Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням доповнень і уточнень) посилався на те, що 20 травня 2009 року він уклав з відповідачем договір банківського вкладу «Активні гроші» і згідно умов цього договору вніс в касу банку 95000 євро «до запитання», із нарахуванням 5% відсотків річних. 49000 євро він зняв, а згодом дізнався, що кошти на його рахунку відсутні. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року працівників банку було засуджено за вчинення злочину і стягнуто з них незаконно зняті кошти позивача. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року вказаний вирок у частині вирішення цивільного позову було скасовано і справу передано для розгляду в порядку цивільного судочинства. Посилаючись на відмову банку добровільно повернути суму вкладу та нараховані відсотки, позивач просив розірвати договір банківського вкладу, стягнути суму неповернутого вкладу - 49 000 євро, що складає 774200гр., неотримані відсотки - 12454,12 євро, що складає 196775гр.09коп, моральну шкоду - 50000гр. (а.с.2-3, 35-37, 68-70). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2014 року позов задоволено частково: розірвано договір банківського вкладу «Активні гроші» № [NUMBER] від 20 травня 2009 року, укладений між [PERSON] і ПАТ «УкрСиббанк»; стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] суму залишку вкладу - 774200 грн. (еквівалент 49000 євро) і 196775 грн. 09 коп. (еквівалент 12454.12 євро) - відсотки за вкладом, а всього 970975 грн. 09 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 117-120). В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 126-128). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом 1 інстанції встановлено, що 20 травня 2009 року [PERSON] уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір банківського вкладу «Активні гроші» № [NUMBER] і згідно умов договору вніс в касу цього банку 95000 євро (про що є квитанція) строком - до запитання, до повного виконання договору, за користування коштами позивача банком встановлено 5% відсотків річних. Позивач у період дії договору зняв 49000 євро, а у серпні 2009 року дізнався, що його кошти зникли. Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року було засуджено начальника 186 відділення АКІБ (нині ПАТ) «УкрСиббанк» [PERSON] за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, 69, ч.1 ст. 70, 75 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, на 3 роки; звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов'язки, передбачені п.п. 2, 3 ст. 76 КК України. Спеціаліст з операційно - касового обслуговування 186 відділення АКІБ (нині ПАТ) «УкрСиббанк» [PERSON] засуджена за ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 79 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, на 2 роки; звільнена від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов'язки, передбачені п.п. 2, 3 ст.76 КК України. [PERSON] (знайома [PERSON] і [PERSON]) засуджена за ч. 4 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, 69, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці 16 днів з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на 2 роки. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] матеріальну шкоду - 453688 грн. 95 коп., моральну шкоду - 5000 грн. (а.с.90-110). При розгляді кримінальної справи встановлено, що в період з 12 червня 2009 року по 07 жовтня 2009 року [PERSON], [PERSON] і [PERSON] шляхом розтрати заволоділи коштами, що належали [PERSON] і знаходилися у володінні АКІБ « УкрСиббанк», у сумі 39 750 євро (430 153 грн. 80 коп.), зокрема: 12 червня на суму 2500 Євро, що еквівалентно 26577, 07 грн. 26 червня - 2000 Євро (21 268,26 грн.) 1 липня - 300 Євро (3239,72 грн.) 2 липня - 1200 Євро (12922,37 грн.) 3 липня - 12 000 Євро (128774,26 грн.) 10 липня - 2000 Євро (21327,48 грн.) 14 липня - 5000 Євро (53275,5 грн.) 21 липня - 3000 Євро (32680,05 грн.) 24 липня - 4000 Євро (43614,73 грн.) 28 липня - 5000 Євро (54875,01 грн.) 1 вересня - 2000 Євро (22803,80 грн.) 16 вересня - 500 Євро (5847,47 грн.) 7 жовтня - 250 Євро (2948,08 грн.) Крім того, 11 серпня 2009 року за таких самих обставин [PERSON], [PERSON] і невстановлена досудовим слідством особа заволоділи коштами [PERSON] у розмірі 10 000 Євро (109 497,42 грн.), що зберігалися у банку на його рахунку № [NUMBER]. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року вказаний вирок у частині вирішення цивільного позову скасовано і справу передано для розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.4-6). Таким чином, з вини працівників банку [PERSON], [PERSON], [PERSON] і невстановлена досудовим слідством особа заволоділи коштами позивача на загальну суму 49 750 євро. Вказані обставини були підтверджені вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровські від 28 березня 2014 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року і тому, згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання договору банківського вкладу, суд 1 інстанції правильно виходив із того, що відповідачем були істотно порушені умови договору. Так, відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Із матеріалів справи вбачається, що банком не виконана умова договору про повне та своєчасне повернення суми вкладу і нарахованих відсотків, тому рішення суду у цій частині є правильним, а посилання банку в апеляційній скарзі на те, що позивач не звертався до банку із заявою про закриття рахунку чи розірвання договору, що свідчить про відсутність спору, - не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки факт істотного порушення договору відповідачем знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення суми банківського вкладу, суд 1 інстанції правильно виходив із того, що заволодіння коштами позивача було виконане безпосередньо співробітниками банку, тому відповідач повинен нести відповідальність за спричинену шкоду. Так, згідно із ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Виходячи із того, що [PERSON] і [PERSON] були співробітниками банку, суд правильно стягнув з банку спричинену шкоду. При цьому апеляційний суд зауважує, що вироком суду встановлено, що злочинці заволоділи коштами позивача на загальну суму 49 750 євро, однак, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог, тому суд не має права вийти за межі позовних вимог. Однак, стягуючи із відповідача 49 000 євро, що складає 774200гр., суд 1 інстанції не врахував, що у ході досудового слідства [PERSON] відшкодував [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 10 000 євро, про що зазначено у вироку суду (а.с.108), та було визнано самим позивачем в уточненій позовній заяві (а.с.66). За таких обставин рішення суду у частині відшкодування шкоди та стягнення суми вкладу підлягає зміні (висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України), а стягнута сума - зменшенню із 49 000 євро, що складає 774200гр., до 39 000 євро, що складає 616200гр. виходячи із курсу 15,8гр. за 1 євро станом на 1 липня 2014 року (а.с.38). Доводи апеляційної скарги про те, що спочатку відповідачами по справі були [PERSON], [PERSON] і [PERSON], а потім відповідач уточнив свої позовні вимоги і став вимагати повернення коштів банком, - не являються підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач скористався своїми правами, передбаченими ст. 31 ЦПК України, а банк повинен відповідати за спричинену його працівниками шкоду на підставі ст. 1172 ЦК України. Посилання апелянта на те, що суд у рішенні посилався не лише на ст. 1172 ЦК України, а і на ст. 526, 1058, 1060, 1053 ЦК України, - не являється підставою для скасування рішення суду, оскільки вказане порушення не призвело до неправильного вирішення спору. Крім того, стягуючи з відповідача 196775 грн. 09 коп. (еквівалент 12454.12 євро) - відсотки за вкладом, суд 1 інстанції посилався на ст. 1172 ЦК України і виходив з того, що неотримані і не нараховані відсотки відносяться до матеріальної шкоди. Однак, такий висновок суду протирічить ст. 22 ЦК України, тому у цій частині рішення суду підлягає скасуванню (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині. Позивачем рішення суду не оскаржується, тому у частині відмови у стягненні моральної шкоди рішення суду апеляційним судом не ревізується.

Outcome: partial