Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

У червні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину: [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказує, що разом з відповідачем вона 07.09.2013 року уклала шлюб, від якого народився син. З серпня 2017 року шлюбні відносини фактично припинились, оскільки відповідач нехтував подружньою вірністю, зловживав алкоголем, спричиняв тілесні ушкодження, крім того, відповідач не допомагає позивачці вести домашнє господарство, здійснювати догляд за спільною дитиною. Всі ці дії негативно впливають не тільки на позивачку, але й на її сина, приносять їм душевні страждання, негативні емоції. [PERSON] не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу у сім'ї, піклуватись про побудову сімейних стосунків між собою та іншими членами родини на почуттях взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Дитина проживає з позивачкою, перебуває на повному її утриманні. Батько працює на ПАТ «Запоріжсталь», має стабільний офіційний заробіток, проте в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з чим позивачка звернулась з вказаним позовом до суду, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишивши їй шлюбне прізвище «[PERSON]», стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина та понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. В підготовче судове засідання позивачка не з'явилась, подала заяву про слухання справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони 07.09.2013 року зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 496, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] . Від вказаного шлюбу [INFO] народилася дитина - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження ([NUMBER]), виданого 25.03.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 316. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, позивачка вважає, що подальше спільне життя з чоловіком та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сина, а тому не бажає збереження сім'ї, на розірванні шлюбу наполягає, просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та доведеними, оскільки зі змісту позовної заяви про розірвання шлюбу та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Положеннями ч. 2 ст. 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно наданих суду Довідок про реєстрацію місця проживання особи від 11.06.2018 року позивачка [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно Відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-71/3961 від 19.06.2018 року, [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Дитина перебуває на повному утриманні матері, оскільки шлюбні стосунки сторін фактично припинилися, відповідач мешкає окремо і відмовляється систематично матеріально допомагати позивачці утримувати сина. Прим цьому відповідачем не заперечується, що він працевлаштований і може сплачувати аліменти на утримання дитини в частці від свого доходу. Вивчивши додані до позову матеріали, суд дійшов висновку, що оскільки згідно позову дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та визнає позов, то з відповідача належить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частині від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат, пов'язані із сплатою судового збору за подання позовної заяви щодо розірвання шлюбу. За позовом про стягнення аліментів суд відповідно до ст. 141 ЦПК України присуджує стягнення судового збору з відповідача на користь держави.

Outcome: approved