Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

У травні 2014 року Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи який зазначала, що 18 квітня 2013 року між нею та [PERSON], відповідачем по справі було укладено договір позики, у відповідності до якого, [PERSON] передала [PERSON] грошову позику в розмірі 21000 Євро зі строком повернення 18 квітня 2014 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 18.04.2013 року, що відповідає вимогам п.2 ст. 1047 ЦК України. Також, 12 травня 2013 року між позивачем по справі та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, у відповідності до якого, [PERSON] передала [PERSON] грошову позику в розмірі 10000 Євро зі строком повернення 12 травня 2014 року. Відповідач в обумовлений строк кошти не повернув, на неодноразові вимоги повернути позику не реагує, у зв'язку з чим Позивач звернулась до суду з проханням стягнути суму боргу за розписками в примусовому порядку. В судове засідання сторони не з'явились. Позивач надала суду заяву, яку подала через канцелярію суду, з прохання слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлена судом про час і місце розгляду справи в установленому порядку. Заяв та клопотань з цього приводу до суду не подала, про своє відношення до позову не повідомила. З огляду на викладене, суд прийняв рішення про заочний розгляд цивільної справи, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач проти такого порядку не заперечувала. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 18 квітня 2013 року між Позивачем та Відповідачем по справі було укладено договір позики, у відповідності до якого, [PERSON] передала [PERSON] грошову позику в розмірі 21000 Євро зі строком повернення 18 квітня 2014 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою від 18.04.2013 року, що відповідає вимогам п.2 ст. 1047 ЦК України. Також, 12 травня 2013 року між позивачем по справі та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, у відповідності до якого, [PERSON] передала [PERSON] грошову позику в розмірі 10000 Євро зі строком повернення 12 травня 2014 року. На час звернення Позивача до суду, Відповідач грошові кошти не повернула, на неодноразові вимоги повернути позику не реагує. Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказані розписки наявні в матеріалах цивільної справи(а.с.6-7). Позичальник, відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з розписок Відповідач є позичальником, що підтверджується зазначеними у розписці її даними та підписом. Строк повернення грошей зазначений у розписці, однак відповідач цю умову договору не виконала. Окрім цього Позивач зверталась з претензіями на адресу Відповідача про необхідність сплати боргу(а.с.8-9). На вимоги позивача повернути кошти [PERSON] не реагує, отже грошові зобов'язання за договором позики, у строк визначений ч.1 ст. 1049 ЦК України, нею не виконані. Також, за змістом ст. 610 ЦК України, несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. У цьому разі відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України - тобто сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також суму банківських відсотків по кредитним договорам та суму винагороди за користування позикою. Виходячи з цього, відповідачка зобов'язана сплатити позивачці суму позики, згідно розписки від 8 квітня 2013 року в розмірі 350 700 гривень та 3% річних від суми боргу, що складає 721 гривень, а також 5010 гривень згідно розписки від 12 травня 2013 року. Тому суд приходить до висновку про достатність та обґрунтованість викладених позовних вимог, про стягнення грошових коштів у заявленому розмірі, оскільки підписані відповідачкою розписки є документом, що стверджує про вчинення правочину та підтверджує викладені обставини. Пред'явлений позов задоволений, тому з Відповідача на користь Позивача слід стягнути сплачений судовий збір, що підтверджується відповідною квитанцією(а.с.1), наявною в матеріалах цивільної справи.

Outcome: approved