Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У травні 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], стверджуючи, що відповідно до ордеру №87 від 10.01.1996 року, виданого на підставі рішення адміністрації ДП ІМТП 30 №14 від 15.11.1985 року [PERSON], який є працівником ІМТП був виданий ордер на житлову кімнату №402 в гуртожитку ДП ІМТП за адресою: [ADDRESS]. Даний ордер надав право на вселення разом з [PERSON] в гуртожиток позивачів, як членів його родини. Позивачі вказують, що [PERSON] вирішив здійснити обмін кімнати №402 в гуртожитку на кімнату №407, яка належить на праві користування [PERSON] При цьому згода адміністрації ДП ІМТП була отримана, але [PERSON] не надала згоди на обмін приміщеннями та він не здійснився і був скасований рішенням житлової комісії ДП ІМТП від 16.02.2005 року. Позивачі не можуть користуватися кімнатою №402 в гуртожитку, оскільки в ній проживає сім'я [PERSON], у [PERSON] народилася маленька дитина, яка зареєстрована в спірній кімнаті. У зв'язку з цим позивачі звернулися до суду з даним позовом та просять суд зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] виконати рішення житлово-побутової комісії Державного підприємства Іллічівський морський торгівельний порт та переселитися з кімнати №402 до кімнати №407, які розташовані в гуртожитку Державного підприємства Іллічівський морський торгівельний порт за адресою: [ADDRESS]. У червні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (т.2, а.с.3-5) до Державного підприємства Іллічівський морський торгівельний порт, Іллічівського районного підрозділу державної міграційної служби України, треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], профспілка робітників морського транспорту ІМТП, у якому просив суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зобов'язати державне підприємство «Іллічівський морський торгівельний порт» зняти з реєстрації третіх осіб з кімнати №402 та №407. У листопаді 2013 року [PERSON] надав до суду заяву про зміну позовних вимог (т.2, а.с.60-66), згідно якої він звернувся з вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника [PERSON], (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт») про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку. Свій позов мотивував тим, що він - [PERSON] разом із своєю сім'єю (дружиною, синами, братом) були наймачами кімнати №407 гуртожитку в будинку [ADDRESS]. З моменту вселення вони були зареєстровані в даній кімнаті. Наймачем сусідньої кімнати №402 був [PERSON] в складі сім'ї: дружина [PERSON], діти дружини від першого шлюбу - [PERSON], [PERSON], донька [PERSON] Позивач вказує, що з моменту отримання ордеру на вказану кімнату [PERSON] та члени його родини в неї не вселялися та жодного дня в ній не проживали. Зі своєю дружиною позивач знаходився у шлюбі з 1991 року та з 1995 року проживав в квартирі вітчима дружини - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У 2011 році, після припинення сімейних відносин, [PERSON] один поселився у кімнату №402, неповнолітні діти залишилися проживати разом з матір'ю. Позивач вказує, що в жовтні 2002 року він домовився з [PERSON] про обмін житловими кімнатами. За рішенням адміністрації та профспілкової організації ДП «ІМТП» від 23.10.2002 року (протокол №9), йому (позивачу) був виданий ордер №8 від 04.11.2002 року на право зайняття кімнати №402 в складі сім'ї 5 чоловік та тим же рішенням на ім'я [PERSON] був виданий ордер №7 від 04.11.2002 року на право зайняття кімнати №407. На підставі казаних ордерів сторони поселилися у кімнати, де проживають по теперішній час. Також позивач зазначає, що він сплатив заборгованість по комунальним платежам по кімнаті №402 в сумі 800,00 грн. з 2002 року [PERSON] сплачує комунальні платежі по кімнаті №407. У зв'язку з тим, що відповідачі не поселялися в спірну кімнату з дня отримання ордеру та не проживали там на протязі всіх послідуючих років без поважних причин, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право на користування кімнатою [ADDRESS]. Також позивач просив залишити без розгляду вимоги в частині: зобов'язати державне підприємство «Іллічівський морський торгівельний порт» зняти з реєстрації третіх осіб з кімнати №402 та №407, а також в частині «встановити порядок користування кімнатою №402 та №407», та в частині вимог щодо Державного підприємства «ІМТП» та третьої особи «профспілка робітників морського транспорту ІМТП», виключивши їх з числа, відповідно, відповідачів та третіх осіб. Також [PERSON] просив суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування кімнатою [ADDRESS]. Ухвалою Іллічівського міського суду від 27 листопада 2013 року (т.2, а.с.112-114) об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника - [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], (треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт», виконавчий комітет Іллічівської міської ради, як орган опіки та піклування) про зобов'язання виконання рішення житлово-побутової комісії та переселення в раніше займане житлове приміщення в гуртожитку та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника - [PERSON], (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт») про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області залишено без розгляду вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в особі законного представника - [PERSON], (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт») про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку в частині зобов'язання державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» зняти з реєстрації третіх осіб з кімнати №402 та №407, встановлення порядку користування кімнатою №402 та №407, а також в частині вимог щодо Державного підприємства «ІМТП» та третьої особи - профспілки робітників морського транспорту ІМТП, виключивши їх з числа відповідачів та третіх осіб. В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] підтримав позов в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], представник відповідачів надали до суду заперечення проти позову [PERSON] (т.2, а.с.20-21, 116-118), просили суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позов [PERSON] необґрунтований. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були належним чином повідомлені про день і час судового розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися та надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили суд задовольнити позов [PERSON] та в задоволення позову [PERSON] відмовити (т.2, а.с.132). Представник органу опіки та піклування був належним чином повідомлений про день і час судового розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився та надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (т.2, а.с.41). Заслухавши присутніх сторін по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зобов'язати [PERSON] виконати рішення житлово-побутової комісії Державного підприємства Іллічівський морський торгівельний порт та переселитися з кімнати №402 до кімнати №407, які розташовані в гуртожитку Державного підприємства Іллічівський морський торгівельний порт за адресою: [ADDRESS]. Позов [PERSON] до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії ордеру на житлову площу в гуртожитку №87 від 10.01.1996 року, вказаний ордер видано [PERSON] на право зайняття із сім'єю з 5-ти осіб житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS] (т.1, а.с.6). Відповідно до копії довідки про склад сім'ї та прописки (т.1, а.с.7), за адресою: [ADDRESS], кімната №402 зареєстровані [PERSON] та [PERSON] - з 01.03.1996 року; [PERSON] та [PERSON] - з 29.08.2003 року; [PERSON] - з 12.09.2012 року. Згідно копії виписки з протоколу №3 засідання житлово-побутової комісії Іллічівського морського торгівельного порту від 16.02.2005 року (т.1, а.с.8), постановлено відмінити рішення ЖБК від 23.10.2002 року протокол №9 з питання обміну кімнат між [PERSON] та [PERSON] до рішення суду. Відповідно до копії виписки з протоколу №8 засідання житлово-побутової комісії Іллічівського морського торгівельного порту від 18.08.2010 року (т.1, а.с.9), вбачається, що на засіданні розглядалося питання щодо реєстрації в кімнаті [ADDRESS] сім'ї [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду. Згідно копії виписки з протоколу №8 засідання житлово-побутової комісії Іллічівського морського торгівельного порту від 15.08.2012 року (т.1, а.с.10), вирішено надати дозвіл [PERSON] на реєстрацію доньки [PERSON], 2012 року народження по місцю її реєстрації і проживання [ADDRESS]. Відповідно до копії рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 жовтня 2012 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням (т.1, а.с.11-12). Згідно із копією ордеру на житлову площу в гуртожитку №8 від 04.11.2002 року (т.1, а.с.41), вказаний ордер видано [PERSON] на право зайняття із сім'єю з 5-ти осіб житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS]. Згідно п.3 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені Постановою РМ УРСР від 11.12.1984 року №470 вказано, що: «квартирний облік, установлення черговості та одержання жилої площі, а також її розподіл здійснюється під громадським контролем і з додержанням гласності… На підприємствах, установах, організаціях пропозиції з питань квартирного обліку і надання жилих приміщень підготовляються комісією по житлово-побутовій роботі профспілкового комітету і вносяться нею на спільний розгляд адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету». Відповідно до ч.2 ст.128 ЖК Української РСР, п.9 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року №208, жила площа у гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. Згідно ст.129 ЖК Української РСР, ні підставі рішення про надання жилої площі у гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, суд приходить до висновку, що житлово-побутова комісія ДП «ІМТП» є дорадчим органом та не наділений повноваженнями щодо скасування ордеру. Згідно ст.59 ЖК Української РСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Також, суд приймає до уваги посилання представника [PERSON] на позицію, викладену в Рішенні Конституційного суду України у справі №7-рп від 16.04.2009 року за конституційним поданням Харківської міської ради та у ч.2 п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якої органи виконавчої влади не можуть скасовувати рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни. Отже, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання відповідачів виконати рішення житлово-побутової комісії Державного підприємства Іллічівський морський торгівельний порт та переселитися з кімнати №402 до кімнати №407, які розташовані в гуртожитку Державного підприємства Іллічівський морський торгівельний порт за адресою: [ADDRESS]. У силу статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що з 1994 року вони постійно проживали в квартирі [ADDRESS]. Після розірвання в 2001 року та припинення сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON], неповнолітні діти залишилися проживати разом з [PERSON], навчались в загальноосвітній школі №80 м.Одеси, яку закінчили у 2004 та 2009 роках. Також відповідачі пояснили, що протягом останніх 3- років проживають в будинку [ADDRESS], який належить матері відповідачки [PERSON] - [PERSON] Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (т.2, а.с.14), шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 24 жовтня 2001 року. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], сусіди [PERSON] та [PERSON], пояснили, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не вселялися та ніколи не проживали ні в кімнаті №402, ні в кімнаті №407. [PERSON] інколи навідувала батька [PERSON], однак постійно з ним не проживала. З 2002 року [PERSON] проживає в кімнаті №407, а сім'я [PERSON] в кімнаті №402. Свідок [PERSON], комендант гуртожитку [ADDRESS], в судовому засіданні пояснила, що працює на даній посаді з 2006 року, в кімнаті №403 проживає сім'я [PERSON], в кімнаті №407 проживає [PERSON] та сплачує комінальні послуги за користування цією кімнатою. Також свідок пояснила, що [PERSON] - донька [PERSON] приходила інколи в гості до батька, більше нікого з [PERSON] вона не бачила і до неї ніхто не звертався. Згідно копій актів від 28.02.2005 року, складених адміністрацією та мешканцями гуртожитку (т.2, а.с.11-12) встановлено, що з січня 2005 року за адресою: [ADDRESS] проживає сім'я [PERSON] в складі 5 чоловік, а в кімнаті №407 проживає [PERSON] в складі одного чоловіка. Відповідно до копії листа виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 14.05.2012 року (т.2, а.с.13) зазначається, що за адресою: [ADDRESS] проживають без реєстрації на протязі 3-х останніх років: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно копій довідки та квитанцій (т.2, а.с.15, 80, 82-85), [PERSON] здійснював оплату боргу по комунальним послугам за користування кімнатою [ADDRESS] на підставі укладених договорів про надання послуг з централізованого опалення та гарячої води, тощо (т.2, а.с.101-103). Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з моменту отримання ордеру без поважних причин не вселялися та не проживали в кімнаті [ADDRESS] понад встановлений законом строк, але інтересу до нього не втрачали в силу закону. В судовому засіданні відповідачі не надали суду доказів того, що з моменту видачі ордеру - з 1996 року [PERSON], або інші особи створювали їм перешкоди у користуванні спірною кімнатою. Також факт проживання [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] підтверджується копією акту від 28.03.2007 року опису електрообладнання в кімнаті №407 (т.2, а.с.77), квитанціями про оплату комунальних послуг за користування кімнатою №407 (т.2, а.с.86-91). Згідно п.13 Правових позицій Верховного суду України щодо розгляду судами окремих категорій справ (Житлове право) від 26 травня 2001 року, оскільки за змістом ст.ст.64,65 Житлового кодексу України, наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають право користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду. Особа, яка вселилася до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним житловим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду. Виходячи з положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування та вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Також, відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача, належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.107 ЖК Української РСР, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Також, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п.15 абзацем 2 роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст.29 ч.1 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Свобода вибору місця проживання входить у зміст цивільної правоздатності фізичної особи і є одним з конституційних прав людини. Особа яка досягла 14 років, вільно вибирає собі місце проживання. Місцем проживання дитини у віці від 10 до 14 років вважається місце проживання його батьків, усиновлювачів, з ким вона проживає, опікуна місце перебування навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, у якому вона проживає, якщо інше місце проживання не передбачено за згодою між дитиною і батьками, усиновлювачем, опікуном вирішується органами опіки і піклування і судом. З матеріалів справи вбачається та не спростовується і самими [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що їхні батьки, зареєстрували їх в кімнаті [ADDRESS], однак постійно вони проживали в квартирі [ADDRESS], навчались в загальноосвітній школі №80 м.Одеси, яку закінчили у 2004 та 2009 роках. Також відповідачі пояснили, що протягом останніх 3- років проживають в будинку [ADDRESS], який належить матері відповідачки [PERSON] - [PERSON] Статтею 29 ч.2 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми особами. Слідуючи за матір'ю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вільно обрали своє місце проживання з моменту, коли їм виповнилося 14 років в квартирі [ADDRESS]. Ці обставини не спростовують і самі відповідачі, котрі в силу ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що своїми діями, слідуючи за матір'ю, вони реалізували своє право вибору місця проживання, так як з матеріалів справи не вбачається, що вони вчиняли інші дії, які б свідчили про їх намір проживати за місцем реєстрації - в кімнаті [ADDRESS], а тому вони втратили право проживання в ній з підстав ст.71, 72 ЖК України. Доводи відповідачів про те, що за ними зберігалось право на проживання в спірному помешканню в зв'язку з їхнім неповноліттям в силу ст.71 ч.3 ЖК України оцінюється критично, оскільки їхнє місце проживання визначається за згодою батьків та на ці правовідносини вона не розповсюджується. З врахуванням того, що відповідачі не вселялися та були відсутніми в кімнаті [ADDRESS] понад встановлений законом строк без поважних причин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Outcome: approved