Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до начальника відділу державної виконавчої служби Бердянського управління юстиції Запорізької області [PERSON], державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського управління юстиції Запорізької області [PERSON], [PERSON] управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди в результаті дій державного виконавця. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 20.05.2015 року було задоволено клопотання позивача та замінено відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби України на Державну казначейську службу України У позові зазначено, що 4 квітня 2013 року працівниками Державтоінспекції на посту ДПС «Волноваха» Донецької області, на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Бердянського МРУЮ [PERSON] про розшук майна боржника від 14 березня 2013 року, був затриманий належний їй автомобіль ТОУОТА AVENSIS, державний номер [NUMBER], і поставлений на штрафмайданчик, де знаходився до 18 квітня 2013 року. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.05.2013 року було визнано незаконними дії державного виконавця відділу ДВС [PERSON] щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанови про розшук майна боржника, відносно автомобіля TOYOTA AVENSIS, держномер 21833 НР, та автомобіля MERSEDES-BENZ811D, держномер 07246НР, при примусовому виконанні виконавчого листа № 801/766/2012, виданого 12.09.2012 року Бердянським міськрайонним судом. В результаті незаконних дій державного виконавця Ткаченко Н.М. їй було завдано матеріальних збитків, а саме: за відповідальне зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику в м. Волноваха Донецької області вона сплатила 2100 грн. та 21 грн. комісію банка. Крім того, з 04.04.2013 року по 25.04.2013 року вона була змушена користуватися транспортним засобом за договором про надання транспортних послуг від 04.04.2013 року. За цим договором вона сплатила 30660 грн., а саме за користування транспортним засобом з водієм у період з 04.04.2013 р. по 18.04.2013 р. - 20220 грн., штрафні санкції за відмову від виконання договору в процесі виконання - 10440 грн. Діями державного виконавця їй завдано також моральної шкоди. В результаті того, що вона в пізній час доби залишилася на трасі, в незнайомому місці, без транспортного засобу, без коштів, з речами, на відстані 150 км від м. Бердянська, вона отримала величезний емоційний стрес, її здоров'я різко погіршилося, загострилися хронічні захворювання, підвищився артеріальний тиск, почастішалося серцебиття, відчула різкий головний біль, їй довелося тривало відновлювати своє здоров'я. Тривалий час вона була пригніченою, роздавленою, майже місяць була у стані депресії. Дії державного виконавця породили у неї відчуття правової незахищеності, вседозволеності і ігнорування державним виконавцем всіх норм права і моралі, зламали авторитет держави. Вона втратила віру в законність і справедливість влади, в свою соціальну безпеку. Моральну шкоду вона оцінює у 16800 грн. Посилаючись на ст. 56 Конституції України, ст.ст. 16, 22, 23, 1174 ЦК України, ст. 11 ЗУ «Про державну виконавчу службу», позивач просить задовольнити її позовні вимоги повністю, стягнувши кошти з державного бюджету України. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] підтримали, просять задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Суду додатково пояснили, що 04.04.2013 р. [PERSON] поверталася з лікарні м. Донецька, за кермом автомобіля був її син. Після вилучення автомобіля вони залишилися на трасі, на відстані 150 км. від м. Бердянська і вимушені були самостійно діставатися до міста. Іншого легкового автомобіля у позивача немає, тому позивач, для забезпечення своїх життєвих потреб, вимушена була укласти договір про надання транспортних послуг з водієм. Автомобіль MERSEDES-BENZ811D, що належить позивачу, є вантажним автомобілем, а тому не міг бути використаний нею як легковий автомобіль. Представник відділу державної виконавчої служби Бердянського управління юстиції Запорізької області та державного виконавця Ткаченко Н.М. Курасова Н.І., прокурор Донцова Ю.П, яка діє в інтересах Державного казначейства України, проти позову заперечують. Суду пояснили, що, дійсно, 14.03.2013 року, в рамках виконавчого провадження № 36501250 за виконавчим листом № 801/766/2012, виданим Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 441194,79 грн. та судового збору 3527,70 грн., було винесено постанову про арешт і розшук належних боржнику автотранспортних засобів TOYOTA AVENSIS, держномер 21833НР, та автомобіля MERSEDES-BENZ811D, держномер 07247НР. 11.04.2013 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважають позовні вимоги безпідставними, оскільки, крім автомобіля TOYOTA AVENSIS, у позивача в користуванні знаходився на той час і автомобіль MERSEDES-BENZ811D, яким вона могла безперешкодно користуватися, тому винаймати автомобіль у неї не було необхідності. Жодних доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди позивачем не надано. Просять відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено і не заперечується сторонами у справі, що 14.03.2013 року в рамках виконавчого провадження № 36501250 за виконавчим листом № 801/766/2012, виданим Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 441194,79 грн. та судового збору 3527,70 грн., було винесено постанови про арешт і розшук належних боржнику [PERSON] автотранспортних засобів TOYOTA AVENSIS, держномер 21833НР, та автомобіля MERSEDES-BENZ811D, держномер 07247НР. На підставі постанови державного виконавця автомобіль TOYOTA AVENSIS, держномер 21833НР, був затриманий працівниками ДПС ДАІ УДАІ УМВС України в Донецькій області на 178 кілометрі автомобільної дороги Слав'янськ -Донецьк- Маріуполь і поставлений на відповідальне зберігання на спеціальний майданчик в м. Волноваха Донецької області (а. с. 7), де перебував до 18.04.2013 року. За відповідальне зберігання автомобіля на спецмайданчику [PERSON] 18.04.2013 р. сплатила 2100,00 грн. та 21,00 грн. комісію банку, що підтверджується квитанціями № 2503.631.1 і № 2503.631.2 (а.с.22). Також судом встановлено, що ухвалою Бердянського місьрайонного суду Запорізької області від 21.05.2013 року (а.с.4-6) задоволено скаргу [PERSON] та визнано незаконними дії державного виконавця відділу ДВС [PERSON] щодо винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанови про розшук майна боржника відносно автомобілів TOYOTA AVENSIS, держномер 21833НР, та MERSEDES-BENZ811D, держномер 07247НР, при примусовому виконанні виконавчого листа № 801/766/2012, виданого 12.09.2012 року Бердянським міськрайонним судом (виконавче провадження № 36501250). Вказана ухвала набрала чинності 30.05.2013 року. В ухвалі суду судом встановлено, що державним виконавцем відділу ДВС Бердянського МРУЮ Запорізької області [PERSON] були порушені права боржника у виконавчому провадженні [PERSON], передбачені ст.ст. 12, 31 ЗУ «Про виконавче провадження» на належне доведення до відома державним виконавцем змісту прийнятих постанов і отримання їх копій. Державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення без додержання вимог ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки з матеріалів виконавчого провадження чітко вбачається відсутність можливості у боржника надати документальні підтвердження повного виконання рішення у зв'язку з не доведенням до його відома змісту постанови про відкриття виконавчого провадження і його необізнаністю з встановленим строком добровільного виконання рішення. 11.04.2013 року державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з повним виконанням зобов'язань. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, у тому числі, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином судом встановлено, що внаслідок незаконний дій державного виконавця з володіння позивача незаконно був вилучений належний йому на праві власності автомобіль TOYOTA AVENSIS, держномер 21833НР, у зв'язку з чим позивачу було завдано матеріальні збитки та моральну шкоди. За нормами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). До матеріальних збитків, спричинених позивачу, необхідно віднести витрати за зберігання автомобіля на спецмайданчику у період з 04.04.2013 р. по 18.04.2013 р. у розмірі 2100,00 грн. та 21,00 грн. оплата комісії банку за здійснення касової операції, що підтверджується квитанціями № 2503.631.1 і № 2503.631.2 від 18.04.2013 р., оскільки вона мусила це зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (а.с.22). Суд не вважає збитками витрати, понесені позивачем на оплату користування транспортним засобом з водієм у період з 04.04.2013 р. по 18.04.2013 р. за договором про надання транспортних послуг від 04.04.2013 р. (а.с.9-10) у розмірі 20220,00 грн., що підтверджено актом наданих послуг № 1 від 19.04.2013 р. (а.с.19), оскільки позивач не довела, що ці витрати є реальними збитками в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, тому дані позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне відмовити у стягненні штрафних санкцій за договором про надання транспортних послуг від 04.04.2013 р. у розмірі 10440,00 грн., оскільки, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства України, відповідальність за невиконання грошового зобов'язання покладається на одну із сторін договору, з вини якої цей договір не був виконаний або виконаний неналежним чином. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, згідно зі ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи конкретні обставини справи, а саме: позивач була безпідставно позбавлена права користування своєю власністю, їй створено перешкоди у реалізації її життєвих планів та намірів, вона невиправдано змушена була докладати зусиль для відновлення свого порушеного права, звертатися до суду, що, безперечно, супроводжувалося душевними переживаннями, а також, враховуючи характер та ступінь моральних страждань позивача, втрати нормального способу життя, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, спосіб заподіяння, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позивачу було завдано моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України). Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно із ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Згідно із п/п 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Казначейство України, відповідно до покладених завдань, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено наявність заподіяння [PERSON] незаконними діями державного виконавця матеріальної шкоди у розмірі 2121.00 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Але в порушення вимог ст. 30 ЦПК України позивач не залучила до розгляду справи у якості відповідача орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. На підставі ст. 33 ЦПК України суд з власної ініціативи не вправі змінювати первісного відповідача належним відповідачем. За даних обставинах позивачем [PERSON] не визначений належний відповідач по справі, якій повинен відповідати за завдану їй матеріальну та моральну шкоду, а тому її позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed