Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У червні 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 1998 року він є власником будинку [ADDRESS]. У будинку зареєстровані його діти: син [PERSON] та донька [PERSON], однак з 2008 року у вказаному будинку не проживають, виїхали за межі міста на заробітки. На даний час вони мають постійне місце мешкання, житлом забезпечені. Відповідачі добровільно знятися з реєстрації позбавлені можливості, участі в утриманні будинку не приймають, чим перешкоджають йому вільно розпоряджатися своїм будинком, зокрема, він не може скористатися своїм право на отримання субсидії. Відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву не надали. Представник Марганецької міської ради пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, заслухавши показання свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 червня 1998 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.9). В зазначеному будинку зареєстровані діти відповідача: [PERSON], 1978 року народження, та [PERSON], 1987 року народження, що підтверджується витягом з домової книги (а.с.11-16). Факт реєстрації відповідачів за даною адресою підтверджується також довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 02 липня 2018 року (а.с.26-27). 08 червня 2018 року головою квартального комітету № 30 Марганецької міської ради Хрипко В.Л. в присутності мешканців вулиці Толбухіна - [PERSON] (буд.27), [PERSON] (буд.31-а), складено акт про те, що [PERSON], 1978 року народження, та [PERSON], 1987 року народження, не проживають в будинку [ADDRESS] з 2008 року (а.с.8). Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідачі в будинку [ADDRESS] не проживають більше десяти років. За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], які є дітьми позивача, не проживають в будинку [ADDRESS] з 2008 року, участі в утриманні будинку не приймають. Реєстрація відповідачів за вказаною вище адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування та розпорядження будинком. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджені наявними у справі доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі статей 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved