Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У січні 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява, в якій порушено питання про відібрання малолітнього [PERSON] від його батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав; про відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що 14.01.2021 року спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї спільно з фахівцями Печерського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, представників СЮП ВП Печерського УП ГУНП в м. Києві здійснено вихід за адресою: [ADDRESS] та обстежено житлово-побутові умови проживання сім`ї (мати [PERSON] , малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] ). Проведено оцінку рівня безпеки дітей та складено відповідні акти. Перевіркою встановлено, що в квартирі стоїть затхлий запах, приміщення не провітрюється. Діти не мають окремих спальних місць. Санвузол перебуває у жахливому стані, сантехніка аварійна. Балкон захаращений і діти мають до нього вільний доступ. Загалом житло не відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Крім того, діти не забезпечені належним харчуванням, не доглянуті. Молодша дитина (2016 р.н.) їсть виключно з пляшечки, для нього придбаваються каші « Карапуз », які рекомендовані для грудних дітей. Старша дитина (2015 р.н.) постійно чешеться. Дітьми ніхто не займається, вони не відвідують дитячий садок, жодних гуртків, не виходять на вулицю. Загалом діти не миті, нігті не підстрижені, вуха брудні, волосся на голові злиплось. Мати дітей - [PERSON] має не здоровий вигляд, не має апетиту, слабка та виснажена, ледве пересувається. Від госпіталізації відмовилась. Зібраними матеріалами встановлено, що діти проживають із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько молодшої дитини - [PERSON] з родиною не проживає. Зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька старшої дитини записані зі слів матері, згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. 14.01.2021 року на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації № 21 «Про відібрання дітей» - малолітнього [PERSON] , [INFO] , відібрано у його батьків - [PERSON] та [PERSON] ; малолітнього [PERSON] , [INFO] відібрано у його матері- [PERSON] - у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дітей. Посилаючись на ст. 170 СК України позивач просить ухвалити рішення, яким відібрати малолітніх дітей, що не можуть самостійно захищати свої права, у їх матері та батька молодшої дитини. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами загального позовного провадження. Запропоновано відповідачам надати відзив на позов та одночасно роз`яснено процесуальні права. Справу призначено в підготовче судове засідання. Відповідачі своїм правом надати відзив на позов не скористались. 08.02.2021 року до суду надійшов висновок служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність відібрання малолітніх дітей (а.с. 47-76). Ухвалою від 13.03.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання відповідачі не з`явились. Про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з урахуванням думки представника заявника, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, вирішив розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 17 СК України, орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов`язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. За приписами ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» у п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 16,18). [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Батько [PERSON] в свідоцтві про народження записаний зі слів матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 16, 17). [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29.03.2016 року (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, станом на січень 2021 діти проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Згідно актів проведення оцінки рівня безпеки дітей від 14.01.2021 р. малолітні [PERSON] та [PERSON] брудні, не миті, нігті не підстрижені, волосся на голові злиплось. Діти на вулицю не виходять, не харчуються належним чином. Діти не відвідують садочок та гуртки. Мати дітей виглядає хворою, почувається погано, слабка, виснажена, байдужа, але від госпіталізації відмовляється. Матері рекомендовано пройти медичне обстеження. За результатами перевірки рівня безпеки дітей комісія дійшла висновку, про негайне відібрання дітей у батьків. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї малолітніх дітей від 14.01.2021 р. встановлено, що житло де мешкають малолітні [PERSON] та [PERSON] має незадовільний стан, квартира не провітрюється, сантехніка аварійна, балкон захаращений і діти мають до нього вільний доступ. У дітей відсутні свої ліжечка, не забезпечені нормальним харчуванням, молодша дитина харчується з пляшечки, діти не виходять на вулицю. Розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації №21 від 14.01.2021 р. на підставі ст. 170 СК України та у зв`язку з безпосередньою загрозою життю дітей вирішено відібрати малолітнього [PERSON] від його батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав; відібрати малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав (а.с. 9). Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Оцінивши та дослідивши усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дітей, тому позов підлягає задоволенню. При ухваленні рішення у вказаній справі суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27.02.1991 року, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей суд першочергово приділяє увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Позовні вимоги в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження, а тому суд задовольняє їх. Судові витрати віднести за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved