Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Крантехніка» (далі - ТОВ «Крантехніка»), у якому просить суд визнати припиненими трудові відносини між ТОВ «Крантехніка», (ЄДРПОУ 40488161, адреса місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, буд. 28, офіс 2, м. Київ, 01004) та директором [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] ) на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за власним бажанням з 19 жовтня 2020 року з внесенням відповідних даних у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Крантехніка» від 29 січня 2018 року, оформленого протоколом №1/2018, [PERSON] було призначено на посаду директора підприємства. Позивач є директором та співзасновником ТОВ «Крантехніка» з часткою у компанії розміром 50 % голосів, що підтверджується протоколом установчих зборів засновників та у відповідності були внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР). 01 лютого 20018 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір, відповідно до пунктів 7.3 та 7.4 якого позивач, як директор відповідача, може за власною ініціативою розірвати трудовий контракт у випадках, передбачених діючим законодавством та у випадку систематичного невиконання роботодавцем своїх обов`язків за цим договором (пункт 7.4а). Наказ № 1к про вступ позивача на посаду директора був виданий 01 лютого 2018 року, відповідно до якого [PERSON] був призначений на посаду директора ТОВ «Крантехніка». Разом із тим, позивач посилається, що відповідно до модельного статуту товариства, звільнення директора належить до виключної компетенції загальних зборів учасників відповідача. Відповідач не має найманих працівників, крім позивача, господарську діяльність по факту не здійснює і в подальшому не має намірів здійснювати, ніякі послуги не надаються. Кошти у відповідача відсутні тому не виплачується заробітна плата директору, чим систематично порушується пункт 3.2 1 трудового договору, а тому позивач, як директор, перестав бути зацікавленим у трудових відносинах з відповідачем на посаді керівника. 05 жовтня 2020 року позивачем було написано заяву про звільнення за власним бажанням у порядку статті 38 КЗпП України. У зв`язку з бажанням звільнитися із займаної посади позивач звернувся до іншого співзасновника (із часткою в статутному капіталі товариства - 50%) із заявою про звільнення з посади директора товариства. Крім того, позивачем було вжито заходи, передбачені Законом України «Про господарські товариства», зокрема: повідомлено учасників товариства в установленому законодавством порядку про проведення загальних зборів товариства із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення було зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів, учасникам товариства була надана можливість ознайомитись із документами з питань, винесених на порядок денний. Повідомлення і заява були відіслані на адресу другого учасника товариства, зазначену у статуті та ЄДР. Заплановані на 19 листопада 2020 року позачергові загальні збори учасників товариства визнано такими, що не відбулися, через відсутність 51% кворуму для прийняття рішень. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 січня 2021 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 23 лютого 2021 року від позивача надійшли доповнення до позовної заяви, якими останній повідомив суд, що звертався до відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Печерського району м. Києва із заявою про внесення змін до ЄДР у зв`язку із звільненням позивача із посади директора ТОВ «Крантехніка», однак відділом повідомлено позивача про неможливість внесення зазначених змін до ЄДР у зв`язку відсутністю визнання звільнення іншим засновником ТОВ «Крантехніка» із часткою в статутному капіталі товариства - 50%. Також позивачем у доповненнях зазначено, що другий засновник товариства перебуває за кордоном, а тому позивач не має можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку. Відповідач про дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судового повідомлення про відкриття провадження у справі у спосіб, передбачений ЦПК України, відзив та інші заяви з процесуальних питань від останнього до суду не надходили. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 01 лютого 2018 року наказом № 1к, на підставі заяви та протоколу № 1/2018 загальних зборів ТОВ «Крантехніка» від 29 січня 2018 року, [PERSON] призначено на посаду директора ТОВ «Крантехніка». Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» відомості про позивача, як керівника та підписанта ТОВ «Крантехніка», було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Припинення повноважень (звільнення) керівника (директора) ТОВ «Крантехніка» належить до виключної компетенції загальних зборів ТОВ «Крантехніка». 19 жовтня 2020 року позивачем було ініційовано скликання загальних зборів учасників товариства на 19 листопада 2020 року та направлено учасником товариства відповідні повідомлення про їх проведення. Крім того, 05 жовтня 2020 року позивачем було направлено другому учаснику товариства заяву про його звільнення з посади директора за власним бажанням. Однак, 19 листопада 2020 року загальні збори ТОВ «Крантехніка» не відбулись, у зв`язку із відсутність кворуму та заява позивача про звільнення з посади директора не була вирішена. 19 жовтня 2020 року позивач фактично припинив повноваження директора ТОВ «Крантехніка», відповідно до наказу № 10 від 19 жовтня 2020 року, звільнившись за власним бажанням, згідно з частиною першою сттті 38 КЗпП України. Однак, уповноважений орган ТОВ «Крантехніка», а саме загальні збори учасників, з моменту направлення заяви про звільнення, та на дату звернення з цим позовом до суду, не вчинив будь-яких дій щодо розгляду даної заяви про звільнення, не вчинив будь-яких дій по створенню нового виконавчого органу товариства та дій щодо внесення змін до Єдиного державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, щодо звільнення позивача. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача обґрунтування позову не спростовані, та будь-яких доказів безпідставності позовних вимог суду надано не було. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Вищим органом управління товариства є загальні збори його учасників, до виключної компетенції яких належить обрання та звільнення директора (керівника) товариства, а також виконавчим органом товариства є Директор. Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також особи, які не є учасниками товариства. Згідно із частиною першою статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Відповідно до частин першої-другої статті 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльності і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. До виключеної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, створення або відкликання виконавчого органу товариства (пункт 3 частина четверта статті 145 ЦК України). Відповідно до статті 22 КЗпП України та статті 43 Конституції України забороняється будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладені, зміні та припинені трудового договору. Право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним орган письмово за два тижні, передбачено статтею 38 КЗпП України. За змістом положень статті 38 КЗпП України, статті 145 ЦК України, статей 58, 59, 60, 62 Закону України «Про господарські товариства», праву керівника товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори, розглянути заяву про звільнення керівника товариства та створення нового виконавчого органу. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Ухвалюючи рішення у справах, пов`язаних із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Уповноважений на звільнення керівника орган відповідача проігнорував повідомлення позивача про звільнення і не розглянув по суті його заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладені на нього обов`язків по створенню нового виконавчого органу (призначення керівника товариства). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 758/1861/18 (провадження № 61-49113св18) зазначено, що «встановлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, ознайомлення із вказаною заявою усіх учасників товариства, ініціювання позивачем проведення позачергових загальних зборів із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, передача печатки, документів уповноваженій особі, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими». Крім цього, невнесення відповідачем відповідних змін про звільнення позивача із посади керівника до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, свідчить про те, що відповідач не визнає припинення трудових відносин із позивачем та нехтує його правами щодо вільного обрання місця роботи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача не спростовані, суд вважає позов обґрунтованим, законним та таким, що підлягає задоволенню. У порядку статті 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved