Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У травні 2020 року до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просив стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування, в порядку регресу в розмірі 17366,82 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 22.10.2018 року в м.Дніпро по вул.Січеславська Набережна, сталася ДТП за участю гр. [PERSON] та гр. [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , відповідно до п.33.1 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», склали повідомлення про ДТП (Європротокол) від 22.10.2018 року, в якому [PERSON] визнав свою вину в ДТП. Транспортний засіб [PERSON] був застрахований в ПрАТ «СК АХА Страхування» (нова назва АТ «СК «Аркс») згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту №146035а8дг від 22.05.2018 року. Позивачем сплачено потерпілому [PERSON] страхове відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 47750,99 грн., та таким чином відшкодовано збитки. В той же час, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) № АК/8208514, який діяв на час настання ДТП. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 03.01.2019 року було виплачено позивачу 30384,17 грн., з урахуванням чого, розмір невідшкодованого збитку внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] складає 17366,82 грн. У зв`язку з вищенаведеним позивач, на підставі ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» змушений звернутися за відновленням свого порушеного права до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 17366,82 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою суду від 02.07.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 02.07.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.10.2018 року о 08:05 в м.Дніпро, по вул.Робоча сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MERCEDES-BENZ (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] та автомобіля Fiat (д.р.н. [NUMBER] ), яким керував водій [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб MERCEDES-BENZ отримав механічні пошкодження, а його власнику було завдано матеріальних збитків. Відповідно до п.33.1. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ») [PERSON] та [PERSON] спільно склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 22.10.2018 (Європротокол), в якому [PERSON] визнав свою вину в ДТП. Транспортний засіб MERCEDES-BENZ (д.р.н. [NUMBER] ), був застрахований в ПрАТ «СК АХА Страхування» (нова назва АТ «СК «Аркс») згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту №146035а8дг від 22.05.2018 року. Судом встановлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування позивач АТ «СК «Аркс» здійснило виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 47750,99 грн., як еквіваленту вартості відновлювального ремонту, визначеного згідно страхового акту №АХА2421756 від 30.10.2018 року та рахунку з СТО. Відповідно до страхового полісу серії №АК/ АК/8208514, який діяв на дату настання зазначеної ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Fiat (д.р.н. [NUMBER] ), [PERSON] , була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», зі страховим лімітом 100 000 грн. 03 січня 2019 р. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено страхове відшкодування на користь позивача в розмірі 30384,17 грн., що підтверджується листом ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» від 03.01.2019 року. Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати недоотриманого страхового відшкодування у розмірі 17366,82 грн. Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: 1) Договірне зобов`язання між позивачем і потерпілим - за договором добровільного майнового страхування; 2) Деліктне зобов`язання між потерпілим та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; 3) Договірне зобов`язання між відповідачем і страховиком відповідача - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. У цій справі страховик відповідача (завдавача шкоди) не набув право регресу до останнього самим лише фактом сплати страхового відшкодування страховику потерпілого. Таке право страховик відповідача міг би набути, відшкодувавши потерпілому завдану йому шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону. Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є такими, що засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Щодо особи, яка є належним відповідачем по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50000 грн. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Положення ч.1 ст.991 ЦК України та ст.37 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», містять підстави, з яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, зокрема у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків та ін. В свою чергу, ст.38 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачає випадки, з підстав яких, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц. Вищенаведеним спростовуються доводи позивача, щодо того, що відповідач зобов`язаний сплатити суму 17366,82 грн., яка є різницею між фактичним розміром витрат страховика за договором майнового страхування та страховою виплатою страховика за полісом страхування відповідальності, у зв`язку з врахуванням коефіцієнту зносу, оскільки відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВВТЗ можлива виключно за умов, передбачених договором чи випадків, встановлених у ст.37 ЗУ «Про ОСЦПВВТЗ», коли у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed