Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У травні 2011 року ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» заявило вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості у розмірі 20 874,46 грн. за договором від 16.04.2008 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що відповідач не надавав своєчасно кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими платежами відповідно до умов договору, внаслідок чого виникла вказана заборгованість, яка складається з боргу по кредиту - 4 960,75 грн., відсотки за користування кредитом - 11 568,50 грн., комісія - 2 875 грн., штрафи - 500 грн. і 970,21 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2014 року у позові відмовлено з підстав пропуску позивачем позовної давності. В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач посилається на незаконність , необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також порушення судом норм матеріального і процесуального права. Позивач вказує, що судом невірно визначений початок перебігу строку позовної давності і, відповідно, неправильно застосовані ст.ст. 253, 260 і безпідставно не застосована ч. 1 ст. 259 ЦК України, оскільки сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності до 5 років. На думку позивача, судом також порушені вимоги ст. ст. 1, 5,10, 11 та 60 ЦПК України. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення позову у зв'язку з порушенням судом норм матеріального права. Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року між ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» і [PERSON] укладений договір, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну банківську картку. Термін дії картки, відповідно до договору, 3 роки (а.с. 10), тобто до 31 травня 2011 року, оскільки картка видана 16 травня 2008 р. і строк дії на ній вказаний до 05.2011р. Відповідно до п.5.4 Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 13- 24), які додані до позовної заяви, а також згідно довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна GOLD- клуб» (а.с. 11-12) строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. За даними розрахунку заборгованості (а.с. 6-8) та виписки по картковому рахунку (а.с. 81-87) останній платіж боржником здійснений 12 листопада 2008 року. Представником відповідача подана заява про застосування строку позовної давності. Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність застосування строку позовної давності, проте, невірно визначився з вимогами, щодо яких позовна давність є пропущеною. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності щодо кожного з платежів. З матеріалів справи вбачається, що позивач подав позов до суду 19 травня 2014 року. Отже, в межах позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню борг по власне кредиту 4960,75 грн., оскільки строк його погашення за умовами договору настав 31 травня 2011 року, а позов пред'явлено 19 травня 2014 року, тобто в межах загальної позовної давності. Оскільки вимога про стягнення боргу по кредиту заявлена в межах позовної давності, відповідач користувався в цей час кредитними коштами, він зобов'язаний сплатити відсотки за користування кредитом, але лише в межах загальної позовної давності. За цей період, тобто з травня 2011 року, сума боргу по відсотках за користування кредитом становить згідно з розрахунком позивача 5904,86 грн. Інші вимоги апеляційної скарги не можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 131 ЦПК України сторони зобов'язано подавати свої докази до суду або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання не проводиться - до початку розгляду справи. Відповідно до ч.2 цієї ж статті докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подані несвоєчасно з поважних причин. Позивач, вимагаючи застосування п'ятирічної позовної давності, посилається на Умови і правила надання банківських послуг, які приєднані лише до апеляційної скарги. До суду першої інстанції цей документ не подавався і поважних причин, які перешкоджали б стороні надати доказ своєчасно, не встановлено. Відповідно до приписів ч.2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд має право досліджувати нові докази лише у випадках, якщо судом першої інстанції неправомірно відмовлено у дослідженні цих доказів. Виходячи з цього, суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги Умови і правила надання банківських послуг, які не надавались позивачем до суду першої інстанції. Наведене вище стосується і вимог позивача про стягнення з відповідача штрафів. Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 13- 24), які додані до позовної заяви, такі штрафи не передбачені. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до частини задоволених вимог. Виходячи з розміру стягнення 10 865, 65грн. (52% від заявлених вимог) , на відшкодування витрат на сплату судового збору за розгляд справи у першій інстанції з відповідача на користь позивача слід стягнути 126, 67 грн. і 63,34 грн. за подання апеляційної скарги (50% від суми збору в першій інстанції), а всього 190 грн.

Outcome: partial