Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом вимогами якого є визання права власності на квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Свої позовні вимоги обгрунтовує наступним. [INFO] помер рідний дядько позивача за первісним позовом - [PERSON] .. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно , а саме кооперативну квартиру за адресою [ADDRESS] , що належала померлому як члену Житолово-будівельного кооперативу «Індикатор-7» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міськох ради народних депутатів від 21.03.1984 року. [PERSON] набув права власності шляхом виплати всіх пайових внесків, що підтверджує довідкою, виданою ЖБК «Індикатор-7» від 04.01.2018 року. [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , а тому звернулась 04.01.2018 року з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса Ковток А.І., однак постановою від 20.06.2018 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з причин відсутності правовстановлюючих документів. [PERSON] у своєму позові просить визнати за нею в порядку спадкування за законом вищезгадану квартиру. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2018 р. справу передано за підсудністю Святошинському районному суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.08.2018 р. позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2018 р. справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.03.2019 р. об`єднано в одне провадження для спільного розгляду позовні вимоги [PERSON] ( [ADDRESS] ) до Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), треті особи: Житлово-будівельний кооператив «Індикатор-7» (03148, м. Київ, вул. Я.Коласа, 23), Перша Київська державна нотаріальна контора (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 11) про визнання права власності в порядку спадкування та позовні вимоги третьої особи яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування. У своїх позовних вимогах [PERSON] також, як і позивач за первісним позовом вказує, що [PERSON] помер [INFO] , та мав у власності квартиру за адресою [ADDRESS] . [PERSON] стверджує, що вона є двоюрідною сестрою спадкодавця, а тому є спадкоємцем третьої черги за законом. Вказує також на те, що за життя [PERSON] хворів на ішемічну хворобу серця та гіпертонічну хворобу другого ступеня, а тому потребував допомоги. [PERSON] стверджує, що почала проживати разом з померлим, починаючи з 2014 року, оскільки померлий двоюрідний брат потребував матеріального забезпечення та допомоги по веденню домашнього господарства. Померлий потребував регулярної матеріальної допомоги , оскільки розмір його пенсіїї був близько 1500 грн. Крім того [PERSON] стверджує, що регулярно сплачувала комунальні платежі у зазначеній квартирі. [PERSON] в свою чергу, була обізнана про тяжку хворобу та необхідність надання допомоги померлому, але ніякої допомоги не надавала. Таким чином, [PERSON] вважає, що має право одержати за рішенням суду право на спадкування разом із [PERSON] в порядку ч.2 ст. 1259 ЦК України та просить змінити черговість її права на спадкування з третьої на другу чергу. 22.12.2019 року суду було надано відзив за первісним позовом від Київської міської ради, у якому зазначено про необхідність вирішення спору у відповідності до законодавства. В межах позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] 02.04.2019 року представник відповідача [PERSON] подав відзив. У відзиві зазначається, що померлий [PERSON] не потребував та відмовлявся від будь якої матеріальної допомоги, оскільки вів наукову діяльність, яка приносила йому дохід і отримував проценти по депозиту за грошовий вклад. А отже твердження [PERSON] про те, що вона надавала матеріальну допомогу [PERSON] є безпідставними. Також вказується, що позивач насправді не проживала з 2014 року з померлим, а лише прибувала з тимчасово окупованої території для отримання пенсії. У відзиві також є посилання на те, що надані [PERSON] докази про поховання суперечать фактичним обставинам, оскільки поховання [PERSON] здійснювала інша людина. 02.04.2019 року [PERSON] у позові третьої особи яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] подала відповідь на відзив. У вказаній відповіді на відзив заперечуються доводи наведені у відзиві. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 10.08.2020 року проведено судовий розгляд справи за участю позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , представника третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] . У судовому засіданні позивач за первісним позовом позов підтримує, просить задовольнити, у позові третьої особи із самостійними вимогами просить відмовити. Представник третьої особи із самостійними вимогами просить задовольнити його вимоги, у задоволенні основного позову - відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14 т.1). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть з (а.с.15 т.1) [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим державою Ізраїль (а.с.11 т.1). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть (а.с.16 т.1). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , батьком [PERSON] вказано [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.17 т.1). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , батьком [PERSON] вказано [PERSON] , а а матір`ю [PERSON] (а.с.18 т.1). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу, [PERSON] після реєстрації шлюбу отримала прізвище [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею за законом щодо майна померлого [PERSON] . Судом встановлено, що відповідно до довідки ЖБК «Індикатор -7» [PERSON] 01.01.1992 р. у повному обсязі сплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] в розмірі 4657 карбованця (а.с.20). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (а.с.21). Відмова нотаріуса обгрунтована відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЗУ «Про власність», що діяв в період повної сплати [PERSON] пайового внеску, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Таким чином , можна стверджувати про те, що [PERSON] з 01.01.1992 року був власником спірної квартири. Відповідно до частини другої статі 1259 ЦК України передбачається, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному етані. Підставами для потенційної можливості задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Така правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 18 липня 2018 року у справі № 713/1528/16-ц та Постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц, Постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17. У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування» роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Так, [PERSON] не доведено обставин, які б зумовлювали можливість або необхідність застосування норм ч.2 ст. 1259 ЦК України. Суду не надано доказів безпорадного стану [PERSON] , зокрема доказів того, що хвороба, про яку згадується у позові, і наявність якої визнають сторони справи, призвела до стану здоров`я [PERSON] , за якого він не зміг би забезпечувати свої потреби. Наявні в матеріалах справи чеки про сплату комунальних платежів не є доказом утримання [PERSON] . Здійснення витрат на утримання квартири після смерті [PERSON] , а також на його поховання жодним чином не пов`язані з його утриманням у зв`язку із безпораднім станом , яке повинно було здійснюватися за життя. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, відтак у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не може бути визнана спадкоємцем другої черги то суд доходить висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем, суду не відомо про наявність інших спадкоємців у справі. За встановлених обставин, вищезазначений об`єкт нерухомого майна знаходився у власності [PERSON] , інших спадкоємців не встановлено, а тому за спадкоємицею [PERSON] слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved