Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 24 травня 1980 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей, які проживають окремо, мають сім'ї. Вона не працювала, займалась вихованням дітей та вела домашнє господарство. 02 листопада 2017 року [PERSON] не попередивши покинув її, та залишив без коштів для існування. Під час перебування у шлюбі вона стала інвалідом ІІІ групи внаслідок загального захворювання, інвалідність встановлена їй з 20 жовтня 2016 року безстроково. Щоб отримати соціальну допомогу по інвалідності вона була змушена подавати до суду позов про розірвання шлюбу. 19 березня 2018 року шлюб між ними було розірвано. [PERSON] є військовим пенсіонером, у квітні 2018 року йому було перераховано пенсію в сторону збільшення, він спроможний надавати їй матеріальну допомогу. Просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. Відповідачем надані до суду заперечення, згідно яких він заявлені вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними, незаконними, такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим зазначає, що [PERSON] має у своєму розпорядженні два житла, одне з яких може продати для забезпечення своїх потреб, отримує соціальну пенсію, має робочу групу та вищу економічну освіту, у приватній власності має велику земельну ділянку, передану нею в оренду та додатково отримує грошові кошти, крім того отримує грошову допомогу з закордону від дітей, може працювати, але не бажає. Твердження позивача про відсутність достатніх матеріальних коштів спростовуються її відпочинком у Запорозькій області, де вона мешкала у готелі та відпочивала. Під час шлюбу він був змушений брати два кредити. До цього часу борг не сплачений, він самостійно сплачує кредит, позивач відмовляється допомагати погашати його. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивач надала до суду відзив на заперечення, в яких зазначила, що все своє життя вона не працювала, оскільки постійно хворіла донька, вона займалася веденням господарства та вихованням дітей за проханням відповідача. У травні 2018 року вона дійсно їздила до м. Токмак Запорізької області, але не для відпочинку, а отриманням від відповідача заяви про відмову у наданні субсидії, задля можливості оформити субсидію на неї. Має 1/3 частину земельного паю та 1/3 частину житлового будинку у с. Серпневе Валківського району Харківської області, які прийняла у спадок. Твердження відповідача щодо отримання орендної плати неправдиві, оскільки спадщина була оформлена лише 21 квітня 2018 року. Крім того, зазначає, що матеріальної допомоги від сина не отримує, дочка надсилала їй на ліки чотири перекази. Особистих речей відповідача, що залишились у квартирі вона не продавала, вони були відправлені [PERSON] «Новою поштою» у м. Токмак. У зв'язку з її хворобою дійсно були взяті грошові кошти у кредит на прізвище відповідача 13 000 грн. 00 коп. у Ощадбанку, які погашені станом на 21 січня 2018 року. Кошти у Приватбанку, приблизно 15 000 грн. 00 коп. були погашені наполовину. Кредити були отримані не лише на її ліки, а на ліки відповідача також. Зазначає, що заперечення відповідача не відповідають дійсності. Просила розглядати справу за відсутності відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Зазначила, що відповідач належні йому особисті речі забрав із собою, відправивши їх за місцем свого теперішнього проживання поштою у м. Токмак. У відповідача наявна заборгованості перед банківською установою, яку він сплачує до теперішнього часу, оскільки він брав кредит як на її так і на своє лікування. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином, надав письмову заяву про відмову у задоволенні заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, з 24 травня 1980 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року, шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію. З 20 жовтня 2016 року [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності, безстроково, що підтверджується даними довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 447669 від 21 жовтня 2016 року (а.с. 3). Відповідно до даних виписки № 4645 із медичної карти стаціонарного хворого від 07 травня 2015 року [PERSON] має онкологічне захворювання. [PERSON] отримує державну соціальну допомогу, як інвалід ІІІ групи у розмірі 1 452 грн. 00 коп. за місяць. Допомога призначена з 17 листопада 2017 року, безстроково (а.с. 9). Згідно даних Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого за № 51667290 від 21 квітня 2018 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 1/3 частини земельної ділянки, площею 1,2836 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - рілля, сільськогосподарського призначення, що розташовується на території Благодатненської сільської ради Валківського району Харківської області (а.с. 40). Згідно даних Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого за № 51667277 від 21 квітня 2018 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 1/3 частини земельної ділянки, площею 1,2834 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - рілля, сільськогосподарського призначення, що розташовується на території Благодатненської сільської ради Валківського району Харківської області (а.с. 41). Як зазначено у заявах на отримання коштів та банківських квитанцій, [PERSON] були отримані грошові перекази: у розмірі 50,00 USD від 12 січня 2018 року, 2 784,35 грн., 1 322,48 грн. від 24 липня 2018 року, 2 609,40 грн. від 12 березня 2018 року (а.с. 42, 43), що також не заперечувалось нею у ході розгляду справи. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Статтею 76 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-1111цс17, аналіз ст. ст. 75, 76 СК України дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Тобто, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Як встановлено під час судового розгляду, на час звернення позивача до суду, а також на час розгляду справи розмір пенсії позивача як інваліда ІІІ групи становить 1452 грн. 00 коп.; крім того, вона отримувала матеріальну допомогу від дітей, що підтверджується наданими суду доказами та поясненнями позивача. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 грн. 00 коп., з 1 липня - 1435 грн. 00 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що доходи [PERSON] були вищими від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отже, на час звернення з позовом до суду позивач отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 1452 грн. 00 коп., її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. Посилання позивача на відправлення відповідачем власних особистих речей за місцем свого теперішнього проживання у м. Токмак, висновки суду не спростовують. При цьому суд враховує пояснення позивача щодо наявності у відповідача заборгованості перед банківською установою, яку він сплачує до теперішнього часу. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача. Разом з тим, згідно вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, то підстави для стягнення зі сторін судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed