Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

У червні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 22 жовтня 2002 року між ними та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу №1-536, відповідно до якого вони придбали у власність по ? частині в квартирі [ADDRESS], яка належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1994 р., виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, згідно з розпорядженням від 11.01.1994 за №18/1,зареєстрованого в ММБТІ в реєстр.книзі за №112, за реєстр.№19164. В рахунок укладеного договору вони передали відповідачам відповідну грошову суму, а останні фактично передали їм у власність нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивач просила визнати договір купівлі-продажу дійсним. Позивачі надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Третя особа у судове засідання не з'явилася, про дату,час та місце слухання справи повідомлялась судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 22 жовтня 2002 року між позивачем та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу №1-536, відповідно до якого вони придбали у власність по ? частині в квартирі [ADDRESS], яка належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1994 р., виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, згідно з розпорядженням від 11.01.1994 за №18/1,зареєстрованого в ММБТІ в реєстр.книзі за №112, за реєстр.№19164. Договір купівлі-продажу №1-536 був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000» в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю» за №1-536 від 22 жовтня 2002 року. Відповідно до копії паспорту позивачів, останні зареєстровані за вказаною вище адресою. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Що стосується позовних вимог про визнання права власності, то вказані вимоги є зайвими та не підлягають задоволенню. Так, ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 204, 224, 228, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: partial