overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначила, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть її інтересам. До судового засідання позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. 224ЦПК України, суд може провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача, який повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло відомостей про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 26.05.2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києві, актовий запис № 591. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувсь до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя та виховання дитини. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], [INFO]. Спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Зазначив, що подальше спільне життя з відповідачкою та збереження шлюбу не можливі і суперечитимуть його інтересам. До судового засідання позивач надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким шлюб розірвати. До судового засідання відповідач надала заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження, сторони зареєстрували шлюб 24.03.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 314. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] народження, [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Враховуючи всі докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в зв'язку з тим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послався на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 09.06.2012 року. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO]. Стверджує, що відповідач його не поважає, вчиняє сварки, тому сумісне життя та збереження їх сім'ї є неможливе. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, дочку [PERSON] просить залишити проживати з відповідачем. Відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідна. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 9). Сімейне життя в сторін не склалося. В останніх часто виникають сварки, відповідач не поважає позивача, тому вважають, що сумісне життя та збереження їх сім'ї є неможливе. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 772,91 грн. Позов мотивований тим, що 15.03.2013 року працівниками Крижопільських електричних мереж було виявлено порушення відповідачем Правил користування електричною енергією, яке виразилось у пошкодженні пломби державної повірки приладу обліку електричної енергії, що є порушенням Правил користування електричною енергією для населення. Комісією Крижопільських ЕМ по розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією було нараховано збитків за шість місяців, що складає 772,91 грн. Заборгованість відповідач відмовляється погасити, тому позивач просив стягнути з неї на свою користь суму завданих збитків та судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] було допущено порушення Правил користування електричною енергією для населення. По даному факту було складено двосторонній акт ППКЕЕн № 1734 від 15.03.2013 року. 23.07.2013 року комісією Крижопільських ЕМ по розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією було вирішено провести нарахування збитків за шість місяців в сумі 772,91 грн. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 28.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено договір № 607/13-В42/05 на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної картки АБ «Укргазбанк», встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування. Відповідач отримав платіжну картку та грошові кошти в повній сумі згідно встановленого ліміту овердрафту, але внаслідок невиконання своїх зобов'язань станом на 25.04.2014 року має заборгованість в розмірі 8565,37 грн., повертати її у добровільному порядку відмовляється, тому позивач просив стягнути на його користь заборгованість та судові витрати по справі. Представник позивача в попереднє судове засідання не з'явився, надіслав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує та просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач у попередньому судовому засіданні позов визнав, про що надав суду письмову заяву. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, 28.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», в особі начальника відділення 42/05 АБ «Укргазбанк» Бакановського Анатолія Леонідовича, та [PERSON] було укладено договір № 607/13-В42/05 на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної картки АБ «Укргазбанк», встановлення ліміту дозволеного овердрафту та їх обслуговування. Отримання відповідачем платіжної картки з ПІН-кодом підтверджується копією розписки від 28.05.2013 року (а.с. 22). [PERSON] не виконав взяті на себе за угодою зобов'язання, тому станом на 25.04.2014 року виникла заборгованість в розмірі 8565,37 гривень, з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за дозволеним овердрафтом, 3450,23 грн. - сума заборгованості за овердрафтом, 57,53 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками, 1577,61 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками за користування овердрафтом та простроченими відсотками за користування дозволеним овердрафтом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Статтями 1049, 1054 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. У відповідності до ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 коп. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

у травні 2014 року позивач звернувся до відповідачки з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги він обґрунтував тим, що спільне життя в них не склалося, в них різні погляди на сімейне життя, вони часто сварились, не мали спільних інтересів. Протягом п'яти років проживають окремо. Позивач до суду не з'явився, надав заяву, в який просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримав та погодився на заочний розгляд справи. Відповідачка, яка була належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, до суду не з'явилась, не повідомила про поважні причини неявки. У зв'язку з чим, відповідно до ст.ст.224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони зареєстрували шлюб 04 квітня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.4). В шлюбі мають одну дитину: [PERSON], яка народилася [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.5). Дитина проживає з відповідачкою. В 2009 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, за цей час примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд вважає необхідним залишити відповідачці прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

у травні 2014 року позивач звернувся до відповідачки з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними. Свої вимоги він обґрунтував тим, що спільне життя в них не склалося, вони проживають окремо. Від шлюбу мають одну дитину, яка досягла повноліття. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи до суду не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи до суду не з'явилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Ч.3 ст. 105, ч.1 ст.110 СК України передбачають, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ч.1 ст.112 СК України встановлює, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони проживають окремо, примирення не досягли. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення, і вважає необхідним розірвати шлюб, укладений між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд вважає необхідним залишити відповідачці прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 1986 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом ЗАГСу Мінського району у місті Києві. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільне життя не склалося, збереження шлюбу неможливо. За таких обставин, позивач просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов. Відповідач надіслала на адресу суду заяву, в якій вказала, що з позовом про розірвання шлюбу погоджується, заперечень не має, просить розглянути справу за її відсутності. Підпис [PERSON] на заяві від 18 липня 2014 року завірений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом ЗАГСу Мінського району міста Києва, актовий запис № 1663. Від шлюбу з позивачем у відповідача народилися [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначаючи причинами розлучення те, що через протилежні погляди на шлюб та сім'ю їх спільне проживання та ведення спільного господарства з відповідачем припинено. Примирення між ними неможливе. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що протягом п'яти років шлюбу вони лише фактично близько трьох місяців проживали разом. Між ними постійно виникали суперечки. Він категорично наполягає на розлученні. Вважає, що примиренне неможливе. Відповідачка позов визнала. Підтвердила, що з позивачем разом не проживають тривалий час. Якщо він не хоче примирення, вона також не буде наполягати. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 2009 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 5). Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] ( а.с. 4 ). Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст. 24 СК України). Враховуючи, що позивач не бажає зберігати з відповідачкою шлюбні відносини, а відповідачка проти того не заперечила, про що свідчить визнання нею позову, сторони не виявили бажання примиритися, - суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON] і після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] Своїм заповітом від 10 листопада 2003 року спадкодавець заповів все належне йому майно позивачу, але він /[PERSON]/ не звертався до нотконтори із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті останнього, так як вважав, що вказаний будинок успадкувала його сестра [PERSON], яка проживає в Італії. Про те, що спадкодавець залишив заповіт він /позивач/ дізнався лише нещодавно, та коли звернувся до Бородянської райдержнотконтори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, державний нотаріус йому відмовив у видачі такого свідоцтва через те, що він пропустив визначений чинним законодавством термін для прийняття спадщини. Вважав причину пропуску ним шестимісячного строку для прийняття спадщини, поважною, оскільки не знав про існування заповіту та спадкового майна, просив встановити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та викладене підтвердив. Відповідач - Мирчанська сільська рада Бородянського району свого представника в судове засідання не направила, просила справу розглядати без його участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] /а.с. 11/, і після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] /а.с.12/. Заповітом від 10 листопада 2003 року [PERSON] заповів все належне йому майно позивачу /а.с.13/, але останній у шестимісячний термін не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки не знав про наявність вказаного заповіту та вважав, що спірний будинок успадкувала його /позивача/ сестра [PERSON] З листа Бородянської райдержнотконтори від 14 травня 2014 року № 735-02-14 вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась /а.с.16/. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви для прийняття спадщини. За таких обставин, оскільки позивач не звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], через те, що не знав про існування заповіту, складеного померлим на його ім»я та вважав, що спірний будинок успадкувала його сестра [PERSON], яка, як вбачається з матеріалів справи, спадщини після смерті [PERSON] взагалі не приймала /а.с.14/, то суд, вважаючи причину пропуску ним /[PERSON]./ строку для прийняття спадщини поважною, визнає за необхідне надати йому додатковий строк для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті спадкодавця терміном три місяці з моменту набрання чинності даним рішенням.

Outcome: approved