Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

У травні 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача: Служби у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області та [PERSON] «Про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дитини, встановлення порядку в вихованні та спілкуванні з дитиною», на обґрунтування якої позивач зазначив, що 27.08.2005 року відділом реєстрації актів громадянського стану Київського району міста Харкова був зареєстрований шлюб між ним та відповідачем [PERSON]. [INFO] від шлюбу у них народився син - [PERSON]. Сімейне життя з [PERSON] не склалось та рішенням Московського районного суду міста Харкова шлюб було розірвано. На теперішній час син постійно проживає з матір'ю, він як батько завжди активно приймає участь в його вихованні, піклується про його фізичне та духовне виховання, купує йому все необхідне, надає гроші. Він тісно прив'язаний до сина. Але з відповідачем почали появлятись протиріччя відносно його участи у вихованні дитини. Відповідач перешкоджає в наданні йому часу для спілкування з сином. Тому просив зобов'язати [PERSON] не перешкоджати йому у прийняті участі у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]. Встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON], встановивши час: - першу та третю суботу місяця з 12 годині 00 хвилин до 19 години 00 хвилин без присутності матері дитини [PERSON]; - кожну другу та четверту неділю місяця з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин без присутності матері дитини [PERSON]; - надати батьку дитини [PERSON] 14 діб у літній час для спілкування та сумісного проведення часу, оздоровлення дитини з попереднім (не пізніше місяця) повідомленням матері [PERSON] про дачу відпустки; - надати батьку дитини [PERSON] можливість проведення з сином [PERSON] не менш чотирьох часів у святкові дні, які встановлені Кабінетом Міністрів України, в день народження дитини 22 лютого, в день народження [PERSON] та день народження його бабусі [PERSON]. Вразі зайнятості на роботі [PERSON] та неможливості забрати сина у встановлений судом час, не перешкоджати в тому, щоб дитина, згідно завіреної довіреності, забирала мати [PERSON] - [PERSON] (а. с. 5 - 7). Розпорядженням керівника апарату суду Столяренка С. В. № 1093 від 20.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідного протоколу, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 58 Цивільного кодексу України, щодо участі у справі через свого представника за ордером - адвоката Дягілєва О. В. Представник позивача [PERSON] - адвокат Дягілєв О. В., який діє за ордером на надання правової допомоги від 25.05.2017 року (серії ХВ № 000107), виданим на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного 25.05.2017 року між ним та [PERSON], а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1332, виданого 19.09.2005 року Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, надав суду заяву, зареєстровану під вхідним № 1891/19-вх від 14.03.2019 року, в якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 1892/19-вх від 14.03.2019 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області та третя особа [PERSON], які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - у судове засідання теж не з'явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за їх відсутності не надали. Крім того, в матеріалах справи є відомості про належне вручення особам, що не з'явились, повідомлень про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об'єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з'ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями). Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ([NUMBER]), виданого 02.03.2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень 02.03.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 307, та його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 16.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 27.08.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського району міста Харкова, актовий запис № 459 - розірвано (а. с. 8). Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини 1 та 2 статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги, позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає відшкодування понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved