Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

У червні\~2019\~року позивачка\~ [PERSON] звернулася\~в суд\~з позовом\~до [PERSON] про припинення права власності. В позовній заяві, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, посилається на те, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року визнано за нею право власності на Ѕ частину збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сандвіч панелей розміром 3х4. Оскільки відповідно до ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» збірний комплект матеріалів торгового павільйону з сендвіч панелей це тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності, яка встановлюється тимчасово без улаштування фундаменту. Позивачка є фізичною особою підприємцем, має на утриманні неповнолітнього сина, іншого доходу немає, [PERSON] перешкоджає їй користуватися вказаним майном, спільне володіння і користування даним майном є неможливим, посилаючись на ст. 365 ЦК України, просить: 1) припинити право власності [PERSON] у спільному майні із [PERSON] , а саме: на Ѕ частину збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сендвіч панелей розміром 3х4, торгівельного павільйону № [NUMBER] по [ADDRESS] ; 2) визнати за нею право власності на Ѕ збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сендвіч панелей розміром 3х4, торгівельного павільйону № [NUMBER] по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . У лютому 2020 року позивач [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] . В позовній заяві з врахуванням змін посилається на те, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року визнано за ним та [PERSON] право власності на Ѕ частину збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сандвіч панелей розміром 3х4 (за кожним). Оскільки майно збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сандвіч панелей розміром 3х4 є неподільним, згідно висновку експерта № 111/17-22 від 11.04.2017 року і його вартість становить 92656 грн.; спільне володіння і користування майном сторонами є неможливим; спірне майно використовується для професійного заняття [PERSON] і це є єдиним джерелом його доходів, посилаючись на ст. 365 ЦК України, ст. 71 СК України, просить: 1) припинити право власності [PERSON] у спільному майні із [PERSON] на Ѕ частину збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сандвіч панелей розміром 3х4 (торгівельного павільйону № [NUMBER] по [ADDRESS] ); 2) визнати за ним право власності на Ѕ частин збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сандвіч панелей розміром 3х4 (торгівельного павільйону № [NUMBER] по [ADDRESS] ). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] поданий позов підтримали з підстав і мотивів, наведених у позовній заяві, позов [PERSON] не визнали, посилаючись на те, що має бути задоволений саме їх позов. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представниця [PERSON] поданий позов підтримали з підстав і мотивів, наведених у позовній заяві, позов [PERSON] не визнали, посилаючись на те, що має бути задоволений саме їх позов. Судом було здійснено наступні процесуальні дії: 17 червня 2020 року ухвалою суду прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на Ѕ частки майна та визнання права власності та позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на Ѕ частки майна та визнання права власності. Підготовче судове засідання призначено на 10 год. 00 хв. 15 липня 2020 року. 15 липня 2020 року розгляд справи відкладено на 10 год. 00 хв. 04 вересня 2020 року за клопотанням сторони [PERSON] . Ухвалою судді від 16 липня 2020 року заяву про відвід судді Крамара В.М., подану позивачкою [PERSON] , визнано необґрунтованою. Вирішення питання про відвід судді передано на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає вказану справу, визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України. 21 липня 2020 року ухвалою судді Бережанського районного суду Тернопільської області, яка не входить до складу суду, що розглядає вказану справу, відмовлено [PERSON] у задоволенні її заяви про відвід судді Крамарю В.М. за безпідставністю. Ухвалою суду\~від 04\~вересня 2020\~року відмовлено\~в задоволенні\~клопотання [PERSON] \~про залишення\~без розгляду\~позовних вимог\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про припинення\~права власності\~на Ѕ\~частки майна\~та визнання\~права власності\~на Ѕ\~за [PERSON] \~04вересня 2020 року судом закрито підготовче провадження по цивільній справі, та призначено справу до судового розгляду на 14 год. 30 хв. 22 вересня 2020 року. 22 вересня 2020 року ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, по справі оголошено перерву до 14 год. 30 хв. 13 жовтня 2020 року. 13 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено на 10 год. 00 хв. 11 листопада 2020 року, у зв`язку неявкою сторін в судове засідання. 11 листопада 2020 року розгляд справи відкладено на 14 год. 30 хв. 26 листопада 2020 року, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. 26 листопада 2020 року розгляд справи відкладено на 12 год. 00 хв. 10 грудня 2020 року, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Вислухавши вступне слово сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено такі фактичні обставини. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сендвіч панелей розміром 3х4; за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сендвіч панелей розміром 3х4. Згідно з мотивувальною частиною постанови Тернопільського апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року спірний кіоск не є малою архітектурною формою, а комплектом матеріалів для торгового павільйону з сендвіч панелей, який з урахуванням вимог чинного законодавства підлягає виділенню сторонам в рівних частинах. Посилання [PERSON] у поданій нею позовній заяві на ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не спростовує такого висновку Тернопільського апеляційного суду. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Ч.4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Згідно з п.3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440, вартість майна (майнових прав) - це еквівалент цінності об`єкта оцінки, виражений у ймовірній сумі грошей. Ймовірна сума грошей - це найбільша сума грошей, яку може отримати продавець та може погодитися сплатити покупець. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з наведеного, підставою для припинення права на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника є встановлення наявності хоча б однієї з перелічених у пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України обставин (зокрема, в пунктах 1-3) за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до тверджень сторін у позовних заявах, спільне володіння і користування сторін спірним майном є неможливим. Виходячи з положень ст.82 ЦПК України така обставина не підлягає доказуванню. Натомість ті обставини, що припинення права власності протилежної сторони (іншого співвласника) на спільне майно не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, а також те, що позивачем попереднього внесено вартість цієї частки на депозитний рахунок суду, - сторонами не доведено. Такий висновок випливає з наступного: - в матеріалах справи відсутні відомості про дійсну вартість спірного майна, оскільки, не заважаючи на роз`яснення судом в підготовчому засіданні, які обставини входять до предмета доказування у вказаній справі, сторони не виявили бажання проводити експертизу для встановлення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи судом; - кожна із сторін, діючи як позивач, згідна компенсувати іншій стороні як відповідачу 46328,00 грн. як вартість частки іншого співвласника у спірному майні, при цьому заперечує присудження такої компенсації їй як відповідачу по справі. Такі дії сторін вказують на те, що запропонована ними вартість Ѕ частини збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сандвіч панелей розміром 3х4 не є дійсною вартістю такої частки і не компенсує її вартість. Виходячи з наведеного, припинення права власності будь кого із сторін, як співвласників у спільному майні на Ѕ частину збірного комплекту матеріалів торгового павільйону з сандвіч панелей розміром 3х4 зі сплатою іншій стороні компенсації вартості Ѕ частини збірного комплекту\~матеріалів торгового\~павільйону з\~сандвіч панелей\~розміром 3х4 в розмірі 46328,00 грн., буде несправедливим і таким, що позбавляє права власності особи, якій таку компенсацію присуджено, без справедливої компенсації вартості майна, право власності на яке цієї особи припиняється, тобто завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Натомість сторони протилежного суду не довели. Виходячи з наведеного, в задоволенні позовних вимог за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~припинення права\~власності на\~Ѕ частки\~майна та\~визнання права\~власності та\~позовом [PERSON] \~до [PERSON] \~про припинення\~права власності\~на Ѕ\~частки майна\~та визнання\~права власностіслід відмовити.

Outcome: dismissed