Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку 24 листопада 2017 року уточнила та остаточно просила усунути їй перешкоди в користуванні належним їй майном шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втрати вправо користування домоволодінням № 29 по вулиці Романа Шухевича у м. Дніпро, зняти відповідача з реєстрації місця проживання у домоволодінні № 29 по вулиці Романа Шухевича у м. Дніпро, виселити відповідача з домоволодіння № 29 по вулиці Романа Шухевича у м. Дніпро без надання іншого жилого приміщення, та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що вона є власником 25/100 домоволодіння № 29 по вулиці Романа Шухевича у м. Дніпро. В цьому домоволодінні, окрім неї, зареєстровані: її донька [PERSON], її чоловік [PERSON], її син [PERSON]. Відповідач одружений на [PERSON], яка зареєстрована та мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. робоча[ADDRESS]. Відповідач веде асоціальний спосіб життя, в результаті чого регулярно тривалі періоди проживає не разом з власною дружиною, а в володінні власником якого є вона. Відповідач регулярно створює конфліктні ситуації з іншими членами родини позивача, систематично порушує правила співжиття, що робить подальше його спільне проживання з позивачем та іншими членами родини не можливими. Відповідач, користуючись помешканням позивача руйнує його, порушує правила пожежної безпеки, не прибирає помешкання та смітить, розпиває алкогольні напої, спричиняє загрозу для майна та життя позивача, оскільки інколи перебуваючи в стані алкогольного спяніння курить та засинає в ліжку з не погашеною сигаретою. Відповідач без відома позивача, дозволив і сприяв невстановленим третім особам створити звалище біля домоволодіння позивача. Відповідач не зважає на тяжкий стан здоровя позивача власника помешкання. Позивач постійно просила відповідача припинити асоціальну поведінку, припинити створення небезпеки для її життя та здоровя, її власності, припинити створення конфліктів з нею та іншими членами родини, крім того, з метою припинення відповідачем систематичного порушення правил співжиття була змушена звертатися до органів поліції. Органи поліції проводили профілактичні бесіди з відповідачем, виносили відповідачу офіційні застереження про неприпустимість вчинення насильства у сімї, попереджали відповідача про можливість настання адміністративної та кримінальної відповідальності в подальшому, проте заходи не призвели до позитивного результату. Відповідач продовжує порушувати правила співжиття, робить подальше спільне проживання нестепним. Позивач продовжує сплачувати комунальні послуги із врахуванням всіх зареєстрованих осіб, а також не має змоги в повному обсязі розпоряджатися домоволодінням, оскільки продати його з зареєстрованими в ній особами неможливо. Відповідач комунальні послуги не сплачує, проте продовжує користуватися домоволодінням. У звязку з чим, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Проти заочного рішення суду не заперечували. Також, додали, що позивач вже неодноразово викликала поліцію, однак після їхнього приїзду та бесіди з відповідачем, поведінка самого відповідача жодним чином не змінилася на краще. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений на веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею 25/100 частин домоволодіння № 29 по вул. Романа Шухевича у м. Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.04.2002 року № 104/22. Як вбачається з довідки № 6082 від 18.05.2017 року, у вказаному домоволодінні окрім позивача зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Однак, як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, вчиняє постійні сварки з членами сімї позивача та особисто з позивачем, а комунальні послуги взагалі не оплачує. Крім того, відповідач не працює, вдень постійно спить, а вночі виносить з дому речі позивача та членів її сімї. Факт аморальної поведінки, підтверджується показаннями свідка [PERSON], яка у судовому засіданні, зазначила, що вона є донькою позивача та рідною сестрою відповідача. Відповідач не працює, систематично вживає алкоголь, його поведінка є аморальною, оскільки він вчиняє постійні сварки з позивачем та членами її сімї, виносить з дому речі. Зовсім недавно забрав у хворого батька телефон та не повернув. У кімнаті де він проживає повний безлад. Крім того, до матеріалів справи долучено висновки Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, з яких вбачається, що позивач викликала поліцію з приводу викрадення [PERSON] мобільних телефонів та вчинення насильства стосовно членів сімї, а також постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Позивачем також було надано фото таблиці кімнати, де проживає відповідач [PERSON], на яких видно, що житлове приміщення знаходиться в жахливому стані, занедбане, його прибирання не здійснювалося тривалий час, що свідчить про антисанітарні умови та неналежне утримання житла [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] систематично вживаючи спиртні напої та ведучи асоціальний спосіб життя, порушує правила спільного проживання з позивачем та членами її сімї, оскільки вчиняє сварки та зневажливо ставиться до співмешканців. Житлове приміщення в якому проживає, відповідач псує, жодним чином не утримує його, не доглядає майно, яке в ньому знаходиться. Крім того, позивачка неодноразово, у звязку з аморальною поведінкою відповідача, зверталася за допомогою до співробітників поліції з проханням здійснити заходи впливу стосовно її сина. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 червня 2018 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Однак, заходи громадського впливу виявились безрезультатними. Вищезазначене свідчить про те, що порушення [PERSON] прав співжиття з позивачем та членами її сімї, недбайливе ставлення до житла, відсутність позитивних змін у поведінці та способі життя, роблять неможливим подальше спільне проживання [PERSON] з іншими членами родини позивачки [PERSON] в домоволодінні, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно виселити з домоволодіння № 29 по вул. Романа Шухевича у м. Дніпро без надання іншого жилого приміщення. Що стосується позовних вимог стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням № 29 по вул. Романа Шухевича у м. Дніпрі, то дана вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, основною умовою для втрати права користування житловим приміщенням членом сімї власника є його не проживання в житлі понад один рік. Однак, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] постійно проживає у домоволодінні № 29 по вул. Романа Шухевича у м. Дніпро, там знаходяться його особисті речі, а тому підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням № 29 по вул. Романа Шухевича у м. Дніпро, суд не вбачає. Крім того, суд зауважує, що у звязку із виселення відповідача він втрачає право користування даним приміщенням. Що стосується позовної вимоги про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання у домоволодінні № 29 по вул. Романа Шухевича у м. Дніпро, то вона задоволенню також не підлягає, оскільки відповідно до\~ ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України»,\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється\~\~на підставі\~судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення. Відтак вимога позивача щодо зняття\~\~відповідача з реєстраційного обліку є передчасною, оскільки рішення суду щодо виселення відповідача є достатньою підставою для зняття його з реєстрації. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено частко, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial