Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла [PERSON]. Після смерті останньої спадкоємцями першої черги за законом є чоловік позивача [PERSON] та відповідач [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Позивач є спадкоємицею після смерті останнього, звернулася до Ізяславської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] вказує, що [PERSON] з 1992 року хворіла на психічне захворювання, а тому з 1998 року та по день смерті останньої вона здійснювала догляд за нею. Натомість, відповідач категорично відмовився від надання допомоги спадкодавцеві, а тому, посилаючись на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, позивач просить усунути його від права на спадкування. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечили, мотивуючи тим, що законні підстави для усунення відповідача від права на спадкування відсутні. Третя особа державний нотаріус Ефендієва А. П. у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неприбуття суд не повідомила. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом установлено, що [INFO] в м. Ізяслав Хмельницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 111). Як убачається з рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2006 року (а.с. 51) та копій свідоцтв про народження [PERSON] (а.с. 48) та [PERSON] (а.с. 49), останні є дітьми померлої [PERSON] 23 жовтня 2003 року [PERSON] звернувся до Ізяславської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 47), а 06 квітня 2004 року з аналогічною заявою звернувся і [PERSON] (а.с. 48). Останнім 04 листопада 2013 року було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на половину 57/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] (а.с. 63), та 05 листопада того ж року - свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку грошових вкладів з відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться на зберіганні в ТВБВ № 10022/088 філії - Хмельницьке обласне управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» на загальну суму 3772 грн. 30 коп. (а.с. 65). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37127081 (а.с. 15), 10 квітня 2014 року в Ізяславській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу після смерті [PERSON]. Позивач є дружиною та спадкоємицею першої черги за законом останнього, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 5). Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (ч. 2 ст. 1259 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Судом об'єктивно встановлено і ця обставина ніким не оспорюється, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом чи за заповітом після смерті [PERSON] За таких обставин, з урахуванням правил ст. 15 ЦПК України суд приходить до висновку про те, що успадкування відповідачем майна останньої ніяким чином не порушує прав позивача. Оскільки [PERSON] не належить право вимоги про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON], у її позові слід відмовити як неналежному позивачеві. Крім того, звертаючись до суду з позовом про усунення [PERSON] від права на спадкування за законом, позивач послалася на вимоги ч. 5 ст. 1224 ЦК України. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має правове значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потребу спадкодавця у допомозі саме цієї особи. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Однак, [PERSON] не надала суду належних доказів того, що перед смертю [PERSON] через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебувала у безпорадному стані, а [PERSON] ухилявся від надання допомоги останній. Показання допитаних в суді свідків достовірно не вказують на ці обставини. Довідка Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 2 с. Городище від 09 жовтня 2014 року № 1632, згідно якої [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в цьому закладі з 31 липня по 26 вересня 1991 року з діагнозом «Інволюційний психоз. Параноїдний синдром» не береться судом до уваги, оскільки остання померла у 2003 році, тобто через 12 років після лікування. Решта наявних у справі письмових доказів не підтверджують безпорадний стан померлої перед смертю та потребу в сторонньому догляді. Таким чином, позов [PERSON] також не підлягає до задоволення у зв'язку з його недоведеністю. У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України у разі відмови в позові понесені позивачем судові витрати відповідачем не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed