Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У травні 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні частиною квартири [ADDRESS] та земельною ділянкою, що знаходиться у спільному користуванні. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що відповідачі, які також є співвласниками зазначеного домоволодіння порушують права позивачів шляхом вчинення перешкод для вільного доступу до домоволодіння, застосування фізичної сили, незаконного встановлення замка на воротах до домоволодіння. Зазначали, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, вони не можуть користуватися належним майном по [ADDRESS] на власний розсуд. Посилались на те, що відповідачі не допускають спеціалістів відповідних підприємств для виконання останніми геодезичних та інвентаризаційних робіт на земельній ділянці за вказаною адресою. Крім того, вказували, що відповідачами самочинно було здійснено будівництво об`єктів нерухомо майна на території домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначали, що діями відповідачів порушено їх право власності та право користування земельною ділянкою, на якій розміщено їх домоволодіння. Просили суд зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним ним по 7/50 частин домоволодіння по [ADDRESS] , шляхом передачі позивачам ключів від воріт до домоволодіння по [ADDRESS] , а також зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні ними земельною ділянкою, шляхом допуску до неї спеціалістів ПП ПБТІ «Інвентаризатор» та УКР НДІІНТВ Полтавська філія, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, управління з питань містобудування та архітектури, виконавчого комітету Полтавської міської ради. Ухвалою судді від 06.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвала суду від 27.05.2019 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо зобов`язання відповідача [PERSON] передати ключ від металевого гаража, що знаходиться на території домоволодіння по [ADDRESS] закрито. Відповідачкою [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, де зазначено, що позовні вимоги до неї є необґрунтованими, а позов є завідомо безпідставним та таким, що має очевидно штучний характер, а тому задоволенню не підлягає. У своєму відзиві відповідачка зазначила, що доводи позивачів щодо відсутності у них можливості користуватися належним їм спадковим майном, що знаходиться за адресою [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю вільного доступу до цього майна є неправдивими, оскільки вони спростовуються фактом проживання у належній позивачам частині житлового будинку квартиронаймачів - сім`ї з числа трьох осіб: молодого подружжя та їх малолітньої доньки. Останні жодного разу не скаржилися на наявність будь-яких перешкод у користуванні житлом, яке вони винаймають у позивачів Вказувала, що нею було встановлено за власні кошти нові ворота та хвіртку до домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але замок відсутній і на воротах і на хвіртці, а доводи позивачів щодо протилежного не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, відповідачка [PERSON] у своєму відзиві посилалась на те, що твердження позивачів щодо застосування до них фізичної сили є абсолютно надуманими, неправдивими, доказів застосування з її боку фізичної сили щодо позивачів [PERSON] та [PERSON] до суду також не надано. На спростуванні актів про перешкоди в користуванні власністю та доводів позивачів щодо вчинення дій стосовно їх недопуску до частини домоволодіння, що належить останнім на праві власності, зазначила, що такі акти є недопустими доказами з огляду на те, що з їх змісту не вбачається, що було встановлено осіб, які підписали акти та засвідчено справжість їх підписів у встановленому законом порядку. Відсутність вказаних реквізитів на актах, а також відсутність зазначення паспортних даних осіб, які їх склали викликають об`єктивні сумніви щодо осіб громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та справжності їх підписів. Щодо наданих позивачами листів Українського державного головного науково-дослідного і виробничого інституту з інженерно-технічних і екологічних вишукувань від 08.09.2017 року № 71 та приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 03.08.2015 року № 6708 та тверджень позивачів стосовно недопуску працівників вказаних підприємств до домоволодіння по [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] зазначила у відзиві, що такі докази є неналежними та недостовірними з огляду на норми статтей 77, 79 ЦПК України, оскільки зі змісту вказаних документів не вбачається ким саме не було надано доступу та у який саме спосіб не було надано такого доступу, особисто до відповідачки ніхто з позивачів не звертався і не попереджав про те, що може бути здійснено вихід працівників зазначених вище підприємств за місцем її проживання з метою виконання геодезичних вимірів та технічної документації, і, відповідно, вона нікому з вищеперерахованих осіб не відмовляла у такому доступі. Тому просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснення надали аналогічні, викладеним у позові. [PERSON] підтвердила факт проживання у належній їй та другому позивачу [PERSON] квартирі [ADDRESS] квартиронаймачів. Земельна ділянка по [ADDRESS] не виділялась та порядок її користування не визначався. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти позову заперечували, просили суд відмовити у його задоволенні, пояснення надали, аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву. Позивач [PERSON] , а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. Суд, на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України розглядає справу за відсутності таких учасників справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 травня 2014 року у справі № 2-554/319/2014 за [PERSON] як за спадкоємцем за законом п`ятої черги визнано право власності на спадкове майно після померлого11.07.2012 року [PERSON] , а саме: 7/50 частин домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 7/50 частин домоволодіння по [ADDRESS] . Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2014 року у справі № 2/554/1547/2014 з урахуванням ухвали судді Октябрського райсуду м. Полтави від 22 листопада 2016 року про виправлення описки в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 16 жовтня 2014 року за [PERSON] як за спадкоємцем за законом п`ятої черги визнано право власності на спадкове майно після померлого11.07.2012 року [PERSON] , а саме: 7/50 частин домоволодіння по [ADDRESS] . У іншій частині зазначеного домоволодіння проживають відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1-2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачами на підтвердження обґрунтованості позовних вимог надано до суду листи Українського державного головного науково-дослідного і виробничого інституту з інженерно-технічних і екологічних вишукувань від 08.09.2017 року № 71, приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 03.08.2015 року № 6708. Судом надано належну оцінку зазначеним доказам, однак з їх змісту не вбачається наявність факту вчинення з боку відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] саме неправомірних дій, спрямованих на ненадання доступу працівникам вищевказаних підприємств до домоволодіння по [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою, а відтак і вчинення ними перешкод позивачам у користуванні їх власністю та земельною ділянкою. Твердження позивачів щодо незаконного встановлення замка на воротах та застосування фізичної сили з боку відповідачів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не доведені належними, допустимими та достовірними доказами. Надаючи оцінку наданим позивачами актам про перешкоди в користуванні власністю від 15 липня 2015 року, 21 липня 2015 року, 06 вересня 2017 року та 12 вересня 2017 року, суд виходить із наступного. За змістом статтей 78, 79, 80 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти того, що громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 15 липня 2015 року, 21 липня 2015 року, 06 вересня 2017 року та 12 вересня 2017 року не допустили громадян [PERSON] та [PERSON] до частини житлового будинку-квартири [ADDRESS] , незаконно установили замок на хвіртці, застосовували відносно [PERSON] та [PERSON] фізичну силу, не допускали їх у вказане домоволодіння, незаконно чинили перешкоди щодо володіння, користування та розпорядження майном за вказаною вище адресою та не допустили [PERSON] та [PERSON] до земельної ділянки, на якій розміщено домоволодіння по [ADDRESS] . Лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області від 01.04.2016 року № 1016-1.14/101 щодо проведення останньою позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства по [ADDRESS] , за результатами якої встановлено здійснення відповідачем [PERSON] самочинного будівництва сараю, не стосується характеру спірних правовідносин та предмета доказування у даній справі. За змістом статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до положень статті 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Аналогічне роз`яснення міститься у пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань. Норма ч. 2 ст. 386 ЦК закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надавши належну оцінку всім зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу та групі однотипних доказів, які містяться у справі, суд прийшов до наступного висновку. Позивачами [PERSON] та [PERSON] не наведено переконливих доводів та не надано доказів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для усунення їм перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] та земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Матеріалами справи не підтверджується правомірність заявлення вимог позивачів про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні частиною домоволодіння, що належить їм на праві власності, а також земельною ділянкою, тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Судові витрати, відповідно до статті 141 ЦПК України, покладаються на позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed