Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, по якому просив: - стягнути з Відповідача - [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), на користь Позивача - [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), борг в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 26140 (двадцять шість тисяч сто сорок) гривень, відповідно до курсу НБУ, а також 3% річних за користування коштами в розмірі 1538,00 гривень. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму коштів в якості оплати судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 гривень, на загальну суму 5704 гривні 80 копійок. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 травня 2016 року [PERSON] (надалі - Позивач) були передані [PERSON] (надалі - Відповідач) грошові кошти в розмірі 1000,00 (одна тисяча) доларів США в строк до 25 червня 2016 року, на підтвердження чого було надано розписку. На даний час Відповідачем не повернуто отримані грошові кошти, таким чином за останнім залишається зобов'язання повернути суму боргу на загальну суму 1000 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 26140 (двадцять шість тисяч сто сорок) гривень, відповідно до курсу НБУ. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явилися, заявили суду клопотання, згідно якого просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог на підставі наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи встановлено, що 25 травня 2016 року [PERSON] (надалі - Позивач) були передані [PERSON] (надалі - Відповідач) грошові кошти в розмірі 1000,00 (одна тисяча) доларів США в строк до 25 червня 2016 року, на підтвердження чого було надано розписку. На даний час Відповідачем не повернуто отримані грошові кошти, таким чином за останнім залишається зобов'язання повернути суму боргу на загальну суму 1000 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 26140 (двадцять шість тисяч сто сорок) гривень, відповідно до курсу НБУ. Позивач зазначає, що в телефонному режимі та при особистих зустрічах від [PERSON] чув тільки чергові обіцянки, жодних суттєвих дій та пропозицій на рахунок повернення боргу з його сторони не було. 26.04.2018 року [PERSON] була направлена претензія щодо добровільної сплати боргу в строк 3 дні з моменту отримання претензії, у іншому випадку позикодавець змушений буде захищати свої права у визначеному законом судовому порядку. Дану претензію Відповідач отримав 03.05.2018 року, про що свідчить корінець рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак, до цього часу грошові кошти Відповідачем не повернуто. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положення ч.2 ст. 625 ЦК України визначає межі відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з приписами вищенаведених норм позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних з простроченої суми за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість Відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає за можливе стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 26140 (двадцять шість тисяч сто сорок) гривень, відповідно до курсу НБУ, а також 3% річних за користування коштами в розмірі 1538,00 гривень. Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 12 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент подання позову). За приписами статей 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 704, 80 гривень та судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 гривень, які документально підтверджені.

Outcome: approved