Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 13 440 гривень, відсотків за користування безпідставно набутими коштами в сумі 6645, 57 гривень та судових витрат в сумі 640 гривень. На мотивування поданого позову позивач вказує, що 21.08.2014 року, близько 13-00 годин вона надала Відповідачу грошові кошти в сумі 500 дол. США, які останній зобов'язався на її прохання до 09.09.2014 року передати у місто Москва (Російська Федерація) для сестри Позивача - [PERSON]. Однак у встановлений строк Відповідач вказану суму коштів для [PERSON] не передав, такуж і не повернув цю грошову суму позивачу. На неодноразові вимоги позивача повернути грошові кошти Відповідач повідомляв Позивача, що повернути кошти не може, але збирається повернути найближчим часом. В судове засідання позивач не з'явився, позивачем та представником позивача подана до суду заява про розгляд справи у їх відсутності, у якій вони не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволеню з наступних підстав. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі Відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень Позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності Відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21.08.2014 року, Позивачем надано Відповідачу кошти в сумі 500 дол. США, які останній зобов'язався на прохання позивача до 09.09.2014 року передати у місто Москва (Російська Федерація) сестрі Позивача -[PERSON]. Однак у встановлений строк та у подальшому Відповідач вказану суму коштів для [PERSON] не передав, та на момент розгляду справи не повернув і самой позивачці. За вказаним фактом у березні 2015 р. Позивачем подано заяву про вчинення Відповідачем кримінального правопорушення за ч.1 ст. 190 КК України, інформацію про яке Голосіївським РУ ГУ МВС України в м. Києві внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100010003230 від 31.03.2015 р. Відповідно до протоколу допиту свідка [PERSON] від 05.09.2016 р. в межах вказаного кримінального провадження, останнім визнано факт отримання від Позивача у серпні 2014р. грошових коштів у сумі 500 доларів США для передачі сестрі позивача, та підтверджено, що в порушення домовленості ним не передано вказані кошти для сестри Позивача в м. Москва. Факт передачі коштів також підтвердив [PERSON], який при допиті в межах кримінального провадження 30.05.2015 року пояснив, що передача Позивачем для Відповідача коштіву сумі 500 доларів США 21.08.2014 року відбувалась у його присутності. Обставини передачі Позивачем Відповідачу 21.08.2014 року коштів у сумі 500 доларів США також підтверджено у винесеній слідчим Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві постанові від 10.12.2016 року про закриття кримінального провадження № 12015100010003230 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК України, у зв'язку з відсутністю в діях Відповідача ([PERSON].) складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України. Закриття на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КК Україникримінального провадження № 12015100010003230 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК Українивідносно [PERSON] підтверджено витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань. Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зі змісту вищевказаної норми випливає, що підставою виникнення зобов'язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (у тому числі грошових коштів) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. Отже, виходячи із змісту вищевказаної норми, для з'ясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного статтею 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав. Положення глави 83 ЦК України (набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов'язання з безпідставного набуття або збереження майна є одним з видів позадоговірних зобов'язань, які регулюються положеннями глави 83 ЦК України. Обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте чи збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи право чином. Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зважаючи викладені вище положення законодавства, а також те, що Відповідач отримав грошові кошти в сумі 500 (п'ятсот) дол. США, і не виконав обіцянки (усного зобов'язання) щодо передачі цих коштів у м. Москва (РФ) для [PERSON]. та не повернув їх Позивачу, то отримані ним кошти є набутими без достатньої правової підстави. Станом на дату подання позову встановлений Національним банком України офіційний курс національної валюти України - гривні до долара США становить (26,88 грн. за 1 долар), тобто сума основного зобов'язання Позивачем визначена правильно, та становить13 440 гривень. Частиною 2 статті 1214 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). Відповідно до положень статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір відсотків має встановлюватись на рівні, передбаченому законом, тобто в розмірі облікової ставки Національного банку України, яка є орієнтиром ціни на гроші. Нормами частини 1 статті 1 Закону України «Про Національний банк України» регламентовано, що облікова ставка Національного банку України є одним із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Відповідно до цих норм, кошти набуті без достатньої правової підстави підлягають стягненню з особи, яка набула їх у такий спосіб, разом з процентами за їх користування, розмір якихвизначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналогічна правова позиціявикладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 06 жовтня 2014 року у справі № 6-34004ск14. Верховним Судом України у Постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15 висловлено правову позицію, щона набуті або збережені без достатньої правової підстави грошові кошти (як готівкові, так і безготівкові) нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу. Відповідачем без достатньої правової підстави набуто грошові кошти в сумі 500 доларів США, що в перерахунку становить 13 440 гривень, якими останній користується з вересня 2014 року, у зв'язку з цим, окрім основного зобов'язання щодо повернення грошових коштів у сумі 13 440,00 гривень Відповідач також зобов'язаний сплатити позивачу проценти за користування такими грошовими коштами з урахуванням облікової ставки НБУ. Суд погоджується зазначеним у позовній заяві розрахунком розміру облікової ставки НБУ, кількісті днів, за які вона діяла, періодом користування коштами та розмір нарахованих відсотків, що становить 6645,57 гривень Загальна сума 20085,57 гривень, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача розраховано правильно, оскільки вона становить суму безпідставно набутих Відповідачем коштів у розмірі 13 440,00 гривень та процентів за користування такими грошовими коштами у розмірі 6645,57 гривень. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати в справі в сумі, які становлять 640 гривень, що сплачені Позивачем у якості судового збору.

Outcome: approved