Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь у відшкодування за порушення встановленого законом строку перерахування коштів у розмірі трьох відсотків річних від несплаченої сум у розмірі 3353 грн. 35 коп., інфляційне збільшення суми матеріальної шкоди у розмірі 98755 грн. 28 коп., відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судового рішення, у розмірі 50000 грн., шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.12.2010 присуджено на користь [PERSON] стягнути суму 46067 грн. як недоплачені кошти, передбачені ст.ст. 37, 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з Корольовської районної ради м. Житомира та Коростенської міської ради. У зв'язку із невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили 28.10.2010, у передбачений Законом України «Про виконавче провадження» строк, позивач була позбавлена можливості отримати належну їй суму боргу /а. с. 2-7/. Ухвалою судді від 26.05.2017 у справі відкрито провадження /а. с. 34/. 13.12.2017 відповідач подав письмові заперечення на позовну заяву, у яких зазначив, що після виплати основних сум позивачеві, було прийнято рішення про нарахування та виплату компенсації на її користь у сумі 2048 грн. 61 коп., 1 853 грн. 76 коп., 922 грн. 68 коп. та 2 381 грн. 35 коп. Законодавство не встановлює строків виплати компенсації у зв'язку із порушенням термінів перерахування коштів за рішенням суду, оскільки перерахування відповідних коштів згідно з пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України та пунктом 3 Порядку виконання рішень може бути здійснено лише у порядку черговості надходження документів про стягнення коштів, і на виконанні у Казначействі знаходяться рішення судів на суму понад 4,8 млрд грн., що надійшли та зареєстровані раніше рішення про нарахування компенсації на користь [PERSON], при цьому Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» передбачено 500 млн грн. на заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою. У своїх письмових запереченнях відповідач наголошував, що виконання судових рішень було здійснено із затримкою не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв'язку із наявністю сформованої черги виконавчих документів. Також відповідач зазначив, що позивачем не обґрунтовано та не підтверджено факт нанесення їй моральної шкоди чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, відсутні посилання на стан здоров'я позивача, тяжкість вимушених змін у життєвих обставинах /а. с. 49-51/. На підставі норми пункту 9 частини 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив суд його задовольнити з підстав наведених у ньому, надав суду відповідь на заперечення (відзив) відповідача на позовну заяву /а. с. 101-106/. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, наведені у письмових запереченнях, що містяться у матеріалах справи. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.12.2010 у справі № 2-3841/2010 присуджено стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира на користь позивача [PERSON] недоплачені кошти, передбачені ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 9037,30 грн. за період з 01.01.2007 по 01.05.2010, та недоплачені кошти, передбачені ст. 39 цього Закону сумі 24037 грн. за період з 01.10.2006 по 01.05.2010, всього 33074,00 грн., та з Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на користь [PERSON] недоплачені кошти, передбачені ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 12993,00 грн. за період з 01.08.1997 по 01.10.2006 /а. с. 8-9/. Вказане рішення суду від 15.12.2010 набрало законної сили 28.12.2010 і 24.01.2011 позивачеві видано виконавчі листи /а. с. 10, 11/. Постановами державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Житомирській області Крижовою О. М. та [PERSON] від 09.02.2011 відкрито виконавчі провадження № 24232634 та 24232918 для стягнення з боржників грошових сум за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області /а. с. 12, 13/. У своїх запереченнях на позов відповідачем вказано, що 27.02.2017 Казначейство перерахувало на рахунок [PERSON] кошти у розмірі 33074,30 грн., а 21.03.2017 - 12993,00 грн. згідно з виконавчими листами № 2-3841/2010. Дані обставини представник позивача не заперечував. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 11.09.2013 (справа № 6-48 цс13), при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статті 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України. Частиною другою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 48 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45), перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей. Згідно з п. 50 Порядку виконання рішень компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується Казначейством, якщо боржником є державний орган. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів. Рішення про виплату компенсації затверджується Головою Казначейства. Згідно з наданим позивачем розрахунком, перевіреним судом, 3% річних, які підтягають стягненню з відповідача на користь позивача за термін, протягом якого рішення суду не було виконано, становить загальну суму у розмірі 3353,35 грн., що складається з суми 2392,22 грн. (3 % з моменту закінчення трьохмісячного строку і до перерахування коштів х 880 днів) та 961,13 грн. (3 % з моменту закінчення трьохмісячного строку і до перерахування коштів х 900 днів) /а. с. 5/. За повідомленням Головного управління статистики у м. Києві в 19.04.2017 № 16.2-02/44-ПІ, індекс інфляції за період з лютого 2011 року по лютий 2017 року включно склав 213,3 %: 33074,30 грн. х 213,3 % : 100% = 70547,48 грн., за період з лютого 2011 року по березень 2017 року включно склав 217,1% : 12993,00 грн. х 217,1% : 100% = 28207,80 грн. /а. с. 29/. За статтею 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В обґрунтування отримання моральної шкоди внаслідок тривалого невиконання судового рішення, а саме семи років, позивач вказала, що її фізичний та психологічний стан різко погіршився, постійно перебуває у депресивному стані та роздратованості, з'явилися безсонні ночі, моральні і фізичні страждання, від неї вимагаються додаткові зусилля для організації свого життя, у тому числі, вимушена неодноразово звертатися за медичною допомогою, що підтверджується наданими доказами, враховуючи, що має другу групу інвалідності за загальним захворюванням /а. с. 32, 108, 109, 110/. Суд приймає до уваги вказані доводи позивача, вважає, що дійсно тривалим невиконанням судового рішення позивачеві нанесено моральних збитків, протягом семи років вона не могла отримати належні грошові кошти, згідно з судовим рішенням на її користь, таким чином, була обмежена у розпорядженні власними фінансовими можливостями, відчуття нестабільності та загрози взагалі невиконання рішення суду призводило до депресивного стану і дратівливості, що у свою чергу впливає на фізичний стан людини. Тому суд вважає, що вимога про стягнення грошової суми у якості відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 5000 грн. Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Частиною 2 цієї статті визначено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави, її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 15.04.2015 № 215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З огляду на положення ст.ст. 2, 1173 ЦК України та ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, сума майнової шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial