Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.07.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис за №372, обґрунтовуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя та на вирішення сімейних питань, що призвело до виникнення конфліктів та непорозумінь в сім`ї. Сторони припинили фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства з 2016 року. Позивачка вважає поновлення шлюбних відносин та примирення з відповідачем неможливим. У подружжя є неповнолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає із матір`ю. Спору щодо місця проживання дитини сторони не мають. Спір щодо розподілу майна подружжя між сторонами у випадку його виникнення буде вирішуватися у іншому цивільному процесі. Ухвалою суду від 25.10.2019 року сторонам надавався строк на примирення два місяці, однак сторони не примирилися. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 28.07.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис за №372 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 29.01.2014 року, актовий запис №112 (а.с.7). Сторони сімейні стосунки не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, що з огляду на положення ст.82 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, а також відповідач позов визнав, наслідки визнання позову, передбачені ч.2 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved