Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У червні 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В своїй позовній заяві позивач вказував, що 19 березня 2008 року, ним було надано [PERSON] позику в розмірі 200 000 гривень, строком до 31 грудня 2014 року. В свою чергу [PERSON] надав позивачу розписку про отримання грошових коштів в розмірі 200 000 гривень із строком користування до 31.12.2014 року. Змістом розписки визначено строк користування грошовими коштами - до 31.12.2014 року, та порядок повернення грошових коштів - на вимогу Позикодавця. 15 вересня 2015 року, позивачем було вручено [PERSON]М вимогу про повернення суми позики в 30-ти денний строк, проте відповідач у визначений законом строк суму позики не повернув. [PERSON] прострочив виконання зобовязання за договором позики. На підставі вищевикладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], ІПН [NUMBER], паспорт серії КН № 172212виданий 08 липня 1996 року Кременчуцьким РВ УМВС України в Полтавській області,зареєстрованого за адресою: [INFO] на користь [PERSON] заборгованість за розпискою від 19 березня 2008 року, в розмірі 200000 гривень, та судові витрати у сумі 2000 гривень понесені за сплату судового збору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з явився. На адресу суду надіслав заяву про слухання справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. На адресу суду надіслав заяву про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі. Суд розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON]підлягає задоволенню. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі,\~\~розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~\~ Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19 березня 2008 року, позивачем було надано [PERSON] позику в розмірі 200 000 гривень, строком до 31 грудня 2014 року. Із змісту ст. 1046 Цивільного кодексу України вбачається, що за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до частини 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладенні договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, який посвідчує передання позикодавцем йому визначеної грошової суми. В свою чергу [PERSON] надав позивачу розписку про отримання грошових коштів в розмірі 200 000 гривень із строком користування до 31.12.2014 року, що підтверджується відповідною розпискою від 19 березня 2008 року, та не заперечується відповідачем. В постановах від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року по справі 6-1967цс15 Верховний суд України вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною 1 ст. 628 ЦК України зазначено, що: «Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства». Змістом розписки визначено строк користування грошовими коштами - до 31.12.2014 року, та порядок повернення грошових коштів - на вимогу позикодавця. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором визначено строк повернення позики визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. 15 вересня 2015 року, позивачем було вручено [PERSON]М вимогу про повернення суми позики в 30-ти денний строк, проте відповідач у визначений законом строк суму позики не повернув. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що: «Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у це строк (термін)». Ст. 610 ЦК України встановлено, що: «Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)». Частина 1 ст. 612 ЦК України говорить, що: «Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом». Тобто, [PERSON] є таким, що прострочив виконання зобовязання за договором позики. Таким чином, оскільки є законні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу за договором позики, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved