Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Дніпровської міської ради, де треті особи Комунальне підприємство «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради, Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням від 31.03.1975 №208 «Про дозвіл інвалідам установки гаражів в Жовтневому, Індустріальному, Амур-Нижньодніпровському, Ленінському, Бабушкінському районах м. Дніпропетровська» виконком Дніпропетровської міськради депутатів трудящих вирішив дозволити [PERSON] установку металевого гаражу 3,0 х 6,0 м для автомашини з ручним керуванням в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська в дворі будинку [ADDRESS] біля [ADDRESS] складу котельні. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на гараж, який спадкодавець збудував на підставі рішення №208 від 31.03.1975. Позивач є онукою [PERSON] і єдиною спадкоємицею. За таких обставин, позивач [PERSON] на підставі ст.ст.181, 392 ЦК України просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на гараж без номеру загальною площею 22,7 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.2-5). Ухвалою від 10 травня 2019 року в порядку забезпечення позову заборонено Дніпровській міській раді, її виконавчим органам та структурним підрозділам вживати будь-які дії та видавати будь-які розпорядчі документи щодо демонтажу гаражу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вчиняти будь-які інші дії щодо розпорядження сказаним майном, до набрання законної сили рішенням суду у справі (а.с.42-43). Ухвалою суду від 10 травня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с.45). Ухвалою суду від 13 червня 2019 року витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.60). Ухвалою суду від 21 серпня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. (а.с.113). 10 грудня 2019 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Також пояснив, що [PERSON] набув право власності за своє життя на гараж на підставі рішення виконкому, а тому це майно є спадковим, а позивач є єдиним спадкоємцем. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, підтримавши наданий відзив на позов. Крім того, пояснила, що [PERSON] за життя отримав дозвіл на встановлення металевого гаражу згідно рішення виконкому Дніпропетровської міськради депутатів трудящих. Дане рішення є актом індивідуальної дії. Крім того, металевий гараж є рухомим майном, тимчасовою спорудою у розумінні вимог ст.181 ЦК України (а.с.91). Представник третьої особи КП «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради Кулик Т.А. проти задоволення позову заперечувала, оскільки рішення виконкому Дніпропетровської міськради депутатів трудящих є актом індивідуальної дії і розповсюджувалося лише на [PERSON] . Крім того, позивачем не вірно обрано спосіб захисту при зверненні до суду (а.с. 97-99). Третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора до суду не з`явилася, надавши заяву щодо розгляду справи за відсутності їх представника. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно вимог ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз`яснено у п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міськради депутатів трудящих №208 від 31.03.1975 «Про дозвіл інвалідам установки гаражів в Жовтневому, Індустріальному, Амур-Нижньодніпровському, Ленінському, Бабушкінському районах м. Дніпропетровська» вирішив дозволити [PERSON] установку металевого гаражу 3,0 х 6,0 м для автомашини з ручним керуванням (а.с.14-15). Вищезазначене рішення виконавчого комітету надавало право виключно інвалідам Великої Вітчизняної війни, інвалідам Радянської армії та інвалідам дитинства, які мають автомобілі з ручним керуванням, встановлення металевих гаражів. Таким чином, за життя спадкодавець [PERSON] набув право на встановлення металевого гаражу 3,0 х 6,0 м для автомашини з ручним керуванням. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.34). Рішень щодо надання [PERSON] , а в подальшому [PERSON] , земельної ділянки на умовах оренди, власності або постійного користування для розміщення металевого гаражу Дніпропетровською міською радою та її виконавчими органами не приймалось, тобто позивач користується земельною ділянкою під металевим гаражем без правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або право користування нею. Розглядаючи спір, суд погоджується з доводами представників відповідача та третьої особи проте, що металевий гараж є тимчасовою спорудою в розумінні вимог ст.181 ЦК України, а чинним цивільним законодавством не визначено порядку оформлення права власності як на об`єкт нерухомості на тимчасовий металевий гараж. Крім того, звертаючись до суду на підставі ст.392 ЦК України, позивачем не надано доказів яким чином порушуються її права як власника. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають і відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed