Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття позивачем права власності на нерухоме майно кафе з літнім майданчиком за адресою: пр. 200 річчя Херсона, 17А. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.04.2011 року між ним та відповідачем укладено договір позики, для забезпечення виконання умов якого між сторонами укладено договір іпотеки спірного нерухомого майна. У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за договором позики, позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги визнала, просила задовольнити позов, додатково пояснила суду, що відповідач бажає задовольнити вимоги позивача і погасити перед ним борг шляхом набуття останнім права власності на предмет іпотеки. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.04.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна кафе з літнім майданчиком за адресою: пр. 200 річчя Херсона, 17А, на земельній ділянці площею 233 кв.м., кадастровий номер якої 6510136900:15:002:0054. В цей же день між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 816000 грн., а останній в свою чергу зобовязався повернути вказані кошти у погоджений сторонами строк. Крім того, 13.04.2011 року для забезпечення виконання умов договору позики між сторонами укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку позивачу належне йому на праві власності вказане нерухоме майно. Відповідно до пояснень представників сторін відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за договором позики, в результаті чого, на їх думку, позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього. Згідно умов п.п. 3.1.3 та 4.2 договору іпотеки від 13.04.2011 року у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання за договором позики в цілому або його частини, іпотекодержатель реалізовує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку встановленими договором іпотеки. При цьому самого порядку договором так і не було визначено. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частиною 2 ст. 590 ЦК України визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 12 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно вимог ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до положень ч. 3 цієї статті ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до розяснення, наданих у п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів» № 5 від 30.03.2012 року, суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Аналіз наведених нормативних положень дає суду підстави вважати, що звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього можливе лише при наявності договору про задоволення вимог іпотекодержателя або при наявності відповідного застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11.12.2013 року у справі 6-124цс13. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а також те, що договір іпотеки від 13.04.2011 року не містить відповідного застереження в іпотечному договорі, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed