Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона, як боржник, та відповідач, як стягувач, були сторонами у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-3176, виданого 03.07.2006р. Суворовським районним судом м. Херсона про зобов'язання демонтувати частину паркану та облаштувати в'їзд та ворота з вул. Жовтневої Революції на ділянку [PERSON] Зазначає, що в межах зазначеного виконавчого провадження відділом ДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні було винесено постанову ВП №24199745 від 18.01.2012р. про стягнення з неї на користь [PERSON] заборгованості щодо повернення авансового внеску для проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №2-3176 у розмірі 18304,00грн., а також постанову ВП №32865460 від 18.01.2012р. про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови ВДВС №24199745 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. При примусовому виконанні постанови ВП №24199745 від 18.01.2012р. ВДВС було винесено постанову від 27.06.2012р. ВП №32865460 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; постанову від 10.07.2012р. ВП №32865460 про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, складено акт опису й арешту майна від 04.07.2012р. За результатами розгляду позову [PERSON] постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30.07.2012р. по справі №2а-2677/12/2170 було задоволено вимоги позивача та скасовано постанову ВДВС від 18.01.2012р. ВП №24199745 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, постанову від 18.01.2012р. ВП №32865460 про відкриття виконавчого провадження, постанову від 27.06.2012р. ВП №32865460 про арешт майна боржника та постанову від 10.07.2012р. ВП №32865460 про призначення експерта. В подальшому при новому розгляді постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2014р. у справі №2а-2677/12/2170 постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30.07.2012р. було змінено, позовні вимоги задоволено частково, скасовано постанову ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні від 18.01.2012р. ВП №24199745 про стягнення з [PERSON] 18304,00грн. витрат на проведення виконавчих дій, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою ВДВС від 19.01.2015р. ВП №32865460 виконавче провадження з виконання постанови ВП №24199745 від 18.01.2012р. закінчено. Позивач зазначає, що під час розгляду в судовому порядку адміністративної справи №2а-2677/12/2170 в порядку виконання постанови від 18.01.2012р. ВП №24199745 в межах виконавчого провадження ВП №32865460 з неї було стягнуто на користь відповідача 10500,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій, отримання яких [PERSON], з огляду на подальше скасування судом підстави їх отримання - постанови ВП №24199745 від 18.01.2012р., є безпідставним. Зазначає, що з урахуванням висновку, зробленого Херсонським окружним адміністративним судом в ухвалі від 16.04.2015р. по справі №2а-2677/12/2170, вирішення спору щодо повернення цих коштів належить здійснювати за правилами цивільного судочинства. Просила стягнути з відповідача на її користь 10500,00 грн. безпідставно отриманих коштів, збитків від інфляції у сумі 4215,39грн., 3% річних у сумі 151,03грн., а також 5000,00грн. у порядку відшкодування завданій відповідачем моральної шкоди, а всього 19866,42грн. В подальшому позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якої, здійснивши додатковий розрахунок інфляційних втрат (9300,00грн.) та трьох відсотків річних (1109,84грн.) станом на 02.07.2018р., просила стягнути з відповідача на її користь 1050,00грн. безпідставно отриманих коштів, збитки від інфляції та три проценти річних, розрахованих станом на дату прийняття рішення, позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. просила залишити без розгляду. Відповідно до ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2018 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу та третій особі було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали суду від 06.12.2018 року на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу сторін було направлено копію ухвали суду від 06.12.2018 року. Відповідач у запереченнях на позов та у відзиві на позовну заяву, підтверджуючи отримання ним від ВДВС у порядку часткового повернення авансового внеску на проведення виконавчих дій 10500,00 грн., стягнутих з боржника [PERSON] та посилаючись на відсутність між ним та позивачем будь-яких договірних відносин, позовні вимоги не визнав. Третя особа Відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні відзив на позовну заяву до суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2009р. ВП №15892691 на підставі заяви [PERSON] від 02.11.2009р. відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3176, виданого 03.07.2006р. Суворовським районним судом м. Херсона про зобов'язання [PERSON] демонтувати частину паркану та облаштувати за свій рахунок в'їзд та ворота з вул. Жовтнева Революція на ділянку [PERSON] Постановою від 18.01.2012р. ВП №24199745 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3176, виданого 03.07.2006р. Суворовським районним судом м. Херсона про зобов'язання [PERSON] демонтувати частину паркану та облаштувати за свій рахунок в'їзд та ворота з вул. Жовтнева Революція на ділянку [PERSON] закінчено у зв'язку з фактичним виконанням виконавчого документу. 18 січня 2012 року відділом державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні винесено постанову ВП №24199745 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а також постанову ВП №32865460 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №24199745 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 18304.00грн., яка складає розмір авансового внеску, внесеного [PERSON] для проведення виконавчих дій щодо виконання виконавчого листа №2-3176, виданого 03.07.2006р. Суворовським районним судом м. Херсона. Вказані обставини встановлено постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30.07.2012р. у справі №2-а-2677/12/2170 за позовом [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції м. Херсона, за участю третьої особи - [PERSON] про визнання та скасування постанов, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2014р. у справі №2а-2677/12/2170, тому в силу приписів ч.2 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України вони не підлягають доведенню знов. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30.07.2012р. у справі №2-а-2677/12/2170 за позовом [PERSON] до ВДВС Суворовського районного управління юстиції м. Херсона, за участю третьої особи - [PERSON] про визнання та скасування постанов, зокрема, визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця ВДВС Суворовського районного управління юстиції від 18.01.2012р. ВП №24199745 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2014р. у справі №2а-2677/12/2170 постанову суду першої інстанції змінено, викладено її резолютивну частину в новій редакції, постанову ВДВС Суворовського районного управління юстиції м. Херсона від 18.01.2012р. про стягнення з [PERSON] 18304 гривень витрат на проведення виконавчих дій (ВП №24199745) скасовано. 19 січня 2015 року ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №32865460) у зв'язку зі скасуванням виконавчого документу - постанови ВДВС від 18.01.2012р. №24199745 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 18304,00грн. Матеріалами справи, зокрема, копіями розрахункових документів (а.с.33, 34), листом ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні від 19.01.2015р. №136 підтверджується, що у порядку виконання постанови ВДВС Суворовського районного управління юстиції м. Херсона від 18.01.2012р. ВП №24199745, яку було скасовано судом, з [PERSON] було стягнуто суму боргу у розмірі 10500,00грн. Фактичне отримання цієї суми відповідачем визнається. Позивачем пред'явлено вимогу про стягнення з відповідача 10500,00грн. на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України як безпідставно отриманих. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Відповідно до правового роз'яснення Верховного Суду України щодо застосування ст.1212 ЦК України, викладеного у постанові від 03.06.2015р. у справі №6-100цс15, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як вбачається із матеріалів справи стягнення з [PERSON] спірної суми коштів на користь відповідача здійснено ВДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні на підставі виконавчого документу - постанови старшого державного виконавця від 18.01.2012р. ВП №24199745 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Скасування зазначеного виконавчого документу судовим рішенням, прийнятим в адміністративній справі №2а-2677/12/2170 вказує на неправомірне утримання органом державної виконавчої служби з позивача в рахунок сплати витрат на проведення виконавчих дій суми у розмірі 10500,00грн. та її подальшу передачу відповідачу у зв'язку зі скасуванням підстави її отримання. Згідно з частиною 2 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності між ним та позивачем фінансових відносин, як таких, що не звільняють набувача від виконання обов'язку повернути безпідставно отримані кошти. Посилання відповідача на порушення, вчинені позивачем під час виконання скасованої судовим рішенням постанови ВДВС від 18.01.2012р. ВП №24199745 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій не стосуються предмету спору, цим обставинам надана відповідна правова оцінка в рішенні суду, яке прийнято в адміністративній справі №2а-2677/12/2170 і набуло чинності, тому суд залишає їх поза увагою. Відповідно до правового висновку Верховного Суду у спорі про стягнення безпідставно набутих коштів, зробленого у справі 6-122 цс14 (постанова від 24.09.2014р.), ст.1212 ЦК України, як підстава для задоволення позову, може застосовуватись лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунутим з допомогою інших, спеціальних способів захисту. У межах адміністративної справи №2а-2677/12/2170 між сторонами розглядався спір щодо законності прийняття відділом ДВС постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, вчинених у ході примусового виконання рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства. За таких обставин вирішення питання щодо повернення позивачеві безпідставно стягнутих з нього коштів із застосуванням повороту виконання рішення, прийнятого в адміністративній справі є неможливим. У спірних правовідносинах між сторонами відсутній договірний зв'язок, що виключає можливість застосування до них правил про стягнення з винної сторони заборгованості чи збитків. Таким чином є обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача 10500,00 грн. із застосуванням правил ст.1212 ЦК України як безпідставно отриманих коштів. Згідно з частиною 3 статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Таке нарахування здійснюється з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), відшкодування незаконно стягнутої за постановою державного виконавця суми виконавчого збору має відбуватися на підставі статті 1212 ЦК України. Згідно з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 17.10.2018р. у справі №908/2552/17, відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтю 625 ЦК України розміщено у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов'язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов'язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов'язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18. Відтак, за користування чужими грошовими коштами повинні нараховуватися відсотки, визначені згідно зі ст.625 ЦК України на рівні трьох відсотків річних. Отже стягненню з відповідача за користування безпідставно отриманими коштами за період з 25.12.2014р. по 07.02.2019р. підлягає 1300,00грн. трьох відсотків річних, 11231,13грн. інфляційних збитків за цей період та 10500,00 грн., а всього 23031,13грн. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved