Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

У червні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, якою просили стягнути з відповідача ТОВ «Еліт-Моторс» на їх користь моральної шкоди, яка спричинена загибеллю близької людини в розмірі по 200\~000 грн. кожному. В обґрунтування позову вказали, що 21 вересня 2015 року близько 05 год. 30 хвл. [PERSON], виконуючи свої функціональні обовязки, згідно трудового договору № 3108/15-1 ТР та керуючи технічно справним автомобілем «ДАФ», державний номер [NUMBER], рухався по сухому, освітленому міським електричним освітленням покриттю проїжджої частини вул. Шмідта м. Дніпропетровська з боку пр. Пушкіна у напрямку пр. [PERSON]. В процесі руху водій [PERSON] в районі електроопори № 7, що на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоровя громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, при виявленні перешкоди для руху у вигляді припаркованих під кутом близько 45 градусів на його смузі руху автомобілів, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка від чисельних травм загинула на місці події. Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року водія [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком встановлено, що [PERSON] під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував на посаді водія у відповідача згідно трудового договору № 3108/15-1 ТР. Через незаконні дії водія відповідача у родині [PERSON] сталося непоправиме лихо загинула мати позивачів [PERSON] та [PERSON] та донька позивачів [PERSON] та [PERSON] Неповнолітній син загиблої - [PERSON] у лічені хвилини став сиротою. Враховуючи, що його батька було позбавлено батьківських прав він залишився самотнім, і досі не може пережити морального болю від приреченості досягти свого повноліття без материнської любові та піклування. Рішенням Індустріальної у м. Дніпропетровську ради за № 122 від 21 квітня 2016 року йому надано статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Старший син, [PERSON], у звязку із позбавленням його батька батьківських прав та загибеллю матері, на підставі рішення Індустріальної у м. Дніпропетровську ради за № 128 від 21 квітня 2016 року призначений опікуном над молодшим братом. На цей час, [PERSON] є студентом контрактником юридичного факультету Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Оскільки загибла мати була єдиним годувальником у сімї, то наразі єдиним джерелом доходів та засіб до існування для синів є пенсія по втраті годувальника у розмірі 1074 грн. на місяць, яка була призначена [PERSON] ПФУ у Індустріальному районі м. Дніпропетровська. Матір та батько загиблої перенесли величезні душевні страждання та нервові потрясіння через втрату єдиної доньки. Яку вони ростили все життя, вкладали в неї частку своєї душі, любові та доброти. Після смерті доньки, її батьки живуть на дві сімї, оскільки їх онуки залишилися без батьківського піклування та потребують постійної побутової і матеріальної допомоги. Розмір моральної шкоди завданий позивачам смертю близької людини є безмежним, а зусилля на відновлення такої тяжкої втрати є безмежним, а зусилля на відновлення такої тяжкої втрати є надлюдськими, оскільки загиблу матір та доньку ніхто не поверне. За таких обставин, кожен із позивачів оцінює власний розмір моральної шкоди у 200\~000 грн., а загальний розмір моральної шкоди становить 800\~000 грн. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суду пояснив, що [PERSON], відповідно до трудового договору № 3108/15-1 ТР дійсно був прийнятий на роботу до відповідача водієм автотранспортних засобів і на час ДТП був працівником відповідача. В той же час, [PERSON] 20 вересня 2015 року не отримував від відповідача завдання на перевезення будь-яких вантажів, в тому числі в ніч з 20 вересня на 21 вересня 2015 року, а також не отримував транспортного засобу та не виконував для відповідача роботи передбаченої трудовим договором. Автомобіль, на якому було вчинено ДТП відповідачу не належав та не належить, що підтверджується договором оренди найманого автотранспортного засобу № 2209-1 від 22 вересня 2014 року, а також розрахунками АТ «Страхової компанії АХА» суми страхової виплати (моральної шкоди, відповідно до яких позивачі отримали виплати від ТОВ «Еліт-Інтер», як страхувальника наземного транспортного засобу. Яким чином та чому [PERSON] опинився о 05 год. 30 хвл. напроти Центрального ринку їм невідомо. Також у відповідача відсутні будь-які договором з іншими юридичними та фізичними особами про надання екіпажів (водіїв) для роботи на їх транспортних засобах. Таким чином, шкода спричинена [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не була завдана під час виконання [PERSON] своїх трудових обовязків, а тому не підлягає стягненню з відповідача. Крім того, відповідач не був учасником кримінального провадження, а тому не міг відстоювати свої права та інтереси. Позивачі отримали страхові відшкодування від іншого підприємства. У судове засідання третя особа: [PERSON] не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] доводяться батьками [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження.04 вересня 1993 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року було розірвано та після розірвання шлюбу залишено прізвище [PERSON]. Від шлюбу [PERSON] мала двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 03 червня 200 року народження. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2016 року позбавлено батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно [PERSON], [INFO] та стягнуто на його утримання аліменти. 21 вересня 2015 року близько 05 год. 30 хвл. [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «DAF CF 65», реєстраційний номер [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 409089 належить [PERSON], рухався по сухому, освітленому міським електричним освітленням покриттю проїжджої частини вул. Шмідта м. Дніпропетровська з боку пр. Пушкіна у напрямку пр. [PERSON]. В процесі руху водій [PERSON], в районі електроопори № 7, що на території Красногвардійського району м. дніпропетровська, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоровя громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, при виявленні перешкоди для руху у вигляді припаркованих під кутом близько 45 градусів на його смузі руху автомобілів, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, скоїв наїзд передньою правою частиною свого автомобіля на задню праву бокову частину автомобіля «Mercedes - Benz Sprinter 213 CD1», реєстраційний номер [NUMBER], який був припаркований першим біля правого краю проїжджої частини вул. Шмідта та на пішохода [PERSON]. Від поштовху автомобілем «DAF CF 65», автомобіль «Mercedes - Benz Sprinter 213 CD1» здійснив наїзд своєю лівою боковою поверхнею спочатку на пішохода [PERSON], а потім відру на праву бокову поверхню автомобіля «ГАЗ 2705-14», реєстраційний номер [NUMBER], що припаркований біля правого краю проїжджої частини вул. Шмідта ліворуч від авто «Mercedes - Benz Sprinter 213 CD1», між якими знаходилась пішохід [PERSON] Потім, автомобіль «DAF CF 65» за інерцією здійснив наїзд на задню праву бокову поверхню автомобіля «Opel Movano», реєстраційний номер [NUMBER], який був припаркований далі, за напрямком руху автомобіля «DAF CF 65» вже за автомобілем «ГАЗ 2705-14». Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень, які привели до смерті [PERSON] Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 21 вересня 2015 року складено актовий запис № 935 про те, що 21 вересня 2015 року померла [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську від 21 квітня 2016 року за № 122 дитині [PERSON] надано статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної ради у м. Дніпропетровську від 21 квітня 2016 року за № 128 [PERSON], 09 листопада 1993 року призначено опікуном над дитиною [PERSON], 03 червня 2000 року та визначено місце проживання дитини з опікуном. Вироком Красногвардійського районного суду від 04 грудня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Також, як вбачається з даного вироку (перший абзац мотивувальної частини а.с.5), водій [PERSON] скоїв дорожньо-транспортну пригоду виконуючи свої функціональні обовязки згідно трудового договору № 3108/15-1ТР. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року змінено. Вважати [PERSON] засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового злочину і не виконає покладені на нього обовязки. У судовому засіданні представник позивача в обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на ст. 61 ЦПК України, стверджував що оскільки вироком, який набрав законної сили встановлено, що водій [PERSON] скоїв дорожньо-транспортну пригоду виконуючи свої функціональні обовязки згідно трудового договору № 3108/15-1ТР, то даний факт є обовязковим для суду, що розглядає дану цивільну справу. Проте з даним твердженням суд не може погодитись з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 21 вересня 2015 року, а також вина [PERSON] у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені судовими рішеннями, тому в силу приписів ч. 4\~ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Проте факт того, чи здійснив [PERSON] дорожньо-транспортну пригоду виконуючи свої трудові обовязки підлягає доказуванню відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України,\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Судом встановлено, що [PERSON] керував транспортним засобом «ДАФ», реєстраційний номер [NUMBER], який не належить ані на праві власності ані на праві користування ТОВ «Еліт-Моторс», що підтверджується договором оренди (найму) автотранспортних засобів за № 2209-1 від 22 вересня 2014 року, відповідно до якого фізична особа-підприємець [PERSON] та ТОВ «Еліт-Інтер» уклали даний договір оренди про тимчасове користування автомобілями з метою перевезення вантажів, зокрема і на автомобіль фургон-рефрежератор, державний номерний знак [NUMBER], рік випуску 2007, білого кольору № шасі: XLRAE65CC0E702817, а також актом прийому передачі до договору оренди (найму) транспортних засобів № 2209-1. Факт того, що автомобіль «ДАФ», державний номер [NUMBER] не належить ТОВ «Еліт-Моторс» також підтверджується розрахунками суми страхових виплат (моральної шкоди) АТ «Страхова компанія АХА Страхування», відповідно до яких страховиком згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7920648 від 18 вересня 20125 року є ТОВ «Еліт-Інтер». Відповідно до частини 1 ст. 1172 ЦК України,\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків. Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 28.04.2015 року у справі №6-229цс14. Судом встановлено, що згідно трудового договору № 108/15-1ТР від 31 серпня 2015 року та на підставі наказу (розпорядження) № 108-П від 31 серпня 2015 року [PERSON] був прийнятий на роботу з 01 вересня 2015 року водієм автотранспортних засобів ТОВ «Еліт-Моторс». 18 листопада 2015 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з [PERSON] був припинений трудовий договір (контракт), що підтверджується наказом (розпорядження) № 142-У. Згідно Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «Еліт-Моторс», затверджених зборами трудового колективу ТОВ «Еліт-Моторс» від 26 серпня 2015 року для водіїв автотранспортних засобів встановлюється шестиденний робочий тиждень з понеділка по суботу. Характер праці розїзний, робочий тиждень регламентується 40 робочими годинами. Робочим місцем водія є місце за кермом транспортного засобу, визначеного адміністрацією з поміж транспортних засобів належних ТОВ «Еліт-Моторс», або ремонтна база, розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кротова 24. Робочий день водіїв, які не знаходяться в рейсі, починається о 09 год. 00 хвл. за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кротова, 24. Згідно листа ТОВ «Еліт-Інтер» від 16 березня 2017 року за № 36 автомобіль «ДАФ», державний номер [NUMBER] станом на 21 вересня 2015 року належав ТОВ «Еліт-Інтер» на підставі договору оренди від 22 вересня 2014 року за № 2209-1. ТОВ «Еліт-Інтер» підтверджує відсутність будь-яких договірних відносин між ТОВ «Еліт-Інтер» та ТОВ «Еліт-Моторс» щодо найму або користування даним автомобілем. ТОВ «Еліт-Інтер» ніколи не передавало ТОВ «Еліт-Моторс» автомобіль «ДАФ», державний номер [NUMBER]. Також підтвердили відсутність договірних відносин між даними підприємствами щодо надання зі сторони ТОВ «Еліт-Моторс» екіпажів (водіїв) для виконання перевезень на автомобілях, які належать ТОВ «Еліт-Інтер» станом на 21 вересня 2015 року, а також до чи після цієї дати. ТОВ «Еліт-Інтер» ніколи не передавало [PERSON] автомобіль «ДАФ», державний номер [NUMBER] та не мало з [PERSON] ніяких договірних або трудових відносин. [PERSON] самостійно, з власної ініціативи заволодів зазначеним автомобілем та використовував його у власних цілях і на власний розсуд. На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно до ч. 2 т. 59 ЦПК України,\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме 21 вересня 2015 року о 05 год. 30 хвл. водій [PERSON] керуючи автомобілем «ДАФ», державний номер [NUMBER] виконував свої трудові обовязки за трудовим договором з ТОВ «Еліт-Моторс», а отже, ТОВ «Еліт-Моторс» є неналежним відповідачем по справі з приводу заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ТОВ «Еліт-Моторс», третя особа [PERSON] про стягнення моральної шкоди заподіяної внаслідок смерті близької людини у ДТП, не підлягають задоволенню. Згідно ч. 1, 4 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Оскільки, у задоволенні позову позивачам, які звільнені від сплати судового збору, відмовлено, то судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed