Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що з відповідачкою вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 22 серпня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено актовий запис за №1667. Під час перебування у шлюбі у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Разом з тим, подружнє життя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати між ними почуття поваги та любові. Більше двох місяців вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. У зв`язку із тим, що шлюб носить тільки формальний характер, просив його розірвати. Справа слухалась у відсутність сторін, які у підготовче судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. 25 травня 2020 року від позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Цього ж дня, від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи провести у її відсутність. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Враховуючи те, що у підготовче судове засідання учасники справине з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Частиною 3 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 22 серпня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про що зроблено актовий запис за №1667 (а.с.4). [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] (а.с.9). Спільне життя сторін на склалось через несумісність характерів та відсутність між ними взаєморозуміння. На даний час вони припинили шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберегти сім`ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням вказаних вимог закону, суд вважає, що з 50% сплаченого [PERSON] судового збору слід повернути йому з державного бюджету.

Outcome: approved