Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, у якому просив стягнути з останнього на свою користь суму боргу у розмірі 35 000 доларів, яка складається, згідно з обліковою ставкою Національного банку України на дату звернення до суду - 920 500 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 25.11.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір купівлі продажу житлового будинку, з домовленістю про нотаріальне оформлення, в подальшому, договору купівлі продажу нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] , що належав відповідачу на праві приватної власності. Згідно договору, за яким позивач виступав Покупцем, а відповідач Продавцем, позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 35000 доларів США за купівлю зазначеного вище будинку. Факт передачі позивачем та отримання відповідачем зазначеної суми коштів підтверджується розписками від 25.11.2015 року та 11.06.2016 року, про отримання відповідачем коштів від позивача. Наразі позивачу стало відомо, що відповідач не може виконати умови зазначеного договору оскільки продала вказаний будинок третім особам і не є його власником на даний час. Даний факт підтверджується Інформаційною довідкою № 128556242 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна При цьому відповідач, на вимогу позивача відмовляється повертати отримані нею кошти за продаж будинку позивачу жодним чином не пояснюючи підстави володіння нею коштами отриманими від позивача за продаж будинку яку вона не здійснила 22 червня 2018 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями . 17.07.2019 року №656 згідно розпорядження керівника апарату суду у зв`язку з перебуванням судді Печерського районного суду м. Києва Бортницької В.В у відпустці, було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено суддю Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. Ухвалою судді від 22 липня 2019 року справ було прийнято до свого провадження. Представник позивача подав до суду через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивача, позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином засобами поштового зв`язку за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, проте заяв про розгляд у відсутність та відзиву на позовну заяву відстні. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку Сторонами у справі 25.11.2015 року було укладено усний договір купівлі продажу житлового будинку, з домовленістю про нотаріальне оформлення, в подальшому, договору купівлі продажу нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] , що належав відповідачу на праві приватної власності. Згідно договору, за яким позивач виступав Покупцем, а відповідач Продавцем, позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 35000 доларів США за купівлю зазначеного вище будинку. Факт передачі позивачем та отримання відповідачем зазначеної суми коштів підтверджується розписками від 25.11.2015 року та 11.06.2016 року, про отримання відповідачем коштів від позивача, проте на час звернення позивача до суду відповідачем не було поданно спростування чи підтвердження заявлених позовних вимог. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. За статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, у п`ятому абзаці норми проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами частини першої ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини першої, другої ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Крім того, частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання, одностороння відмова від якого, як і одностороння зміна умов якого не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, як встановлено статтею 530 Цивільного кодексу України. Неможливість виконання боржником грошового зобов`язання не звільняє його від відповідальності. Аналізуючи положення статті 545 Цивільного кодексу України, слід прийти до висновку, що, приймаючи виконання зобов`язання, кредитор повинен повернути борговий документ боржникові, якщо останній видав його кредиторові. Таким чином, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Приписами ст. 533 Цивільного кодексу України встановлено вимоги щодо валюти виконання грошового зобов`язання, а саме, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Верховний Суд України у своїй постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-145цс14 висловив правову позицію з даного приводу, в якій зазначено, що якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, загальна сума заборгованості за розпискою відповідача від 25 листопада 2015 року станом на час звернення до суду з позовом - 35 000 доларів, що за офіційним курсом НБУ становить 920500 грн, 00 коп. Згідно з частиною першою ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання до суду позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у сумі 8 810 грн, що підлягає стягненню з відповідача. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення,

Outcome: approved