Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

У червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням, що становить 50/100 частин будівлі контори-магазину, розташованої на земельній ділянці площею 2791 кв.м.в [ADDRESS], шляхом звільнення зазначеного приміщення. В судовому засіданні представник ТОВ «Одеське» Пояркова О.В. позов підтримала і в його обґрунтування послалася на наступне. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.04.2005 року, виданого виконкомом Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, ТОВ «Одеське» на праві власності належало 80/100 частин будівлі контори-магазину, розташованої на земельній ділянці площею 2791 кв.м.в [ADDRESS]. Рішенням Комінтернівсько-го районного суду Одеської області від 09.06.2006 року за позовом [PERSON] була визнана дійсною угода купівлі-продажу 50/100 частин будівлі контори-магазину, розташованої на земельній ділянці площею 2791 кв.м. в [ADDRESS], яка мала місце 15.11.2005 року між [PERSON] і ТОВ «Одеське» та визнано за [PERSON] право приватної власності на вказану частку нежитлового приміщення. На підставі рішення суду від 09.06.2006 року Комінтернівським РБТІ за [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 50/100 частин будівлі контори-магазину по [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.10.2012 року за апеляційною скаргою ТОВ «Одеське» рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.06.2006 року скасовано і в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 15.04.2013 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення апеляційного суду Одеської області від 30.10.2012 року залишено без змін. Тобто, після скасування судового рішення, яким за [PERSON] було визнано право власності на 50/100 частин будівлі контори-магазину за вказаною вище адресою, право власності ТОВ «Одеське» на зазначену спірну частину нерухомого майна поновлено. Листом від 29.04.2013 року арбітражний керуючий ТОВ «Одеське»Демченко Г.Г. просив [PERSON] усунути перешкоди у користуванні власником 50/100 частинами нежитлового приміщення та звільнити зазначену частину приміщення, але [PERSON] проігнорувала вимоги арбітражного керуючого і до теперішнього часу спірну частину приміщення не звільнила, чим порушує права власника на володіння та розпорядження належним йому майном. Відповідач [PERSON] та її представник, адвокат [PERSON], позов не визнали. В обґрунту-вання заперечень представник відповідача зазначила, що [PERSON] на підставі рішення суду оформила своє право власності на 50/100 частин нежитлового приміщення будівлі контори-магазина, але фактично вказаною частиною приміщення з 2003 року користується ТОВ «Берег» на підставі договору оренди з правом викупу, засновником якого також являється [PERSON], якій про договір оренди стало відомо тільки у червні 2013 року. З урахуванням того, що на сьогодні в суді розглядається справа за позовом ТОВ «Берег» до ТОВ «Одеське» і [PERSON] про визнання угоди від 15.11.2005 року купівлі-продажу 50/100 частин будівлі контори-магазину по [ADDRESS] дійсною, визнання права власності на зазначене приміщення та усунення перешкод в його користуванні, просить в задоволенні позову відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом установлено, що ТОВ «Одеське», код ЄДРПОУ 30480700, згідно свідоцтва про право влас-ності на нерухоме майно від 14.04.2005 року, виданого виконкомом Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на підставі рішення виконкому від 30.03.2005 року №78, - 2 - являється власником 80/100 частин будівлі контори-магазину, розташованої по [ADDRESS] /а.с.6/. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.06.2006 року по справі №2-1683/2006 за позовом [PERSON] до ТОВ «Одеське» про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права приватної власності на приміщення позов [PERSON] задоволено. Визнано угоду купівлі-продажу 50/100 частин будівлі контори-магазину по [ADDRESS], що укладена між [PERSON] і ТОВ «Одеське», дійсною та визнано за [PERSON] право власності на 50/100 частин будівлі контори-магазину по [ADDRESS], яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав Комінтернівським РБТІ 07.04.2009 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.10.2012 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2013 року, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.06.2013 року скасовано та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено з підстав недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину та його державної реєстрації, що передбачено ст.ст.657,210,640 ЦК України /а.с.8,15-16,34-36/.. Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, після скасування рішення суду, яке було підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на спірну частину нежитлового приміщення, власником цього приміщення, а саме: 50/100 частин будівлі контори-магазину по [ADDRESS], залишається ТОВ «Одеське», яке згідно постанови Господарського суду Одеської області від 07.02.2006 року (справа №32-7-3-24-2/6-06-298) знаходиться в стадії ліквідаційної процедури у зв'язку з визнанням банкрутом. Постановою суду від 22.12.2008 року арбітражним керуючим призначено Демченко Г.Г. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Листом арбітражного керуючого Демченко Г.Г. [PERSON] було запропоновано до 21.05.2013 року звільнити 50/100 частин будівлі контори-магазину по [ADDRESS] та усунути перешкоди в користуванні власником належним йому майном, на що [PERSON] відповіла відмовою /а.с.13,31,32/. Згідно ст.15 ЦК, ст.3 ЦПК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, які порушуються відповідачем [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції про сплату судового збору, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 114.70 грн. /а.с.20/. На підставі ст.ст.15,16,216 ЦК України і

Outcome: approved