Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що 11.07.2003 року зроблено актовий запис № 325. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З початку 2014 року вони з відповідачем розірвали сімейні стосунки. За час спільного проживання позивач та відповідач переконалися, що в них відсутні спільні інтереси, відсутнє бажання жити разом, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що заходи для примирення їм не потрібні, позивач просила суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. У судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу та пояснила, що подальше спільне життя між подружжям неможливо, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, неодноразово застосовував до неї та їх дітей заходи фізичного насилля та погрози, у зв'язку з чим вона викликала міліцію. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 11.07.2003 року між сторонами по справі було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що зроблено актовий запис № 325. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через те, що фактично шлюбні відносини та сумісне проживання між подружжям припинено, спільне господарство не ведеться та збереження шлюбу є неможливим. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Як вбачається з наданої ДІМ СДІМ Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області інформації, [PERSON] 07.10.2010 року зверталася із заявою про те, що її чоловік [PERSON] погрожував її життю та здоров'ю, 17.08.2012 року зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що до них звернулася [PERSON] із заявою про те, що її б'є п'яний чоловік [PERSON], 19.06.2014 року від диспетчера 103 надійшло повідомлення про те, що ШМД просять допомоги, оскільки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижня 44-в відбувається конфлікт між чоловіком та дружиною. Враховуючи наведені обставини, суд вважає за можливе вирішити питання про розірвання шлюбу між подружжям, яке має дитину молодшу 1 року, оскільки відповідач вчиняє протиправну поведінку відносно матері цієї дитини, що, крім іншого, може відобразитися і на психологічному стані дітей, . Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та малолітніх дітей, які разом з нею проживають.

Outcome: approved