Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Маріупольської міської ради, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначивши, що він є спадкоємцем після смерті своєї матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Крім нього спадкоємцем за законом є брат позивача - [PERSON], який не прийняв спадщину, оскільки не мешкав зі спадкодавцем, а тому фактично не прийняв спадщину. Після смерті матері позивача залишився житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] Вказаний житловий будинок належав батькам позивача - [PERSON] та [PERSON]. Батько позивача помер [INFO] року та на момент смерті його мати мешкала разом з ним, та фактично прийняла спадщину, проте не оформила належним чином. Після смерті батька позивач піклувався за своєю матір'ю, забравши її жити до свого місця проживання в [ADDRESS], оскільки там гарні умови для життя, а у зв'язку з тим, що вона останнім часом хворіла, тому потребувала особливого догляду. Звернувшись до нотаріальної контори йому було відмовлено в прийнятті спадщини, оскільки пропущено строк для прийняття спадщини. У зв'язку з вищевикладений вимушений звернутись до суду. В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив суд встановити факт сумісного проживання в період з [INFO] року по [INFO] року однією сім'єю його та [PERSON], яка померла [INFO] року та визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Пояснила, що домоволодіння за адресою : [ADDRESS] було збудовано батьком позивача - [PERSON] на земельній ділянці, яка була надана йому у безстрокове користування під будівництво житлового будинку. [INFO] року [PERSON] помер та спадщину прийняла його дружина -[PERSON], яка на час смерті мешкала разом з ним. За станом здоров'я [PERSON] потребувала догляду, в зв'язку з чим позивач з березня 20210 року забрав мати до себе та до самої смерті вона мешкала з ним за адресою : [ADDRESS]. [INFO] року мати померла. У визначений 6-ти місячний строк позивач не звертався до нотаріальної контори, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину. Коли він звернувся до нотаріальної контори, було встановлено,що він пропустив передбачений законом строк та у нього немає правовстановлюючих документів на будинок. Просив встановити факт сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] року в період з [INFO] року по [INFO] року та визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1\\2 частину житлового будинку, що розташована за адресою : [ADDRESS] Представник відповідача - Маріупольської міської ради [PERSON],що діяла на підставі довіреності, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині встановлення факту сумісного проживання, а з приводу визнання права власності не погодилась, пояснивши, позивачем не надані належні докази щодо підтвердження права власності на спірне домоволодіння. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що рішенням виконкому Старо-Кримської селищної Ради депутатів трудящих від 12 липня 1962 року , протокол № 13 , [PERSON] була відведена земельна ділянка для будівництва будинку у [ADDRESS] , площею 450 кв.м. 26 липня 1962 року земельна ділянка за адресою : [ADDRESS] була відведена в натурі, про що був складений відповідний акт. 21 березня 1963 року між виконкомом Жданівської Ради депутатів трудящих та [PERSON] був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки площею 450 кв.м. яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності . 22 березня 1963 року [PERSON] було надано дозвіл на виконання будівельних робіт по зведенню індивідуального домоволодіння за вказаною адресою . На переданій земельній ділянці [PERSON] було збудовано домоволодіння та 14.07.1964 року БТІ м. Волноваха , в зв'язку з територіальним віднесенням сел.. Старий Крим до обліку за Володарським районом, на нього був виданий технічний паспорт. 25.09.1975 року БТІ м.Жданова було видано технічний паспорт на будівлі та споруди ,що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки та той час ця адреса територіально відносилась до м. Жданова. 11 червня 1979 року рішенням виконкому Ради народних депутаті м. Ждангова був затверджений акти прийомки індивідуального домоволодіння. До смерті, що настала [INFO] року [PERSON] постійно мешкав та користувався збудованим ним домоволодінням разом з дружиною - [PERSON], які фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом з [PERSON] В зв'язку зі станом здоров'я та перебуваючи такою,що потребує стороннього нагляду, з березня 2010 року [PERSON] стала мешкати разом з сином - [PERSON] за його адресою : [ADDRESS], без реєстрації. Позивач піклувався нею, доглядав, створив належні умови для проживання, а після смерті [PERSON], що настала [INFO] року - поховав її. Після її смерті, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу О.А.Чекіда йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності спадкодавця не підтверджено документами, формленими відповідно до чинного законодавства та спадкоємець пропустив 6-ти місячний строк звернення за прийняттям спадщини. Звертаючись до суду, позивач просив встановити факт сумісного проживання його та спадкодавця станом на день смерті спадкодавця та визнати за ним право власності на 1\\2 частку житлового будинку ,що розташований за адресою : [ADDRESS] в порядку спадкування. Ст.1218 ЦК України встановлено,що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі , на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, що втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції № 18/ 5 від 14.06.1994 р., підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5 було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного( селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Таким чином у [PERSON] виникло право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та це право, у відповідності до положень ст.. 1218 ЦК України має перейти до його спадкоємців. [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 22.04.2015 року виконкомом Старо-Кримської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 24 (а.с.10). Фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина - [PERSON], яка мешкала з ним на день смерті. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 04.02.2015 року виконкомом Старо-Кримської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя Донецької області (а.с.10). Згідно зі ст. 1261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя який його пережив. Судом встановлено,що позивач є сином [PERSON] та це підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 25 грудня 1961 року Старо-Кримською сільрадою м. Жданова Донецької області( а.с.9). Окрім нього спадкоємцем є син померлої - [PERSON], який 12 травня 2015 року подав заяву про прийняття спадщини до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори та в провадженні Третьої маріупольської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 267/2015 щодо майна померлої 04.02.2015 року [PERSON], яку було відкрито 12.05.2015 року на підставі заяви про прийняття спадщини [PERSON] - сином спадкодавця(а.с.67-74). Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Позивачем доведений факт того, що з березня 2010 року він мешкав разом з матір'ю - [PERSON] за адресою : [ADDRESS] до часу її смерті,що настала [INFO] року. Зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON],[PERSON], письмовими доказами . Згідно акту затвердженого головою Старо-Кримської селищної ради від 27.04.2016 року в присутності свідків, вбачається що [PERSON], [INFO], разом зі своєю матір'ю на протязі трьох років до дня її смерті 04.02.2015 року за адресою [ADDRESS] та здійснював догляд за нею,що є доказом сумісного проживання однією сім'єю (а.с.25,28). За таких обставин, суд приходить до висновку про те,що заявлений позивачем позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved