Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У травні 2020року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є депутатом Херсонської міської ради, обрана секретарем Херсонської міської ради VII скликання, відповідачка займає посаду начальника Управління комунальної власності Херсонської міської ради. Через ненадання відповідачкою відповіді на її депутатське звернення від 11.01.2020рку за №3-4-5352 вимушена була скористатися правом на невідкладений прийом, шляхом відвідування відповідача за місцем її роботи. 28.02.2020року в кабінеті начальника Управління комунальної власності Херсонської міської ради [PERSON] в присутності 15 осіб, серед яких, представники громадськості, журналісти із відео фіксацією, посадові особи виконавчих органів міської ради, депутати та інші особи, відповідачка звертаючись до журналістів зазначила( тут і далі мовою оригіналу): … «Можу повідомити громаді, що [PERSON] переслідує свої «личные» корисні інтереси тому, що «эти» запити носять виключно корисні інтереси». « Когда [PERSON] звонила мне домой, когда ей нужно было со мной общаться и плакала о том, что депутат [PERSON], называла её «шакалихою»… Вы не «шакалиха», Вы гиена, которая питается падалью провоцируя людей … Вы гиена… Фу! …какой Вы подлый, низкий человек ». Інформація доведена відповідачкою до громадськості є негативною і недостовірною та такою, що порушує право на честь, гідність, ділову репутацію. Відеозапис зазначеного спілкування із повідомленою відповідачем інформацією, розміщено у відкритому доступі на каналі You Tube під назвою « [INFO] » за адресами: [INFO] ; [INFO] . Фактичні твердження повідомлені відповідачкою громадськості, у тому числі журналістами і поширені в мережі Інтернет відносно неї є негативними і недостовірними. Вона не притягувалася до відповідальності за корупційні правопорушення у тому числі, за отримання неправомірної вигоди, недотримання обмежень в сферах потенційного конфлікту інтересів, приватного інтересу тощо. Відсутні також будь-які офіційні заяви, скарги на контролюючі органи з приводу такого предмету. Повідомлення відповідачкою громадськості про факти наявності у неї приватного інтересу, у тому числі, при поданні депутатських звернень є розповсюдження негативної, недостовірної інформації, яка спричиняє їй негативні наслідки. Вона не здійснювала телефонних дзвінків на домашній телефон відповідачки, не повідомляла їй про свій настрій, тощо. Розповсюджену недостовірну інформацію вона оцінює з позиції того, що інформація оголошена стосовно секретаря і депутата Херсонської міської ради, посадовою особою виконавчих органів міської ради, що дозволяє громадськості сприймати фактичні твердження відповідача як правдиві і підтверджені, формуючи негативну думку і відношення до неї, як секретаря міської ради. Умисним повідомленням відповідачем створено враження причетності позивача до корупційних складових, а розповсюджені фактичні твердження створили та принизили оцінку зі сторони громадськості та поставили під сумнів депутатів міської ради дотримання нею етики поведінки. Оскільки, поширена відповідачкою негативна та недостовірна інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, вона вбачає наявність прав на захист від негативної та недостовірної інформації, яка порушує її честь та ділову репутацію, як депутата і секретаря міської ради, як особисті немайнові права. Окрім того, відношення відповідачки до її діяльності, як секретаря міської ради носить відверто неприязне ставлення і недостовірна інформація розповсюджена з явним злим умислом та нехтуванням правдивості, а не з метою доведення останньою до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію її як секретаря і депутата міської ради. Вислів вчинений відповідачкою перед громадськістю, а саме: «Вы не «шакалиха», Вы гиена, которая пытается падалью провоцируя людей… Вы гиена… Фу…какой Вы подлый, низкий человек » вона оцінює, як образливий та принизливий, що негативно позначається на її гідності та діловій репутації як секретаря міської ради. Виходячи з оцінки висловленого відповідачем, нею використано мовностилістичні засоби принизливого, брутального і ображаючого характеру, що спрямовані на відверту зневагу. Такі дії призвели до заподіяння моральної шкоди, яку вона оцінює, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності і беручи до уваги її посаду і обставини за якими висловлено образу у розмірі 50 000,00грн. і, яку перерахує до фонду допомоги дитячого будинку. Моральну шкоду пов`язує з характером та обсягом страждань, їх тривалістю, тяжкості вимушених змін у її житті. Вислови відповідачки не лише образили її як особистість, але й принизили в очах оточуючих, з якими виникає спілкування з огляду на повноваження секретаря ради. Образливі судження оголошені відповідачкою негативно вплинули на її ділову репутацію, можливість здійснювати повноваження у звичному режимі. Обставини пов`язані з розповсюдження відповідачем негативної інформації негативно позначилися і на її особистому житті, адже спричинили питання членів сім`ї, постійні побоювання за оцінку обставин родиною, можливі негативні наслідки для них з позиції їх оцінки друзями, тощо. З огляду на викладене, норми ст.ст.23,275,277,297,299ЦК України позивач просила: визнати недостовірною інформацію публічно поширену начальником Управління комунальної власності Херсонської міської ради [PERSON] [INFO] , а саме: «Можу повідомити, що [PERSON] переслідує свої «личные», корисні інтереси тому, що «эти» запити носять виключно корисні інтереси»; визнати висловлену начальником Управління комунальної власності Херсонської міської ради [PERSON] [INFO] суб`єктивну думку, що: «….Вы не «шакалиха», Вы гиена, которая пытается падалью провоцируя людей… Вы гиена… Фу…какой Вы подлый, низкий человек » такою, що вжита у формі образи, яка принижує честь і гідність [PERSON] ; стягнути з начальника Управління комунальної власності Херсонської міської ради [PERSON] 50 000,00грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, перерахувавши їх на рахунок [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк» МФО 352479, КНП «Херсонський обласний Будинок дитини`ХОР, код 01334387; стягнути з начальника Управління комунальної власності Херсонської міської ради [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою суду від 26.03.2021 року відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві [PERSON] заперечуючи проти позову, зазначила що її висловлювання є оціночними судженнями і не підлягають спростуванню або визнанню їх недостовірними, факт заподіяння позивачці моральних страждань не підтверджений належними доказами. Твердження позивача щодо «невідкладного прийому» спростовується відеозаписом, на який посилається позивач, із якого вбачається, що О.[PERSON] з особами, що її супроводжували, із самого початку були негативно налаштовані по відношенню до неї. Позивач знехтувала правами інших громадян, які в цей час перебували в її службовому кабінеті, не давши змоги завершити прийом відвідувача, перериваючи робочий процес, група осіб супроводу поводилася не дуже коректно, спілкувалася на підвищених тонах, взагалі незрозуміло, що відбувається, з якого питання та до кого вони звертаються. З огляду на норми ст.24 Конституції України, вважає таку поведінку депутата О.[PERSON] нічим іншим, як зловживанням своїми повноваженнями. Реалізуючи надане депутату право на невідкладний прийом, він не повинен завдавати невиправданих втручань в роботу установи та допускати даремної втрати робочого часу, зневажати правами інших громадян і її правами, як посадової особи. Із відеозапису, який триває більше 50хв., стає зрозуміло, що оціночні судження висловлені нею, допущені після тривалої сварки в службовому кабінеті, по іншому цей захід назвати неможливо, після провокацій та доведення її до емоційного зриву. Вислів « [PERSON] переслідує свої особисті та корисні інтереси» - це її оціночне судження, здійснене на підставі того, що позивач за короткий період часу надіслала до підпорядкованого їй виконавчого органу величезну кількість запитів та листів з одного і того ж питання(з приводу прийняття рішення міської ради), яке не є юридичною оцінкою дій позивача з точки зору кримінального права. Зробивши таке припущення вона висловила свою думку, на яку має право відповідно до положень ст.34 Конституції України. Негативне та принизливе відношення до неї позивач проявляла і раніше, про що вона намагалася сказати під час зустрічі, тому цей «візит» розцінює, як намагання принизити її, як посадову особу, позивач заздалегідь підготовилася до цього заходу, посиливши свої сили супроводом «однодумців», які провокували та проводили відео зйомку, а в подальшому виклали цей запис на каналі You Tube у вигідному для себе вигляді. Такий висновок, підтверджується тим, що Законом передбачено невідкладний прийом депутата, а не групи осіб на чолі із секретарем міської ради. І з тієї частини відеозапису, що викладена на каналі You Tube, також прослідковується, що позивач, яка прийшла нібито скористатися правом на невідкладний прийом, майже весь час знаходилася на «задньому плані», а решта осіб, які перебували в її службовому кабінеті поводилася дуже гучно, долучивши до цього заходу також представників поліції, на яких вона повинна була реагувати та невиправдано дестабілізували роботу цілого виконавчого органу міської ради на кілька годин. Проаналізувавши інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною, дійшла висновку, що з урахування мовностилістичного аналізу зазначена у позовних вимогах інформація, що стосується позивачки, а саме: «…переслідує свої личные, корисні інтереси»… та «Вы гиена, которая пытается падалью провоцируя людей…» є оціночними судженнями з використанням алегорій та гіпербол, тому не підлягає доказуванню та спростуванню. Спірні висловлювання не можуть бути визнані такими, що містять фактичне твердження та спрямовані на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Конфліктна атмосфера була навмисно створена позивачем, тому її фрази у намаганні надати відповідь на безліч питань з різних боків частково містили алегорії і гіперболи, оскільки більш доступно доносили до позивача її думки. Вона не думала, що хтось буде це розповсюджувати без її додаткового коментаря, де б вона додатково пояснила своє висловлювання. За ініціативи позивачки відбувався відеозапис цієї розмови, вона була фактично власницею цього запису і розповсюдження також, на її суб`єктивну думку, відбувалося за її згодою,тому твердження про наявність моральної шкоди є значно перебільшеним. Таким чином, будь - яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Окрім того, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З огляду на судову практику її вислови не містять завідомо неправдивої інформації і надмірності оціночних суджень, а також підстави кваліфікувати ці слова, як подану у брутальній, принизливій чи непристойній формі, оскільки оскаржувані фрази виражають її особисте, суб`єктивне відношення до позивача і, в даному випадку є критичною оцінкою, яку не можна спростовувати у судовому порядку, вони не містять недостовірної інформації, а є лише її суб`єктивними судженнями. Щодо поширення інформації в мережі Інтернет, то вона не здійснювала відеозапис і не розміщувала його на каналі You Tube, а тому не поширювала оспорювану інформацію, як це зазначено в позовній заяві. Позивач оцінює моральну шкоду в сумі 50 000,00грн. та обґрунтовує її негативним впливом на ділову репутацію та можливість здійснювати свої повноваження за посадою у звичному режимі, а також можливими негативними наслідками. Вимога позивачка про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, а поширені на каналі You Tube відомості є оціночними судженнями. Крім того, позивачкою не доведено жодними доказами факт заподіяння їй моральної шкоди та її розміру, тобто відсутні підстави для виникнення обґрунтованого припущення щодо її наявності. Позивач не привела жодних досліджень чи лінгвістичних експертиз на предмет того, чи є висловлювання використані у відеозаписі фактичними твердженнями. Відповідь на відзив до суду не надходила. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно зі ст. 297, ст. 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В силу ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності, дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Із матеріалів справи, вбачається, що позивач [PERSON] станом на 28.02.2020року є депутатом міської ради, займає посаду секретаря Херсонської міської ради VII скликання, відповідач [PERSON] займає посаду начальника Управління комунальної власності Херсонської міської ради. 28.02.2020року під час перебування в службовому кабінеті начальника Управління комунальної власності міської ради між [PERSON] та [PERSON] в присутності представників громадськості, журналістів, посадових осіб виконавчих органів, депутатів міської ради виникла конфліктна ситуація, під час якої [PERSON] висловилася по відношенню до [PERSON] : «…Можу повідомити, що [PERSON] переслідує свої «личные», корисні інтереси тому, що «эти» запити носять виключно корисні інтереси»; «….Вы не «шакалиха», Вы гиена, которая пытается падалью провоцируя людей… Вы гиена… Фу…какой Вы подлый, низкий человек ». В подальшому ця інформація була поширена на каналі You Tube. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 19,21 постанови №1 від 27 лютого 2009року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини першої та другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому публічні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. З огляду на норми матеріального права та встановленні обставини справи, щодо поширення інформації суд вважає, що поширена інформація відносно позивача, яка працює на посаді секретаря Херсонської міської ради тобто є публічною особою і повинна усвідомлювати, що її вчинки та дії потенційно можуть зазнавати гострої та сильної громадської критики і не може розраховувати на захист від цієї критики в судовому порядку. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи, у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. У рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» (Lyshkо v. Ukraine) Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції. Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушення свободи на власну точку зору що визначається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Отже, чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, оскільки вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Позивач має можливість захистити свої права через надане їй законодавством право на відповідь. За таких обставин, суд дійшов висновку, що висловлювання відповідачки, а саме, «… Можу повідомити, що [PERSON] переслідує свої «личные», корисні інтереси тому, що «эти» запити носять виключно корисні інтереси», не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою [PERSON] , а тому не може бути перевірена на предмет їх відповідності дійсності. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною в постановах від 24.10.2018року у справі №161/4052/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 725/5585/16-ц, від 20.03.2019року у справі №758/14324/15-ц, яку суд у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до частини другою статті 30 Закону України «Про інформацію» якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суд вважає вислів відповідачки, а саме: «….Вы не «шакалиха», Вы гиена, которая пытается падалью провоцируя людей… Вы гиена… Фу…какой Вы подлый, низкий человек » таким, що висловлений в принизливій, непристойній формі, що принижує гідність, честі і ділову репутацію позивача та спричиняє моральну шкоду. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У статті 280 ЦК України передбачено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Позивач звертаючись із позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000.00грн. не надала належних та допустимих доказів на підтвердження завданої шкоди у визначеному нею розмірі, що відповідно до приписів ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України є її обов`язком. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який розмір може мати суто умовний вираз. При цьому, суд враховує ситуацію в ході, якої відбулося висловлювання на адресу позивача, той факт, що вона є публічною особою, і потенційно може зазнати гострої та сильної критики і, з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 3000,00 грн. При цьому, вимоги про перерахування судом грошових коштів стягнутих в рахунок відшкодування моральної шкоди на рахунок КНП «Херсонський обласний Будинок дитини» не передбачні законодавством, оскільки право розпорядження даними грошовими коштами належить виключно позивачці. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, сплачений судовий збір при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 940,00грн.( сплачено 840,00грн. за позовом немайнового характера, сплачено 1681,60 грн. судового збору за відшкодування моральної шкоди в розмірі заявлених вимог - 50000,00 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 3000,00 грн. (6 %), (1681,60 х 6 % = 100,90грн. +840,00=940,90) . На підставі викладеного, ст.ст. 34, 68 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15-16, 23, 201, 277, 280, 297,299ЦК України, Закону України «Про інформацію»,

Outcome: partial