Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що їй, [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач, [PERSON] , [INFO] , її мати [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , дата та рік народження невідомі. Проте, про реєстрацію відповідача у зазначеній квартирі позивач дізналась випадково з довідки про склад сім`ї. Відповідач з моменту набуття нею права власності на квартиру не проживав і не проживає в даній квартирі. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі ні позивач, ні члени її сім`ї не знають цю особу та причина реєстрації його у належній позивачу квартирі невідома. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, у зв`язку з чим, остання вимушена звернутись до суду із зазначеною заявою. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин; належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; позивач не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилась. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2000 року, реєстраційним посвідченням від 19 травня 2000 року (арк. с.5-6,7). Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України,\~власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч.1\~ ст.319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст.386 ЦК України,\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з довідки №8950 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї/ зареєстрованих входять: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , зареєстровано 19.12.1994 року (арк. с.8). Відповідно до Акту обстеження квартири [ADDRESS] по встановленню факту проживання та відсутності речей від 03.07.2019 року, виданого Головою ОСББ «Новокримська 1 блок №1» [PERSON] , вбачається, що за зазначеною адресою зареєстровано 6 осіб, проте [PERSON] не проживає у даній квартирі з 2000 року (момент набуття права власності на зазначену квартиру). Особистих речей [PERSON] за вказаною адресою не знаходиться. Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , допитані в судовому засіданні. Так,\~свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона є сусідкою та подругою позивача. Відповідача вона не знає, про нього нічого невідомо, ніколи за вказаною адресою його не було. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивача та проживає з 1987 року за адресою: [ADDRESS] . Свідок зазначила, що речей відповідача у квартирі вона не бачила та де він наразі знаходиться невідомо. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у квартирі [ADDRESS] , відповідач не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ній. Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved