «Автомобіліст» [PERSON] Під час його будівництва відношення до нього вона не мала, членом сім'ї не була. Посилаючись на те, що на момент створення спірного нерухомого майна ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» не діяв, відсутність державної реєстрації за нею права власності на спірне нерухоме майно, не є підставою вважати, що таке право власності у неї не виникло. Позивач просила: визнати за нею право спільної сумісної власності з [PERSON], який помер [INFO] року, на гараж [ADDRESS] у ГК «Автомобіліст» у м. Вільногірську, Дніпропетровської області. Виключити [PERSON] з членів «ГК «Автомобіліст», як володільця гаражу [ADDRESS], висилити [PERSON] з гаражу [ADDRESS] у ГК «Автомобіліст». Позивач та її представник в судове засідання з'явилися, позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. [PERSON] пояснила, що в березні 1997 року [PERSON] виділили ділянку № [ADDRESS] на який вони побудували гараж за спільні кошти. У цьому допомагали їх діти, а також вони наймали для цього людей, будували для сім'ї. 31.08.2001 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з метою займу грошей для оплати навчання сина і за це віддали ключі для тимчасового користування гаражем. За життя оформити право власності на гараж [PERSON] не встиг. Після його смерті їх син вирішив оформити на себе гараж і тоді вони дізнались, що [PERSON] передав гараж [PERSON], хоча їй користуватись гаражем не дозволяли. Голова кооперативу сказав, що гараж записано на [PERSON] При цьому [PERSON] та [PERSON] говорили, що [PERSON] продав гараж. Номер гаражу змінився у зв'язку із будівництвом у кооперативі ще одного гаражу. До суду позивач звернулася з метою оформлення права власності на гараж. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, просили справу розглядати та закінчувати без їх участі, позов визнали (а.с. 16, 26). Голова гаражного кооперативу [PERSON] в судові засідання з'являвся, проти задоволення позову заперечував. В подальшому участь у судовому засіданні приймав представник кооперативу. [PERSON] в судові засідання не з'являлась, просила справу розглядати та закінчувати без її участі. Представник «ГК «Автомобіліст» та [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував. Заявив про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] Також вказав на те, що [PERSON] та [PERSON] є неналежним відповідачами по справі, оскільки спору між позивачем та ними щодо гаражу немає. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду третя особа повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] з 11.04.1981 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.03.2000 року, що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] та свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] (а.с. 8, 9). [INFO] року [PERSON] помер у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, що вбачається з копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 11). Згідно копії технічного паспорту на гараж № [ADDRESS], який замовив [PERSON] станом на 25.05.2015 року, гараж побудовано у 1999 році, площа гаражу 28,8 кв.м., погрібу 7,5 кв.м., оглядової ями 4,6 кв.м., його інвентаризаційна вартість становить 53730,74 грн. (а.с. 5-7). За рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради народних депутатів № 138 від 19.03.1997 року «Про розвиток ГК «Автомобіліст» затверджено проект розвитку ГК «Автомобіліст», відведено додатково гаражному кооперативу земельну ділянку для будівництва гаражів, вирішено відвести земельні ділянки мешканцям міста для будівництва індивідуальних гаражів, доручено головному архітектору міста відвести земельні ділянки в натурі та оформити Актами. Згідно додатково списку членів ГК «Автомобіліст», [PERSON] є членом гаражного кооперативу, гараж № [ADDRESS]. На схемі можливого розвитку кооперативу вказані гаражі розташовані поруч (а.с. 10, 160-162). Згідно листа Виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 29.02.2016 року за вх. № 1059/16, на зберіганні у виконавчому органі міської ради у сфері містобудування та архітектури - управління архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради відсутні акти відведення земельних ділянок № [ADDRESS], [ADDRESS], 199 в ГК «Автомобіліст» (а.с. 180 ). ГК «Автомобіліст» м. Вільногірськ» згідно виписки Серії [NUMBER] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є юридичною особою та є некомерційною організацією, що обслуговує домашні господарства (а.с. 29, 30). Згідно протоколу № 1 від 21.04.2011 року загального збору гаражного кооперативу «Автомобіліст» головою кооперативу обрано [PERSON] (а.с. 31). У списку користувачів індивідуальних гаражів «ГК «Автомобіліст», який затверджено рішенням загальних зборів, [PERSON] та [PERSON] немає (протокол № 1 від 21.04.2011 року) (а.с. 34). Зі списку користувачів індивідуальних гаражів «ГК «Автомобіліст» протокол № 1 від 18.03.2015 року, який затверджено рішенням загальних зборів, випливає, що [PERSON] є користувачем гаражу [ADDRESS] (а.с. 25 зв). Згідно листа управління архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 03.08.2015 року за вих. № 1918 жодних протоколів загальних зборів «ГК «Автомобіліст» не передавалось (а.с. 49). За даними архівного відділу виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області протоколи загальних зборів членів «ГК «Автомобіліст» на зберігання до архіву не надходили (а.с. 60). З матеріалів спадкової справи № 83/2015 до майна померлого [INFO] року [PERSON] випливає, що 12.06.2015 року [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в якій вказав, що інших спадкоємців немає. В цій заяві він не зазначив яке саме майно входить до складу спадщини. [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався (а.с. 63, 125-133). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, орендарем земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 1,6331 га., для обслуговування ГК «Автомобіліст» м. Вільногірськ», яка розташована в південно-східній частині м. Вільногірськ, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] є ГК «Автомобіліст» (а.с. 110). З копії технічного паспорту на гараж [ADDRESS] у кооперативі «Автомобіліст», який виготовлено на замовлення [PERSON] станом на 15.04.2015 року випливає, що гараж побудований у 1999 році, площа гаражу 28,8 кв.м., погрібу 7,5 кв.м., оглядової ями 4,6 кв.м., його інвентаризаційна вартість складає 53730,74 грн. (а.с. 112-114). До матеріалів справи долучені копії квитанцій на ім'я [PERSON] № 76 від 12.06.1997 року на суму 60,00 грн. за цемент, № 96 від 29.07.1997 року на цемент на суму 78,00 грн., № 90 від 07.08.2003 року на будівельні матеріали (а.с. 111). Згідно архівної копії рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради народних депутатів від 19.03.1997 року за № 138 про розвиток ГК «Автомобіліст», вирішено, зокрема, відвести земельні ділянки мешканцям міста для будівництва індивідуальних гаражів згідно списку (додаток № 2). Згідно цього додатку членом гаражного кооперативу є [PERSON] (гараж № [ADDRESS]), а гаражем [ADDRESS] користувався [PERSON] До рішення також додано схему можливого розвитку ГК «Автомобіліст» (а.с. 61, 62, 160-162). Представником відповідачів адвокатом Шевчуком В.Г. подано письмову заяву [PERSON] в якій останній пояснює, що в період часу з 2007 року - по 2011 рік він був обраний головою ГК «Автомобіліст» в м. Вільногірську Дніпропетровської області. За час його головування нумерація гаражів не змінювалась. Гараж [ADDRESS], а так само і членство в кооперативі «Автомобліст» за фактом та по записам у журналі кооперативу, належить гр. [PERSON] Громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за час його головування в кооперативі «Автомобіліст» його членами не були та заяв про вступ до кооперативу не подавали (а.с. 55). Представник відповідачів пояснив, що вказана особа є тяжко хворою і не має можливості з'явитись до суду для допиту в якості свідка, такого клопотання він не заявляє, тому вказані пояснення оцінюються судом, як письмовий доказ (стаття 64 ЦПК). Слід зазначити, що вони не підтверджені іншими належними та допустимим доказами, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. Статутом ГК «Автомобіліст» в новій редакції від 2008 року передбачено порядок вступу до членів гаражного кооперативу (розділ ІІ), сплата вступних внесків та членських внесків (розділ ІІІ) (а.с. 182-190). Інші редакції статутів ГК «Автомобіліст» за минулі роки не збереглися, що підтверджується матеріалами справи. Свідок [PERSON] показав, що з літа 1997 року почали будувати по вул. Ленінського Комсомолу гаражі [PERSON] і [PERSON], закінчили будувати у серпні. Дружина [PERSON] [PERSON] приходила тоді на будівництво, приносила їжу. [PERSON] будував за власний рахунок, він працював на будівництві за усною домовленістю. [PERSON] свідок не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був знайомий з [PERSON], який просив його допомогти принести цеглу до гаражу по вул. Ленінського Комсомолу. Будівництвом займались [PERSON] та [PERSON] Це було приблизно влітку 1997 року. Свідку відомо, що гаражі будували [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що є власником гаражу № [ADDRESS] в ГК «Автомобіліст» (а.с. 181), успадкувавши його після смерті чоловіка [PERSON] Гараж, який зараз має [ADDRESS] побудувала родина [PERSON]. [PERSON] приймала участь у будівництві. Потім цим гаражем користувався [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що у 1997 році [PERSON] отримав гараж в районі банку України. Свідок виготовляв металеві конструкції та монтував їх при будівництві гаражу, допомагаючи [PERSON] Зі слів останнього йому відомо, що той отримав документи та землю під гараж. Бачив як гараж будувався і бачив його, коли він був побудований. [PERSON] будував гараж поряд, через стінку. [PERSON] приймала участь у будівництві, як дружина. [PERSON] знає, під час будівництва гаражу її не бачив. Згідно ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 29 КпШС для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю разведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. За статтями 16, 17 Закону України від 7 лютого 1991 р. № 697-XII «Про власність», ст. 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 р., спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). Правовідносини щодо спірного гаражу відповідно до позовної заяви виникли до 2004 року, тому суд не приймає до уваги посилання позивача на норми ст.ст. 331, 392 ЦК України 2004 року, положення ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказувала на те, що вона та [PERSON] у період 1997-1999 років побудували спірний гараж на земельній ділянці, яка зараз має [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер і після його смерті [PERSON] отримав на своє ім'я технічний паспорт на гараж № [ADDRESS] (фактичний [ADDRESS]) у «ГК «Автомобіліст» і має намір отримати правовстановлюючий документ про його право власності на вищезазначений гараж в порядку спадкування за законом. Суд вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, оскільки твердження позивача про порушення ним її прав є надуманим з метою штучно створити спір, оскільки матеріали спадкової справи відомостей про те, що гараж в «ГК «Автомобіліст» входить до спадкової маси не містять та не доведено, що цим відповідачем порушені права позивача. Будь-яких відомостей про порушення прав позивача з боку [PERSON] в позовній заяві взагалі не наведено, що протирічить вимогам ч. 1 ст. 3 ЦПК України, тому суд не приймає визнання цими відповідачами позову і відмовляє в задоволенні позову відносно неналежних відповідачів, яких не було замінено в процесі судового розгляду. Отже, виконком прийнято рішення про виділення земельної ділянки мешканцям міста для будівництва індивідуальних гаражів, зокрема, [PERSON] Слід зазначити, що земельна ділянка, призначена для гаражного будівництва, надається громадянину в оренду, а також може бути одержана ним у власність безоплатно в межах норми 0,01 га, однак будь-яких документів на земельну ділянку на якій розташовано спірний гараж [ADDRESS] на ім'я [PERSON] суду не надано. Свідки підтверджують факт будівництва гаражу [PERSON] у 1997 році і бачили не будівництві [PERSON] Однак, наявність тільки показання свідків є недостатнім для ухвалення рішення. З копії технічних паспортів, які долучені до матеріалів справи, видно, що вони побудовані у 1999 році, а не у 1997 році. При ухваленні рішення суд не може послатися лише на покази свідків, оскільки при розгляді даної справи це буде порушенням вимог процесуального закону про доказування позовних вимог та оцінку доказів. Посилання позивача на те, що нумерація гаражів змінилась не знайшло свого підтвердження в процесі судового розгляду, доказування в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Учасники процесу суду пояснили, що письмових доказів цього немає. До матеріалів справи долучені копії квитанцій на ім'я [PERSON], однак доказів того, що вказані матеріали використані саме при будівництві гаражу [ADDRESS] суду не надано і іншими матеріалами справи факт будівництва спірного гаражу [PERSON] не підтверджується, тому відповідні твердження представника відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги. Судом роз'яснювалось особам, які беруть участь у справі наслідки вчинення або не вчинення певних дій, положення процесуального закону про доказування своїх вимог. Враховуючи посилання в позовній заяві на ст. 22 КпШС, позивач вважає спірний гараж спільною сумісною власністю її та померлого [PERSON] При цьому вимога про визнання за нею права спільної сумісної власності з померлим заявлена некоректно і в разі постановлення рішення з такою резолютивною частиною його не можна було б виконати, зареєструвавши право власності на гараж в цілому з метою чого [PERSON] і звернулась до суду. Така вимога також суперечить ст. 3 ЦПК України, положенням статей 27 - 31 ЦПК України, оскільки суд не має права вирішувати питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності (ст. 25 ЦК України). Крім зазначеного, слід врахувати, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу в судовому порядку. Виходячи з викладеного вище, обраний позивачем спосіб захисту про визнання за нею права спільної сумісної власності з [PERSON], який помер [INFO] року, на гараж [ADDRESS], є неефективним, і таке вирішення позову не вирішує спір щодо права власності на гараж. Доказів сплати членський внесків суду не надано сторонами в зв'язку з їх відсутністю. Також членських книжок на ім'я [PERSON] або [PERSON] немає, що випливає з пояснень [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на час розгляду справи не є власником гаражу [ADDRESS], оскільки документів, які посвідчують її право власності на нерухоме майно немає. За життя [PERSON] право власності на гараж № [ADDRESS] або на гараж [ADDRESS] не оформив, що прямо випливає зі змісту позовної заяви та не заперечується сторонами. Введення гаражу [ADDRESS] в експлуатацію не проводилось. Сам факт користування [PERSON] гаражем на теперішній час сторонами, які беруть участь у справі не оспорюється. Однак, слід зазначити, що фактичне користування [PERSON] гаражем [ADDRESS] не свідчить про те, що вона є членом ГК «Автомобіліст». Будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів того, що [PERSON] є членом ГК «Автомобіліст» особами, які беруть участь у справі, суду не надано та в задоволенні першої вимоги позивача судом відмовлено. Тому вимога позивача про виключення [PERSON] з членів ГК «Автомобіліст» є недоведеною та безпідставною. Щодо вимоги позивача про виселення [PERSON] з гаражу [ADDRESS] у «ГК «Автомобіліст», то слід зазначити, що вона також не підлягає задоволенню, виходячи з викладеного вище. В судовому засіданні представником [PERSON] та ГК «Автомобіліст» заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні в позову. Однак при розгляді цієї справи суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову виходячи з встановлених фактичних обставин справи, зібраних у ній доказів та з урахуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. В зв'язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed