Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 11 січня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 212 на іпотечному договорі за реєстровим номером 4178, укладений 07 вересня 2007 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» щодо звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог статті 88, 89 Закону України «Про нотаріат». Зокрема, зазначає, що останній платіж за кредитним договором вона зробила у лютому 2008 року. Таким чином, оспорюваний виконавчий напис вчинено з пропуском позовної давності. Крім того, адреса реєстрації позивача у виконавчому написі вказана невірно. Також зазначає, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 серпня 2011 року з неї вже стягнуто заборгованість за договором кредиту № 750/4-4887 від 07 вересня 2007 року за тілом кредиту та відсотками в сумі 273 240 грн 07 коп. В той же час, оспорюваним виконавчим написом знову стягнуто вже раніше стягнуту заборгованість, що свідчить про подвійне стягнення. Посилаючись на вказані обставини, позивач простить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 212 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності та була передана в іпотеку на підставі іпотечного договору, посвідченого 07 вересня 2007 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. за реєстровим № 4178, додаткової угоди № 1, посвідченої 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. за реєстровим № 2437, у забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 750/4-4887 від 07 вересня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 січня 2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 01 березня 2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 березня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2021 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Абідова Р.Т. надійшла заява про розгляд справи без позивача та її представника (а.с. 123). Відповідач про причини неявки його представника суд не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що для забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 750/4-4887 від 07 вересня 2007 року того ж дня, тобто 07 вересня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого позивачка передала в іпотеку банку нерухоме майно однокімнатну квартиру, загальною площею 31,71 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності (а.с. 5-7). 11 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис № 212, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності. Зазначене нерухоме майно на підставі іпотечного договору, посвідченого 07 вересня 2007 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. за реєстровим № 4178, додаткової угоди № 1, посвідченої 20 березня 2018 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Нагорною Н.В. за реєстровим № 2437, було передано в іпотеку у забезпечення зобов`язань за договором кредиту № 750/4-4887 від 07 вересня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] , строк платежу за яким настав. Строк, за який провадиться стягнення з 26 січня 2015 року по 25 вересня 2017 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги стягувача у загальній сумі заборгованості 57 916,55 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом - 30 493,05 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 27 423,50 доларів США (а.с. 4). У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою цієї статті визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі - у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, чинна на момент вчинення нотаріальної дії Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882 (далі - Інструкція). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з пунктом 283 Інструкції для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Вчинення виконавчого напису за заявою одного з іпотекодержателів здійснюється нотаріусом після спливу десяти днів з дня одержання іншими іпотекодержателями письмового повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі отримання письмової заяви від попереднього іпотекодержателя, який має вищий пріоритет, про припинення звернення стягнення на предмет іпотеки виконавчий напис нотаріусом не вчиняється. Відповідно до пункту 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у згаданому Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, що зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Інструкції. За правилами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено: «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». У зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду застосовано норми права та зроблено висновки щодо можливості вчинення виконавчого напису про звернення стягнення за іпотечним договором. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений Інструкцією, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень, письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження 14-706цс19). Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 11 серпня 2011 року у справі № 706/11 стягнуто як з солідарних боржників з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 273240 грн. 07 коп заборгованості та 3132 грн 40 коп. витрат, пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом (а.с. 26-30). Вказаним рішенням третейського суду встановлено, [PERSON] в односторонньому порядку з січня 2010 року припинила сплачувати ануїтетні платежі. Зі змісту вказаного рішення третейського суду вбачається, що станом на 15 грудня 2010 року, згідно з графіком погашень, залишок неповернутих кредитних коштів становить 30492,10 дол. США. За вказаний позивачем період користування кредитними коштами відповідачу були нараховані проценти, які не були сплачені в сумі 3512,44 дол. США, що разом складає 34005,49 дол. США та нарахована пеня у розмірі 2450,95 грн. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 лютого 2020 року у справі № 591/5630/17 за позовом АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, встановлено, що позивач використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, звернувшись в 2011 році до суду з позовом про примусове стягнення вказаних коштів в судовому порядку з відповідачів. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги банку (а.с. 32-36). Таким чином, заслуговують на увагу суду доводи позивача про те, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений поза межами трирічного строку давності, так як судовими рішеннями встановлено, що останній платіж за кредитним договором позивач здійснила ще у січні 2010 року, у той час як виконавчий напис вчинено нотаріусом лише 11 січня 2018 року, тобто, через вісім років після виникнення у відповідача права звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинено поза межами строку давності з дня виникнення права вимоги, що свідчить про неправомірність вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а отже, про неправомірність й самого виконавчого напису нотаріуса. Крім того, судовими рішеннями констатовано той факт, що банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, звернувшись у 2011 році до суду з позовом про примусове стягнення вказаних коштів у судовому порядку. Натомість, звернення стягнення за оспорюваним виконавчим написом вчинено з метою стягнення заборгованості, що виникла за період з 26 січня 2015 року по 25 вересня 2017 року, тобто у той час, коли банк вже втратив право нараховувати відсотки за кредитом. До того ж, оспорюваним виконавчим написом фактично вчинено подвійне стягнення за заборгованістю за кредитом та відсотками за користування кредитом, яка вже стягнута на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 11 серпня 2011 року. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки спір вирішено на користь позивача, тому з відповідача на її користь підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved