Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) в особі законного представника [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що за адресою:[ADDRESS] та зняття його з реєстрації. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником квартири, що за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в цій квартирі, проте ніколи в ній не проживав. Його місцем проживання є: [ADDRESS] . Реєстрація відповідача в квартирі позивача створює йому перешкоди в реалізації прав власника майна. Ухвалою від 29.07.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання (а. с. 15, 16). У судовому засіданні від 04.03.2020 суд залучив до участі у справі, як законного представника неповнолітнього відповідача, його бабу [PERSON] та встановив їй строк для подання відзиву (а. с. 62-63), однак остання не скористалася своїм правом на подання відзиву. Суд, відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Від третьої особи, Служби у справах дітей та сім`ї Яготинської районної державної адміністрації, 27.01.2020 надійшли пояснення по справі, з яких слідує, що неповнолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування та проживає з меншими братом та сестрою з бабусею, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки мати дитини померла в жовтні 2018 року, а батько, позивач [PERSON] , не виконує батьківських обов`язків та відмовився забрати дитину до себе. Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської районної державної адміністрації заперечувала проти зняття з реєстрації неповнолітнього [PERSON] з тих підстав, що реєстрація дитини може бути здійснена виключно за місцем реєстрації одного із батьків (а. с. 35). Розгляд справи просили провести без участі їхнього представника (а. с. 36). Третя особа, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, у поясненнях від 03.03.2020 також заперечувала проти позову. Вказувала, що неповнолітній [PERSON] перебував на обліку в службі з 12.10.2018 по 18.04.2019 як дитини, яка опинилася в складних життєвих обставинах. До вересня 2018 року [PERSON] проживав разом із матір`ю, братами та сестрами в м. Яготин. Після направлення матері до лікарні діти залишись без батьківського піклування. Батько [PERSON] - позивач [PERSON] , ніколи не брав участі в його вихованні, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та відмовився забрати дитину до себе. Наразі [PERSON] проживає в м. Яготин з бабусею по материнській лінії, [PERSON] , яка і займається його вихованням. Розгляд справи також просили провести без участі їхнього представника (а. с. 48,4 9). Ухвалою від 10.09.2020 суд зупинив провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 753/2335/20 (провадження №2/753/4473/20) за позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення опікуна, призначення піклувальника, стягнення аліментів (а. с. 77, 78). Ухвалою від 17.05.2021 суд поновив провадження та призначив справу до розгляду в підготовче засідання на 07.10.2021 (а. с. 87). Ухвалою від 03.11.2021 суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 18.01.2022 (а. с. 99). Позивач у судове засідання, що призначене на 18.01.2022, не прибув, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи через свого представника, адвоката Шаповалова А. М., що відповідно до частини 5 статті 130 ЦПК України є належним порядком вручення судової повістки. Представник позивача, адвокат Шаповалов А. М., в судове засідання також не прибув, надіславши на електронну пошту суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване зайнятістю в іншому судовому процесі. Зважаючи на те, що справа перебуває на розгляді тривалий час і в матеріалах справи міститься заява представника позивача, адвоката Шаповалова А. М., від 02.11.2021 про розгляд справи без участі позивача та його представника, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати її за наявними в справі матеріалами. [PERSON] в судове засідання також не прибула, будучи належно повідомленою про місце, дату та час розгляду справи за адресою, що була нею вказана в судовому засіданні від 04.03.2020, та встановлена в рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2020 у справі № 753/2335/20 (а. с. 85). Судова повістка повернулась на адресу суду з відміткою, що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 102). Треті особи в судове засідання свого представника також не направили, попереднього зазначивши в поясненнях щодо позову про розгляд справи без їхньої участі. Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві та поясненнях, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом установлено, що позивач [PERSON] , [INFO] ,є батьком відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого повторно 28.05.2013 відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 58). Матір`ю неповнолітнього [PERSON] записана [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Серія [NUMBER] , виданого Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а. с. 59). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2020 по справі № 753/2335/20 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Яготинської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування, призначення піклувальника, стягнення аліментів. Позбавлено [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , батьківських прав щодо його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Встановлено піклування над неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , та призначено його піклувальником [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , уродженку села Несь, Архангельської області Російської Федерації, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх його заробітків (доходу), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 05.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору в частині стягнення аліментів. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] судовий збір у розмірі в розмірі 1698,40 грн. в частині вимог про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування. Ухвалюючи рішення, суд установив, що батько дитини - відповідача у справі з 01.09.2011 і до 05.12.2018 з дитиною не проживає, на класні батьківські збори свого сина не з`являється, з класним керівником не спілкується, навчанням дитини не цікавиться. Батько дитини фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а саме: не цікавиться розвитком та життям дитини, здоров`ям, здобуттям освіти, не спілкується з ним, не дбає про матеріальне забезпечення Рішення суду набрало законної сили 14.12.2020 (а. с. 81-85). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.02.2009 відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, позивач [PERSON] є власником квартири загальною площею 29,67 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9-11). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 06.03.2009 по сьогоднішній день (а. с. 3). Факт реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі підтверджується витребуваними судом відомостями з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» (а. с. 14). За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Зважаючи на предмет та підстави даного позову, саме на позивачів покладається тягар доказування обставин, які відповідно до закону є підставами для втрати членом сім`ї власника житла права на користування ним. Як стверджує позивач, його син [PERSON] не проживає у спірній квартирі. Вимоги позову обґрунтовує посиланням на частину 2 статті 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, та положенням статті 391 ЦК України щодо усунення перешкод у користуванні власникові його майном. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з частиною 2 статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 6 Сімейного кодексу України). Судом установлено, що позивач [PERSON] з 01.09.2011 по 05.12.2018 з відповідачем [PERSON] не проживає, ухиляється від виконання батьківських обов`язків та відмовився забрати дитину до себе після смерті матері. Внаслідок такого ставлення до дитини він був позбавлених батьківських прав. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На час розгляду справи у спірному жилому приміщенні залишається перебувати на реєстраційному обліку відповідач - неповнолітній син позивача. Частиною 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що неповнолітній [PERSON] самостійно обрав собі інше місце проживання. Проживання відповідача з бабусею за іншою адресою є наслідком ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків. Доводи позивача про те, що відповідач не проживає у квартирі та наданий на підтвердження акт, який не містить дати його складання, не заслуговують на увагу, оскільки статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано правовий захист прав дітей та право дітей - членів сім`ї наймача користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Отже, право дитини на користування приміщенням нарівні з власником житла гарантується законом за будь-яких умов. За таких обставин визнання неповнолітнього [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, буде порушувати його житлові права, гарантовані Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства», а тому позов не підлягає задоволенню. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на результат розгляду справи сплачений при подачі судовий збір залишається за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed