Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Верхівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, що належало померлому [INFO] [PERSON] В обгрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з земельного паю, розташованого на території Верхівської сільської ради та 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] . Зазначений будинок, станом на 15.04.1991 р., належав колгоспному двору, членами якого були [PERSON] та [PERSON] Спадкоємцем до майна покійного [PERSON] за заповітом є його дочка [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, частину спадкового майна, а саме земельної ділянки, оформила на себе та отримала свідоцтво. Окрім того, позивач звернулася до Тростянецького державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] . Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 12.02.2019 р. справу прийнято до провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.03.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, не мають заперечень проти визнання права власності [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії паспорта серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] , в селі Верхівка Тростянецького району Вінницької області. Зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , з 28.05.2001р. (а.с.3,4). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] у віці 80 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 27.03.2006 р. зроблений запис за №9 (а.с.6). За даними виписки з погосподарської книги Верхівської сільської ради Тростянецького району за № 241 від 10.04.2018р. станом на 15 квітня 1991 року господарство відносилося до категорії колгоспних дворів. Членами двору були: голова двору [PERSON] , [INFO], та член двору - дружина [PERSON] (а.с. 19). 02.08.1990р. секретар виконавчого комітету Верхівської сільської Ради народних депутатів Тростянецького району Вінницької області посвідчила заповіт, який зареєстровано в реєстрі за №22, згідно якого [PERSON] , що мешкає в селі [ADDRESS] , на випадок його смерті зробив заповітне розпорядження на все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі жилий будинок і примикаючи до нього будівлі заповідає дочці [PERSON] , яка проживає в м. Одеса (а.с. 17). У листі завідувача Тростянецької державної нотаріальної контори від 08.05.2018р. №292/02-17 вказано, що так як документ, що посвідчує право власності спадкодавця на вищезазначений житловий будинок у неї відсутній, вона має право звернутися до суду з позовом для визнання за нею права власності на вказаний вище житловий будинок після померлого (а.с. 20). Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 65,3 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м, допоміжною площею 30.00 кв.м, складається з житлового будинку, А; веранди а; літньої кухні Б; прибудови входу в погріб б; веранди б1; погріба бп; хліва для птиці В; господарської будівлі Г; прибудови г; хвіртки 1; брами 2; огорожі 3; огорожі 4; огорожі 5; вимощення 1 (а.с. 7-15). Згідно з вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено саме на сільські ради. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Відповідно до статті 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в пункті 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З огляду на викладене судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року господарство, що розташоване за адресою: [ADDRESS], відносилося до категорії колгоспних дворів. Членами двору були: голова двору [PERSON] , [INFO] та член двору [PERSON] , а отже кожному з них належало по 1/2 частині майна колгоспного двору розташованого за вищевказаною адресою. Згідно копії спадкової справи №370/06р. до майна померлого [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини зверталася [PERSON] [PERSON] отримала 21.12.2006р. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0560 гектарів у межах, згідно з планом, розташованої на території Верхівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , належної [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Тростянецькою РДА Вінницької області 03.08.2005р. та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за №010502200246 (а.с. 21) [PERSON] отримала 21.12.2006р. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади з процентами та компенсаціями, які зберігаються в філії №2936/033 с. Ободівка на рахунках № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , належних [PERSON] на підставі повідомлення Тростянецького відділення №2936 Ощадного банку України №655 від 14.12.2006р. (а.с. 22). Дружина померлого [PERSON] відмовилася від належної їй частки спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , про що подала до Тростянецької державної нотарільної контори, засвідчену секретарем виконавчого комітету Верхівської сільської ради заяву від 05.09.2006 . (а.с.35) Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, в оформленні права на спадщину на спадкове майно та видачі відповідного свідоцтва позивачу, нотаріусом фактично було відмовлено у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та нородженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] помер [INFO] , і спадкоємцем до його майна по заповіту є [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину, оскільки у встановлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а тому позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , а саме 1/2 частини житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою [ADDRESS] , яка належала останньому за життя, підлягають задоволенню.

Outcome: approved