Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , встановлення порядку користування житлом, мотивуючи вимоги тим, що вона є власиком 1/2 частини вказаної квартири, яку отримала у спадок після смерті дядька [PERSON] . Інша 1/2 частина квартири належить [PERSON] , яку він отримав у дар від своєї матері - [PERSON] , яка є рідною сестрою померлого [PERSON] . Протягом 15 років поспіль позивач проживала у квартирі разом з померлим нині дядьком, однак після його смерті [PERSON] змінив у квартирі замки, а відповідач не впускає позивача до квартири, і до того ж допустив виникнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Позивач, посилаючись на те, що спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 15,4 кв.м., та 11,54 кв.м., а вона має намір проживати у квартирі разом з сім`єю брата, який не має у Києві власного житла, вона просить виділити їй в користування більшу кімнату, а відповідачу меншу. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, погодився з вимогою позивача про вселення її до квартири, однак в решті вимог просив відмовити, оскільки кожен із співвласників квартири володіє 1/2 її частинами, в той же час виділити в натурі кожну частку технічно не можливо, оскільки кімнати є нерівними за своїм фізичним розміром, а тому неможливо виділити частину житлової площі кожному власнику, яка б відповідала 1/2 частці в спільному майні сторін. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним вимоги позову задовольнити частково, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спірним жилим приміщенням є двокімнатна квартира [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується виданим позивачу свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.07.2017, спадкова справа № 738/2016, запис у реєстрі за № 5 -188, та договором дарування 1/2 частини квартири від 26.07.2017 року, посвідченим державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Кононовою К.В., зареєстрованим в реєстрі за №7-238 (а.с.13-17, 19-22). Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що відповідач змінив у квартирі замки, не впускає позивача до квартири та відмовляється добровільно вирішити виниклий спір, що підтверджується фактами численних звернень позивача до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві (а.с.32-35), однак в судовому засіданні він визнав позовні вимоги в цій частині та погодився не перешкоджати позивачу вселитися в спірну квартиру, а тому вимога [PERSON] щодо зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження 1/2 частки квартири [ADDRESS] шляхом вселення позивача в дану квартиру підлягає задоволенню. Відповідно до статті 319 цього Кодексу, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статті 358 цього Кодексу право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 15,4 кв.м., 11,54 кв.м. та місць загального користування: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи. Квартира обладнана лоджією, вихід на яку здійснюється з кімнати площею 15,4 кв.м. (а.с. 18). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом позову та виходячи з пояснень сторін, протягом тривалого часу сторони не змогли добровільно дійти згоди щодо порядку володіння та користування спірною квартирою та між ними існують непорозуміння щодо сплати житлово-комунальних послуг. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, та виходячи із часток власності кожного із співвласників, позивачу [PERSON] , як і відповідачу [PERSON] належить на праві власності по 1/2 частині від усієї спірної квартири, тому, враховуючи загальну жилу площу спірної квартири, що складає 26,94 м2, кожному із співвласників припадає для окремого користування по 13,47 м2 жилої площі. З цього приводу, вимога позивача [PERSON] про виділення їй у користування кімнати жилою площею 15,4 м2, а відповідачу [PERSON] - іншої окремої кімнати жилою площею 11,54 м2, є безпідставною і такою, що порушує право власності відповідача, оскільки є більшим розміром, а ніж відповідні 13,47 м2 жилої площі на кожного співвласника, виходячи із розміру визначеної частки власності, при цьому запропоновані 11,54 м2 жилої площі іншої кімнати для [PERSON] є значно меншим розміром, ніж зазначений відповідний розмір жилої площі позивачу, і не відповідає їх розміру частки власності. За таких обставин суд не може виділити у володіння та користування позивачу кімнату жилою площею 15,4 м2, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити за вказаних обставин. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 грн. судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, сплаченого позивачем при зверненні до суду, в задоволенні стягнення решти сум слід відмовити.

Outcome: partial