overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У червні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь з 17 червня 2016 р. на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 червня 2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 25 серпня 1912 р. Сторони мають доньку, [PERSON], [INFO]. Позивач проходить службу в ОВС України з 01 серпня 2005 р., в Національній поліції з 07 листопада 2015р. та перебуває на посаді старшого оперуповноваженого Ленінського АП ГУНП в Миколаївській області з 07 листопада 2015р. по теперішній час. Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551,20 грн. Таким чином, позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У червні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь з 29 червня 2016 р. на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 червня 2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 18серпня 1995р. Сторони мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою . Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме відсутність відомостей про доходи відповідача, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551,20 грн. Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

У червні 2016 р. [PERSON] звернулася з позовною заявою, якою просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] та просила стягувати аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки: [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що подружні відносини між сторонами припинені, матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 29 березня 2011 р. Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 131 (а.с. 8). Сторони мають доньку, [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Дитина проживає з матірю (а.с. 9). Із встановлених обставин вбачається, що спільне життя подружжя припинено, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому згідно ст. 112 СК України позов слід задовольнити. Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання кожної дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551, 20 грн. Таким чином, позов слід задовольнити частково.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У червні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла заява представника заявника [PERSON] в інтересах [PERSON], заінтересована особа: Петроострівська сільська рада, Новомиргородська районна державна адміністрація про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Відповідно до паспорта та свідоцтва про смерть матері заявника зазначено прізвище, імя по батькові «БОНДАРЬ РАЇСА АНДРІЇВНА». У даний час у заявника виникла необхідність оформити спадщину за заповітом і він звернувся до нотаріуса, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва через невідповідність прізвищ у документах про право власності. Посилаючись на ст. ст. 3, 256-258 ЦПК України, [PERSON] просить суд встановити факт належності [PERSON], яка померла 16 жовтня 2013 року, правовстановлюючого документа: Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 349555, виданого на підставі розпорядження голови Новомиргородської районної державної адміністрації від 11 квітня 2002 року № 212-р на імя [PERSON] У судовому засіданні представник заявника [PERSON] [PERSON] вимоги довірителя підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи заявник [PERSON] і представники заінтересованих осіб у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, представник заінтересованої особи письмових заперечень проти заяви не надіслав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заявника і вказаних представників заінтересованих осіб на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників судового розгляду. Заслухавши згадані пояснення, безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву із таких міркувань. У судовому засіданні безспірно зясовано, що [PERSON] та [PERSON] одна й та ж особа. Проте, коли у заявника виникла необхідність оформити спадщину і він звернувся до нотаріуса, йому було відмовлено з посиланням на те, що померла не є власником вказаної земельної ділянки, так як прізвище «БОНДАР», яке зазначено у Державному акті на право приватної власності на землю, не збігається з прізвищем у свідоцтві про смерть спадкодавця «БОНДАРЬ». Окрім пояснень учасника судового розгляду, вказані обставини також підтверджуються письмовими доказами: паспортом громадянина України на імя заявника та спадкодавця, свідоцтвом про народження заявника, свідоцтвами про народження, одруження та смерть спадкодавця, довідкою сільської ради, заповітом спадкодавця, іншими матеріалами справи. Тому заява підлягає незаперечному задоволенню. Ураховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У червні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 112 Сімейного кодексу України, заявник просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів, внаслідок чого між сторонами виникали постійні сварки та непорозуміння, неодноразово намагалися помиритися та змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало та ситуацію на краще не змінило. Тому сторони з 10 квітня 2014 року проживають окремо за різними адресами. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй шлюбне прізвище ЮРКЕВИЧ. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви позивача [PERSON] від 08.07.2016 р., вона позов підтримує повністю, просить суд розглянути справу в її відсутність, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 08.07.2016 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 16.11.2006 р. між сторонами було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 15.12.2006 р. народилася дитина. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 10 квітня 2014 р. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

У червні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 01.06.2014 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2014 р. н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки через постійні конфлікти та суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним, сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені, з грудня 2015 року сторони проживають окремо. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві, примиритися не бажає. Оповіщена у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач двічі у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Як вбачається з письмової заяви [PERSON], відповідач просить суд розглянути справу в її відсутність, заперечує проти задоволення позову, бо вважає за можливе зберегти шлюб. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з грудня 2015 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 01.06.2014 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 03.11.2014 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Тому суд не вбачає передбачних законом підстав для надання сторонам строку для примирення. Адже позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, сторони з грудня 2015 р. проживають у різних населених пунктах, не робили ніяких спроб для примирення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON], [INFO], звернулась до суду із заявою про надання їй права на шлюб. На даний час вона ще не досягла повноліття. У своїй заяві вказувала, що між нею та [PERSON] склалися дуже теплі і щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного, тому бажають зареєструвати шлюб. Також зазначала, що надання права на шлюб для неї є необхідним та відповідає її інтересам, оскільки на час звернення до суду вона вагітна терміном 12 тижнів. Також вказувала, що її батьки проти шлюбу між ними не заперечують. У судовому засіданні [PERSON] свою вимогу підтримала, обґрунтувавши її доводами, викладеними у заяві. Заінтересовані особи [PERSON], який є батьком заявниці, мати заявниці [PERSON], [PERSON] заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи відділу реєстрації актів цивільного стану Березанського МУЮ Київської області в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглядати у їхню відсутність. Врахувавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відділу РАЦС. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 22, ст. 23 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що [PERSON] на час розгляду справи у суді не досягла шлюбного віку (а.с. 4). Згідно з довідкою Березанської міської лікарні № 31 від 04 червня 2016 року [PERSON] дійсно перебуває на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності, термін 12 тижнів (а.с. 18). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно бажають укласти шлюб. Батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] також вказували, що підтримують бажання своєї доньки та [PERSON] укласти шлюб. За таких обставин суд приходить до переконання, що надання права на шлюб буде відповідати інтересам [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі ст. 22, 23 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON], [INFO], звернулась до суду із заявою про надання їй права на шлюб. На даний час вона ще не досягла повноліття. У своїй заяві вказувала, що між нею та [PERSON] склалися дуже теплі і щирі стосунки, вони мають взаємні міцні почуття любові та поваги один до одного, тому бажають зареєструвати шлюб. Також зазначала, що надання права на шлюб для неї є необхідним та відповідає її інтересам, оскільки на час звернення до суду вона вагітна терміном 9-10 тижнів. Також вказувала, що її батьки проти шлюбу між ними не заперечують. У судовому засіданні [PERSON] свою вимогу підтримала, обґрунтувавши її доводами, викладеними у заяві. Заінтересовані особи [PERSON]Л, яка є матір'ю заявниці, [PERSON] заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділу реєстрації актів цивільного стану Березанського МУЮ Київської області в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглядати у їхню відсутність. Також, із заявою про розгляд справи без його участі звернувся [PERSON], який є батьком заявниці, зазначивши, що не заперечує проти надання його дочці права на шлюб. Врахувавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відділу РАЦС та [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 22, ст. 23 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що [PERSON] на час розгляду справи у суді не досягла шлюбного віку (а.с. 3). Згідно з довідкою Березанської міської лікарні № 32 від 15 червня 2016 року [PERSON] дійсно перебуває на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності, термін 9-10 тижнів (а.с. 5). Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно бажають укласти шлюб. Батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] також вказували, що підтримують бажання своєї доньки та [PERSON] укласти шлюб. За таких обставин суд приходить до переконання, що надання права на шлюб буде відповідати інтересам [PERSON] Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі ст. 22, 23 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як спадкоємці померлого 15.08.2013 року [PERSON] звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору №065-2008-2637 від 20.08.2008 року укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.07.2016 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду. При цьому, 20.07.2016 року представником позивачів до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд накласти арешт на житловий будинок загальною площею 277,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,15 га кадастровий номер:3221886001:02:137:0151 за тією ж адресою, які стали власністю ПАТ «Універсал Банк» за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява представника позивачів про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову йдеться про арешт майна, яке не є предметом розгляду даної справи і не було об»єктом правочину про визнання недійсним якого просять позивачі. Ч.3 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Ініційоване питання забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно набуте ПАТ «Універсал Банк» за рішенням суду, яке набрало законної сили і не стосується оскаржуваного правочину суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб. За таких обставин,

Outcome: dismissed