Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання угоди недійсною. Вказував, що між ним та відповідачем 13.11.2014 року укладено договір безоплатного тимчасового користування нежитловим приміщенням № 68, загальною площею 112,7 кв.м., вбудоване в багатоквартирний будинок №200 по пр. Металургів в м. Маріуполі, зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] за номером 3140. Відповідно до зазначеного договору відповідач отримала в право безоплатного користування нежитлове приміщення. Метою укладення договору була оптимізація постачання електроенергії через суміжне приміщення, яке належить відповідачу. Оскільки електролічильник знаходився в приміщенні відповідачки, їй було зручніше слідкувати за його показаннями та користуватись електричною енергією. Умови договору для позивача є несправедливими, оскільки укладаючи спірний договір між ними були досягнуті усні домовленості щодо його предмету саме користування електролічильником та оптимізація споживання електричної енергії. Такі умови позбавляли позивача тягаря отримання технічної документації та встановлення приладів обліку електричної енергії. Наразі відповідачка використовує зазначене приміщення, що належить позивачу на праві власності, для здійснення підприємницької діяльності, що не відповідає обсягу домовленостей щодо предмету договору. Просив визнати договір тимчасового користування нежитловим приміщенням № 68, загальною площею 112,7 кв.м., вбудоване в багатоквартирний будинок № 200 по пр. Металургів в м. Маріуполі, зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] за номером 3140, недійсним. Позивач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка до судового засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у звязку з чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспоруваний правочин). Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 29.02.2008 року виділено в натурі нежиле приміщення № 68 загальною площею 112,7 кв.м. вбудоване в багатоквартирний будинок № 200 по пр.. Металургів в м. Маріуполі як цілий обєкт нерухомості. Визнано за [PERSON] право власності на нежиле приміщення № 68 загальною площею 112,7 кв.м., вбудоване в багатоквартирний будинок № 200 по пр. Металургів в м. Маріуполі, що складає цілу ідеальну частку. Згідно договору безоплатного тимчасового користування нежитловим приміщенням, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 30.11.2014 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3140, [PERSON] зобовязався надати [PERSON] можливість безоплатного тимчасового користування нежитловим приміщенням за № 68, загальною площею 112,7 кв.м., розташоване за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, проспект Металургів будинок 200, на строк 30 років. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Outcome: approved