Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У січні місяці 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автоагротрейд», який мотивує тим, що 24 листопада 2016 року між ним та відповідачем укладено договір доручення № 0011 в особі представника [PERSON], котра діяла на підставі довіреності. За умовами укладеного договору (пункт 1.2) повірений зобов»язаний укласти договір поставки або будь-який договір а яким довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб або укласти договір фінікового лізингу. Відповідно до пункту 1.3 Договору вартість транспортного засобу визначається на рівні 86 600 грн. Пунктом 3.1 договору визначено, що за надання послуг довіритель зобов»язаний авансом сплатити на рахунок повіреного винагороду в розмірі 8 660, 0 грн. Такі кошти ним сплачені згідно квитанції № 17 від 24.11.2016 року. Однак виконавець до виконання зобов»язань за договором не приступив, проте 01.12.2016 року представник ТОВ «Агротрейд» телефоном повідомив про зобов»язання сплатити протягом дня на рахунок товариства «Агротрейд» кошти визначені договором на придбання транспортного засобу. Коли він звернувся до товариства з приводу виконання укладеного договору, представник [PERSON] запропонувала звернутись до відповідача. Однак пунктом 2.2.1 передбачено, що для вчинення правочину, передбаченого договором він повинен видати довіреність, але відповідач наполягав на сплаті коштів. Відповідно до пункту 3.3 договору протягом 10 робочих днів після набрання чином та після отримання довірителем листа з пропозиціями з метою підтвердження подальшого виконання даного договору зобов»язаний перерахувати на розрахунковий рахунок повіреного кошти, однак пропозиція позивачеві так і не надійшла. Просить стягнути з відповідача 8 660, 0 грн. В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просять стягнути сплачену винагороду в сумі 8 660,0 грн. оскільки відповідач не видав довіреності, передбаченої договором, не приступив до його виконання, а лише вимагав сплати повної вартості транспортного засобу. Позивачем 02.12.2016 року направлена вимога про припинення договору доручення та повернення сплачених коштів. Представники відповідача в судовому засіданні проти заявлених вимог [PERSON] заперечують та просять у їх задоволенні відмовити з наступних підстав. Умовами укладеного договору, зокрема пунктом 3.1 статті 3 Договору передбачена сплата винагороди повіреного за надання послуг у розмірі 8 660,0 грн. Позивачем 24.11.2016 року авансом на рахунок відповідача було сплачено винагороду за надання послуг згідно умов договору доручення № 011 від 24.11.2016 року, що підтверджується квитанцією № 17 від 24.11.2016 року, чого не заперечує і сам позивач. Товариство інформаційним листом № 2 від 29.11.2016 року звернулось до позивача з проханням повіреного про обрання ним конкретного способу отримання транспортного засобу, визначеного договором на підставі договору поставки або будь-якого іншого договору або на підставі договору фінансового лізингу. Позивач означеного листа отримав. Проте [PERSON] не звертався до ТОВ «Агротрейд» з вимогою надати інформацію про хід виконання договору, не направив пропозицій щодо способу договору. Вимогу сплатити повну вартість транспортного засобу позивачеві телефоном заперечують. Згідно заяви позивача від 02.12.2016 року щодо припинення договору доручення № 0011 від 24.11.2016 року [PERSON] було повідомлено про припинення договору, а повернення коштів врегульована положеннями п. 4.2.2. статті 4 договору доручення. Заслухавши доводи позивача та його представника, заперечення представників відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що 24 листопада 2016 року [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Автоагротрейд» укладено договір доручення № 0011 за умовами якого повірений зобов»язується за винагороду від імені та за рахунок довірителя вчинити юридичні дії, передбачені цим договором. Зокрема, повірений, діючи від імені або за участю та за рахунок довірителя зобовязаний укласти договір поставки або будь-який інший договір за яким довіритель в подальшому отримує у власність транспортний засіб або укласти договір фінансового лізингу за яким Довіритель на умовах договору фінансового лізингу отримує у лізинг транспортний засіб міні-трактор Булат 254 2014 р. Вартість транспортного засобу визначається довірителем на рівні 86 600,0 грн. Відповідно до умов пункту 3.1 статті 3 вказаного договору за надання послуг згідно з цим договором довіритель зобов»язаний авансом сплатити на рахунок повіреного винагороду в розмірі 8 660,0 грн. Матеріалами справи доведено, що таку винагороду позивач [PERSON] сплатив ТОВ «Автоагротрейд» в сумі 8 660,0 грн. згідно умов договору доручення, що підтверджується квитанцією № 17 від 24.11.2016 року та цих обставин позивач та його представник не заперечують. Пунктом 4.2.1 даного договору визначено, що у випадку, коли заява про відмову від договору подана довірителем з порушенням строку вказаного у даному пункті (більш як 5 днів), винагорода визначена пунктом 3.1 договору поверненню не підлягає. Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоагротрейд» 29.11.2016 року направило позивачеві інформаційний лист № 2 про обрання одного із способів отримання транспортного засобу «Булат 254» та повідомити про свій вибір шляхом направлення рекомендованого листа, котрий отриманий позивачем 16.12.2016 року. Однак, позивач [PERSON], таких дій, які визначені договором не вчинив та не обрав способу виконання договору. Натомість, 02 грудня 2016 року направив лист про припинення договору доручення, котрий отриманий відповідачем 05 грудня 2016 року у зв»язку із відсутністю фактичного виконання повіреним зобов»язань за договором, і разом з тим, просив повернути сплачені ним кошти в сумі 8 660,0 грн. Проте, позивачем порушені строки відмови довірителя від договору за умовами якого протягом 5 діб з моменту підписання даного договору повірений повертає лише 25% відсотків сплаченої винагороди та всі сплачені на виконання пункту 3.3 Договору коштів протягом 30 банківських днів. Позивач порушив цей строк, тому винагорода, яка вказана у пункті 3.1 договору, поверненню не підлягає. Як установлено судом, і цього не заперечує позивач та його представник про подання заяви поштою лише 02.12.2016 року, тобто за межами 5 денного строку з моменту укладання договору. Твердження позивача та його представника щодо не видання ним довіреності на вчинення повіреним дій, та не вчинення дій уповноваженої особи на виконання договору доручення не має значення, оскільки повірений мав самостійно обрати один із способів отримання транспортного засобу та повідомити про це повіреного. Суд вважає, що після направлення пропозиції обрання способів отримання транспортного засобу сам довіритель зобов»язаний був видати повіреному довіреність на вчинення певних дій правочину, чи отримання у власність транспортного засобу чи укладання договору фінансового лізингу відповідним обраним способом, визначеним договором. Згідно статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. В обовязковому порядку довіритель видає повіреному довіреність (стаття 1007 ЦК України) в якій необхідно вказати, які конкретно дії повинен учинити повірений (тобто застерегти обсяг його повноважень), а також дату її складання. Такого доручення позивач повіреному не надав, подав заяву про розірвання договору, який на його вимогу відповідачем згідно вимог закону припинено, а винагорода поверненню не підлягає відповідно до умов, який сторони погодили та підписали. Тому у задоволенні позову з наведених підстав слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: approved