Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійного захворювання. На обгрунтування вимоги послався на те, що 19.02.1979 року прийнятий на шахту № 6 «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» гірником очисного вибою V розряду. 01.03.1982 року переведений гірничим майстром видобувної дільниці. 29.03.1983 року переведений заступником начальника видобувної дільниці. 10.12.1983 року переведений гірничим майстром видобувної дільниці. 01.09.1984 року звільнений за прогули по п. 19 «Статута про дисципліну». 17.12.1984 року прийнятий гірничим робітником вибою V розряду. 12.04.1985 року звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. 18.11.1985 року прийнятий гірником очисного вибою V розряду. 03.04.1986 року переведений заступником начальника видобувної дільниці. 08.05.1986 року призначений виконуючим обов'язків начальника видобувної дільниці. 10.10.1986 року переведений механіком видобувної дільниці. 31.08.1992 року звільнений за власною ініціативою по ст. 38 КЗпП України. 07.09.1992 року прийнятий підземним гірничим робітником очисного вибою на шахту №5 «Великомостівська» в/о «Укрзахідвугілля». 20.01.1993 року переведений помічником механіка видобувної дільниці. 27.10.1994 року переведений підземним гірничим робітником очисного вибою. 04.01.1995 року звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого він був змушений неодноразово звертатися за медичною допомогою. Згідно з довідкою МСЕК від 09.06.2011 року позивачу безтерміново встановлено 30% втрати професійної працездатності. Зазначає, що внаслідок отримання професійного захворювання зазнає великих моральних страждань, які виражаються у тому, що у нього з'явився кашель, задишка при незначному навантаженні, болі в області грудей, загальна слабкість організму, хронічний бронхіт, унаслідок чого порушено усі нормальні умови життя, відчуває великі труднощі та незручності при веденні домашнього господарства, перестав бути повноцінною людиною. Представник відповідача подав письмове заперечення на позовну заяву, в якому, із врахуванням доповнення до заперечення від 30.05.2014 року, просить відмовити позивачу у задоволенні позову. На обґрунтування заперечення послався на те, що відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 11.07.2000 року № 248 «Про ліквідацію ДВАТ «Шахта № 5 «Великомостівська» ДХК «Укрзахідвугіля» вирішено ліквідувати ДВАТ Шахта № 5 «Великомостівська» (далі - Наказ № 248). Пунктом 9 вказаного наказу визначено, що правонаступником ДВАТ Шахта № 5 «Великомостівська» є Державна компанія «Укрвуглереструктуризація». Зазначає, що наказ № 248 не скасований та не визнаний нечинним. ДП «Львіввугілля» створено на підставі наказу Міністерства палива та енергетики України від 24.12.2002 року № 751. За таких обставин вважає, що юридичний зв'язок між ДВАТ Шахта № 5 «Великомостівська» та ДП «Львіввугілля» відсутній, тому належною стороною у справі є ДП «Центрально-західна Компанія «Вуглеторфреструктуризація» в особі Західно-Української дирекції з ліквідації шахт. Також вказує, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах із шахтою № 6 «Великомостівська», звідки звільнений 31.08.1992 року за власним бажанням, скарг на стан здоров'я не пред'являв. Відповідно до записки про прийом № 298 від 03.09.1992 року на шахту № 5 «Великомостівська» [PERSON] згідно з результатами медогляду є здоровим, тому може працювати підземним ГРОЗ. Тому вважає, що останній за час роботи на шахті № 6 «Великомостівська» втрати здоров'я не зазнав. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що унаслідок отримання професійного захворювання в нього з'явився кашель, задишка при незначному навантаженні, болі в області грудей, загальна слабкість організму, унаслідок чого порушено усі нормальні умови його життя, відчуває великі труднощі та незручності у веденні домашнього господарства, перестав бути повноцінною людиною. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пославшись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву та доповненні до нього. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній 19.02.1979 року прийнятий на шахту № 6 «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» гірником очисного забою V розряду. 01.03.1982 року переведений гірничим майстром видобувної дільниці. 29.03.1983 року переведений заступником начальника видобувної дільниці. 10.12.1983 року переведений гірничим майстром видобувної дільниці. 01.09.1984 року звільнений за прогули по п.19 «Статута про дисципліну». 17.12.1984 року прийнятий гірничим робітником вибою V розряду. 12.04.1985 року звільнений по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. 18.11.1985 року прийнятий гірником очисного забою V розряду. 03.04.1986 року переведений заступником начальника видобувної дільниці. 08.05.1986 року призначений виконуючим обов'язків начальника видобувної дільниці. 10.10.1986 року переведений механіком видобувної дільниці. 31.08.1992 року звільнений за власною ініціативою по ст. 38 КЗпП України. 07.09.1992 року прийнятий підземним гірничим робітником очисного вибою на шахту №5 «Великомостівська» в/о «Укрзахідвугілля». 20.01.1993 року переведений помічником механіка видобувної дільниці. 27.10.1994 року переведений підземним гірничим робітником очисного вибою. 04.01.1995 року звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. Судом установлено, що у сукупності позивач перебував у трудових відносинах із Шахтою № 6 «Великомостівська» ДП «Львіввугілля» понад 12 років. Згідно з п. 16 акта розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 23.05.2011 року Західно-Українською дирекцією з ліквідації шахт, професійне захворювання у [PERSON] виникло унаслідок довготривалої роботи в шкідливих умовах на вугільних шахтах м. Червонограда та шахти № 5 «Великомостівська» на протязі стажу роботи 14 років 11 місяців 20 днів. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 030713 від 09.06.2011 року позивачу безтерміново встановлено 30% втрати професійної працездатності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно з вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, оскільки останній має кашель, задишку, болі в області грудей, відчуває труднощі та незручності у веденні домашнього господарства, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання, що становить 30 %. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до абз. 1 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Беручи до уваги тривалість роботи позивача в шкідливих умовах на шахті № 6, що більше, ніж утричі, перевищує тривалість його роботи на шахті № 5 суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди унаслідок його роботи на шахті № 6 повинна складати 6000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то, на думку суду, така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Позов у частині, пов'язаній з роботою позивача на шахті № 5, задоволенню не підлягає, оскільки, як установлено судом, ДП «Львіввугілля» не відповідає за зобов'язаннями, що виникли у зв'язку з діяльністю цієї шахти. Доводи відповідача не спростовують висновків суду щодо факту завдання позивачеві моральної шкоди унаслідок його роботи на шахті № 6, а тому відхиляються судом як безпідставні. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial