Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У червні 2010 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] помер їхній батько - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка за цією ж адресою; автомобілі «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER], «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER], «Peugeot Boxer», державний номерний знак [NUMBER], «Ford Sierra», державний номерний знак [NUMBER]; курінь [NUMBER] на причалі [NUMBER] громадської організації «Рибаків - аматорів Таїровської сільської ради Овідіопольського району Одеської області; торгові контейнери [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] на ринку «Южний» по вул.Академіка Корольова, 43 у м.Одесі. Позивачі вказують, що 17 листопада 2009 року [PERSON], перебуваючи в стані психічного розладу, склав заповіт на користь своєї дружини - [PERSON] Уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд на підставі ст.ст.203, 215, 225 ЦК України визнати заповіт [PERSON] від 17 листопада 2009 року недійсним; визнати майно, набуте в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], спільним майном подружжя та поділити його; автомобілі залишити [PERSON] і стягнути з неї на їхню користь компенсацію вартості частки в спадковому майні за законом; визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя та поділити її. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 травня 2012 року позов [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним заповіт [PERSON] від 17 листопада 2009 року. Визнано спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; автомобілі «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER], «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER], «Peugeot Boxer», державний номерний знак [NUMBER], «Ford Sierra», державний номерний знак [NUMBER]. Визнано право власності в порядку спадкування за законом [PERSON] на 2/3 частки, [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частці за кожним, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Визнано право власності на автомобілі «Chevrolet Aveo», державний номерний «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER], «Chevrolet Aveo», державний номерний знак [NUMBER], «Peugeot Boxer», державний номерний знак [NUMBER], «Ford Sierra», державний номерний знак [NUMBER]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 34 634 грн 17 коп. кожному в рахунок компенсації за спадкове майно. У решті позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року касацій скаргу [PERSON] задоволено, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 травня 2012 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 22 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] до початку розгляду справи по суті надали до суду заяву в порядку ст.31 ЦПК України, згідно якої просили суд на підставі ст.ст.207, 215, 1257 ЦК України, п.16, 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визнати недійсним заповіт [PERSON] від 17 листопада 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3278; визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,066 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], автомобілі CHEVROLET AVEO державний номерний знак [NUMBER], CHEVROLET AVEO державний номерний знак [NUMBER], PEUGEOT BOXER державний номерний знак [NUMBER], FORD SIERRA державний номерний знак [NUMBER]; визнати право власності в порядку спадкування за законом [PERSON] на 2/3 частки, [PERSON], [PERSON] по 1/6 частки за кожним на спадкове майно. 05 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просили суд крім іншого визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину заповітом, видані приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу [PERSON] від 29.05.2013 року, зареєстроване у спадковому реєстрі за номером 54541083, від 16.05.2013 року, зареєстроване у спадковому реєстрі за номером 54479096, від 16.05.2013 року, зареєстроване у спадковому реєстрі за номером 54478207. В судовому засіданні позивачі та представник позивача [PERSON] підтримали позов з врахуванням уточнень, просили позов задовольнити в повному обсязі. У подальшому позивачка [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, надав до суду письмові пояснення проти позову, мотивуючи тим, що позов безпідставний та заповіт [PERSON] від 17 листопада 2009 року складений у відповідності до вимог чинного законодавства України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Третя особа приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу [PERSON] була належним чином повідомлена про день і час судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася та надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні від 22.01.2014 року [PERSON] заперечила проти задоволення позову, стверджуючи, що оспорюваний заповіт відповідав волі заповідача та посвідчення заповіту було здійснено відповідно до вимог законодавства України. Заслухавши присутніх сторін по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18 грудня 1998 року перебували в шлюбі по час смерті чоловіка - [INFO] (т.1, а.с.8,63). [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] (т.1, а.с.8,63), відповідачка - дружиною померлого (т.1, а.с.19,21,22,63). Після смерті [PERSON] залишилося наступне майно: - житловий будинок [ADDRESS] придбаний [PERSON] у [PERSON] за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 2005 року, де за домовою книгою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] з сином - [PERSON] (т.1, а.с.12-13,14,15), земельна ділянка за вказаною адресою належить [PERSON] (т.2, а.с.220); - курінь в громадській організації «Рибаки-аматори»причалу [NUMBER] «Сухий лиман», який за наказом цієї організації від 22 липня 2003 року оформлено на відповідачку [PERSON] (т.1, а.с.68); - квартира [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачкою на підставі договору довічного утримання від 08 вересня 2004 року укладеного з [PERSON] (т.2, а.с.87,208); - автомобілі: CHEVROLET AVEO державний номерний знак [NUMBER], CHEVROLET AVEO державний номерний знак [NUMBER], PEUGEOT BOXER державний номерний знак [NUMBER], FORD SIERRA державний номерний знак [NUMBER] (т.2, а.с.2-6; т.3 а.с.288). За договорами від 01 січня 2009 року, 01 січня 2010 року, укладеними між суб'єктами підприємницької діяльності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з [PERSON], останній надано в користування на ринку «Південному»у м.Одесі торгові місця - контейнери [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (т.1, а.с.24-27,69). За заповітом від 17 листопада 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за №3278, [PERSON] заповідав все своє майно [PERSON] Текст заповіту у зв'язку з хворобою заповідача підписано не ним особисто, а свідками: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.17). За довіреністю від 17 листопада 2009 року посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за №3274, [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати спірний будинок та земельну ділянку на якій він розташований [PERSON] Текст довіреності, у зв'язку з хворобою заповідача, підписано не ним особисто, а свідком: [PERSON] (т.1, а.с.64). Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги від 09 листопада 2009 року №8 та довідки завідуючої відділення швидкої невідкладної медичної допомоги Іллічівської басейнової лікарні на водному транспорті Сильченко О.Г. у [PERSON] зафіксовано повторний інсульт, правостороння геміплегія (т.1, а.с.10, 59). Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги від 13 грудня 2009 року №12 у [PERSON] о 9.15 годин зафіксовано «агональний стан», стан здоров'я погіршився у вечері 12 грудня (т.1, а.с.60). За лікарським свідоцтвом про смерть від 14 грудня 2009 року №92 причиною смерті [PERSON] є хронічна серцево-судинна недостатність, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба (т.1, а.с.44). Згідно ч.ч.1, 2 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно. Згідно з частиною 2 цієї статті нотаріус на прохання особи може власноручно записати заповіт з її слів. У цьому випадку заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Відповідно до ч.2 ст.1247 ЦК України, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому, суд враховує, що відповідно до п.157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, яка була чинною на момент укладення заповіту (далі - Інструкція) заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. У п.16 Інструкції передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Згідно акту комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи від 25 листопада 2010 року №1126 [PERSON] в момент укладення заповіту 17 листопада 2009 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, при укладенні заповіту міг писати та говорити з врахуванням його фізичного і психічного стану (т.1, а.с.156-171). Також, згідно акту судово-медичного дослідження (обстеження) від 06 грудня 2011 року №365, проведеного на вимогу військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України в ході перевірки заяви [PERSON] про порушення кримінальної справи, у [PERSON] в період знаходження в госпіталі в період 03-05 листопада 2011 року мали ознаки наявності розладу свідомості, сприйняття. Після виписки з госпіталю стан його був стабільно важкий, не виключно - з розладом сприйняття, що впливає на всі функції психічної діяльності (свідомість, сприйняття, мислення, пам'ять з інтелектом, волю з емоціями. Такі зміни в психічній сфері [PERSON] мали місце і в момент підписання заповіту. [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (т.2, а.с.140-149). Однак, вказані документи не є безперечними доказами того, що [PERSON] був грамотним та міг писати. Також ці документи, зважаючи на похилий вік спадкодавця (на момент підписання заповіту [PERSON] було 67 років), не свідчать, що на момент підписання заповіту [PERSON] внаслідок старості міг власноручно здійснити відповідні записи у заповіті. Не свідчать про це і наявні в матеріалах справи інші документи та позивачами не надано доказів можливості заповідача писати взагалі. Натомість, державний нотаріус пояснив суду, що оспорюваний заповіт відповідав волі заповідача. Коли вона вперше прийшла додому до [PERSON], то він повідомив, що не зможе особисто написати слова та своє прізвище, просив прочитати заповіт йому вголос та посвідчити цей заповіт попросив [PERSON]. В подальшому, при посвідченні заповіту були присутні двоє свідків та [PERSON], який засвідчував заповіт від імені [PERSON] На запитання нотаріуса чи може він особисто підписати заповіт, заповідач [PERSON] відповів негативно. Заповіт був прочитаний вголос, [PERSON] його вислухав. При цьому нотаріус з'ясовував чи відповідає заповіт його волі. Свідок [PERSON] пояснила, що при складанні заповіту, крім неї, були присутні ще двоє осіб - [PERSON] та [PERSON], який підписував заповіт замість [PERSON] на його прохання. Під час складання заповіту [PERSON] вголос було зачитано текст заповіту, він йому був зрозумілий. Свідок [PERSON] пояснила, що вона була у якості свідка при складенні та підписанні заповіту [PERSON] За проханням [PERSON] заповіт підписав його друг [PERSON], оскільки [PERSON] не міг самостійно підписати заповіт через слабкість в руках, хоча міг самостійно пити і їсти. Текст заповіту було зачитано заповідачу вголос. Свідки пояснили, що у їхній присутності нотаріус декілька разів запитував [PERSON] чи він сам прочитає і підпише заповіт, на що він відповів ні. Також нотаріус з'ясовував чи добровільне його рішення про складення заповіту. Подібні відомості зазначаються і в поясненнях свідка [PERSON]., який пояснив, що він з 1956 року був знайомий із заповідачем, [PERSON] запросив його підписати заповіт, тому що був слабкий. При укладенні заповіту були присутні ще двоє осіб. Нотаріус запитував [PERSON] чи він сам прочитає і підпише заповіт, на що він відповів ні. Також нотаріус з'ясовував чи добровільне його рішення про складення заповіту, на що він відповів ствердно. [PERSON] сам виявив бажання, щоб заповіт підписав від його імені [PERSON], якому він повністю довіряє. Свідок [PERSON], сусідка померлого пояснила, що за проханням померлого звернулася до нотаріальної контори, де й той день чергувала нотаріус [PERSON] та пояснила про необхідність надання консультації заповідачу [PERSON] Потім 2 рази привозила нотаріуса додому заповідача, при укладенні заповіту не була присутня в кімнаті, там були інші свідки, [PERSON] самостійно розраховувався з нотаріусом. Отже, вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] за власною волею вирішив скласти такий заповіт у присутності двох свідків, нотаріусом з'ясовувалось чи не хоче він особисто прочитати та підписати заповіт, на що заповідач відповів відказом, даний заповіт було прочитано вголос і нотаріусом було з'ясовано чи він відповідає волі [PERSON], останній самостійно та добровільно вибрав особу, який підписав заповіт замість нього. Жодними матеріалами справи ці обставини, які мали місце при складанні заповіту, не спростовуються. Ні інструкція, ні Закон України «Про нотаріат», не покладають на нотаріуса обов'язок з'ясовувати чи є заповідач грамотним та чи дійсно він може/не може власноручно прочитати та підписати заповіт. В даному випадку державний нотаріус, враховуючи похилий вік заповідача, одержавши від нього відомості, що він не хоче і не може прочитати та підписати заповіт власноручно, не мав підстав сумніватися в тому, що це не відповідає дійсності. При цьому заповіт було посвідчено при свідках, був прочитаний вголос і у ньому зазначено причину підписання заповіту іншою особою. Тобто процедура підписання даного заповіту та вимоги до його форми були повністю дотримані. Також матеріали справи не містять жодних доказів того, що при складанні заповіту воля [PERSON] була якимось чином спотворена. З врахуванням наведеного, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави, передбачені ст.1257 ЦК України, для визнання вказаного заповіту недійсним.

Outcome: dismissed