Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що між громадянкою [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» 12 грудня 2014 р. було укладено Договір банківського вкладу № 003-28803-121214 «Депозит Delta Premiere «без поповнення» із щомісячною виплатою процентів. Згідно з п.п. 1.2, 1.3 Договору Банк відкриває вкладнику вкладений (депозитний) рахунок [NUMBER] та приймає від вкладника внесені ним грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, датою повернення вкладу є 10 червня 2015 року. 06 лютого 2015 року між вкладником та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого позивачу було передано право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» щодо повернення вкладу за Договором № 003-28803-121214 від 12 грудня 2014 р. у розмірі 10 000,00 доларів США, про що 24 квітня 2015 року було повідомлено Банк, шляхом направлення відповідного повідомлення. 24 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив повернути йому вклад, внесений на підставі Договору банківського вкладу № 003-28803-121214 від 12 грудня 2014 року у розмірі 10 000, 00 доларів США. Однак, на момент подання позову, вимога про повернення вкладу банком виконана так і не була. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 грудня 2014 р. між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір банківського вкладу № 003-28803-121214 «Депозит Delta Premiere «без поповнення» із щомісячною виплатою процентів. Згідно з п.п. 1.2, 1.3 Договору Банк відкриває вкладнику вкладений (депозитний) рахунок [NUMBER] та приймає від вкладника внесені ним грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, датою повернення вкладу є 10 червня 2015 року. 06 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого позивачу було передано право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» щодо повернення вкладу за Договором № 003-28803-121214 від 12 грудня 2014 р. у розмірі 10 000,00 доларів США. Також судовим розглядом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» знаходиться в стадії ліквідації і відповідно до рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 № 51 з 03.03.2015 по 02.06.2015 в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Таким чином, вимоги позивача після початку процедури ліквідації можуть бути задоволені лише в порядку передбаченому ст. 52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб і застосуванню підлягає спеціальний Закон, а саме: ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою передбачені наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Так, у відповідності ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Частиною 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб« передбачено право кредиторів на заявлення уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Відповідно до ч .1 ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Отже кошти, під час виконання уповноваженою особою Фонду заходів по задоволенню вимог кредиторів, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку спрямовуються у визначеній Законом черговості, й задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури не допускається. Задоволення позову у цій справі буде суперечити вимогам норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та черговість задоволення вимог інших кредиторів. Таким чином, в позові слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed