Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

у травні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд розірвати договір будівельного підряду №117 укладений між ТОВ «Будівельник» та [PERSON] 05.07.2005; зобов'язати [PERSON] звільнити гаражний бокс [NUMBER] розташованого в багатоповерховому гаражі за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 05.07.2005 між сторонами укладено договір №117 згідно якого позивач зобов'язався здійснити будівництво індивідуального гаражного боксу, а відповідач здійснювати фінансування будівництва даного гаражного боксу на підставі якого позивач виконав умови вказаного догоовру, побудував гаражнйи бокс, натомість відповідач свої зобов'язання не виконав, оскільки не здійснив фінансування зазначеного приміщення чим порушив умови договору, таким чином відповіадч усунувся від виконання своїх зобов'язань за договором щодо фінансування будівництва, що відповідно до п. 5.2 договору є підставою для його розірвання. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 14.02.2019 від нього надійшла заява про слухання справи без його участі, позовін вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 24). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяви про слухання справи без його участі не надходило (а.с. 22, 23). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 05.07.2005 між ТОВ «Будівельник» та [PERSON] укладено договір №117 відповідно до якого позивач здійснює будівництво індивідуального боксу [NUMBER] в багатоповерховому гаражі за адресою: [ADDRESS], а відповідач після завершення будівництва в цілому може оформити право власності на індивідуальний бокс, а також зобов'язаний вносити кошти на будівництво в порядку і терміни, передбачені цим договором (а.с. 4). 18.05.2018 позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію у зв'язку із тим, що позивач побудував гаражний бокс [NUMBER] та передав його відповідач у користування, однак до цього часу відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, оскільки не здійснив фінансування гаражного боксу та не перерахував на рахунок ТОВ «Будівельник» жодної копійки, що є порушенням досягнутих домовленостей по договору №117 від 05.07.2005 (а.с. 5). Факт передачі зазначеного гаражного боксу відповідачу розміром 3,5-6,3 м з підвальними приміщеннями в гаражному комплексі «Будівельник» підтверджується актом від 12.09.2008 (а.с. 7). Гаражний бокс [NUMBER] розташований за адресою: [ADDRESS] належить ТОВ «Будівельник» на праві приватної власності (а.с. 9, 10). Також рішенням Господарського суду Київської області від 24.01.2012 встановлено, що ТОВ «Будівельник» є власником спірного гаражного боксу (а.с. 25-13). Відповідно до п.5.2 договору №117 у разі порушення громадянином [PERSON] умов цього договору підприємство має право достроково розірвати договір з поверненням внесених коштів на розрахунковий рахунок громадянина, а також у випадку розірвання договору громадянином [PERSON] без поважних причин, підприємство повертає йому 100% від внесеної суми. Як визначено положеннями ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частин 1 та 3 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі про те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За приписами ст.ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачем дійсно порушено права позивача, зокрема, стосовно щодо повернення грошових коштів за вказаним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1762 грн 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved