Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Ухвалою Галицького районного суду м.\~Львова від 04.11.2020 року скаргу [PERSON] , заінтересовані особи ПАТ СК «Скарбниця», Галицький відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на дії державного виконавця задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Цвик З.В. під час примусового виконання виконавчого провадження ВП №63050332, яка полягає у не винесенні постанови про накладення арешту на рахунки боржника при відкритті виконавчого провадження. Зобов`язано державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Цвик З.В. у виконавчому провадженні ВП №63050332 здійснити заходи примусового виконання рішення суду у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і\~Законом України «Про виконавче провадження». У решті вимог скарги відмовлено. Скаржник подала до суду заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з Галицького відділу\~державної виконавчої\~служби Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~витрати на\~професійну правову\~допомогу у\~даній справі,\~які становлять 2000,00 гривень. Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч.ч.2, 3 ст.270 ЦПК України). [PERSON] , згідно заяви, просила справу розглядати без її участі. Представник Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав заперечення проти заяви. Вказав, що судове рішення є виконаним, а усі витрати у виконавчому провадженні, в тому числі витрати на правову допомогу сплачено боржником. Дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати: \~1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з\~витребуванням доказів,\~проведенням огляду\~доказів за\~їх місцезнаходженням,\~забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно ч.2\~ст.137 ЦПК України,\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як встановлено судом, між скаржником [PERSON] та адвокатом Барабаш Володимиром Гнатовичем укладено Договір про надання правової допомоги №43 від 30.09.2020 року щодо захисту прав та свобод замовника у виконавчому провадженні ВП №6305032, відкритому на виконання рішення №753/19603/19 від 07.07.2020 року. Квитанцією ПАТ «Приватбанк» від 15.10.2020 року підтверджено факт оплати за надані скаржнику послуги у розмірі 2000,00 гривень. Як повідомлено суд Галицьким відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно платіжного доручення №6664 від 26.01.2021 року, боржником у виконавчому провадженні було проведено на користь стягувача [PERSON] оплату основного боргу 38620,63 гривень, 650,75 гривень судових витрат та 2500,00 витрат на правову допомогу. Однак, вказані витрати не пов`язані з розглядом скарги, а тому не можуть бути враховані під час вирішення питання про ухвалення додаткового рішення у даній справі. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судом роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на\~статтю 129-1 Конституції України. (Правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 20 січня 2021 року справа 619/562/18, провадження № 61-39095св18). Матеріали справи свідчать про те, що на момент звернення до суду із скаргою рішення, на підставі якого видано виконавчий документ виконанао не було. Таким чином, суд відхиляє доводи викладені у запереченнях начальника Галицького ВДВС у місті Львові. Згідно ст.452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. Таким чином, оскільки заявлені скаржником вимоги задоволені частково, перша вимога [PERSON] задоволена судом повністю, друга вимога частково, слід стягнути з Галицького відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь скаржника судові\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу \~пропорційно до\~задоволених вимог\~скарги,\~тобто у\~розмірі 1500,00 гривень. Враховуючи те, що при ухваленні судового рішення за скаргою не було вирішено питання про стягнення з Галицького відділу\~державної виконавчої\~служби Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції витрат на правову допомогу, скаргу задоволено частково, а скаржник підтвердила надані їй адвокатські послуги, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового судового рішення за скаргою.

Outcome: partial