Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У червні 2018 року Голова Органу опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, діючи в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , яким просив суд позбавити останню батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки [PERSON] . Позивач подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач подала засвідчену секретарем Новомиколаївської сільської ради Лиманського району Одеської області заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги цією же заявою визнала повністю, проти позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON] не заперечувала, визнала обставини відсутності свого піклування дитиною, участі у її вихованні та утриманні. Орган опіки та піклування Новомиколаївської сільської ради Лиманського району Одеської області в підготовче засідання не з`явився, сповіщений належним чином, подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, повністю підтримав позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини: [PERSON] народжена [INFO] року від громадянки [PERSON] , [INFO] Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, повністю не піклується про її духовний та фізичний розвиток, в будинку відсутня їжа, антисанітарія, дитина була відібрана від матері за рішенням опікунської ради від 23.06.2018 року № 11 і 26.06.2018 року поміщена до КЗ «Одеський обласний притулок для дітей «Світанок». З цього часу дитина перебуває на повному державному утриманні. Представник органу опіки та піклування надав висновок від 06.03.2019 року № б/н про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . У разі визнання позивачем позову суд має право у підготовчому судовому засіданні ухвалити судове рішення, якщо це визнання не суперечить закону, і не порушує права та законні інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. Суд вважає доведеним той факт, що мати дитини самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у житті дитини не приймає, чим, щонайменше, ставить під сумнів мати високе звання матері. У відповідності до положення п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача по відношенню до її неповнолітньої доньки розглядає позбавлення батьківських прав як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісного батька. Виходячи зі змісту характеру цього засобу, суд вважає, що його слід застосовувати тільки тоді, коли це викликано відповідною необхідністю. Свою позицію з приводу підстав, порядку, та наслідків позбавлення батьківських прав висловив Верховний Суд України. Так, у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі Постанова) зазначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини з боку батька, матері є однією з підстав позбавлення їх батьківських прав. Згідно із пунктом 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання дитиною освіти. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач веде аморальний спосіб життя, не приймає участі у забезпеченні утримання, виховання дітей, забезпечення повсякденного фізичного розвитку, як складової виховання, лікуванні дитини, не вживає заходів щодо належного утримання дитини, що повністю доведено матеріалами справи. Суд вважає повністю доведеним, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки, публічно письмово це визнає, не заперечує жодної обставини позову, що, без сумніву, на глибоке переконання суду, може мати наслідком ігнорування мамою взагалі існування дитини як особистості, її духовного та фізичного розвитку, тому суд вважає можливим позбавити її батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , як крайній засіб впливу, оскільки, на переконання суду, цей засіб викликаний необхідністю як наслідок недобросовісної поведінки матері по відношенню до своєї дитини. Таким чином, суд вважає ці позовні вимоги обгрунтованими, в зв`язку із чим вони підлягають задоволенню. Вирішуючи питання позовних вимог в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Дитина перебуває на утриманні держави. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Отже суд вважає, що аліменти слід стягувати з відповідачки в розмірі чверті від усіх видів доходу (заробітку). В силу п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За правилом ст. ст. 141-142 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved