overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 26 жовтня 1986 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Кальницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, актовий запис № ІІ. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у позивача та відповідача не склалося через те, що вони мають різні погляди на життя та сім'ю. З початку 2012 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Оскільки шлюб носить формальний характер та суперечить інтересам позивача, [PERSON] був змушений звернутися до суду із зазначеним позовом. До початку розгляду справи позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, належним чином повідомлялася, причини її неявки суду не відомі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що 26 жовтня 1986 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Кальницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], актовий запис за № ІІ (а.с. 8). Також судом з'ясовано, що від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10 лютого 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 7). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторони з початку 2012 року проживають окремо й спільного господарства не ведуть, відповідно, шлюб носить лише формальний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно із ч. 2 ст. 104, ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] до [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне подружнє життя сторін є неможливим та шлюб носить формальний характер.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22.04.1983 року. Від спільного шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Спільне господарство не ведеться. З огляду на вищевикладене позивач просить шлюб розірвати. Від позивача надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до ували суду ведеться заочний розгляд справи. Дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.04.1983 року (свідоцтво про укладення шлюбу: а/з [NUMBER]). Від спільного шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до положень ст. 111 СК України, судом не вбачається підстав для надання часу для примирення сторін по справі. Приписами статті 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су перечувало б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч. 3 ст. 115 вказаного Кодексу, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим, шлюб необхідно розірвати. Майновий спір не заявлявся. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для розірвання шлюбу, а тому вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2012 року. Від спільного шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Спільне господарство не ведеться. З огляду на вищевикладене позивач просить шлюб розірвати. Від позивача по справі надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю, вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить про їх задоволення, а також клопотав про не надання строку для примирення. Від сторін надійшло клопотання про слухання справи за їх відсутністю, позов підтримують в повному обсязі, примирення не можливе. Дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2012 року (свідоцтво про шлюб: а/з № 187). Від спільного шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Підстав для примирення подружжя, визначених статтею 111 СК України, суд не вбачає. Приписами статті 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су перечувало б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч. 3 ст. 115 вказаного Кодексу, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя. Подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим, шлюб необхідно розірвати. Майновий спір не заявлявся. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 серпня 2003 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1054. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Позивач стверджує, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя та сімейні відносини. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, а тому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. Позивачем була подана заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачем була подана заява про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1054. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Згідно зі ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Із змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 01.10.1994 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаємного розуміння, сварки. Спільне господарство не ведеться. З огляду на вищевикладене позивач просить шлюб розірвати та визначити місце проживання неповнолітньої доньки з матір'ю. У судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги, виключивши з них вимогу щодо місяці проживання дитини. Вимогу про розірвання шлюбу підтримав в повному обсязі. Відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.10.1994 року (Свідоцтво про укладення шлюбу: [NUMBER]). Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. Частиною 3 статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до положень ст. 111 СК України, судом не вбачається підстав для надання часу для примирення сторін по справі. Приписами статті 112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су перечувало б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч. 3 ст. 115 вказаного Кодексу, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подружнє спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, відсутність взаємного розуміння, сварки. Подальше збереження сім`ї позивач вважає неможливим, шлюб необхідно розірвати. Майновий спір не заявлявся. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для розірвання шлюбу та позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості за договором позики від 20.09.2012 р. у сумі 57881 грн. 77 коп., що на час подачі позову складало 4926,1083 доларів США, посилаючись на те, що між ним та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 40 тис. грн. зі строком повернення не пізніше 20.03.2013 р. Договором передбачено, що у випадку зміни курса долара, який складав на день передачі грошових коштів у борг 8,12, буде проведено перерахунок. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно, належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). 20.09.2012 р. між [PERSON] і [PERSON] укладено в письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надав відповідачу у борг 40000 грн., що за згодою сторін на момент укладання договору еквівалентно сумі по курсу долара 8,12 грн. , які відповідач зобов'язався повернути до 20.03.2013 р., а у разі зміни курса долара провести відповідний перерахунок. Таким чином, сума позики у доларах на час укладання договору складала 4926,1083 доларів США. За правилами ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору. За змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.Оскільки , [PERSON] не виконала зобов'язання і не повернув борг, чим порушив вимоги договору, сума еквівалентна 4926,1083 дол. США за курсом НБУ -11,75 грн. за один долар на час звернення до суду (в межах позовних вимог)- 57881 грн. 77 коп. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. З огляду на те, що Законом України «Про судовий збір» позивача, як інваліда 1 групи, звільнено щодо сплати судового збору, з [PERSON] стягується судовий збір у сумі 578 грн. 81 коп. на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користуватися житлом. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що йому на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована його колишня дружина з своїм сином, які в зазначеному будинку не проживають більше 4 років. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідачі не бажають, а він позбавлений можливості розпоряджатися належним йому нерухомим майном на власний розсуд. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідачка [PERSON] позов визнала, і підтвердила, що дійсно в будинку позивача не проживає більше 4 років, її особисте майно там відсутнє. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду телеграму в якій просив справу слухати за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Викладене підтверджується договором дарування від 01.11.200 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]. Відповідачі були зареєстровані в будинку позивача як члени сім'ї. Близько 4 років, в зазначеному будинку не проживають без поважних причин. Їх майно там відсутнє. Дані обставини сторони не оспорювали в суді. Викладене підтверджується довідкою ЖБК «Мечта» від 23.07.2013 року. Таким чином, [PERSON], та [PERSON] без поважних причин більше року не користуються жилим приміщенням в будинку позивача, відсутні там без поважних причин, що свідчить про те, що вони втратили право на користування цим житлом. Визнання позову відповідачами може бути прийнято судом відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ММР про визнання свідоцтва про право особистої власності на гараж недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що при житті його батько [PERSON] був членом АГК «ТЕМП». 05.05.1995р. виконком Ленінської районної Ради народних депутатів видав на ім'я його батька Свідоцтво про право особистої власності на гараж [NUMBER] в цьому АГК, однак він ніяк не міг отримати таке свідоцтво, оскільки [INFO] помер. До того ж членом цього АГК та фактичним власником гаражу є сам позивач. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд визнати Свідоцтво про право особистої власності на гараж [NUMBER] в АГК «ТЕМП» від 05.005.1995р. недійсним. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність та про винесення рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, а також про те, що позовні вимоги визнають у повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача по справі, дослідивши матеріали справи, суд переходить до наступного. [INFO] помер батько позивача [PERSON], свідченням чого є Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER], а/з № 3614 від 02.10.1992р. На підставі рішення від 03.08.1979р. № 310 виконкомом Ленінської районної Ради народних депутатів видано на ім'я батька позивача Свідоцтво про право особистої власності на гараж [NUMBER] в АГК «ТЕМП» від 05.05.1995р. Довідкою АГК «ТЕМП» від 06.06.2006р. за № 29 встановлено, що власником спірного гаражу є [PERSON] Судом встановлено, що за життя [PERSON] був членом АГК «ТЕМП». Підтвердженням вказаного є Довідка АГК «ТЕМП» від 28.03.1995р.. Як зазначено вище, 05.05.1995р. на ім'я [PERSON] було видано Свідоцтво про право особистої власності на гараж [NUMBER] в АГК «ТЕМП», тоді як останній помер [INFO]. Однак, виконкомом Ленінської районної Ради народних депутатів не було враховано те, що [PERSON] [INFO] помер. Таким чином, [INFO] помер [PERSON], а виконкомом Ленінської районної Ради народних депутатів помилково було видано Свідоцтво про право особистої власності на гараж [NUMBER] в АГК «ТЕМП». Статтею 9 ЦК УРСР було визначено, що правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. У відповідності до ч. 2 та 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Враховуючи вказані норми законодавства, відповідачем було помилково видано Свідоцтво про право особистої власності на гараж вже померлій особі. Членом АГК «ТЕМП» та фактичним власником гаражу [NUMBER] в цьому АГК є сам позивач, свідченням чого слугують: Витяг з рішення Виконавчого комітету ММР № 1463 від 26.08.2005р. та Довідка АГК «ТЕМП» № 29 від 06.06.2006р. На підставі вказаного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

у травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади Гадяцької міської ради Гадяцького району про визнання права власності, вказуючи, що у [INFO] року помер його брат [PERSON] Після смерті брата залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,0658 га, оригінал державного акту втрачено. В даний час позивач не може скористатися правом на спадщину в зв'язку з відсутністю правоустановчих документів, тому звернувся до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельну ділянку. В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, [PERSON] народився [INFO] року, їх батьками є [PERSON] та [PERSON] Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0658 га по [ADDRESS], оригінал державного акту втрачено. [INFO] року в м. Гадяч [PERSON] помер. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини подано рідним братом спадкодавця [PERSON] 12 жовтня 2011 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS]. В оформленні спадщини на земельну ділянку по [ADDRESS] [PERSON] відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивач є спадкоємцем на земельну ділянку після смерті брата.

Outcome: approved