Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням №2 по вул.Давидова у м.Дніпропетровську із зняттям його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що він є власником домоволодінням №2 по вул.Давидова у м.Дніпропетровську на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №536. На момент укладання договору купівлі-продажу у даному домоволодінні був зареєстрований [PERSON], який за зазначеною адресою не проживав, і позивача запевнили, що після укладення договору, відповідач перереєструє своє місце проживання. Проте і по цей час [PERSON] не знявся з реєстраційного обліку, чим порушує права позивача як власника, у звязку з чим, останній змушений звернутись до суду із зазначеною позовною заявою. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений засобами масової інформації, причини неявки суду не повідомив.Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - Красногвардійського районного відділу у м.Дніпропетровську Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння №2 по вул.Давидова у м.Дніпропетровську згідно договору купівлі-продажу від 05 червня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №536(арк.с.6). Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст.317 ЦК України,\~власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч.1\~ ст.319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст.386 ЦК України,\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ч.1\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з відповіді адресно-довідкового сектору ВГІРФО ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою:\~[INFO] (арк.с.42). Як вбачається зактів від 22.06.2015 та від 23.06.20015 року, завірених головою квартального комітету №12, [PERSON] не проживає у домоволодінні №2 по вул.Давидова у м.Дніпропетровську з березня 2014 року, його особистих речей в будинку не має (арк.с.36, 37). Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], допитані в судовому засіданні. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини того, що у домоволодінні №2 по вул.Давидова у м.Дніпропетровську, відповідач не проживає, а лише зареєстрований в ньому. Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved