Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

У травні 2013 року Публічне Акціонерне Товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про виконання зобов'язань за кредитним договором. У позові зазначив, що з 22 липня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № NKXRR511121734, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 2.699 грн зі сплатою 0,12% річних. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 5 квітня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 27.863,99 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 1.887,48 грн.; - заборгованості по процентах за користуванням кредитом у сумі 0,81 грн.; - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у сумі 24.172,65 грн.; - штрафів у загальному розмірі 1.803,05 грн. Спираючись про таке, позивач просив про стягнення з відповідача вказаних сум. У судове засідання позивач свого представника не надіслав, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, до суду надіслав заяву, у якій просив про розгляд справи за відсутності його представника та задоволення позову. Зважаючи про те, що у справі є наявними достатні докази про права та взаємини сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях представника позивача для прийняття рішення по суті справи, суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до статті 224 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 22 липня 2008 року [PERSON] /надалі - позичальник/ звернулася до позивача /надалі - кредитодавець/ із письмовою заявою № 0400141500062305340 /далі - заява/ про надання споживчого кредиту в розмірі 2.699 грн. на строк до 22 травня 2009 року (на 10 місяці) за умови сплати за його користування щомісячних процентів у розмірі 0,01 % від суми залишку кредиту на місяць та погашення кредиту щомісячними платежами, що складаються з частини заборгованості та нарахованих за попередній місяць відсотків, а також сум комісії /а.с. _____/. Позивачем зазначено, що інші умови договору споживчого кредиту зазначені в Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстроча») (СТАНДАРТ) /далі - Умовах/, про які згадано у тексті заяви, та про ознайомлення з якими позичальник поставив власноручний підпис. Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України договір, за яким банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у певному розмірі іншій особі (позичальникові), а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти є кредитним договором. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Кредитодавець стверджує, що письмова форма договору споживчого кредиту дотримана, оскільки підписана заява, у якій міститься посилання про ознайомлення з умовами. Однак умови підписані лише головою правління банку, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви. До того ж. у заяві не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до умов. Таким чином, підстав вважати, що кредитодавцем отримана згода позичальника на укладення кредитного договору з урахуванням вказаних умов, на які посилається позивач, немає, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки заявою, строк виконання зобов'язань за якою встановлений до 18 березня 2010 року. Банк звернувся до суду у травні 2013 року. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки застережень щодо продовження позовної давності, нарахування неустойки відповідно до умов заява не містить, суд приходе до висновку про те, що під час звернення до суду з цим позовом позивач пропустив строк позовної давності. Вирішуючи цей спір, суд виходе також з прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, яка є обов'язковою для застосування на території України. Зокрема, у пункті 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України», яке є обов'язковим на території України, наголошено на тому, що строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми (см. Stubbings and Others v. the United Kingdom, 22 October 1996, § 51, Reports 1996 IV). Це означає: · з одного боку - що задоволення цього позову суперечить принципу справедливості; · з іншого боку - що заявлений позов є недоведеним адже надані позивачем докази щодо обставин виконання/невиконання зобов'язань у період до вересня 2009 року є вочевидь неналежними та недостатніми. За такого підстави для задоволення позову є відсутнім, через що у його задоволені слід відмовити.

Outcome: dismissed