Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, зобовязання звільнити приміщення та стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 23.07.2014 року між ним та відповідачем було укладено Договір (найму) оренди житлового будинку та земельних ділянок. Відповідно до Акту прийому - передачі об'єкта нерухомості (житлового будинку та земельних ділянок) позивачем в той же день було передано відповідачу [PERSON] у тимчасове користування, з метою тимчасового проживання, житловий будинок за адресою: місто Новий Буг, вул. Гребеннікова, №127, прибудинкову земельну ділянку кадастровий номер 4824510100:04:025:0006 та присадибну земельну ділянку, кадастровий номер 4824510100:04:025:0021. У відповідності до п. 3.1 вищевказаного Договору, розмір щомісячної плати за житловий будинок разом з земельними ділянками складає: 500 грн. Відповідачем [PERSON] було сплачено готівкою плату за найм (оренду) приміщення та земельних ділянок у сумі 1500,00 грн. наперед за три місяці, тобто за період користування з 23.07.2014 по 23.10.2014. Проте, за період з 23.10.2014 по 23.07.2015 (тобто за наступні 9 місяців), Відповідачем плата за найм (оренду) у розмірі 4500 грн. внесена не була. 03 жовтня 2015 року позивачем було направлено до Відповідача лист з вимогою погасити заборгованість по оплаті за 9 місяців та надати докази по оплаті комунальних послуг. Додатково вказаним листом було повідомлено відповідача, як недобросовісного наймача, про розірвання в односторонньому поряду Договору найму приміщення та земельних ділянок ( п. 8.4. Договору), у зв'язку з несплатою орендної плати та запропоновано звільнити приміщення. Але, станом на 01 червня 2016 року, Відповідачем не було погашено заборгованість за період оренди/найму приміщення та земельних ділянок, також не сплачено за період оренди з 23.07.2015 по 23.04.2016 року, та не здійснено жодних заходів по звільненню орендованого приміщення. Посилаючись на ч.3 ст.815, 526, 530, ч.2 ст.825 ЦК України та ст.168 ЖК України позивач просив: визнати договір (найму) оренди від 23.07.2014 року що був укладений між [PERSON] та [PERSON] достроково припиненим/ таким що втратив свою чинність; визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком та земельними ділянками, що розташовані за адресою м.Новий Буг, вулиця Гребеннікова, 127; зобовязати [PERSON] передати обєкти, найму/оренди Наймодавцю у тому ж стані, в якому вони були передані в найм з урахуванням нормального зносу, надати докази по сплаті комунальних послуг за період використання орендованого приміщення, та звільнити орендоване приміщення негайно; стягнути з [PERSON] 9500,00 грн. боргу за користування житловим будинком та земельними ділянками в період з 23.10.2014 по 23.04.2016 згідно договору оренди (найму) житлового будинку та земельних ділянок, а також додатково зобовязати внести оплату за фактичне користування обєктами оренди після зазначеного терміну; стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу, а також витрати, понесені для вирішення даного питання (у тому числі, проїзд, харчування тощо); стягнути з [PERSON] вартість несплачених комунальних послуг (електроенергії, газопостачання, водопостачання) за період користування житловим будинком; сплату судового збору покласти на [PERSON] В подальшому позивачем було збільшено позовні вимоги в частині стягнення боргу та неустойки за користування майном в період з 23.10.2014 по 08.07.2016 року згідно договору оренди в розмірі 16 000,00 грн. та стягнення витрат повязаних з проїздом в розмірі 837,00 гривень. Позивач в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивача з клопотанням про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача у судове засідання не зявилася також повторно, проте в матеріалах справи мається про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з тих же підстав просила їх задовольнити. В попередньому судовому засіданні підтвердила, що дійсно в день укладення договору найму також було укладено договір про отримання завдатку з метою подальшого укладення договору купівлі-продажу майна, яке передавалося у найм. Зазначені договори не суперечать один одному, адже договір найму був направлений на захист прав власника майна в частині його збереження та утримання у належному стані до моменту відчуження та для надання права проживання у будинку відповідачці. Договір купівлі-продажу дійсно не був укладений у визначений строк у звязку з відсутністю у відповідача обумовленої в договорі суми для розрахунку за власність та оплату послуг нотаріуса. Відповідачка в судове засідання з'явилася. Позовні вимоги не визнала у повному обсязі та заперечувала щодо їх задоволення. В письмових запереченнях наданих на адресу суду зазначила, що вважає позов безпідставним, належним чином необгрунтованим та невмотивованим. Також пояснила, що між нею та позивачем була досягнута домовленість стосовно укладення Договору про отримання завдатку з метою подальшого укладення договору купівлі - продажу майна, в даному випадку будинку по вул.Гребеннікова, 127 в м.Новий Буг Миколаївської області. На виконання зазначеного вище договору відповідачка передала позивачу суму завдатку у розмірі 18000 грн. Повна вартість майна була за обопільною домовленістю визначена у розмірі 36000 грн. При цьому сторони погодили, що суму у розмірі 18000 грн., яка залишилася до сплати, відповідачка має передати позивачу протягом року з моменту укладення договору завдатку. Усі перемовини проводили за участю свідка [PERSON] та доньки позивача. Після отримання суми завдатку позивач передав відповідачу ключі від спірного будинку і попрохав якомога швидше вселитися у вказаний будинок з метою уникнення його можливого руйнування чи пошкодження. Також у усній формі останній дозволив відповідачці провести капітальний ремонт будинку. Будь - якої мови щодо найму будинку з двома земельними ділянками зі сплатою коштів за найм, не велося. Плату за найм наперед за три місяці у розмірі 1500 грн. відповідачка не сплачувала. Текст договору готувала донька позивача та після його виготовлення запропонувала відповідачці підписати якісь папери, пояснивши, що з їх змістом не має потреби знайомитися, так як мова нібито йде про наведену нею інформацію. Саме за цих обставин відповідачка і підписала ці папери, фактично не знайомлячись з ними. Свої підписи у Договорі про отримання завдатку від 23.07.2014 року поставили також донька позивача та [PERSON] Приблизно у червні - липні 2015 року відповідачка зателефонувала позивачу та повідомила що нею зібрана вся необхідна сума і вона має намір укласти нотаріальний договір купівлі - продажу спірного будинку на раніше визначених ними умовах. Позивач прибув до місця проживання відповідача, проте повідомив, що суми у розмірі 18 000 грн. вже не достатньо і відповідачка повинна сплатити йому ще 750 доларів США та скласти незрозуміло яку довіреність. Відповідачка категорично відмовилась, після чого позивач неодноразово в усній, а також письмовій формі почав погрожувати примусовим виселенням. Відповідачка наголошує на тому, що вона не мала жодного наміру укладати договір найму житла, оскільки мова йшла виключно про договір завдатку, а також про подальший договір купівлі - продажу будинку. Таким чином, правочин укладений нею, був спрямований на реальне настання саме вище вказаних наслідків, а не на найм житла. З зазначених підстав просила залишити вказаний позов без задоволення у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання зявився, позовні вимоги не визнав та заперечував щодо їх задоволення з підстав викладених в письмовому запереченні відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона була присутня при укладенні договору про передачу завдатку та при передачі коштів у сумі 18 тисяч гривень. Перед укладення договору вони оглядали будинок та домовилися про його вартість у сумі 36 тисяч гривень. Перед тим як поставити підпис сам договір про передачу завдатку вони не читали, але бачили в ньому суму 36 тисяч гривень. Чи велися розмови з приводу укладення договору найму майна, остання не памятає. Також підтвердила, що після підписання договору про передачу завдатку позивач передав ключі відповідачу і дозволив там проживати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона разом з позивачем, який доводиться їй батьком, 23.07.2014 року приїхали в м.Новий Буг з метою підписання договору оренди та завдатку на нерухоме майно (житловий будинок та 2 земельні ділянки) які належали на праві власності позивачу. Договори складала вона особисто та перед підписанням їх відповідачу читала вголос. Відповідачка та позивач зазначені договори підписали та після огляду склали акт прийому-передачі вказаного вище нерухомого майна. Таким чином відповідачка була ознайомлена з їх змістом. Коли свідок разом з позивачем повторно приїхали до м.