Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

У січні місяці 2017 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 19 лютого 2016 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику кошти в сумі 17 000 грн. на строк до 23 лютого 2016 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується власноручно написаною ним розпискою 19.02.2016 року. Відповідач мав повернути отримані кошти 23 лютого 2016 року, однак у визначений договором строк позичальник кошти не повернув та повертати їх відмовляється. Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 17 000 грн., 2 683,45 грн. проценти за користування позикою, 469,82 грн. три проценти річних, 1938 грн. інфляційних втрат та судові витрати в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги зменшив, не наполягає на стягненні процентів за користування позикою, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Позов в частині стягнення суми основного боргу за позикою в сумі 17 000 грн. підтримав просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Суд,вислухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 19 лютого 2016 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 17 000 грн. строком до 23 лютого 2016 року, що підтверджується письмовою розпискою від 19.02.2016 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Позичальник, як передбачено частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором позики від 19 лютого 2016 року [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти в розмірі 17 000 грн. позикодавцеві до 23 лютого 2016 року, однак позичених коштів не повернув. Означені обставини підтверджуються письмовою розпискою. За наведених підстав позов слід задоволити та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 17 000 грн. та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved