Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь 11719,41 грн., в рахунок погашення завданої матеріальної шкоди, пославшись в обґрунтування на те, що відповідач незаконно звільнив працівника Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» (далі Підприємство), якого було поновлено на роботі за рішенням суду, чим відповідачу завдано шкоду у вигляді оплати незаконно звільненому працівнику вимушеного прогулу. Так, [PERSON] з жовтня 2013 року по листопад 2015 року займав посаду директора Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» за контрактами укладеними між ним та Великоолександрівською селищною радою, на яку покладено функції управління вказаним підприємством, як комунальним майном. За цей період [PERSON] двічі видавав накази про звільнення [PERSON], які за рішеннями суду були скасовані. Наказ за № 24 від 06.05.2014 року скасовано рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07.07.2014 року, згідно якого звільнення [PERSON] визнано незаконним, поновлено її на роботі та стягнуто з вищевказаного підприємства на її користь 3271,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 300 грн. моральної шкоди, 487,20 грн. судового збору. Наказ за № 84 від 15.12.2014 року скасовано рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 30.03.2015 року, яке щодо стягнутих сум було змінено рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 20.05.2015 року, згідно якого звільнення [PERSON] визнано незаконним, поновлено її на роботі та стягнуто з вищевказаного підприємства на її користь 5173,51 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2000 грн. моральної шкоди та 487,20 грн. судового збору. Вважаючи зазначені витрати, які загалом складають суму в розмірі 11719,41 грн. та були виплачені [PERSON], матеріальною шкодою завданою відповідачу, останній звернувся до суду із вказаними вимогами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що позивач звернувся до суду з даним позовом саме зараз, оскільки раніше не міг цього зробити дивлячись на те, що підприємством керував [PERSON], який не міг сам до себе предявити позов. Вказала на те, що документи надані суду вичерпно підтверджують факт завдання шкоди підприємству, тобто факт здійснення виплати за рішенням суду. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити вказавши, що він звільнив [PERSON] за грубе порушення трудової дисципліни, а відтак його вини у незаконному звільненні немає. Рішення про звільнення [PERSON] було прийнято на зборах підприємства, і у нього, зважаючи на необхідність забезпечення належної діяльності підприємства, не було іншого вибору. Після отримання ним судового виклику та позову у нього трапився приступ у зв'язку з чим йому викликалась швидка допомога. Стан здоровя погіршився і останнім часом ним витрачено на лікування близько 8000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що відповідач змушений був звільнити [PERSON], яка систематично і грубо порушувала трудову дисципліну, а отже його вини у такому звільнення немає. Крім того, заявила про неможливість задоволення позову в частині стягнення суми виплаченої за рішенням суду від 07.07.2014 року, оскільки з моменту ухвалення такого рішення до моменту подачі позову до суду пройшло більше року. Також вказала на неналежне матеріальне забезпечення відповідача та на наявність у нього хвороб, що свідчить про неможливість виплати заявленої позивачем суми. Заслухавши осіб, які приймали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно контрактів про трудову діяльність від 18.10.2013 року, 20.10.2014 року, 19.10.2015 року, розпоряджень селищного голови Великоолександрівського району Херсонської області за № 23 від 18.10.2013 року «Про директора Великоолександрівського підприємства «Комсервіс», за № 146 від 16.11.2015 року «Про директора Великоолександрівського підприємства «Комсервіс», та за № 145 від 11.11.2015 року «Про припинення дії контракту» [PERSON] займав посаду директора на зазначеному підприємстві з 18.10.2013 року по 11.11.2015 року. Згідно рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 07.07.2014 року, яким встановлені обставини, що у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню і які при цьому визнані сторонами, вбачається, що [PERSON] 03.04.2012 року була прийнята на посаду головного бухгалтера Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» і звільнена з цієї посади 06.05.2014 року за наказом директора Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» № 24 згідно ст.41 п.2 КЗпП України за недовіру. Вказаний наказ судом визнано незаконним та скасовано у зв'язку з не віднесенням до повноважень [PERSON] обовязків за невиконання яких її було звільнено та наявністю у неї статусу одинокої матері, яка має на утриманні дитину віком до 14 років. З Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 3271,50 грн. та 300 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також з підприємства було стягнуто 487,20 грн. судового збору. Згідно наданого суду витягу з особового рахунку за липень 2014 року та відомостей на виплату грошей від 15.07.2014 року (1700,25 грн.) та 24.07.2014 року (1254,47 грн.), вбачається, що підприємством за для виконання рішення суду нарахована сума в розмірі 3271,50 грн., яку після сплати обовязкових податків, було видано [PERSON] остаточно 24.07.2014 року. Суму в розмірі 300 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди [PERSON] було видано 24.07.2014 року, що вбачається з видаткового касового ордеру від 24.07.2014 року. На підтвердження виплати Підприємством в дохід держави 487,20 грн. судового збору доказів суду не надано. Згідно п.8 ст. 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Отже судом встановлено, що [PERSON] будучи директором Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» 06.05.2014 року незаконно звільнив працівника [PERSON] в наслідок чого підприємству завдано шкоди в розмірі 3571,50 грн., яка підлягає відшкодуванню. Однак, судом також встановлено, що у позивача виникло право вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1700,25 грн. з 15.07.2014 року, а в сумі 1554,47 грн. (1254,47 + 300) з 24.07.2014 року, що свідчить про пропущення позивачем річного строку встановленого ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення до районного суду, а отже у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Позивач звернувся до суду 05.05.2016 року при тому, що річний строк за вимогою про стягнення суми в розмірі 1700,25 грн. сплив 15.07.2015 року, а за вимогою про стягнення суми в розмірі 1554,47 грн. вказаний строк сплив 24.07.2015 року. У задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 487,20 грн. стягнутої за рішенням суду від 07.07.2014 року, за відсутності підтверджуючих сплату документів, слід відмовити за недоведеністю факту завдання шкоди. При цьому, суд виходить з розяснень наданих у п.15 та п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» та постанові Верховного Суду України у справі № 6-216цс16 від 27 квітня 2016 року де зазначено про те, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Пропущений строк може бути поновлений у випадку пропущення його з поважних причин. В судовому засіданні представник позивача заявила про поважність пропуску строку звернення до суду пославшись на неможливість вчасної подачі позову у зв'язку з тим, що [PERSON] працював до листопада 2015 року, а отже він не міг сам до себе предявити вимоги. Такі твердження представника позивача суд не знаходить переконливими, оскільки чинним законодавством, а саме ч.4 ст. 233 КЗпП України передбачена можливість звернення до суду з регресною вимогою вищестоящої організації, в даному випадку Великоолександрівської селищної ради Херсонської області, яка відповідно до статуту Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» є його засновником. Крім того, позов поданий до суду у травні місяці поточного року, при тому, що відповідач звільнений у листопаді минулого року. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 7660,71 грн. матеріальної шкоди також задоволенню не підлягають з наступних підстав. Зі змісту рішення Апеляційного суду Херсонської області від 20.05.2015 року вбачається, що з Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» на користь [PERSON] стягнуто 5173,51 грн. в рахунок відшкодування середнього заробітку, 2000 грн. моральної шкоди, а всього 7173,51 грн. Стягнення відбулось у зв'язку з тим, що [PERSON] будучи директором Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» 18.11.2014 року незаконно звільнив працівника [PERSON] за наказом директора Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» № 54 від 18.11.2014 року, який було скасовано. Із вказаного рішення суду неможливо зрозуміти яким чином першою інстанцією, рішення якої переглядалось, було вирішено витання щодо судового збору. Копії відповідного рішення суду не надано не дивлячись на неодноразові розяснення представнику позивача про необхідність надання належних та допустимих доказів на підтвердження обставин на які посилається сторона. Відповідних клопотань до суду не надходило. Отже сам факт стягнення суми в розмірі 487,20 грн., яка обрахована представником позивача при складенні ціни позову, перед судом не доведена. На підтвердження факту виконання позивачем зазначеного рішення суду представником [PERSON] суду надано відомість розподілу заробітної плати КОМСЕРВІС КП від 15.06.2015 року на суму 5963,07 грн., з якої не вбачається факту виплати позивачем стягнутих за рішенням суду сум, оскільки у вказаному документі підставою для виплати зазначено «заробітна плата» та не можливо встановити, яка сума нарахована та фактично виплачена [PERSON] Не містить документ і відміток про особисте отримання останньою відповідних сум. Відомість на виплату грошей № 42 за квітень 2015 року на суму 719,15 грн. не містить підстави для виплати вказаної суми, що не може підтверджувати факт виконання рішення апеляційного суду, яке, до того ж, було ухвалено пізніше за часом 20.05.2015 року. Первісного рішення суду, як зазначено вище, суду надано не було. Отже позивач не надав суду доказів на підтвердження факту виплати Великоолександрівським підприємством «Комсервіс» на користь [PERSON] суми в розмірі 7660,71 грн. на виконання рішення суду, а отже не довів перед судом факту завдання матеріальної шкоди на зазначену суму. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які працювали на Великоолександрівському підприємстві «Комсервіс» на час звільнення [PERSON] суду надали аналогічні пояснення з приводу того, що [PERSON] будучи директором вказаного підприємства, який добросовісно та відповідально виконував поклепані на нього службові обовязки, внаслідок грубого порушення [PERSON] трудової дисципліни, що виражалось у систематичному невиході на роботу без поважних причин, звільнив останню із займаної посади і таке рішення було підтримано більшістю працівників підприємства, які виразили свою позицію на відповідних зборах. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду пояснив, що він четвертий рік працює у Великоолександрівському підприємстві «Комсервіс» і знає, що одного разу були збори колективу на яких вирішувалось питання щодо звільнення [PERSON] за прогули. На даний час вона належно виконує свої посадові обовязки. Щодо майнового стану та здоров'я відповідача нічого сказане не може. [PERSON] завжди належним чином виконував свої посадові обовязки. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] суду пояснив, що в період звільнення [PERSON] він займав посаду голови селищної рада Великоолександрівського району Херсонської області та приймав на посаду директора Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» [PERSON] за контрактом. Знає про те, що на підприємстві були проблеми з головним бухгалтером, яка не зявлялась на роботу без поважних причин. З цього приводу були скликані збори колективу підприємства на які його теж запрошували. Підприємство має власні кошти, однак іноді селищна рада йому допомагала. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона будучи дружиною відповідача чула від нього, що [PERSON] нехтувала своїми посадовими обовязками та грубо порушувала трудову дисципліну, що призводило до порушення його роботи. Після отримання [PERSON] судового виклику до суду у нього трапився приступ у зв'язку з чим була викликана швидка допомога. Стан здоров'я чоловіка за таких обставин погіршився. Вважає не справедливим стягнення з відповідача виплачених підприємством сум. Обставини повідомлені свідками та доводи представника відповідача із посиланням на відповідні докази щодо ступеня вини відповідача, стану здоровя та його матеріального стану судом до уваги не приймаються, оскільки з урахуванням висновків суду, не мають значення для справи. Зважаючи на відмову в задоволенні позову судові витрати згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed