Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 79 будинку № 4 по вул. Новокримська у м. Дніпрі. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS]. 15.04.2009 року за його згодою у вищезазначеній квартирі був зареєстрований його брат відповідач по справі. Приблизно з 2012 року відповідач не проживає в даній квартирі, особисті речі відповідача в ній відсутні, окрім того він не допомагає сплачувати комунальні послуги, які на нього нараховуються. При неодноразових проханнях по телефону відповідач відмовляється добровільно знятись з реєстрації місця проживання. На даний час місце перебування [PERSON] йому не відоме, його місця проживання він не знає, телефонний номер відповідач зміним. У звязку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач, у нього виникли труднощі щодо реалізації свого права власності. А саме: сплата додаткових коштів квартплати за відповідача та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні свого права при відчуженні нерухомості, так як в квартирі зареєстрована стороння особа. Тому, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявився, але від його представника до суду надійшла заява з проханням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та слухати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений на веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 317-07 від 27 квітня 2007 року. Згідно з довідкою № 4168 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою 19 березня 2018 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані наступні особи: [PERSON] власник, [PERSON] мати власника, [PERSON] брат власника. Однак, судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS], не проживає більше року, його особистих речей за вказаною адресою немає. Права власника житлового приміщення також визначені\~ст. 150 ЖК України,\~зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що [PERSON], [INFO], не проживає більше одного року у квартирі [ADDRESS], а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved