overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У травні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, в якому вказує, що 15 квітня 2014 року між ним та [PERSON] було складено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, спорудами та земельні ділянки. Згідно умов договору [PERSON] взяла на себе зобов'язання продати житловий будинок та земельні ділянки, які їй належали і виготовити відповідні правовстановлюючі документи. 15 квітня 2014 року [PERSON] написав розписку про передачу [PERSON] коштів за житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки в сумі 25000 (двадцять п»ять тисяч) гривень, а остання зобов»язувалася виготовити правовстановлюючі документи на нерухоме майно з подальшим нотаріальним посвідченням. В зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на будинок та земельні ділянки відсутні, він не може оформити на себе право власності на вказаний будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Просив суд визнати право власності на будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки, за ним. В судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив визнати право власності на житловий будинок з господарськими та земельні ділянки, які знаходяться в [ADDRESS], за ним. Відповідачка [PERSON] проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] і відповідачкою [PERSON] 15 квітня 2014 року був укладений договір, згідно якого [PERSON] передав гроші, в сумі 25 000 (двадцять п»ять тисяч) гривень, [PERSON] за житловий будинок з господарськими будівлями та земельні ділянки які знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідачка в свою чергу зобов'язувався передати у власність позивача житловий будинок з господарськими будівлями, земельні ділянки та виготовити, правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно. Факт передачі коштів [PERSON], за житловий будинок та земельні ділянки, підтверджується розпискою від 15 квітня 2014 року наданою [PERSON] Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається, згідно ч.2 ст. 220 ЦК України. Для визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями та земельні ділянки за позивачем є всі правові підстави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

У травні місяці 2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказав, що з відповідачкою перебуває у шлюбі з 07 листопада 1987 року. Спільне проживання з відповідачкою не склалося. Протягом останніх років сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення подружніх відносин. Спору, щодо поділу майна не має. Просив суд розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 07.11.1987 року у Гільцівській сільській раді Чорнухинського району Полтавської області, актовий запис №24. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав суду покази аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка, [PERSON], в судовому засіданні, з заявленими позовними вимогами згідна. Судом встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожному з них, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У травні місяці 2014 року позивач звернулася із позовом до суду, який мотивує тим, що 02 березня 2014 року відповідач [PERSON] позичила у неї 34 000 грн., які зобов'язувалась повернути до 10.03.2014 року. Умови та порядок повернення грошових коштів було викладено у письмовій розписці від 02.03.2014 року позичальником. Однак позичені кошти позичальник до цього часу не повернула. Просить стягнути з нього борг в сумі 34 000 грн. та судові витрати в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлена про час і місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку. Заслухавши доводи позивача та її представника, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що відповідач [PERSON] 02 березня 2014 року уклала із позивачем [PERSON] договір позики, за яким позичальник отримала гроші кошти в сумі 34 000 грн., які зобов'язувалась повернути у строк до 10 березня 2014 року, однак позичені кошти у визначений договором строк не повернула. Означені обставини підтверджуються борговою розпискою, написаною власноруч відповідачем та поясненнями позивача в ході судового розгляду. Відповідно до вимог частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані їй позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач [PERSON] за умовами договору мала повернути борг у строк до 10 березня 2014 року, але не повернула їх, тому з цих підстав грошові кошти в сумі 34 000 грн. підлягають стягненню з [PERSON] відповідно до вимог закону у примусовому порядку на користь позивача. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. За наведених підстав позов слід задоволити та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 34 000 грн. та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У травні місяці 2015 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 13.08.2005 року по 16.05.2012 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них 21.03.2010 року народився син, [PERSON]. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2013 року з нього на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини, [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. У звязку з тим, що позивач створив нову сімю та у нього народилася ще одна дитина, він просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2013 року на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON], [INFO] з 1/3 частини до ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач позов визнала. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 13 серпня 2005 року по 16 травня 2012 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син, [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матірю. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини, [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] створив нову сімю та у нього 03 січня 2014 року народилася дитина, [PERSON]. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Згідно ч. 4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, як відповідач позову визнав, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У травні місяці 2015 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з відповідачем вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, відповідачка проживає окремо від дітей, участі в утриманні та вихованні дітей не приймає, матеріальну допомогу не надає, про розвиток дітей не піклується, діти знаходяться на повному утриманні батька. Зважаючи на викладене вище, позивач просить на підставі ст. 180-184 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання двох малолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку ( доходів) відповідача, але не менш як 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка позов не визнала. Суду пояснила, що вона з іншим чоловіком створила сімю, не працює та не має можливості забезпечувати дітей. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що від спільного проживання позивача та відповідача у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, відповідачка проживає окремо від дітей, участі в утриманні та вихованні дітей не приймає, матеріальну допомогу не надає, про розвиток дітей не піклується, діти знаходяться на повному утриманні батька. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1500, 0 грн. - по 750, 0 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У травні місяці 2015 року [PERSON]звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Амур-Нижньодніпровський РВ у м.Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2014 року, вона отримала у власність квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані колишні власники квартири,[PERSON] та [PERSON], які після укладення договору купівлі-продажу з реєстраційного обліку не знялися, в квартирі не проживають з вересня місяця 2014 року. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомили. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надіславши поштою заяву про розгляд справи без його участі, рішення просив прийняти згідно норм чинного законодавства. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2014 року. У вказаній квартирі зареєстровані колишні власники [PERSON] та [PERSON], які після укладення договору купівлі-продажу з квартири виїхали але з реєстраційного обліку не знялися. Таким чином в квартирі не проживають з вересня місяця 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Зважаючи на те, що відповідачі більше року не проживають в квартирі [ADDRESS], жилою площею квартири не користуються, не є членами сім'ї позивача, суд вважає, що їх слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У травні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON]. про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2005 року, від якого у них [INFO] народилася дитина, [PERSON]. Позивачка зазначає, що з жовтня місяця 2014 року шлюбні відносини з відповідачем припинилися, вони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно допомогу на її утримання та утримання дитини не надає. Зважаючи на викладене вище. позивачка просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 500, 0 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач позов визнав. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2005 року. [INFO] у позивача та відповідача народилася дитина, [PERSON]. З жовтня місяця 2014 року шлюбні відносини у позивача та відповідача припинилися, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач добровільно дитину та дружину не утримує. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, як відповідач позов визнав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У травні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вони проживали однією сімєю , вели спільне господарство. За час спільного проживання у них 11 жовтня 2012 року народився син, [PERSON], батьком якого є [PERSON]. Позивачка зазначає, що з січня місяця 2013 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинилися, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на її утриманні , відповідач добровільно допомогу на її утримання та утримання дитини не надає. Зважаючи на викладене вище. позивачка просить стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі ? частини щомісячно до досягнення дитиною трьох років. В судове засідання позивачка не зявилася, направленим до суду листом просила розглядати справу у свою відсутність, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них 11 жовтня 2012 року народився син, [PERSON], батьком якого є [PERSON]. З січня місяця 2013 року фактичні шлюбні відносини у позивача та відповідача припинилися, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач добровільно дитину та позивачку не утримує. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, аліменти до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти на одного з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до норм ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500, 0 грн щомісячно до досягнення дитиною трьох років. .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У травні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, [INFO]. Позивачка зазначає, що з відповідачем вони проживають без реєстрації шлюбу , від якого у них народилася дитина, [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на утриманні матері, відповідач не працює, свої батьківські обовязки щодо утримання дитини не виконує. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-184 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1000, 0 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не зявилася, направленим до суду листом просила розглядати справу у свою відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, направленим до суду листом просив розглядати справу у свою відсутність, позов визнав частково, у розмірі 800 грн. на утримання дитини щомісячно. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що під час проживання позивача та відповідача без реєстрації шлюбу , у них народилася дитина, [PERSON], [INFO] . Відповідач не працює, свої батьківські обовязки щодо утримання дитини не виконує, грошові кошти у добровільному порядку на дитину не сплачує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 800, 0 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

У травні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, 21 вересня 2011 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обовязки щодо у тримання своєї доньки відповідач не виконує, дитина знаходиться на утримання матері. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходів) до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просив його задовольнити. Відповідач позов визнав. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 року, від якого у них 04.08.2006 року народилася донька, [PERSON]. 21 вересня 2011 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, актовий запис № 207. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обовязки не виконує, дитину не утримує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісяця.

Outcome: approved