Новий Буг з метою укладення основного договору купівлі-продажу у відповідачки були лише кошти у розмірі 18 тисяч гривень, а в звязку з тим, що вартість нерухомого майна в договорі була визначена у іноземній валюті та 36 тисяч гривень було зазначено лише як еквівалент на дату підписання договору про передачу завдатку відповідачці було запропоновано укласти основний договір, але при умові складання боргової розписки на 750 доларів та оплати нею (відповідно до договору) послуг нотаріуса по переоформленню нерухомого майна. У звязку з відмовою відповідачки основний договір купівлі продажу укладено не було. Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до фотокопії державних актів серії ЯК№255590 та серії ЯК№255580 [PERSON] на праві власності належать земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по вул.Гребеннікова, 127 в м.Новий Буг Миколаївської області (а.с.12, 13). Також відповідно до фотокопії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.03.2011 року [PERSON], [INFO], на праві власності належить житловий будинок №127 по вул.Гребеннікова в м.Новий Буг Миколаївської області (а.с.10, 11). 23.07.2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір найму (оренди) житлового будинку та земельних ділянок розташованих по вул.Гребеннікова, 127 в м.Новий Буг Миколаївської області (а.с. 5-6) та відповідно до акту прийому-передачі позивач передав у тимчасове користування без заборгованостей за технічне обслуговування та комунальні послуги, а відповідачка прийняла зазначені обєкти з метою тимчасового проживання (а.с.7). В судовому засіданні відповідачка підтвердила, що підпис в даному договорі, у акті прийому - передачі обєкта нерухомості та у графіку сплати коштів до Договору найму, дійсно зроблений нею. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка взяті на себе зобов'язання за договором найму не виконує, а саме не сплачує орендну плату починаючи з жовтня 2014 року. Позивач звертався до відповідача рекомендованим листом (який відповідачем було отримано 07.10.2015 року) з вимогами погасити заборгованість по орендній платі за 9 місяців та надати докази сплати комунальних послуг. Крім того позивач повідомив, що у відповідності до п.8.4 Договору найму розриває договір в односторонньому порядку з 03.10.2015 року у з вязку з несплатою орендної плати та просить звільнити орендоване приміщення (а.с.17). Відповідачка в свою чергу листом від 22.10.2015 року відмовилася оплачувати орендну плату обґрунтовуючи зазначену вимогу як безпідставну та незаконну та зазначила, що вказаний договір оренди є нікчемним, оскільки він не мав намірів створювати реальні правові наслідки (а.с.35). Крім того 23.07.2014 року позивач та відповідач в м.Новий Буг підписали письмовий договір про отримання завдатку (з метою укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна) згідно якого [PERSON] передала 18000,00 гривень (еквівалент 1500,00 $) як завдаток, а [PERSON] отримав їх та зобовязався в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах і в порядку визначених в зазначеному Договорі (а.с.52-55). Відповідно до ч. 1\~ст. 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Частиною 1\~ст. 815 ЦК України\~передбачено, що наймач зобовязаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані.\~ Частиною 3 ст. 815 ЦК України визначено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.\~ Згідно п. 1.1 Договору найму (оренди) наймодавець надає, а наймач приймає в строкове платне користування житловий будинок з двома земельними ділянками за адресою: вул.Гребеннікова, 127 м.Новий Буг Миколаївської області. П.2.1, 2.3 Договору найму визначено, що термін найму складає 12 календарних місяців з моменту прийняття обєкту найму, тобто з 24.07.2014 року по 23.07.2015 року. Після закінчення строку дії наймач який належно виконував свої обовязки за договором, має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі , якщо жодна сторона в термін протягом одного календарного місяця до закінчення даного договору жодна з сторін письмово не повідомить про намір його розірвати. даний договір автоматично пролонгується на той же термін. П.5.1 Договору визначено обовязки наймача, зокрема серед інших - обовязок своєчасно здійснювати платежі за найм обєкта. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 820 Цивільного кодексу України, розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Розділом 3 договору найму визначено, що розмір щомісячної плати за найм житлового будинку разом з земельними ділянками складає 500,00 грн. Плата за найм сплачується наймачем наперед щомісячно у готівковому порядку в період з 1 по 5 число кожного місяця. Розмір плати за найм обєкта на рік у цілому становить 6000,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача зазначив, а відповідач належними та допустимими доказами не спростував твердження представника позивача про те, що відповідач з жовтня 2014 року не сплачує плату за найм, чим не виконує умови договору. В звязку з вищезазначеним суд приходить до висновку про необхідність стягнення плати за найм з відповідача на користь позивача за період з 23.10.2014 року по 07.10.2015 року (дата одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору). Таким чином з відповідача підлягає стягненню плата за найм у розмірі ( 500,00 грн. х 11 місяців =5500,00 грн. +500,00 грн. / 30 днів х 14 днів) 5733,33 грн. Пунктом 8.4 договору найму передбачено, що договір може бути розірваний в односторонньому порядку у випадку несплати Наймачем комунальних платежів та (або) плати за найм протягом 3 календарних місяців, або в разі, якщо приміщення житлового будинку чи земельні ділянки використовуються не за своїм цільовим призначенням. Зазначені положення також визначені ст.782 ЦК України відповідно до якої наймодавець має право відмовитися від\~договору найму\~і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2015 року позивачем направлялося на адресу місця проживання орендаря [PERSON] повідомлення про розірвання договору найму, оскільки відповідачкою плата за користування майном не вносилася більше 9 місяців. Відповідно до пункту 1 частини 2\~статті 825 Цивільного кодексу України, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі не внесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази. Наявність спеціальних правил\~статті 825 Цивільного кодексу України\~про розірвання договору найму житла не виключає застосування до договору найму житла загальних правил\~статті 651 Цивільного кодексу України. Згідно положень\~статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Аналізуючи укладений договір найму та наявні у справі докази, приймаючи до уваги пояснення сторін та їх представників, покази свідка, ураховуючи положення цивільного законодавства, що діє на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про розірвання спірного Договору найму від 23.07.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] з підстав порушення відповідачем умов договору в частині не внесення щомісячної оплати за користування майном, протягом більше ніж 3-х місяців. Ч.1 ст.785 ЦК України визначено, що у разі припинення\~договору найму\~наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві\~річ\~у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до п.8.5 Договору найму у разі розірвання договору, обєкт найма підлягає переданню Наймодавцю в порядку та строки передбачені Розділом 6 Договору. Зазначеним розділом встановлено, що Наймач зобовязаний передати Наймодавцю майно, що наймається протягом 1 дня з моменту закінчення найму за актом прийому-передачі, складання та предявлення якого покладається на наймача. Майно вважається фактично переданим з моменту підписання зазначеного акту. Згідно ч.2 ст.782 ЦК України датою розірвання договору вважається дата отримання відповідачем повідомлення про відмову наймодавця від договору, тобто 07.10.2015 року. Відповідно до ст. 69 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином обовязок передання обєкту найму виник у відповідачки 08.10.2015 року та мав бути виконаний в той же день. Згідно ч. 2 ст.785 ЦК України у випадку якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати\~неустойки\~у розмірі подвійної плати за користування річчю\~за час прострочення. Таким чином суд вважає такою що підлягає задоволенню вимогу позивача про передачу йому відповідачем нерухомого майна, що було передано в найм (оренду) у тому ж стані, в якому воно було передане. Крім того з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю\~за час прострочення з 09.10.2015 року по 15.11.2016 року (час фактичного користування ) у розмірі 500,00 грн. х 2=1000,00 грн. х 13 місяців = 13 000,00 грн. 1000,00 грн. / 30 ( днів у місяці ) х 6 (дні фактичного користування) = 200,00 грн. 13 000,00 грн. + 200,00 грн. = 13\~200,00 грн. В позовній заяві позивачем серед інших також було заявлено вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком №127, по вул.Гребеннікова в м.Новий Буг Миколаївської області, прибудинковою земельною ділянкою та присадибною земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідач мав право на користування орендованим житловим будинком на підставі цивільно-правової угоди, а саме договору найму (оренди). Відповідно до\~ст. 406 ЦК України\~право користування чужим майном припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення такого права. Так ст. 826 ЦК України передбачає, що у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Таким чином, розірвання договору найму житла призводить до припинення права користування житлом і виникнення обов'язку звільнити помешкання. Наслідком розірвання договору майна є виселення наймача. Однак позивачем заявлено вимогу про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що не передбачено вищезазначеними нормами, хоча при подачі позову керувався саме ст..826 ЦК України. В п.3 постанови пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК України та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. З огляду на вищезазначене, ураховуючи наявність законних підстав для розірвання спірного Договору найму та з метою захисту порушених прав та інтересів \~позивача суд вважає за можливе вийти за межі заявлених вимог та усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні житловим будинком №127 по вул. Гребеннікова в м.Новому Бузі Миколаївської області із земельними ділянками на яких він розташований застосувавши визначені законодавством наслідки розірвання договору найму у вигляді виселення наймача [PERSON] Посилання відповідача на недійсність договору найму (оренди) майна з підстав визначених ч.1, 2, 3, 5, 6 ст.203 ЦК України судом не взяті до уваги, адже зазначені правовідносини (обставини) не являються предметом розгляду зазначеної справи, відповідачем у якості зустрічних позовних вимог не заявлялися, отже вони не спростовують висновків суду про обґрунтованість даного позову, а тому не можуть бути прийняті до уваги. Пунктом 3.7 договору найму визначено, що платежі за газ, електроенергію, водопостачання (за лічильником) сплачує наймач. Зазначене відповідає положенням ч.3 ст.815 ЦК України, згідно якої наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Представником позивача було заявлено клопотання про витребування інформації щодо наявності заборгованості за газ та електропостачання по домогосподарству розташованому по вул.Гребеннікова, 127 в м.Новий Буг Миколаївської області. Згідно відповідей на запит суду отриманих з ПАТ «Миколаївгаз» та ПАТ «Миколаївобленерго» заборгованість станом на липень 2016 року по особовим рахункам зареєстрованим по вказаному домогосподарству відсутня (а.с.45а, 46). Належних та допустимих доказів появи заборгованості за водопостачання за період користування майном переданим в найм відповідачу позивачем суду надано не було, а тому зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено\~рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~судові витрати. Якщо\~позов\~задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ст.79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з\~судового збору\~та витрат, пов'язаних з розглядом справи, які в свою чергу включають поміж інших і витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Відповідно до ч.1ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту\~сторін\~та їх представників, а також найманням\~житла, несуть сторони. На підтвердження витрат представника позивача [PERSON] в суд надано копії та оригінали квитків для проїзду автобусом та залізничним транспортом з м.Чернігів де вона проживає до місця судового засідання (а.с.32, 33, 34, 48, 49, 50, 51), проте доказів того, що вказані витрати були понесені саме позивачем, тобто сплачені своєму представнику, суду не надано. Враховуючи, що є недоведеним факт здійснення позивачем витрат на проїзд до іншого населеного пункту його представника, то відсутні і підстави для розподілення витрат за рахунок відповідача, в звязку з відсутністю таких витрат у сторони по справі. При подачі позову до суду позивачем було заявлено декілька окремих позовних вимог майнового та немайнового характеру, але судовий збір сплачено лише за однією. За наслідками розгляду справи в задоволенні 1 позовної вимоги судом було відмовлено. Таким чином з позивача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., а з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 1653 грн. 60 коп. та на користь позивача судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial