Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У червні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом, яким просила встановити факт проживання її однією сімєю з [PERSON] з червня 2004 р. по липень 2012 р., визнати обєктом спільної власності подружжя квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на ? частину квартиру. Вимоги обґрунтовані проживанням разом відповідачем з даний період як сімї, спільним волевиявленням на отримання в ПАТ «УкрСиббанк» кредиту для придбання спірної квартири і поверненням його за спільні кошти. Ухвалою суду від 04 липня 2016 р. до участі в справі третьою особою залучений ПАТ «УкрСиббанк». В суді позивач з представником позов підтримала, відповідач позов визнав, представники третьої особи просили позов залишити без задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає. [PERSON] за договором від 04 липня 2008 р. узяв кредит 42600 доларів США, що дорівнювало 206601,48 грн., в ПАТ «УкрСиббанк» з терміном повернення 04 липня 2029 р. на придбання спірної квартири. В договорі зазначено що позичальник не потребує його погодження з третіми особами (розділ 9), забезпечення виконання ним зобовязань передбачалося іпотекою спірної квартири, порукою [PERSON], [PERSON] (п.2.1) (а.с. 10-17). Квартира була куплена відповідачем за договором від 04 липня 2008 р. за ціною 243494 грн. В заяві нотаріусу того ж дня він підтвердив відсутність шлюбу, сімейних стосунків та набуття житла в особисту приватну власність (а.с. 43). Квартира була передана в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] договором від 04 липня 2008 р. (а.с.44-47). В квартирі зареєстрований відповідач з 29 липня 2008 р., позивачка в ній не зареєстрована. Сторони уклали шлюб 28 липня 2012 р. Позивачка суду пояснила, проживала з відповідачем однією сімєю з 2004 р., мали спільний бюджет, взаємні права та обовязки притаманні подружжю, накопичення перебували у володінні відповідача. Їй не було відомо про придбання спірної квартири відповідачем, оскільки вони вдвох накопичували кошти для майбутнього придбання квартири без кредиту і з приводу факту купівлі квартири були конфлікти. Накопичення робили із заробітків, утримували їх батьки. Відповідач [PERSON], під присягою, суду показав, що проживав однією сімєю з позивачкою з 2004 р., купив квартиру, узявши квартиру в кредит на вигідних умовах, як вважав, в ПАТ «УкрСибанк», не повідомляючи про це позивачку і сам платив кілька років щомісячні платежі, про купівлю позивачка дізналася не раніш ніж через рік. Заяву нотаріусу про не перебування його у фактичних подружніх стосунках з позивачкою підписав, оскільки вважав, що мова в ній йде лише про офіційний шлюб. Всі сумісні з позивачкою накопичення він також вклав в придбання квартири, витративши на аванс та супутні платежі з оформлення 12-15 тис доларів США, а решта ціни придбання була з коштів кредиту. Ціна в договорі купівлі була прописана реальна. Приблизно, з сумісних коштів 2/3 були зароблені [PERSON], а 1/3 [PERSON] Були конфлікти з позивачкою щодо придбання квартири без її відома. Накопичення робили із заробітків, утримували їх батьки. Свідки [PERSON] (мати відповідача) суду показала, що позивачка знала про придбання квартири, після придбання квартири переїхали до неї. Свідок [PERSON] (дружина брата відповідача) суду показали, що сторони стали проживати однією сімєю з 2004 р., [PERSON] купив квартиру та не повідомляв про це [PERSON], щоб зробити їй сюрприз. За змістом ч. 1 ст. 202, 655 ЦК України купівля є правочином і характеризується саме вольовою активною дією, тобто набуваючи власність особа має цього бажати, діє свідомо. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя (висновок ВС України в справі 334/5907/14-ц). Позовної вимоги про виділ їй відповідної частини боргових зобовязань позичальника [PERSON] за кредитом позивачкою не предявлялася. В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «УкрСибанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2008 р. в розмірі 43766,49 доларів США (а.с.41-50). У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має ті ж юридичні наслідки для майна набутого ними, як і для подружжя (ч. 1 ст. 74 СК України). Як випливає зі змісту абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України основоположним принципом існування сімї є принцип паритету, рівності. Позивачка не була обізнана про укладання договору купівлі [PERSON] даної квартири, за її фактичними поясненнями суду, які суперечать доводам позову, не бажала цього внаслідок покладання на сімю тривалих боргових зобовязань. З цього, на думку суду, випливає висновок, що договір купівлі квартири укладений відповідачем всупереч інтересів сімї [PERSON] із ним. Таким чином, позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю не доведені відсутністю волевиявлення позивачки на вчинення правочину, вчиненням правочину всупереч інтересів сімї відповідача з позивачкою. Тому, цивільні права та обвязки за договором купівлі продажу квартири у позивачки не виникли. Позовна вимога про визнання за позивачкою права власності на ? частину квартири є похідної від основної та задоволенню не підлягає також. Факт проживання однією сімєю сторін з 2004 р. по липень 2012 р., що підтверджено наявними доказами, у позовних вимогах посідає місце підстави для інших вимог та за безпідставності останніх, з окреслених позовом підстав, юридичного значення не має, через що встановленню самостійно не підлягає.

Outcome: dismissed