Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що 01 березня 2011 року між ним та ПАТ «Дельта Банк», яке було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки [NUMBER], згідно умов якого відповідач зобов'язався відкрити позивачеві картковий рахунок на кредитну лінію у розмірі 30 000 грн. та на день укладення договору встановити кредитний ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 20 000 грн. Посилаючись на те, що умови вказаного договору є несправедливими, оскільки не відповідають вимогам закону та порушують його права, позивач просив суд задовольнити пред'явлені вимоги. Позивач у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог. Судом встановлено, що 01 березня 2011 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», яке було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки [NUMBER], згідно умов якого відповідач зобов'язався відкрити позивачеві картковий рахунок на кредитну лінію у розмірі 30 000 грн. та, на день укладення договору встановити кредитний ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 20 000 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що при укладанні договору на відкриття карткового рахунку відповідач не надав йому повну та вичерпну інформацію щодо умов кредитування, при цьому змінив умови та суму сплати за користування кредитом, що, у свою чергу, є підставою для визнання несправедливими умов даного договору. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Частина 2 даної статті ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 4 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік способів захисту цивільних прав і інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Проте такого способу захисту, як визнання в судовому порядку умов договору несправедливими, законодавством не передбачено. Не передбачає такого способу захисту й укладений між сторонами договір. Відповідно до змісту норм Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення судом тієї обставини, що умова договору є несправедливою, є підставою для визнання такої умови недійсною, проте сама по собі констатація факту несправедливості умови договору не може виступати самостійним предметом позовних вимог. Судом неодноразово роз'яснювалося позивачеві його процесуальне право змінити предмет позову, проте позивач, який є фахівцем у галузі права, наполягав на тому, що позов має бути розглянуто саме у тому вигляді, в якому його було пред'явлено. Також не підлягає задоволенню вимога позивача про застосування наслідків недійсності правочину, оскільки даний договір у встановленому законом порядку недійсним не визнано, з відповідною позовною вимогою позивач не звертався. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed