Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 10 квітня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого він надав відповідачу грошову позику в розмірі 897 000,00 грн. із терміном повернення до 21 квітня 2015 року. Станом на день подачі позову до суду гроші відповідач не повернув та від повернення боргу ухиляється. В останній редакції позовних вимог просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 948 620,65 грн., яка складається з: 715 870,00 грн. борг за договором позики; 23 736,52 грн. три проценти річних від простроченої суми позики; 209 014,13 грн. проценти від суми позики. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 6 890,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з викладених підстав та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не вірно розрахував суму боргу та з цих підстав просив у задоволення позову відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 квітня 2015 року Позивач надав у позику Відповідачу грошові кошти у розмірі 897 000,00 грн.(а.с. 5). Факт передачі грошей підтверджується наданою Відповідачем Позивачу розпискою. Згідно цієї розписки Відповідач зобов'язався повернути Позивачу зазначену суму позики у строк до 21.04.2015 р. За період з 21 квітня 2015 року до лютого 2016 року Відповідач повернув 181 130,00 грн., а саме: липень 2015 року - 34 875,00; вересень 2015 року - 9 950,00 грн.; жовтень 2015 року - 4 975,00 грн.; грудень 2015 року - 19 950,00 грн.; січень 2016 року - 111 380,00 грн. Проте, у зазначений строк Відповідач не повернув Позивачу 715 870,00 грн. (сума позики 897 000,00 грн. - сплачено 181 130,00 грн. = 715 870,00 грн.), тим самим прострочив зобов'язання по розписці. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Згідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості. Таким чином між сторонами були укладені договори позики грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного між сторонами договору позики Відповідач власноручно написав позивачеві Розписку. Тобто договір позики був укладений з дотриманням вимог ст. 1047 Цивільного кодексу України. Відповідно до приписів статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до розрахунку наданий Позивачем, сума заборгованості по 3 % річних від простроченої суми становить 23 736,52 грн., проценти - 209 014,13 грн. (а.с. 105-112). Суд приймає до уваги наданий Позивачем розрахунок заборгованості та може покласти його в основу рішення, оскільки Відповідач заперечуючи проти позовних вимог щодо стягнення відсотків, не надав суду належних обґрунтувань в підтвердження своїх доводів, наданий Позивачем розрахунок не спростував, при цьому, суд враховує те, що Відповідач добровільно написав розписку, що підтверджується його підписом. Та під час розгляду справи було призначено судову почеркознавчу експертизу, та встановлено, що Відповідач власноручно написав її (а.с. 84-91). Таким чином, станом на 10.02.2016 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 948 620,65 грн., яка складається з: основного боргу в розмірі 715 870,00 грн.; три проценти річних від простроченої суми позики 23 736,52 грн.; проценти від суми позики 209 014,13 грн. Приписами статті 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, вимоги позивача про повернення боргу є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 948 620,65 грн., оскільки на час розгляду справи Відповідач зобов'язання за договором позики не виконав. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, серед інших, і витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір в сумі 6 890,00 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 1, 102), а також 6 000,00 грн. витрат на правову допомогу, що підтверджується актом приймання-передачі послуг № 1 від 25.05.2015 р. (а.с 35), договором про надання правової допомоги від 20.04.2015 р. (а.с 37), свідоцтвом про право на заняття адвокатської діяльністю (а.с. 41), квитанцією (а.с. 46), актом приймання-передачі послуг № 2 від 22.06.2015 р. (а.с. 47). Вирішуючи питання про стягнення з Відповідача судових витрат, судом враховується наступне. Відповідно до ст. 83 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до пунктів 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року зазначається, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки судові витрати, фактично понесені Позивачем, підтверджені належними доказами, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення їх з Відповідача на користь Позивача. Отже, з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 6 890,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Outcome: approved