Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2013 року. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 13 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинено з вересня 2018 року, дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання обов`язку по утриманню доньки, проте має можливість надавати таку допомогу, оскільки офіційно працює Брітіш Амерікан Тоббако , тобто має стабільний щомісячний дохід. Посилаючись на відсутність у відповідача інших утриманців, недостатність власних коштів на повноцінне утримання малолітньої дитини, необхідність винаймати житло за місцем проживання Велика Британія , що тягне значні фінансові витрати, та забезпечувати малолітню доньку усім необхідним, позивач просить суд стягнути на її користь аліменти у визначеному розмірі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі. Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року вищевказану ухвалу залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2020 року визначено підсудність справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - Оболонському районному суду міста Києва. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07 вересня 2020 року, із занесенням її до журналу судового засідання, зі спрощеного позовного провадження суд перейшов до розгляду справи в загальному позовному провадженні. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Дузь Ю.М., просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. В мотивування відзиву зауважує, що відповідач не ухилявся від виконання батьківського обов`язку щодо утримання доньки, щомісячно сплачує у середньому розмірі 500 фунтів стерлінгів, що становить 1/7 частину його доходу заробітку. Зауважує, що позивач не надала доказів щомісячних витрати на дитину в сумі 3500 дол.США. Правом на безпосередню участь в судовому засіданні сторони не скористались. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Рибіцька Ю.Б. пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав та мотивів викладених в позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Дузь Ю.М., заперечувала проти стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) відповідача. Визнала позовні вимоги частково, посилаючись на позицію відповідача, який погодився сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/7 частини його доходу, що буде становити 600 фунтів стерлінгів. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість частково задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян від 20 червня 2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2013 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 13 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5,90) Згідно свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві 01 липня 2015 року сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] в свідоцтві про народження якої, відповідач записаний батьком (а.с.6). Сторони не заперечують факт окремого проживання та проживання малолітньої дитини разом із позивачем у [ADDRESS] . Згідно звіту про заробітну плату від 22 січня 2002 року, відповідач [PERSON] працює з 01 лютого 2019 року у ТОВ «Тютюнова фабрика у м.Печ» (Б.А.Т), з розташуванням виробничих потужностей у м.Печ, його середньомісячний дохід становить 1791318 Фт, після відрахування обов`язкових платежів - 1561647 Фт (а.с.139). Крім того, як видно зі звітів мобільних транзакцій, через мобільний платіж [PERSON] здійснював переводи коштів на утримання дитини : жовтень 2018 - 350 фунтів стерлінгів, в листопаді 2018 р.-250 фунтів стерлінгів, в грудні 2018 - 700 фунтів стерлінгів, у лютому 2019 року - 500 фунтів стерлінгів, у березні 2019 р. в загальному обсязі -800 фунтів стерлінгів, в квітні 2019 р. -500 фунтів стерлінгів, у травні 2019 р.-600 фунтів стерлінгів, у червні 2019 р.-600 фунтів стерлінгів, у липні 2019 р.-600 фунтів стерлінгів, в серпні 2019 р.-600 фунтів стерлінгів, у вересні 2019 р.-600 фунтів стерлінгів (а.с.96-125). З огляду на проведені відповідачем виплати, суд дійшов висновку, що дійсно відповідач приймає участь в матеріальному забезпеченні своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , проте проведені виплати на час звернення позивача із позовом у червні 2019 року мали не систематичний характер та їх розмір був нестабільним. Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст.180 СК України, ст.27 Конвенції про права дитини. Як слідує з положень ч.2 ст.180, ч.1 ст.183, ч.1 ст.191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судовим розглядом встановлено, що відповідач офіційно працює в [PERSON] працює з 01 лютого 2019 року у ТОВ «Тютюнова фабрика у м.Печ» (Б.А.Т), з розташуванням виробничих потужностей у м.Печ, його середньомісячний дохід становить 1791318 Фт, після відрахування обов`язкових платежів - 1561647 Фт, тобто має стабільний заробіток. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).Згідно з частиною 6 статті 81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Позивач також працює, проте розмір свого щомісячного доходу суду не надала. Також ні позивачем, ні її представником не надано суду документального підтвердження щомісячних витрат на дитину, їх розмір та спрямованість витрат. При визначені розміру аліментів, суд ураховує необхідність позивачеві винаймати житло через проживання у [ADDRESS] , через відсутність власного житла, що тягне відповідні видатки. Також судом ураховані видатки за послуги няні, які щомісячно становлять 254 фунтів (а.с.3 том2). З урахуванням обставин справи, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, офіційно працевлаштований, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної доньки, має середньомісячний дохід в сумі 5267 дол.США, з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дітей та положень ст.182 СК України суд приходить до висновку про необхідність частково задоволення позовних вимог із стягуванням з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення з позовом до суду до досягнення дитиною повноліття. Визначений судом розмір аліментів у грошовому еквіваленті буде становити в середньому 700 фунтів стерлінгів (що складає 877 дол.США), щомісячно, що забезпечить дитині достатній розмір матеріального забезпечення для гармонійного розвитку її здібностей та необхідний догляд. Також при визначені розміру стягнутих аліментів, суд ураховує покладений законодавством обов`язок з утримання дитини рівною мірою на обох батьків, тобто щомісячний статок для забезпечення розвитку малолітньої [PERSON] , [INFO] , має становити 1400 фунтів стерлінгів, що є достатнім для забезпечення якнайкращого її розвитку. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України. У порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial