Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У червні 20126 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON], яка померла 18.09.2015 зі спадкодавцем своїм сином [PERSON] по день його смерті по 31.08.2015 та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири № 63, яка знаходиться по вул. Шевченка,50 в м. Переяслав-Хмельницькому. Позовні вимоги мотивовані тим, що 1/2 частина вищевказаної квартири належала [PERSON], після якого спадщину прийняли його неповнолітня дочка [PERSON] та її мати [PERSON]. В свою чергу [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] подала зустрічний позов про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири № 63, яка знаходиться по вул. Шевченка,50 в м. Переяслав-Хмельницькому, та яка належала її батьку [PERSON]. Позов обґрунтований тим, що після смерті батька лише вона одна звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, пояснивши, що спадкодавець мати позивача [PERSON] останні місяці свого життя проживала разом з [PERSON] який помер на 18 днів раніше від неї, а тому за правилами ч.3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] є такою, що прийняла спадщину. В свою чергу [PERSON] після смерті брата [PERSON] спадщини не приймала, але у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], а тому вважає, що має право і на майно спадкодавця [PERSON] Законний представник відповідача - неповнолітньої [PERSON] та представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснивши, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, де і проживали постійно. При цьому, [PERSON] на ряду з іншими особами здійснював догляд за хворою матірю [PERSON] і у звязку з цим в останні місяці її життя часто приходив до неї додому та інколи залишався у неї ночувати. Так сталось, що [PERSON] раптово помер на кілька тижнів раніше своєї хворої матері. Після його смерті спадщину прийняла лише неповнолітня дочка [PERSON], однак всі документи на майно забрала рідна тітка неповнолітньої [PERSON] і це не дає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у виді 1/2 частини спірної квартири, яка належала [PERSON] За таких умов просили відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю та задовольнити зустрічний позов, а саме визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, оскільки [PERSON] не визнає цього права. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, в тому числі спадкові справи, судом встановлено наступне. 31 серпня 2015 року у віці 48 років в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.27). На момент смерті [PERSON] мав зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яку 20.07.2004 за договором дарування відчужила йому [PERSON] (а.с.23). Інша 1/2 частина вищевказаної квартири належить його сестрі - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с.22). Факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON], як рідних брата та сестри, підтверджується документами та ніким не оспорюється (а.с.15,29,30) Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його мати [PERSON] [INFO] та неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], родинні відносини яких підтверджуються свідоцтвами про народження (а.с.30,49). У спадковій квартирі [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] були зареєстровані: сам [PERSON] та його неповнолітня дочка [PERSON], що підтверджується записами в будинковій книзі (а.с.25-26,37) Отже [PERSON] за правилами ч.3, ч.4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Крім того, неповнолітня [PERSON] у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, а саме 09.11.2015 за згодою своєї матері подала нотаріусу письмову заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], внаслідок чого в Переяслав-Хмельницькій міській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу за № 212/2015. Згідно матеріалів вищевказаної спадкової справи інших спадкоємців, які б заявили про своє право на спадщину після смерті [PERSON] немає. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] близько десяти років проживав зі своєю сімєю (дружиною та дочкою) по вул. Шевченка, 50 в м. Переяслав-Хмельницький, в однокімнатній квартирі № 63. Його мати увесь цей час проживала окремо в приватному будинку по вул. Петра Костюка, 32-б (бувша вул.. Революції). Приблизно у 2012 році після розірвання шлюбу [PERSON] залишився проживати в квартирі сам. Свідки знають, що його мати також проживала одна та останні місяці хворіла, а тому він в той період майже кожного дня провідував її, часто залишався ночувати в неї. При цьому свідки показали, що всі особисті речі та меблі [PERSON] залишалися в його квартирі по вул. [PERSON], де він постійно проживав. Такого, щоб він зїхав з квартири, зі слів свідків, не було. З пояснень сторін, які не суперечать одне одному, та показань свідків також встановлено, що [PERSON] за життя мав кілька черепомозгових травм та помер раптово за місцем реєстрації у своїй квартирі [ADDRESS] від гострої недостатності кровообігу, що додатково підтверджується довідкою про причину смерті (а.с.31). 18 вересня 2015 року у віці 71 рік в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області померла [PERSON], що засвідчено свідоцтвом про смерть та лікарським свідоцтвом (а.с.28,32). За життя, а саме: 08 грудня 1998 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно на випадок смерті заповіла сину [PERSON] та дочці [PERSON] (а.с.24) На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала будинку по вул. Петра Костюка, 32-б в м. Переяслав-Хмельницькому одна. Дані обставини підтверджуються документами спадкової справи та копією паспорта померлої (а.с. 20). Сторони визнали та підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], що [PERSON]М померла після тривалої хвороби за місцем свого проживання, що додатково підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 413 та випискою з амбулаторної картки хворої (а.с.32,35). 20.02.2016 неповнолітня [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON], внаслідок чого в Переяслав-Хмельницькій міській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу за № 32/2016. 03.03.2016 заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] також подала [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи. Отже, спадкоємцями після смерті [PERSON], які прийняли спадщину є: за заповітом - дочка [PERSON]; за законом - онука [PERSON] (ст. 1266 ЦК - за правом представлення після смерті сина [PERSON], який помер раніше). Згідно матеріалів вищевказаної спадкової справи інших спадкоємців, які б заявили про своє право на спадщину після смерті [PERSON] немає. З наведеного вище слідує висновок, що [PERSON], яка померла 18.09.2015, пережила свого сина [PERSON], який помер 30.08.2015, на вісімнадцять днів. При цьому кожен з них помер у себе вдома за зареєстрованим місцем проживання. Проаналізувавши показання свідків у їх сукупності, судом встановлено, що [PERSON] останні кілька місяців до свої смерті (точний період встановити не представляється можливим) тимчасово та періодично проживав [INFO] в будинку своєї матері і його перебування там було обумовлене необхідністю догляду за нею. За правилами ч.1, ч.5 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Законодавство, хоча і закріплює норми не тільки про постійне, але й тимчасове місце проживання, однак цивільно-правові наслідки в переважній більшості випадків пов'язуватимуться саме з постійним місцем проживання, тобто з місцем реєстрації (прописки). Так, місцем відкриття спадщини визнається останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК). Перелік документів, наведених Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - свідоцтво органів РАЦС про смерть, якщо останнє постійне місце проживання і місце смерті спадкодавця збігаються, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, а також запис у будинковій книзі (абзац сьомий пункту 212) - підтверджує те, що місце відкриття спадщини визначається як останнє постійне, а не останнє фактичне місце проживання спадкодавця. Отже, для цілей спадкового законодавства місцем останнього постійного проживання спадкодавця вважається місце, визначене у вищенаведених документах, а відсутність особи за цим місцем не означає зміну місця відкриття спадщини. ВССУ звернув увагу на значення відмітки про реєстрацію в паспорті. Так у пункті 1 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16 травня 2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив: «Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи». Тож, якщо у спадкоємця в паспорті є відмітка про місце реєстрацію, він є таким, що прийняв спадщину, а отже й постійно проживав зі спадкодавцем на момент смерті. Згідно до Ухвали ВССУ від 19.03.2014 року (ЄДРСРУ № 37800238) «аналіз положень ст. 29 ЦК України та ст. ст. 3, 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить, що постійним місцем проживання особи є зареєстроване з дотриманням установленого порядку реєстрації на території адміністративно-територіальної одиниці приміщення, зокрема квартира, у якій ця особа проживає понад 6 місяців протягом року.» В Ухвалі ВССУ від 14.05.2014 року (ЄДРСРУ № 38760544) зазначається: «статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено: що реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції». Аналіз вищевикладених норм права та висновки ВССУ дають підстави для твердження, що постійним місцем проживання особи є місце, за яким фізична особа зареєстрована у встановленому порядку і має намір проживати там без обмеження часом чи певними умовами. Відтак, постійне проживання не може бути повязане з роботою, навчанням, доглядом за хворим тощо. В досліджуваній ситуації проживання [PERSON] зі своєю матірю [PERSON] було короткотривалим та періодичним, повязане з необхідністю нагляду та догляду за хворою, без зміни постійного місця проживання одного або іншого на одне спільне, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання, а тому твердження позивача [PERSON] про те, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого сина [PERSON] в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України - є хибним. Отже, в задоволенні вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного постійного поживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] по день смерті останнього необхідно відмовити. Вимога про визнання за [PERSON] права власності на часину квартири, що належала [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] також не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено вище, заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON], яка пережила його на вісімнадцять днів, не подавала. Отже [PERSON] не прийняла (не встигла прийняти) спадщини після смерті [PERSON]Г і в порядку, визначеному ст. 1269 ЦК України. Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Знаючи, що [PERSON] не прийняла спадщини після смерті сина [PERSON] в порядку, передбаченому цивільним законодавством, а позивач [PERSON] не скористалась своїм правом спадкової трансмісії, визначеним в ст. 1276 ЦК України, остання є такою, що не прийняла спадщини після смерті [PERSON] Враховуючи вищевикладене, слідує висновок, що [PERSON] не набула право на спадщину після смерті брата [PERSON] в розумінні ч.5 ст. 1268, ст. 1296 ЦК України, оскільки для набуття права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Розглядаючи зустрічний позов неповнолітньої [PERSON], від імені та в інтересах якої діє її законний представник [PERSON], суд дійшов наступних висновків. Як встановлено вище, [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] в порядку передбаченому цивільним законом (ст. 1268, 1269 ЦК). Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає. Згідно договору дарування від 20.07.2004 [PERSON] подарувала [PERSON] 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS], яка має загальну площу 32,40 кв.м., житлову 18,40 кв.м. 11.08.2004 право приватної власності [PERSON] на 1/2 частини вищевказаної квартири зареєстровано Переяслав-Хмельницьким МБТІ. Вказані обставини підтверджуються договором, який надала відповідач за зустрічним позовом [PERSON] (а.с.23). Отже, [PERSON] не має правовстановлюючого документу на спадкове майно з тих причин, що цей документ знаходиться в іншої особи [PERSON], яка не визнає права [PERSON] на частину квартири, яка належала спадкодавцю [PERSON] Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1, ч.3 ст. 1296 Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 08.10.2016 нотаріус Переяслав-Хмельницької міської нотаріальної контори своєю постановою №664/02-31 [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири, розташованої в [ADDRESS], що залишилася після смерті [PERSON], померлого 31.08.2015. Відмова нотаріуса мотивована тим, що йому не надано документа, який посвідчує право власності померлого на 1/2 частину вказаної квартири та у звязку з тим, що по даному майну є спір, який розглядається в судовому порядку. За правилами ст.. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що неповнолітня [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON], має право на набуття у власність 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Вищевказане право підлягає захисту в судовому прядку шляхом його визнання за спадкоємцем [PERSON], оскільки воно не визнається іншою особою [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved