overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У січня 2014 року ДП ЖЕД «Будівельник» звернулись до суду з позовом до [PERSON], про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в приміщенні гуртожитку, а саме кімнаті [ADDRESS], посилаючись на те, що вказана особа в спірній кімнаті не проживає з 2006 року. Житловою площею не користується без поважних причин, обов'язки, які витікають з договору найму житлового приміщення не виконує. В судовому засіданні представник ДП ЖЕД «Будівельник» позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені в заяві обставини. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до ст..74 ч.9 ЦПК України. З відома представника позивача, суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом приймалось рішення за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні Наказом №94 від 26.09.1996 року по Українській кооперативно-державній корпорації по агропромисловому будівництву «Украгропромбуд» було затверджено Статут ЖЕД «Будівельник». Відповідно до Наказу №56 від 25.11.1996 року на баланс позивача було передано житлові приміщення гуртожитків, зокрема за адресою [ADDRESS]. Згідно довідки форма 3 №590, виданої 20.12.2013 року ДП ЖЕД «Будівельник» «Бриз» у кімнаті [ADDRESS] з правом на проживання, з 17.03.197о року зареєстрований відповідач по справі [PERSON] Згідно зі ст.ст.128,129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету, і на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, видає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Судом було встановлено, що відповідач у вищезазначеній кімнаті не проживає з 2006 року, спірною житловою площею кімнати не користується без поважних причин, витрати, пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несе, вказане знайшло своє підтвердження як показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]., так і дослідженими письмовими доказами, зокрема Актом про не проживання від 18.12.2013 року. Дослідивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про те, що відповідач, втратив право користування житловим приміщенням у кімнаті [ADDRESS], оскільки не проживають в спірній кімнаті без поважних причин більше строків, встановлених ст. 71 ЖК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У січня 2014 року ДП ЖЕД «Будівельник» звернулись до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в приміщенні гуртожитку, а саме кімнаті [ADDRESS], посилаючись на те, що вказані особи в спірній кімнаті не проживають з 2007 року. Житловою площею не користуються без поважних причин, обов'язки, які витікають з договору найму житлового приміщення не виконує. В судовому засіданні представник ДП ЖЕД «Будівельник» позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені в заяві обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до ст..74 ч.9 ЦПК України. З відома представника позивача, суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом приймалось рішення за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні Наказом №94 від 26.09.1996 року по Українській кооперативно-державній корпорації по агропромисловому будівництву «Украгропромбуд» було затверджено Статут ЖЕД «Будівельник». Відповідно до Наказу №56 від 25.11.1996 року на баланс позивача було передано житлові приміщення гуртожитків, зокрема за адресою [ADDRESS]. Згідно довідки форма 3 №589, виданої 20.12.2013 року ДП ЖЕД «Будівельник» «Бриз» у кімнаті 11 гуртожитку по [ADDRESS] у м.Миколаєві з правом на проживання, з 03.07.1997 року зареєстровано відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст.ст.128,129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету, і на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, видає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Судом було встановлено, що відповідачі у вищезазначеній кімнаті не проживають з 2007 року, спірною житловою площею кімнати не користуються без поважних причин, витрати, пов'язані з оплатою житлово-комунальних послуг не несуть, вказане знайшло своє підтвердження як показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]., так і дослідженими письмовими доказами, зокрема Актом про не проживання від 18.12.2013 року. Дослідивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про те, що відповідачі, втратили право користування житловим приміщенням у кімнаті [ADDRESS], оскільки не проживають в спірній кімнаті без поважних причин більше строків, встановлених ст. 71 ЖК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

У січня 2014 року Нижньостанівецький психоневрологічний будинок - інтернат звернувся до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатним. Вказують на те, що останній знаходиться на утриманні будинку - інтернату, хворіє вираженим психоорганічним розладом судинного генезу з легкою розумовою відсталістю, а тому не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними і потребує встановлення над ним опіки та призначення опікуна. На даний час [PERSON] перебуває у Нижньостанівецькому психоневрологічному будинку-інтернаті, який здійснює над ним опіку, тому просили суд заяву задовольнити. Сторони в судове засідання не з'явилась, однак подали заяви про підтримання заявлених вимоги та просили справу слухати без їх участі. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває у Нижньостанівецькому психоневрологічному будинку-інтернаті, хворіє вираженим психоорганічним розладом судинного генезу з легкою розумовою відсталістю. Відповідно до акту № 109 проведеної амбулаторної судово-психіатричної експертизи встановлено діагноз про те, що [PERSON] на даний час виявляє ознаки психічного захворювання у формі вираженого психоорганічного синдрому (апатичний варіант) змішаного ґенезу (розлад особистості та поведінки в наслідок ураження головного мозку по МКХ-10). За своїм психічним станом на даний час [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона в наслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання [PERSON] не дієздатним та встановлення йому опікуна. На підставі ст. 39,40,41 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У січня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що 31 серпня 1996 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття любові. Фактичні шлюбні відносини припинені. Спільне господарство не ведеться. Діти будуть проживати з матір'ю. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу з позивачем заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 31 серпня 1996 року, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 943 (а.с. 12). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Через відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття любові. Фактичні шлюбні відносини припиненні з 16 грудня 2013 року. Сторони спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 13,14). Діти будуть проживати з матір'ю. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, що 08 вересня 2008 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через психологічну несумісність, відсутність взаємопорозуміння, розбіжність поглядів на сім'ю, ведення спільного господарства, виховання дітей. Фактичні шлюбні відносини припинені з 04 січня 2014 року. Спільне господарство не ведеться. Діти будуть проживати з матір'ю. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 08 вересня 2006 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 743 (а.с. 6). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Через психологічну несумісність, відсутність взаємопорозуміння, розбіжність поглядів на сім'ю, ведення спільного господарства, виховання дітей. Фактичні шлюбні відносини припинені з 04 січня 2014 року. Спільне господарство не ведеться. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 4-5). Діти будуть проживати з матір'ю. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 21 жовтня 2000 року зареєструвала шлюб з відповідачем, однак спільне життя не склалося через різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, зникло взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові. Шлюбні стосунки не підтримуємо, проживаємо окремо, спільного господарства не ведуть з 2009 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Примирення між подружжям неможливе. Дитина буде проживати з матір'ю. В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви, щоб розгляд справи проводити у їх відсутність та проти позовних вимог не заперечували (а.с. 23-24). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 21 жовтня 2000 року, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1186 (а.с. 8). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Через різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, зникло взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові. Шлюбні стосунки не підтримують, проживаютьмо окремо, спільного господарства не ведуть з 2009 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Дитина буде проживати з матір'ю. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 21 квітня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем, однак спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання доньки. Шлюбні стосунки не підтримуємо, проживаємо окремо, спільного господарства не ведемо з вересня 2013 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Примирення між подружжям неможливе. Донька буде проживати з матір'ю. В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви, щоб розгляд справи проводити у їх відсутність та проти позовних вимог не заперечували (а.с. 28-29). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 21 квітня 2007 року, який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 240 (а.с. 9). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання доньки. Шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть з вересня 2013 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Дитина буде проживати з матір'ю. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що 24 жовтня 2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем, однак спільне життя не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння, довіри та спільних інтересів. Шлюбні стосунки не підтримуємо, проживаємо окремо, спільного господарства не ведуть з жовтня 2013 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Примирення між подружжям неможливе. Дитина буде проживати з матір'ю. В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви, щоб розгляд справи проводити у їх відсутність та проти позовних вимог не заперечували (а.с. 24-25). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 24 жовтня 2009 року, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 2414 (а.с. 4). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Через різні характери, відсутність взаєморозуміння, довіри та спільних інтересів. Шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть з жовтня 2013 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Дитина буде проживати з матір'ю. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

У січня 2014 року позивач звернулася з позовом до [PERSON], в якому прохає стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів заробітку відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалася на те, що вона із 12.12.2003 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач дитині не надає матеріальної допомоги, тому вона змушена звернутися до суду та прохає стягнути аліменти на утримання дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги, погодився сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від заробітку щомісяця. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12 грудня 2003 року (а. с. 4). Від вказаного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а. с. 5). Згідно довідки № 01 виданої 02.01.2014 року Личківської сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, [PERSON] дійсно проживає з позивачем (а. с. 6). Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставини, які мають суттєве значення. Також суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивача до суду та до повноліття дитини. Оскільки, відповідач будучи батьком дитини, зобов'язаний її матеріально утримувати та може надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

У січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві вона вказала, що проживала з відповідачем в громадському шлюбі з березня 2009 року по 02 липня 2013 року, в якому в них народилися дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Дочка перебуває на утриманні і вихованні позивачки. Матеріальну допомогу на утримання дочки відповідач не надає з 01.08.2013 року. [PERSON] вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить винести рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки в зазначеній нею частці від заробітку відповідача. Відповідач [PERSON] на розгляд справи в суд повторно не з'явився. Належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи в суді 23.01.2014 року та 29.01.2014 року. Про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходило заяв про перенесення засідання, а тому судом при не запереченні позивача, ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно довідки виданої КП «Чортків дім» № 2527 від 24.12.2013 року, дочка [PERSON], [INFO], проживає з позивачкою в [ADDRESS]. Враховуючи позовні вимоги позивача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення із таких підстав. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати дочку до досягнення нею повноліття. Відповідачем не надано доказів про його важке, або таке що не дозволяє сплачувати аліменти матеріальне становище, він не є інвалідом. Враховуючи дані обставини, суд вважає, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на місяць.

Outcome: approved