Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

У червні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом. В заяві вказувала, що [INFO] її чоловік [PERSON] під час роботи в ПАТ «ММК ім. Ілліча» загинув, внаслідок обвалення нижнього відбійного щита, яким він був придавлений до стіни похилої частини пиловловлювача, отримавши травми несумісні з життям, у зв'язку з чим їй та неповнолітнім дітям загиблого, інтереси яких вона представляє у цій справі, завдана моральна шкода, що полягає в глибоких душевних стражданнях, обумовлених психоемоційним потрясінням, відчуттям самотності, розпачу, відчаю, вимушеними змінами буденного життя й необхідністю призвичаїтися до подальшого існування без чоловікової та батьківської підтримки. Просила стягнути з відповідача по 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй та двом неповнолітнім дітям загиблого, які залишилися на її піклуванні. Відповідач позов не визнав, посилаючись на відсутність вини підприємства у загибелі [PERSON], на відшкодування комбінатом витрат на поховання та надання матеріальної допомоги родині загиблого. Залучене до участи у справі в якості третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі вважає позов необґрунтованим. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 173 КЗпП України встановлено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нормами ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Одним з таких випадків є заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК). Статтею 1168 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Судом встановлено, що позивачка була дружиною [PERSON] (а.с. 8, 9), який мав сина [PERSON] [INFO] та дочку [PERSON] [INFO] (а.с. 81, 82). З акту № 49/2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) та акту проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався [INFO] о 23 годині 30 хвилин в ПАТ «ММК ім. Ілліча» (форма Н-5), затверджених заступником начальника територіального управління Державного гірничого промислового нагляду в Донецької області 27.09.2012 р., вбачається, що смерть вогнетривника доменного цеху ПАТ «ММК ім. Ілліча» [PERSON] настала від закритої тупої травми грудної клітки, яка супроводжувалася множинними переломами ребер, розривом правої легені, що ускладнилися травматичним шоком, що сталася в результаті обвалення нижнього відбійного щита, яким він був придавлений до стіни похилої частини пиловловлювача. Причиною нещасного випадку є: порушення відповідачем вимог законодавства про охорону праці; незадовільний технічний стані зварних швів кріплення нижнього відбійного щита до стінок пиловловлювача системи аспірації підбункерного приміщення ДП-3; невиконання посадовими особами посадових обов'язків, що виразилося в недостатньому контролі за технічним станом металоконструкції пиловловлювача системи аспірації підбункерного приміщення ДП-3; незадовільна організація безпечного проведення робіт з очистки пиловловлювача системи аспірації підбункерного приміщення ДП-3 (а.с. 12-28). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] загинув з вини відповідача, внаслідок діяльності, пов'язаної з використанням відповідачем механізмів, що є джерелом підвищеної небезпеки. При цьому будь-які докази, які б свідчили про те, що нещасний випадок стався внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у справі відсутні. Психофізіологічні причини нещасного випадку комісією з його розслідування не виявлені. Діти загиблого визнані такими, що позбавлені батьківського піклування й передані мачусі (позивачці у цій справі), яка призначена їх піклувальником (а.с.29) Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що втрата жінкою чоловіка, а дітьми батька, який був їх годувальником, опорою і надією, загинув за жахливих обставин, поза всяким сумнівом, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Крім того, факт заподіяння позивачці моральної шкоди підтверджується психологічним висновком за результатами оцінки її емоційного стану, згідно з яким у [PERSON] простежується домінування негативного кола думок, розбалансованість почуттів, дезорганізуючий ефект емоційної напруги, неможливість впоратись з болючими переживаннями. Зміст переживань та особливості протікання емоційних процесів не відповідають поведінковому стереотипу звичного емоціонального реагування в стресових ситуаціях. Хронічно травмуючи ситуація закріпила типову кумуляцію афективної напруги. Здатність психотравмуючого фактору знов опановувати свідомістю, викликати переживання всього комплексу почуттів та відношень, пов'язаних з афективним впливом зберігається. Пережита психотравма займає значне місце в системі відношень з навколишньою дійсністю. На фоні хронічної посттравмуючої ситуації відбулось різке емоційне виснаження енергетичних та особистих ресурсів. Психологічний аналіз дозволяє констатувати, що ситуація втрати близької людини була та залишається для [PERSON] та її дітей інтенсивно псіхотравмуючою, та на теперішній час є особистою залежністю. Сім'я постійно знаходиться в стані переживання непоправного горя та невиправної втрати. Спроби впоратися з псіхотравмуючою ситуацією невдалі(а.с. 83-85). Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахування наведеного, та беручи до уваги добросовісне ставлення відповідача до сім'ї загиблого, дружині якого комбінат відшкодував витрати на поховання в сумі 21546,00 грн., надав 9500,00 грн. матеріальної допомоги, сплатив компенсацію за невикористану відпустку під час розрахунку з нагоди смерті, профспілковим комітетом виділено безоплатно 3 путівки в СКОК «Ай-Даніль» загальною вартістю 22695, 12 грн., виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування завданої дружині та дітям загиблого моральної шкоди по 120000 грн. кожному. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатила 2436 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви та підготовка пакету документів для звернення до суду, вивчення судової практики по аналогічних спорах та відпрацювання правової позиції у справі, копіювання документів та юридична консультація тривалість 0,5 години (а.с. 31, 32). Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 141, 60 грн. (сума задоволених позовних вимог 360000 грн., що складає 60 % від заявлених позовних вимог, отже 60% від 2436,00 грн. = 1461, 60 грн.) Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі за позовом про відшкодування моральної шкоди становить 243,60 грн. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2). Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3). При цьому жодною правовою нормою не встановлена межа до якої можливе зменшення частки судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави та не передбачено, що у таких випадках ця частка не може бути меншою мінімальної ставки судового збору за відповідною вимогою, а отже, за змістом закону, частка судового збору, від сплати якої звільнено позивача приймається на рахунок держави і не може бути покладена на відповідача, який, по суті, одержав часткову перемогу в цивільно-правовій суперечці, у зв'язку з чим набув право на пропорційне зменшення розміру судового збору, що підлягає сплаті за ухвалення відповідного рішення. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 146, 16 грн. (60 % від 243,60 грн. = 146, 16 грн.).

Outcome: partial