Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

У червні 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль марки КІА СЕЕD, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , вартістю 367 500 грн. та зняти арешт на вказаний автомобіль, накладений ухвалами Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 1-кс/161/3245/17, Рівненського міського суду у справі № 569/16544/16-к, Тернопільського міськрайонного суду у справі № 607/8159/18 від 11.5.2018 року та постановою приватного виконавця Корольова В.В. від 26.09.2018 року у ВП № 57276637. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.05.2015 року між ним та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 002396, за умовами якого відповідач зобов`язувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, предмет лізингу - автомобіль КІА СЕЕD, а він зобов`язувався прийняти його та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання 22 жовтня 2018 року та отримав транспортний засіб КІА СЕЕD, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . 22 жовтня 2018 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, на підставі якого позивач отримав документи, які дають йому можливість зняти з обліку транспортний засіб та належним чином оформити право власності на вказаний автомобіль. Однак Регіональним сервісним центром ММВС позивачу було відмовлено в оформлення прав власності на автомобіль, оскільки він перебуває під арештом на підставі ухвал Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 1-кс/161/3245/17, Рівненського міського суду у справі № 569/16544/16-к, Тернопільського міськрайонного суду у справі № 607/8159/18 від 11.5.2018 року та постанови приватного виконавця Корольова В.В. від 26.09.2018 року у ВП № 57276637. Позивач зазначає, що даний арешт позбавляє його права розпоряджатися належним йому автомобілем за власною волею, та просить задовольнити позов у заявлений ним спосіб. Ухвалою суду від 7 червня 2019 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22 серпня 2019 року (а.с. 30). 1 жовтня 2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 27 січня 2020 року (а.с. 43). Ухвалою суду від 27 січня 2020 року (а.с. 48) витребувано у: - Луцького міськрайонного суду Волинської області копію ухвали у справі № 1-кс/161/3245/17 про накладення арешту на автомобіль марки КІА СЕЕD, 2015 р.в., номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , та його скасування у разі наявності - Рівненського міського суду копію ухвали у справі № 569/16544/16-к про накладення арешту на автомобіль марки КІА СЕЕD, 2015 р.в., номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , та його скасування у разі наявності - Тернопільського міськрайонного суду копію ухвал у справах № 607/8159/18, провадження 1-кс/607/3840/2018 про накладення арешту на автомобіль марки КІА СЕЕD, 2015 р.в., номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , та його скасування у разі наявності - приватного виконавця Корольова В.В. (04136, місто Київ, вулиця Північно-Сирецька, будинок 1-3 «А», офіс 116) документи копію постанови у виконавчому провадженні № 52776638 про накладення арешту на автомобіль марки КІА СЕЕD, 2015 р.в., номерний знак [NUMBER] , кузов № [NUMBER] щодо виконання виконавчого листа 453/661/17 від 17.08.2018 , виданого Сколівським районним судом про стягнення на користь [PERSON] 30 000 грн. та його скасування у разі наявності. Ухвалою суду від 18 червня 2020 року за заявою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова В.В. (а.с. 73) залучено у цивільній справі в якості третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова В.В. та [PERSON] (а.с. 93) У судовому засіданні та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Представник відповідача та треті особи до судового засідання не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що 12.05.2015 року між позивачем [PERSON] , як лізингоодержувачем, та відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», як лізингодавцем, укладено договір фінансового лізингу № 002396, предметом якого є транспортний засіб - автомобіль КІА СЕЕD, вартість якого визначена додатком до договору, відповідно до умов якого лізингодавець взяв на себе зобов`язання придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування предмет лізингу, а лізингоодержувачем зобов`язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору (а.с. 10-21). 22.10.2018 р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору фінансового лізингу, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що лізингоодержувач придбаває переданий йому у користування за основним договором предмет лізингу шляхом укладення договору купівлі-продажу і підписання акту про передачу мана у власність; лізингоодержувач здійснить остаточні розрахунку за основним договором не пізніше 6 грудня 2018 року в сумі 123 145,64 грн. (а.с. 23). На виконання зобов`язань за додатковою позивач сплатив на користь ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» повністю заборгованість за договором фінансового лізингу, про що 7.12.2018 року ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» видало позивачу довідку про відсутність заборгованості (а.с. 25). 22.10.2018 р. між сторонами складено акт приймання-передачі предмету лізингу, відповідно до якого позивачу передано автомобіль КІА СЕЕD, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] (а.с. 24). Згідно з актом позивачу також було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 15.07.2015 р. Також судом встановлено, що на автомобіль КІА СЕЕD, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузову [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , накладено арешт на підставі ухвал Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 1-кс/161/3245/17, Рівненського міського суду у справі № 569/16544/16-к, Тернопільського міськрайонного суду у справі № 607/8159/18 від 11.5.2018 року та постанови приватного виконавця Корольова В.В. від 26.09.2018 року у ВП № 57276637 (а.с. 27, 59-66, 68-71, 74-77, 80-83, 86-88). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує, що він в повному обсязі, належним чином виконав перед відповідачем зобов`язання за договором фінансового лізингу та договором купівлі-продажу, та прийняв предмет лізингу, у зв`язку з чим набув право власності на спірний автомобіль. При цьому, наявні арешти на належний йому на праві власності автомобіль позбавляє його права вільно розпоряджатися належним йому автомобілем. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За умовами п. 3.3 укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, сторони дійшли згоди, що предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача, згідно з умовами даного договору. А усі ризики по предмету лізингу переходять від лізингодавця лізингоодержувача в момент передачі предмету лізингу за актом приймання-передачі. Умови переходу права власності на предмет лізингу (викуп предмету) передбачено ст. 11 договору. Зокрема, п.п. 11.1, 11.2 договору передбачено, що в разі належного виконання протягом усього строку дії договору зобов`язань щодо сплати всіх лізингових платежів, та інших зобов`язань, визначених договором, лізингоодержувач має право набути у власність предмет лізингу. Лізингоодержувач під час дії цього договору, при обов`язковій умові сплати в повному обсязі заборгованості за лізинговими платежами за умовами даного договору, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків (що підтверджується підписанням сторонами акту звірки взаєморозрахунків) має право придбати у власність (викупити) предмет лізингу по його викупній (залишковій) вартості за окремо укладеним договором купівлі-продажу. Згідно з умовами п. 11.3 договору набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених даним договором, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв`язку з переходом права власності щодо предмету лізингу. За умовами п. 11.6. договору фінансового лізингу перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу. Відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів, зокрема, автомобілі. Державна реєстрація та облік, зокрема, автомобілів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабміну № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників ТЗ та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспекції, не допускається. Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів про те, що передача автомобіля у власність позивача була оформлена у встановленому законом порядку (здійснена його державна реєстрація на позивача). При цьому, сам по собі договір купівлі-продажу вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у зазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. Такого висновку дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 683/2694/16-ц. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивач у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником. Отже позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Умовами подання позову про визнання права власності є: 1) наявність права власності у позивача; 2) оспорювання права власності іншими особами; 3) наявність у власника можливості довести своє право власності. З огляду на те, що позивач не є власником спірного майна, суд вважає, що правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль, в порядку ст. 392 ЦК України, відсутні. Окрім того, як встановлено судом, до накладення арешту на транспортний засіб договір купівлі-продажу предмету лізингу не був укладений, а був укладений після накладення арешту на автомобіль, у зв`язку з чим до зняття арешту не може бути укладеним. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Разом з тим, та з огляду на те, що позивач не може вважатися законним власником транспортного засобу, а вимога про зняття арешту з транспортного засобу є похідною від права власності на вказаний автомобіль, вимога про зняття арешту з вказаного автомобіля також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed