Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У червні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей як представник органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відносно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Під час судового розгляду справи, позивач позовні вимоги уточнив, звернувшись до суду з вищезазначеним позовом про відібрання неповнолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та повернення [PERSON] на вихованні матері, вказавши, що на профілактичному обліку у відділі по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 03.03.2016 року в друге перебувають неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO], як такі, що опинилася у складних життєвих обставинах (виховуються в родині, в якій батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків). Мати - [PERSON],[INFO] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, батько - [PERSON], [INFO], якого згідно рішення Комунарського районного суду від 06.08.2013 року позбавлено батьківських прав. Відділом по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради у березні 2016 року отримано подання ЗОШ №64 відносно [PERSON],[INFO] За інформацією, яку надано адміністрацією школи, хлопець не відвідує школу з 11.01.2016 року. Мати веде асоціальний спосіб життя, постійного місця роботи не має, дітьми не опікується, на контакт не йде. Спеціалістом відділу з питань профілактичної роботи було неодноразово проведено бесіди з матір'ю - [PERSON], які спрямовано на забезпечення здобуття дітьми освіти, попередження бродяжництва, дитячої бездоглядності, алкоголізму в сім'ї, їй було роз'яснено та попереджено про правові наслідки у разі невиконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дітей. Гр.[PERSON] неодноразово притягувалася до відповідальності згідно зі ст.184 КУпАП, була засуджена за ст.166 КК України. У березні 2016 року, діти з'явилися до відділу служби та повідомили, що мати в черговий раз залишила постійне місце проживання, вони не мають засобів до існування. За направленням відділу служби неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] було влаштовано КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де вони знаходяться на повному державному забезпеченні по теперішній час. Також 22.03.2016 року було отримано заяви від неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з проханням позбавити їхню матір - [PERSON] батьківських прав. В ході проведеної роботи встановлено, що мати продовжує зловживати алкоголем, залишає постійне місце проживання, не турбуючись про те, де знаходяться діти. У дітей немає окремого місця для відпочинку та навчання. Діти брудні та недоглянуті. Обставини, які з'ясовано, свідчать про те, що мати [PERSON], не піклується про здоров'я дітей, їх фізичний. Духовний та моральний розвиток. Така її поведінка суперечить інтересам малолітніх. 27.09.2016 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просив відібрати неповнолітнього [PERSON],[INFO] у матері [PERSON],[INFO] без позбавлення її батьківських прав строком на один рік. Та передати [PERSON],[INFO] районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування. Стягнути з [PERSON], [INFO] на користь будь-якої особи або закладу, що буде здійснювати функції опіки/піклування над неповнолітнім, аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі ј частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Повернути матері на виховання неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Прокурор вважає за доцільне позов задовольнити. Представник позивача - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала повністю, просила суд їх задовольнити, суду пояснила, що на теперішній час вона не має змоги виховувати молодшого сина через те, що не має постійного місця проживання. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району просив суд задовольнити позов. Заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов'язки батьків щодо дитини закріпленні в ст. ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України. У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». У статті 170 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відібрання дитини від батьків або одного з них, в тому числі у разі залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, на профілактичному обліку у відділі по Комунарському районі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 03.03.2016 року вдруге перебувають неповнолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Згідно акту виходу за адресою від 26.05.2016 року на підставі звернення дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] здійснено вихід за адресою [ADDRESS]. Умови проживання двері ніхто не відчинив, залишено виклик до відділу. Зі слів сусідки з кв.[ADDRESS] встановлено, що [PERSON] за даною адресою не мешкає. Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], орган опіки та піклування на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району вважає доцільним відібрати неповнолітнього [PERSON],[INFO] у матері [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав строком на один рік, а неповнолітнього [PERSON], [INFO], повернути матері на виховання. Як вбачається з висновку, у березні 2016 року діти з'явилися до відділу служби та повідомили, що мати в черговий раз залишила постійне місце проживання, вони не мають засобів до існування. За направленістю відділу служби неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] було влаштовано КЗ «Запорізький обласний центр соціально- психологічної реабілітації дітей», де вони знаходяться на повному державному забезпеченні по теперішній час. Під час виходу за адресою проживання по [ADDRESS] встановлено, що родина мешкає в несприятливих умовах, через велику заборгованість за комірне відрізано електрику. [PERSON] було надано договір про працевлаштування, однак лікування від алкогольної залежності мати не пройшла. В судовому засіданні вона заявила, що хоче дітей виховувати самостійно, готова змінювати свій спосіб життя, двічі зверталася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування із заявою про повернення неповнолітнього [PERSON], [INFO], на виховання у родину. Неповнолітній [PERSON] виявив бажання повернутися до матері, зобов'язався продовжити навчання у ліцеї. Так, в судовому засіданні відповідачем було надано договір про працевлаштування, як встановлено в судовому засіданні вона двічі зверталася до районної адміністрації ЗМР по Комунарському району як органу опіки та піклування із заявою про повернення неповнолітнього [PERSON] на виховання в родину. Син [PERSON] виявив бажання повернутися до матері. Беручи до уваги Висновок про доцільність повернення дітей від 27.09.2016 року винесений районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району, згідно якого спеціалісти служби провели профілактичні роботи з матір'ю дітей, яка у свою чергу надала вичерпні пояснення комісії та зробила належні виводи стосовно виховання дітей, суд вважає, що наявні підстави для повернення неповнолітнього [PERSON] матері на виховання. Щодо позовної вимоги про відібрання неповнолітнього [PERSON], у матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав строком на один рік, суд виходить з наступного. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інш.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зокрема, відібрання дитини від батьків та позбавлення особи батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч.4 ст.170 Сімейного кодексу, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Так як відповідачка на даний час не пройшла лікування від алкогольної залежності, а лише виявила бажання про зміну способу життя, не має постійного житла, суд вважає за доцільне відібрати неповнолітнього [PERSON],[INFO] у матері [PERSON]. [INFO] без позбавлення її батьківських прав строком на один рік, та стягнути з неї аліменти утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі ј частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття, на підставі ч.3 ст.82 ЦПК України. У зв'язку з наведеним суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved