Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

У травні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив усунути перешкоди у здійсненні прав користування та розпорядження його власністю шляхом виселення [PERSON] із житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (далі спірний житловий будинок) без надання іншого приміщення. В мотивування позову зазначив, що 22.12.1987 між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13.03.2017 було розірвано. За період шлюбу відповідач стала власником Ѕ квартири [ADDRESS] . 19.03.2003 відповідач зареєструвалась у спірному житловому будинку, який належить позивачу на підставі договорів купівлі-продажу від 22.06.2001 та від 10.09.2002. Після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач почала створювати перешкоди і незручності: в 2015-2016 роках із куртки пропала грошова сума у розмірі 1000 ЄВРО; в листопаді 2017 відповідач сховала нові кросівки позивача, які прислала йому мати з Греції, які позивач знайшов лише через 6 місяців у відокремленому від житла сараї з наслідками псування мишами; 20.02.2018 викликала працівників поліції для складення протоколу за ст. 173-2 КУпАП; 02.04.2018 викликала комісію комітету самоорганізації населення «Парковий» для складання акту №\~71; за допомогою адвоката відповідач пропонує здійснити дії щодо приймання в експлуатацію добудованого без дозволу на виконання будівельних робіт спірного житлового будинку з метою подальшого поділу. На зазначений позов відповідач [PERSON] подала відзив, в якому просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Обґрунтування відзиву є аналогічним обґрунтуванням зустрічного позову. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , в якій після уточнень просила: -визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя спірний житловий будинок літ.А-1 (реконструйований у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва) та житлову прибудову літ. А1-1 (реконструйований у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва) з господарськими будівлями (реконструйовані у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва); -визнати право власності на Ѕ частини спірного житлового будинку літ.А-1 (реконструйований у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва) та житлову прибудову літ. А1-1 (реконструйований у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва) з господарськими будівлями (реконструйований у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва), а саме: -частини житлового будинку літ.А-1 (реконструйований у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва), який складається з приміщення передпокійної літ.1-2, площею 9,5 кв.м., приміщення санвузла літ 1-3, площею 7,6 кв.м., житлової кімнати літ. 1-4, площею 7,5 кв.м., житлової кімнати літ. 1-5, площею 12,6 кв.м., шафи літ.а-1 літ. 1-6, площею 1,2 кв.м.; -частини житлової прибудови літ А-1 (реконструйована у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва), яка складається із приміщення коридора літ.1-7, площею 6,5 кв.м., вітальні літ. 1-8, житловою площею 21,3 кв.м., житлової кімнати літ.1-9, площею 15,5 кв.м., приміщення кухні літ. 1-10, площею 11,8 кв.м.; -частини сіней літ.а-1 літ.1-1, площею 5,2 кв.м., ганок літ.а', загальною площею 98,7 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м.; -частину гаража літ. Г-1, альтанки літ.Д-1 (реконструйовані у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва) сараю літ.В-1 (реконструйований у 2001 2016 роках, об`єкт незавершеного будівництва), огорожі літ.№1-2, замощення літ.1 -іншу Ѕ частину зазначеного майна залишити у спільній частковій власності [PERSON] ; -визнати за позивачем право власності на Ѕ частини земельної ділянки, площею 0,0665 га, кадастровий номер 1412336300:01:012:0545 з цільовим призначенням: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] ; -іншу 1/2 частину зазначеної земельної ділянки залишити у власності [PERSON] ; -усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом повернення всіх приміщень та кімнат жилого будинку у її користування, зобов`язавши демонтувати встановлений замок у дверях, що ведуть в житлову прибудову літ.А-1, де знаходяться кімнати, позначені літерами 1-7,1-8,1-9,1-10 та у подальшому не чинити перешкоди у користуванні всіма частинами жилого будинку. В мотивування позову зазначила, що під час шлюбу з [PERSON] за спільні кошти подружжя та за взаємною згодою було придбано спірний будинок, правовстановлюючі документи було оформлено на [PERSON] . В подальшому, протягом 2001-2008 років проведено реконструкцію цього будинку, добудовані, збудовані і реконструйовані господарські споруди. Техніком з інвентаризації нерухомого майна проведено технічну інвентаризацію та 20.05.2018 виготовлено технічний паспорт, що підтверджує 100% його готовності. Відповідач, як титульний власник, не здійснив жодних дій щодо здачі будинку до експлуатації та оформлення права власності на нього. Спірний житловий будинок було придбано та реконструйовано за спільні кошти подружжя. 20.02.2018 [PERSON] самовільно перегородив додатковими міжкімнатними дверима вхід до основної частини будинку, де знаходиться спальня, зала, кухня з газовим котлом для опалення будинку та газовою піччю. Відповідач особисто в будинку не проживає з липня 2016 року, але регулярно навідується. Відповідач забороняє відчиняти встановлені ним додаткові двері та погрожує застосуванням насильства. 08.03.2018 щодо відповідача було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП (домашнє насильство). [PERSON] не має доступу до основної частини житлового будинку, не має можливості користуватися кухнею, побутовою технікою, посудом, своїми речами. На зазначений зустрічний позов [PERSON] подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. В мотивування відзиву зазначив, що будинок в цілому було придбано за 4800 доларів США, із яких лише 1200 доларів США спільні кошти, а іншу частину грошових коштів надала тітка [PERSON] [PERSON] , які отримала від продажу своєї квартири [ADDRESS] . Реконструкція будинку здійснювалась фактично з 2004 по 2012 роки за кошти матері [PERSON] , у розмірі 43200 Євро. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29.05.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.10.2018 зобов`язано приватного нотаріуса Чичекову О.А. надати суду належним чином завірену копію договору купівлі-продажу № 1946 від 25 травня 2001 року. Зобов`язано Міське комунальне підприємство «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» надати суду належним чином завірені копії інвентаризаційної справи на спірний жилий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.12.2018 призначено у справі судово-будівельну експертизу, провадження у справі зупинено. 23 квітня 2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області провадження по справі відновлено. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18.06.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивач за основним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали основний позов, просили його задовольнити та відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали зустрічний позов, який просили суд задовольнити та відмовити повністю у задоволенні основного позову. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що йому було відомо про те, що матір [PERSON] надсилала грошові кошти у якості допомоги [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила, що її батьки [PERSON] та [PERSON] придбали спірний будинок у шлюбі, будували його за спільні гроші, частина з яких отримували у якості допомоги від бабусі, яка мешкала в Греції. Свідок [PERSON] повідомила, що її сестра [PERSON] займалася підприємницької діяльністю, за результатами якої отримані грошові кошти вкладала у будівництво будинку, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] . Також додала, що на теперішній час [PERSON] вчиняє перешкоди [PERSON] для вільного користування спільним будинком. [PERSON] допитаний у якості свідка у судовому засіданні пояснив, що грошові кошти він отримував від своєї матері та які вкладав у будівництво спільного будинку під час шлюбу та вважає, що побудоване житло не є об`єктом спільної сумісної власності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва (повторно) про шлюб [NUMBER] від 26.11.2015, [PERSON] та [PERSON] 22.12.1987 зареєстрували шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловік [PERSON] , дружина [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13.03.2017 шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу залишено відповідачу [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.06.2001 [PERSON] купив 2/3 частини жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] на земельній ділянці. На зазначеній земельній ділянці розташовані жилий будинок літ.А-1 цегловий, зовні набивний, жилою площею 28,0 кв.м., нежитлова прибудова літ.А'-1, вбиральня літ.В-1, інші№1,1. Продаж вчинено за 4525 гривень. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.09.2002 [PERSON] купив 1/3 частку жилого будинку [ADDRESS] , на земельній ділянці Маріупольської міської Ради народних депутатів. На зазначеній земельній ділянці розташовані жилий будинок літ.А-1 цегловий, обличкований шлакоблоком, жилою площею 28,0 кв.м., нежитлова прибудова літ.А'-1, вбиральня літ.В, інші споруди№1,1. Відповідно до додатку 2.1. технічного паспорту № 4471 на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №19484) від 19.09.2002, на зазначеній земельній ділянці розташовані житловий будинок літ.А-1, нежитлова прибудова літ. А'-1, вбиральня літ.В, паркан№1. Відповідно до додатку 2.2. технічного паспорту № 4471 на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (інвентаризаційна справа №19484) від 19.09.2002 будинок складається з сіней літ. а-1-1, передпокійної літ.А-1-2, житлової кімнати літ. А-1-3, житлової кімнати літ.А-1-4, житлової кімнати А-1-5, коридору літ. А'-1-6, кухні літ. А'-1-7, ванної кімнати літ. А'-1-8. Товариством з обмеженою відповідальністю «АМОР-АЛЬЯНС» 30.05.2018 на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до додатку 2.1. вказаного технічного паспорту на зазначеній земельній ділянці, площею 665 кв.м., розміщено житловий будинок А-1, житлова прибудова літ. А'-1, сіни літ. а-1, ганок а', сарай літ.В-1, гараж літ.Г-1, альтанка літ. Д-1, огорожа №1-2, вимощення 1. Відповідно до додатку 2.2. зазначеного технічного паспорту будинок складається з сіней літ.а-1-1, передпокійної А-1-2, санвузлу літ.А-1-3, житлової кімнати літ.А-1-4, житлової кімнати літ.А-1-5, шафи літ.а-1-6, коридору А'-1-7, вітальні літ.А'-1-8, житлової кімнати літ.А'-1-9, кухні літ. А'-1-10. Відповідно до висновку експерта будівельно-технічної експертизи № 1 від 03.04.2019 ринкова (чинна) вартість будинку [ADDRESS] може становити 1009354 грн. Вартість побудованого гаражу лит.Г-1 та альтанки літ.Д-1 на дату оцінки 23.01.2019 може становити 361954 грн., де вартість гаражу Г-1 276563 грн., вартість альтанки Д-1 85291 грн. З 19.09.2002 здійснено переобладнання, добудови, реконструкції. Загальна площа жилого будинку літ.А-1 з жилою прибудовою літ.А'-1 була збільшена на 39,1 кв.м., жила площа приміщень збільшена на 28,9 кв.м. В більшості приміщень жилого будинку літ.А-1 і жилої прибудови літ.А'-1 підлога вкрита ламінатом. В приміщеннях літ.1-1 (сені), літ.1-3 (санвузол), літ.1-10 (кухня) підлога вкрита кахельною плиткою. Газифікована жила добудова літ.А'-1. Ремонтно-будівельні роботи по реконструкції жилого будинку з господарськими спорудами та будуванню гаражу були здійснені у 2017 році. Відсоток готовності (ступень) господарських будівель, споруд 100%, зазначені споруди, прибудови експлуатуються за призначенням. Проведені техніко-будівельні зміни в зазначених спорудах відповідають технічним нормам та правилам. Добудовані та реконструйовані об`єкти, а саме: добудована жила кімната літ.1-8 до нежитлової прибудови літ.А'-1, реконструйована жила кімната літ.1-9 (попередня літ.1-7) житлової добудови літ.А'-1, реконструйована кухня літ.1-10 (попередня літ.1-8) житлової прибудови літ.А'-1, реконструйовано коридор літ. 1-7 (попередня 1-6) житлової прибудови літ.А'-1, реконструйовано сарай літ.В-1, збудовано гараж літ.Г-1 з альтанкою Д-1, в період шлюбу відповідають вимогам ДБН. Відповідно до ДСТУ НБВ..1.2-1-16:2013 Національний стандарт України Клас наслідків (відповідальності) та категорій складності об`єктів, ці споруди відносяться до класу СС1. Категорія складності об`єкту ІІ. Можливо визначити окремі частини жилого будинку літ.А-1 с жилою прибудовою літ.А'-1 та господарськими спорудами, сарай літ.В-1, побудований гараж Г-1 з альтанкою Д-1, які підлягають розділу. У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879, 881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, при виникненні спору може підлягати поділу між подружжям як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Разом з тим, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). Згідно з п.1. ч.1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» будівництвом є нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт об`єкта будівництва. Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та Верховним Судом у постановах від 06.03.2019 у справі № 61-44133св18, від 06.05.2020 у справі № 722/823/17. Таким чином, добудова до спірного будинку та інші господарські споруди (гараж, альтанка) є об`єктами нерухомості, здійснені без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, а тому зазначені добудови до спірного будинку не підлягає поділу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий висновок узгоджується з висновком ВП ВС у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. З матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу сторони у справі придбали спірний будинок, а тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, який підлягає поділу. Зазначене підтверджується дослідженими письмовими доказами та показами свідків Суд керується тим, що поділу підлягає саме той будинок, який було придбано, а не той, який було добудований. На підставі викладеного суд доходить висновку про визнання спільним сумісним майном та про поділ будинку [ADDRESS] , який було придбано під час шлюбу, жилою площею 28 кв.м., літ.А-1 з нежитловою прибудовою А'-1 по Ѕ частині кожному, зважаючи на презумпцію спільності права власності подружжя на майно. При цьому, суд керується тим, що добудова до спірного будинку, збудовані гараж і альтанка поділу не підлягають, оскільки є самочинно збудованими. Разом з тим, [PERSON] посилається на те, що грошові кошти на придбання спірного житлового будинку йому були подаровані його тіткою [PERSON] , які остання отримала внаслідок продажу її квартири. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.05.2001 [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] за 20900 гривень. Між тим, договір продажу [PERSON] своєї квартири [ADDRESS] не підтверджують факт дарування грошових коштів, отриманих від продажу зазначеної квартири, позивачу, зокрема для придбання спірного житлового будинку. [PERSON] не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на спірний будинок, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження фактів отримання саме тих грошових коштів, які були отримані [PERSON] від продажу її квартири та використання саме тих грошових коштів для придбання спірного житлового будинку, а тому доводи [PERSON] в цій частині є необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. Крім того, покази [PERSON] , надані в якості свідка, суд оцінює критично та вважає їх неналежним доказом. Вимога позивача за зустрічним позовом щодо визнання за [PERSON] права власності на Ѕ житлового будинку задоволенню не підлягає, оскільки суду не надані докази на підтвердження повноважень представляти та захищати його інтереси. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку ЯИ№465712 від 13.04.2011 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0665 га на підставі рішення Маріупольської міської ради від 27.07.2010 №5/45-6815, яка розташована: [ADDRESS] . Цільове призначення обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Кадастровий номер 1412336300:01:012:0545. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК, в редакції чинній на момент отримання права власності на спірну земельну ділянку, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)\~майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки. Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.12.2019 у справі № 2-3108/11 та постанові ВП ВС від 16.06.2020 у справі № 689/26/17. На підставі викладеного суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частини спірної земельної ділянки, оскільки, по-перше, зазначена земельна ділянка не є особистою приватною власністю [PERSON] . По-друге, на право власності на спірну земельну ділянку набуто під час шлюбу, а тому на неї розповсюджується презумпція спільності майна подружжя. По-третє, [PERSON] як власник Ѕ частини спірного житлового будинку стає власником відповідної частини земельної ділянки. Вимога позивача за зустрічним позовом щодо визнання за [PERSON] права власності на Ѕ земельної ділянки задоволенню не підлягає, оскільки суду не надані докази на підтвердження повноважень представляти та захищати його інтереси. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Отже, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову про усунення перешкод користування майном шляхом виселення [PERSON] зі спірного будинку з огляду на таке. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частини 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлюють, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи, що [PERSON] є власником Ѕ частини спірного будинку, відсутні правові підстави для її виселення з цього будинку. Крім того, ті обставини, які позивач зазначає як перешкоди у користуванні майном, зводяться до захисту [PERSON] її прав, свобод та інтересів. Актом КСН «ПАРКОВИЙ» № 71 від 02.04.2018 встановлено, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . В цьому будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , з якою він розлучений з 2017 року. На теперішній час будинок повністю не оформлено - добудована частина будинку в період шлюбу та не введено в експлуатацію, яку він закрив на ключ (кухня, зал, спальня, опалювальний котел). [PERSON] просить відкрити доступ до кухні та до опалювального котла для того, щоб вона могла проживати в будинку. [PERSON] проти цієї пропозиції, оскільки вважає, що ця частина будинку належить його матері. Його мати жива та зареєстрована в квартирі, де проживає їх спільна дочка з сім`єю. Мати-бабуся проживає в Греції на даний час. Будинок було придбано та здійснено прибудова до нього в період шлюбу. Зазначений акт підписано членом комісії [PERSON] , [PERSON] , її представником [PERSON] , [PERSON] та його представником [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що акт КСН «ПАРКОВИЙ» № 71 від 02.04.2018 подано як позивачем так і відповідачем як доказ на обґрунтування своїх вимог, підписання цього акту як позивачем так і відповідачем, їхніми представниками без будь-яких зауважень, суд доходить до висновку про доведеність фактів, зазначених в акті КСН «ПАРКОВИЙ» №71 та здійснення перешкод [PERSON] у користуванні майном [PERSON] шляхом закриття двері до житлової добудови на замок без надання можливості [PERSON] потрапити до частини спірного житлового будинку. Зважаючи на непорушність права власності та зокрема користування своїм майном, належність Ѕ частини спірного будинку [PERSON] , суд доходить до висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом повернення всіх приміщень та кімнат спірного жилого будинку у користування [PERSON] та зобов`язання [PERSON] демонтувати замок у дверях, що ведуть в нежитлову прибудову літ.А'-1. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що судові витрати [PERSON] складаються із судового збору у розмірі 704,80 гривень за подання позову. Судові витрати [PERSON] складаються з судового збору у розмірі 3304,80 гривень за подання позову, витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень (2400+3600) та витрат на судову експертизу у розмірі 6000 гривень. Таким чином, враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] повністю та частково задовольняє зустрічний позов [PERSON] , з [PERSON] підлягає стягненню 12549,90 гривень у відшкодування судових витрат на користь [PERSON] .

Outcome: partial