Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

У травні 2021 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 13.04.2021 року, засвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Щербиною Г.Ю., вона є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . В належному їй житловому будинку зареєстрована [PERSON] , однак за місцем реєстрації вона не проживає на протязі тривалого часу. Про місце знаходження відповідача відомостей вона не має, зв`язок з відповідачем не підтримує. У зв`язку з реєстрацією відповідача в належному позивачу будинку, вона позбавлена права на оформлення та отримання державної субсидії, що порушує її право власника нерухомості. Вважає, що при таких обставинах [PERSON] втратила право користування житловою площею за місцем реєстрації. В судове засідання належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи позивач [PERSON] не з`явилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, неодноразово про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Відзиву або клопотань до суду не надала, скориставшись своїми процесуальними правами на власний розсуд. Згідно із ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, та це підтверджується документами, наданими стороною позивача, що [PERSON] на праві приватної власності належить житлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.04.2021 р. посвідченим приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Щербиною Г.Ю. за реєстровим № 294 та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 252392187 від 13.04.2021 р. Відповідно до довідки № 546 від 06.05.2021 р., яка видана виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] зареєстрована, але не проживає. Згідно акту складеного комісійно, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за нею з 2011 року. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло (ст. ст. 379, 383 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, однак позивачка [PERSON] таких позовних вимог про стягнення судового збору з відповідача на її користь не заявляла, тому суд вказаного питання не розглядає.

Outcome: approved