Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

у червні 2018 [PERSON] звернулась до суду із позовом до ФОП [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням договору, яким просила розірвати укладений між ним договір № 001334 від 18.10.2017, стягнути сплачені нею на виконання вказаного договору кошти у розмірі 12 400,00 грн., а також кошти у розмірі 12 000,00 грн., витрачені нею на винаймання житла, та у відшкодування моральної шкоди - 15 000,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 18.10.2017 уклала з ФОП [PERSON] договір купівлі-продажу № 001334 на виготовлення та доставку металопластикових вікон вартістю 12 400,00 грн., однак, ФОП [PERSON] умов договору не виконала. Встановлені металопластикові вікна через декілька тижнів почали деформуватися, утворилися щілини, а згодом було виявлено й дефект нерівномірного задування монтажною піною та криво вирізане підвіконня. Про вказані недоліки було повідомлено ФОП [PERSON], проте, останньою не було вжито жодних заходів по їх усуненню. Як наслідок, нею були понесені додаткові витрати на самостійне усунення виявлених дефектів, через неможливість проживання у квартирі вона змушена була ще два місяці винаймати житло, крім того, вказане порушило її звичайний спосіб життя, призвело до витрачання зайвого часу задля звернень за захистом свої прав, потягло за собою порушення нервової системи. Ухвалою судді від 20.07.2018 у справі відкрито провадження з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 17-18). На підставі розпорядження № 2611 від 17.09.2018 про призначення повторного автоматичного розподілу справ у зв'язку із звільненням судді Ладиченка С.В. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2018 матеріали справи передано судді Хоменко В.С. Ухвалою суду від 18.09.2018 справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 24-25). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач ФОП [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених вимог заперечила в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. В обґрунтування своєї позиції посилалась на те, що умови договору купівлі-продажу нею виконані в поновному обсязі, з боку позивача заперечень не було, про що були складені відповідні акти. Проведеною за заявою-претензією позивача перевіркою Головним управлінням Держспоживслужби у місті Києві порушень Закону України «Про захист прав споживачів» не встановлено. Просила у задоволенні позову відмовити. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. 18.10.2017 між ФОП [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 001334, за умовами якого в порядку та на умовах, передбачених цим договором, продавець зобов'язується передати у власність покупцеві світло-прозорі конструкції, інші додаткові конструкції та деталі до них відповідно до затвердженої сторонами специфікації до цього договору, а покупець зобов'язується прийняти товар у власність та сплатити за нього визначену у затвердженій сторонами специфікації до цього договору грошову суму (а.с. 8-12). Товар, який є предметом цього договору, являється власністю продавця або буде створений (набутий чи придбаний) продавцем до моменту його передачі покупцю. Продавець підтверджує, що інші (треті) особи не мають жодних прав на товар, який є предметом цього договору (п. 1.2. договору, а.с. 8). В разі виконання продавцем послуг, пов'язаних із встановленням та наладкою світло-прозорих конструкцій, інших додаткових конструкцій та деталей до них, які є товаром за цим договором, перелік таких послуг, їх вартість та строки виконання встановлюються у затвердженій сторонами специфікації до цього договору. Для виконання вказаних додаткових послуг продавець за власний кошт може залучати третіх осіб без згоди на таке залучення покупця (п. 1.3. договору, а.с 8). Згідно п. 2.1. укладеного між сторонами договору договір є відплатним, загальна ціна за товар та пов'язані з придбанням цього товару послуги становить 12 400,00 грн. (а.с. 8). Згідно положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦПК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів»у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до трактування поняття, наданого у п. 12 ч. 1ст. 1 Закону України «Про захист прав споживача», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Проаналізувавши зміст умов укладеного між сторонами 18.10.2017 договору, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України). Предметом укладеного між сторонами договору є передача продавцем у власність покупця світло-прозорих конструкцій, інших додаткових конструкцій та деталей до них, що в цілому відповідає елементам договору купівлі-продажу. Однак, із тексту договору вбачається, що останній має ознаки змішаного договору з огляду на зміст п. 1.3., котрий містить положення, характерні для договору надання послуг, а саме: нематеріальна послуга, тобто те нематеріальне благо, яке отримує замовник у процесі вчинення виконавцем певних дій або здійснення певної діяльності, зокрема, в даному випадку, виконання продавцем послуг, пов'язаних із встановленням та наладкою світло-прозорих конструкцій, інших додаткових конструкцій та деталей до них, які є товаром за договором купівлі-продажу, але за умови, що перелік таких послуг, їх вартість та строки виконання встановлюються у погодженій сторонами специфікації. Відповідно до положень ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 906 ЦК України). Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах,встановлених цим Кодексом,іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (ст. 907 ЦК України). Разом з тим, аналіз вказаного вище положення п. 1.3. договору дає підстави для висновку про те, що договір надання послуг по встановленню та наладці світло-прозорих конструкцій, інших додаткових конструкцій та деталей до них не є обов'язковою складовою частиною укладеного між сторонами договору (світло-прозорі конструкції, інші додаткові конструкції та деталі до них можуть бути поставлені покупцю без їх встановлення), є його самостійною частиною та може виконуватися окремо. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, не оспорюючи факту отримання товару за договором купівлі-продажу, не має претензій до якості переданих йому відповідачем світло-прозорих конструкцій, інших додаткових конструкцій та деталей до них, а, отже, не оспорює належне виконання сторонами умов договору купівлі-продажу. Враховуючи той факт, що у позивача відсутні претензії до якості придбаних металопластикових конструкцій, тому у суду відсутні підстави для розірвання договору в цієї частині. Факт відсутності претензії до якості придбаних металопластикових конструкцій підтверджується також актом прийому-передачі товару № 01-001334 від 10.11.2017, підписаного позивачем. Стосовно розірвання договору надання послуг по встановленню світло-прозорих конструкцій, інших додаткових конструкцій та деталей до них, суд, приймаючи до уваги те, що передбачена умовами договору купівлі-продажу № 001334 від 18.10.2017 специфікація по наданню послуг в матеріалах справи відсутня, надходить до висновку про те, що позивачем не доведено в установленому цивільно-процесуальним законодавством порядку отримання даних послуг, а тим паче, неналежної їх якості. З матеріалів справи вбачається, що металопластикові конструкції були передані у власність та встановлені (проведена герметизація монтажною піною). Претензій позивач не мала (акт прийому-передачі товару № 01-001334 від 10.11.2017). Крім того, виконання робіт по влаштуванню відкосів та підвіконня договором купівлі-продажу № 001334 від 18.10.2017 не передбачено. Позивач під підпис була повідомлена про вимоги до улаштування відкосів та можливі негативні наслідки у разі виконання цих робіт без дотримання ДСТУ (додаток до договору). Тому, з огляду на ті ж положення ст. ст. 76-81 ЦПК України позивачем в розрізі вказаних статей не доведено істотність недоліків в розумінні положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 651 ЦК України, а тому договір і в цієї частин також не підлягає розірванню. При цьому, судом приймається до уваги те, що проведеною за заявою-претензією позивача перевіркою Головним управлінням Держспоживслужби у місті Києві порушень Закону України «Про захист прав споживачів» не встановлено. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на положення вказаних статей ЦПК України, суд не знаходить підстав для задоволення позову й в частині стягнення з ФОП [PERSON] сплачених 12 400,00 грн., оскільки судом встановлено повне виконання зі сторони останньої умов укладеного з позивачем договору. Не підлягають задоволенню й вимога позивача про стягнення на її користь 12 000,00 грн. за винаймання житла через недоведеність, оскільки будь-які докази їх сплати в матеріалах справи відсутні. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовної вимог позивача про розірвання договору та стягнення коштів, то й вимога про відшкодування моральної шкоди, яка є похідною від первісної вимоги, також задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed