Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У травні 2016 року заявниця звернулась до суду з заявою про визнання свого батька [PERSON], [INFO], недієздатним та просила призначити її опікуном. Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 30.10.2015 року визнаний інвалідом І групи внаслідок загального захворювання безстроково, перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері Новоград-Волинського міськрайонного ТМО, періодично проходить лікування в Житомирській психіатричній лікарні, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, хвороба постійно прогресує, в момент її загострення потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. Заявниця та представник органу опіки і піклування в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримали. У звязку з прийняттям Верховною Радою України 2 червня 2016 року законів України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та «Про судоустрій і статус суддів», які набрали чинності з 30 вересня 2016 року та в яких не передбачено інституту народних засідателів, розгляд даної справи проведено суддею одноособово. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], інвалід І «Б» групи з листопада 2015 року через загальне захворювання на безстроковий термін, є рідним батьком заявниці, зареєстрований та проживає по ІІІ пров. В.Антоновича, 3 в м. Новоград-Волинський Житомирської області. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 344-2016 від 20.09.2016 року [PERSON] виявляє клінічні ознаки вираження деменції змішаного ґенезу (інтоксикаційного, судинного) з періодичним порушенням психіки, галюцинаційним синдромом; ступінь наявного слабоумства настільки виражена, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Одним із наслідків визнання фізичної особи недієздатною є встановлення над нею опіки (ч. 1 ст. 41 ЦК України), яка відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК призначається судом. Згідно з абзацом 2 п. 1.2 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом № 34/166/131/88 Державного комітету України у справах сімї та молоді, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 року, опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоровя не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обовязки. Вимоги, яким повинен відповідати опікун, визначені статтями 63, 67 ЦК України. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Новоград-Волинської міської ради № 198 від 10.08.2016 року, заявниця по справі [PERSON], донька [PERSON], може виконувати обовязки опікуна. Обставин, які виключають можливість призначення її опікуном, визначені ст. 64 ЦК України, судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою, підтверджується належними доказами та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved