Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

У травні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, посилаючись на те, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року по справі № 362/6885/13-ц було задоволено позов її позов до [PERSON] про відновлення меж земельної ділянки; відновлено межу між земельними ділянками, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та [ADDRESS], відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27 липня 2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», а також зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0062 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті експертизи у розмірі 4 920,00 грн.. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 листопада 2014 року у справі № 362/6885/13-ц було відхилено апеляційну скаргу [PERSON], рішення Васильківського міськрайонного суду залишено без змін. На підставі Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року були видані виконавчі листи про примусове виконання рішення по справі № 362/6885/13-ц, які були пред'явленні до виконання до відділу ДВС Васильківського МРУЮ. 11 грудня 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Васильківського МРУЮ виконано рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року в частині відновлення межі між земельними ділянками та 24 грудня 2014 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 4 920 грн. було передано до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ, оскільки боржник отримує дохід у Києво-Святошинському районі. Позивач зазначила, що [PERSON] ухиляється від добровільного виконання своїх грошових зобов'язань, у зв'язку з чим погашення боргу здійснюється у примусовому порядку. Відповідно до відомості про нарахування № 144 від 19 лютого 2018 року, наданої Управлінням Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі відрахування із [PERSON] за виконавчим провадженням № 47976545 розпочались з листопада 2015 року по 227,95 грн. на місяць, та станом на 19 лютого 2018 року із [PERSON] повністю стягнуто суму заборгованості у розмірі 4920 грн.. Постановою апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2018 року у справі № 369/7730/16-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], стягнуто з [PERSON] три відсотки річних у розмірі 222,93 грн. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2444,27 грн. за період з 07 листопада 2014 року по 31 серпня 2016 року. Вказаним рішенням суду було встановлено, що у [PERSON] виникло грошове зобов'язання перед [PERSON] щодо сплати 4920 грн., а оскільки вона добровільно не виконала вказане грошове зобов'язання, то до спірних правовідносин підлягає застосування положення ст. 625 ЦК України щодо сплати боржником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Позивач зазначила, що з [PERSON] підлягає стягненню 34,71 грн., як три проценти річних від простроченої суми та 224,79 грн., як суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. 11 квітня 2018 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу про сплату вказаної заборгованості, однак [PERSON] відмовилась від отримання досудової вимоги. Оскільки [PERSON] ухиляється від сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 01 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, тому вказані грошові кошти мають бути стягнуті з боржника у судовому порядку. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь 34,71 грн. - три проценти річних від простроченої суми та 224,79 грн. - суми боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, у позовній заяві позивач просила розгляд справи проводити за її відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно вимог ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки; відновлено межу між земельними ділянками, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER]) та земельними ділянками, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER] відповідно до даних земельно-кадастрової документації, що містяться в акті про перенесення в натурі (на місцевість) меж земельної ділянки від 27.07.2012 року, складеного Комунальним підприємством «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району»; зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0062 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи в розмірі 4920,00 гривень; стягнуто з [PERSON] судовий збір в розмірі 243,60 гривень в дохід держави. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 06 листопада 2014 року у справі № 362/6885/13-ц відхилено апеляційну скаргу [PERSON], рішення Васильківського міськрайонного суду залишено без змін. На підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року були видані виконавчі листи. Як зазначила позивач [PERSON] в поданій позовній заяві, що виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на її користь грошових коштів у розмірі 4 920 грн. було передано до відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ, оскільки боржник отримує дохід у Києво-Святошинському районі. Згідно довідки Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області № 2502/08 від 19 лютого 2018 року вбачається, що згідно постанови про звернення стягнення Відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ від 20 липня 2015 року ВП № 47976545 на заробітну плату та інші доходи боржника [PERSON], яка надійшла до управління 12 жовтня 2015 року за вх. № 3429/7, утримані в серпні 2017 року в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2016 року позивач [PERSON] вже зверталась з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від розстроченої суми. Постановою апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2018 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року по справі № 369/7730/16-ц скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від розстроченої суми задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 222 грн. 93 коп. та суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 2 444 грн. 27 коп.; стягнуто з [PERSON] у дохід держави судовий збір у розмірі 1 378 грн.. У квітні 2018 року позивач [PERSON] направляла на адресу відповідача [PERSON] вимогу про сплату заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, однак [PERSON] відмовилась від отримання даної вимоги та залишила її без виконання. Звертаючись з позовом до суду позивач [PERSON] зазначила, що з [PERSON] підлягає стягненню 34,71 грн., як три проценти річних від простроченої суми та 224,79 грн., як суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Згідно наявного розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2017 року позивачем нараховано три проценти річних від простроченої суми у розмірі 34,71 грн., а також за період з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2017 року нараховано суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 224,79 грн.. Заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву [PERSON] вказувала на те, що в серпні 2017 року вона повністю виплатила грошові кошти в сумі 4 920 грн. згідно виконавчого листа № 362/6885/13-ц, виданий 01 вересня 2014 року Васильківським міськрайонним судом Київської області. Оскільки розмір її пенсії становив граничний розмір прожиткового мінімуму, то сплата 4 920 грн. проводилися не одним платежем, а частинами відповідно до вимог чинного законодавства та за письмовою згодою стягувача [PERSON]. Жодного платежу нею прострочено не було, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року виконано. Фактично відносини, які виникли у неї з [PERSON] щодо виконання рішення суду і регулювалися Законом України «Про виконавче провадження» були припинені. Також відповідач [PERSON] зазначила, що стягнення витрат на проведення судової експертизи (судових витрат) не є договірними зобов'язаннями, тому відповідальність, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не може застосовуватись до витрат, які підлягають стягненню з неї за рішенням суду. Згідно вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. У своїй позовній заяві позивач [PERSON] зазначила про те, що відповідно до відомості про нарахування № 144 від 19 лютого 2018 року, наданої Управлінням Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі відрахування із [PERSON] за виконавчим провадженням № 47976545 розпочались з листопада 2015 року по 227,95 грн. на місяць, та станом на 19 лютого 2018 року із [PERSON] повністю стягнуто суму заборгованості у розмірі 4920 грн.. Слід зазначити, що грошові зобов'язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] повністю виплатила суму по відрахуванню у виконавчому провадженні № 47976545, що підтверджується відомістю Києво-Святошинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про відрахування № 144 від 19 лютого 2018 року. Як вже було встановлено судом, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи в розмірі 4920,00 гривень та судовий збір в розмірі 243,60 гривень в дохід держави. В даному випадку, суд вважає, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] відсутні грошові зобов'язання у відповідності до вимог ст. 509 ЦК України, за які передбачена відповідальність у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. В даному випадку між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Грошові кошти, які підлягали стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2014 року та на якій позивачем були нараховані три відсотки річних та індекс інфляції у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України не є грошовим зобов'язанням у відповідності вимог ст. 509 ЦК України. За вказаних обставин [PERSON] не має права на застосування санкцій, передбачених ст. 625 ЦУ України. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Оскільки, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відсутні договірні правовідносини, тому до відповідача не можуть застосовуватись санкції, передбачені ст. 625 ЦК України. Згідно вимог ст. 625 ЦК України у відповідача [PERSON] не виникає обов'язку перед позивачем [PERSON] по сплаті боргу. Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу.

Outcome: dismissed