Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] в особі представника позивача адвоката [PERSON] до [PERSON] про . встановлення часток у спільній власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності, в якому просив визнати за [PERSON] на 1/2 частину у праві вланості на земельну ділянку площею 0,1625 га, кадастровий номер № 5324084002:02:001:0213, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, гоподасрьких будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою Полтавська область, Полтавський район, с. Брунівка, вул. Сонячна,12, визнати за [PERSON] на 1/2 частину в праві власності на квартиру [ADDRESS], у складі: 1-а кімната 92), площею 12,6 кв.м., 2-а квартира (6), площею 16,9 кв.м, кухні (5), площею 7,2 кв.м., ванної кімнати (4), площею 2,6 кв.м., вбиральні (поєднаної) (3), площею 1,0 кв.м., коридору (1), площею 8,6 кв.м., вбудованої шафи (7), площею 2,2 кв.м., лоджіями, площею 1,4 та 1,8 кв.м,, відповідно, загальною площею 54,3 кв.м., право сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1625 га кадастровий номер № 5324084002:02:001:0213, яка розташована за адресою: Полтавська область. Полтавський район, с. Брунівка, вул. Сонячна, 12- припинити. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не зявилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у відсутність позивача [PERSON] та неї, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, при вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення, за наступних обставин. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 26 липня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у Полтавському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції за актовим записом № 796 (а.с.9). Від шлюбу подружжя має двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.10,11). Позивачем в позовні вказувалось про те. за час перебування у шлюбі сторонами придбане наступне майно: -автомобіль марки [PERSON], 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; -земельну ділянку, площею 0,1625 га, кадастровий номер № 5324084002:02:001:0213, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Полтавська область, Полтавський район с. Брунівка, вул. Сонячна, 12, придбана на підставі Договору купівлі продажу 22.08.2013 року; -квартира № 76, що розташована у м. Полтава по проспекту Аавілова, 1/15, у складі: 1-а кімната (2), площею 12,6 кв.м., 2-а кімната (6), площею 16,9 кв.м., кухні (5), площею 7,2 кв.м., ванної кімнати (4), площею 2,6 кв..м, вбиральні (поєднаної) (3), площею 1,0 кв.м., коридору (1), площею 2,6 кв.м., вбиральні (поєднаної) (3), площею 1,0 кв.м,, коридору (1), площею 8,6 кв.м, вбудованої шафи (7), площею 2,2 кв.м., лоджіями, площею 1,4 кв.м. та 1,8 кв.м., відповідно, загальною площею 54,3 кв.м., придбана на підставі договору купівлі продажу 11.12.2015 року. В позовній заяві позивачем вказувалось про те, що до придбання вказаної вище квартири, вони всією сімєю проживали за адресою [INFO] разом з батьками позивача, де і мали місце реєстрації. Позивачем вказувалось про те, що у спільно придбаній за час шлюбу квартири № 76, що у м. Полтава по проспекту Вавілова, 1/15 позивач та діти були зареєстровані 05.01.2017 року, але проживали у даній квартирі з моменту її придбання 11 грудня 2015 року. Стороною відповідача в ході судового розгляду справи шляхом подання належних та допустимих доказів вказані обставини не були спростовані. Поряд з цим, позивачем в позові вказувалось про те, що з метою придбання власного для сімї житла, ним та дружиною було прийнято рішення про продаж спільно нажитого майна автомобіля [PERSON], 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та вказаної вище земельної ділянки. В звязку з тим, що автомобіль було продано ними за досить короткий період часу, при цьому земельну ділянку не вдалось продати за такий короткий проміжок часу, тому позивач [PERSON] був змушений взяти грошові кошти у сторонніх осіб в борг в розмірі 10000 доларів США, та згодом було придбано сторонами по справі квартиру № 76, що у м. Полтава по проспекту Вавілова, 1/15, яке є спільно нажитим за час шлюбу майном подружжя [PERSON] та [PERSON], хоча вказане нерухоме майно квартира та земельна ділянка були оформлені на відповідачку по справі, де при оформленні правовстановчих документів позивачем надавалась нотаріально посвідчена згода. Статтями 60, 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивачем вказувалось в позові про те, що з метою повернення взятих в борг коштів та з метою забезпечення своєї сімї, він був змушений виїхати на роботу до Польщі, в звязку з чим він приїздить до України час від часу, але приймаючи до уваги той факт, що відповідачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до нього про розірвання шлюбу, тому він змушений був звернутися до суду з вказаним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. При цьому, дані обставини справи стороною відповідачки не були спростовані шляхом надання доказів у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України. Законодавцем визначено, що у відповідності до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Так, положенням ст. ст. 60,61 визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, в тому числі заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Так, статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, визначено, що власність сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Згідно частини 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Положенням ст. 57 СК України визначено, що особистою власністю дружини, чоловіка є: - майно, набуте нею, ним до шлюбу; - майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; - майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належали їм на праві спільної сумісної власності, незалежного від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, згідно ч. 1 ст. 70 СК України. Виходячи із змісту ст. 60 СК законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Таким чином, з огляду на вказані норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, вбачається, що обовязок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на [PERSON]. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею і набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визначаю право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, судом встановлено факту набуття нерухомого майна квартири та земельної ділянки у період перебування [PERSON]ОР. та [PERSON] у шлюбу та спільно набуті кошти. Суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] про встановлення часток у спільній власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved