Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У червні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що їх донька повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю з підстав, зазначених в позові. Пояснив, що дитина має захворювання загальний недорозвиток мовлення, у звявку з чим позивачка несе додаткові витрати на її лікування. Відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 400 грн., мотивуючи тим, що офіційно не працює і має на утриманні ще чотирьох дітей. Місячний дохід від мінливих заробітків у нього в середньому становить 3000-4000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO].Рішенням суду від 25.07.2012 року шлюб між подружжям було розірвано, місцем проживання доньки визначено з матірю. Донька проживає разом з позивачем, окремо від відповідача, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 10.06.2016 року. Домовленості про її утримання сторони не досягли. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй доньці, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою молодою особою 29 років; офіційно не працює, однак має мінливі заробітки; не приймає участі в вихованні неповнолітньої доньки та не створює всі необхідні умови для її розвитку і життя, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на її матір. На думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (з 01.12.2016 року дітям віком від 6 до 18 років 1637 грн.); розміру середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за червень 2016 року вона становила 4\~416 грн.); наявність у відповідача іншої неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї доньки в розмірі 800 грн. щомісячно, що відповідатиме як інтересам дівчинки, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Суд не бере до уваги посилання відповідача на ту обставину, що в нього на утриманні також знаходяться ще троє неповнолітніх дітей його нової дружини, оскільки він не являється їхнім батьком. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, у випадку виникнення у позивачки додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, її хворобою, вона має право звернутися в суд з позовом до відповідача для визначення розміру участі останнього у додаткових витратах на дитину. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість забезпечити дитині шкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі 400 грн. щомісячно, що дорівнює приблизно 26 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А позивачкою, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Закон рівною мірою покладає обовязок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial