Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] на предмет відшкодування витрат на поховання двоюрідного брата [PERSON] , які понесла позивач 13 квітня 2017 року на організацію і проведення самого поховання в сумі 3800,00 грн. та на організацію і проведення поминального обіду в сумі 6125,00 грн., з тих підстав, що останні роки свого життя [PERSON] самотньо проживав у с. Берестове Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, перебував у безпорадному стані, у зв`язку з чим був на обслуговуванні відділенні соціальної допомоги Покровського територіального центру соціального обслуговування з приводу надання соціальних послуг з 02 березня 2009 року до 11 квітня 2017 року, тому саме на позивача, як найближчу родичку (двоюрідну сестру), припали усі витрати на його утримання, лікування і поховання, зокрема, вона взяла кредит в АТ КБ «Приватбанк» на суму 15000,00 грн. на оплату офтальмологічної операції, запланованої на січень 2017 року, яка не відбулась через смерть брата [PERSON] - [PERSON] [INFO] , а [INFO] помер і сам [PERSON] , спадщину після якого отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 січня 2018 року відповідач, яка на підставі ст. 1232 ЦК України і має відшкодувати витрати на поховання спадкоємця позивачу. Окремо позивач просила суд поновити строк позовної давності для пред`явлення позову на підставі Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року. З відкриттям загального позовного провадження ухвалою суду від 22 червня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її підготовка у підготовчому засіданні з обміном учасниками справи змагальними заявами по суті справи з потребою у витребуванні копії нотаріальної справи та інших доказів. 31 липня 2020 року відповідач подала відзив на позов, в якому пред`явлені до неї вимоги не визнала повністю, заперечуючи проти доводів і аргументів позивача тим, що витрати на організацію та проведення поминального обіду не відносяться до витрат на поховання відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», а товарний чек від 13 квітня 2017 року, виданий приватним підприємцем [PERSON] за послуги організації проведення поховання на суму 3800,00 грн. не є належним та допустимим доказом, оскільки не містить усіх обов`язкових реквізитів платіжного документу, а також викликає сумнів у його справжності з огляду на представлення позивачем до матеріалів іншої судової справи № 205/5168/18, що розглядалась в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська, завіреного нею з оригіналу товарного чеку ПП [PERSON] за організацію та проведення поховання на суму 3800,00 грн. з іншим переліком послуг та особою, якій виданий такий чек, а тому відповідач просила суд в задоволенні позову відмовити. 17 серпня 2020 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якій на спростування доводів відповідача про невідповідність вимогам законодавства представленого товарного чеку навів доводи про те, що представлений товарний чек на суму 3800,00 грн. має усі необхідні реквізити і позивач має його в оригіналі, а ПП [PERSON] зареєстрована як приватний підприємець і здійснює діяльність з організації поховань відповідно до чинного законодавства. Третя особа заяв по суті справи не подавала та на виконання ухвали суду направила копію спадково справи, заведеної після [PERSON] 03 вересня 2020 року у підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення витрат на організацію та проведення поминального обіду, наполягаючи на розгляді вимог лише про стягнення витрат на організацію та проведення поховання в розмірі 3800,00 грн. Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду по суті. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, уповноваживши представника, який, приймаючи участь в підготовчому засіданні, в судове засідання не прибув та у поданій 27 листопада 2020 року заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідач, приймаючи участь в підготовчому засіданні та пояснюючи про те, що саме вона з іншими особами несла усі витрати на організацію поховання і обід, в судове засідання не прибула та у поданій 27 листопада 2020 року заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на відмові у позові з наведених у відзиві підстав. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила та про відкладення розгляду не клопотала, що не перешкоджає розгляду справи у відсутності представника останньої. Визначаючи межі розгляду позовних вимог відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд приймає до уваги, що представником позивача адвокатом Довгалем С.М. 03 вересня 2020 року у підготовчому засіданні подана заява про зменшення позовних вимог шляхом відмови від вимог про стягнення витрат на організацію та проведення поминального обіду на суму 6125,00 грн., проте сама позивач у клопотанні 27 листопада 2020 року не підтримала таку заяву, у зв`язку з чим суд відповідно до ст. 206 ЦПК України відмову від позову в частині стягнення витрат на організацію та проведення поминального обіду не приймає та розглядає позов в повному обсязі заявлених вимог, прийнятих до провадження ухвалою суду від 02 липня 2020 року при відкритті провадження у цій цивільній справі. Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог з відмовою в задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] помер у віці 80 років, про що Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 14 квітня 2017 року вчинено актовий запис № 182 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). За даними спадкової справи №315/2017, заведеної Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою, з заявами про прийняття спадщини за законом після [PERSON] звернулися 09 червня 2017 року його племінниця [PERSON] та [INFO] його двоюрідна сестра [PERSON] . Спадкоємцем за законом, яка успадкувала все спадкове майно після [PERSON] в порядку ст. 1266 ЦК України стала відповідач [PERSON] (в порядку права представлення свого батька [PERSON] , який помер [INFO] ), яка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контри: 30 січня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-204 (основне свідоцтво), на 1/3 частину земельної ділянки площею 5,090 га для ведення сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області (а.с. 63); 30 січня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-205, на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією в ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 123539,31 грн. (а.с.63-зворот); 30 січня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-206, на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією в АТ «Ощадбанк» на загальну суму 39754,30 грн. (а.с.64); 20 липня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1804, на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією в АТ «Таскомбанк» на загальну суму 25874,28 грн. (а.с.68); 23 липня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за №2-1823, на 1/6 частину квартири [ADDRESS] (а.с.74-зворот); 23 липня 2018 року, зареєстроване в реєстрі за № 2-1824, на квартиру [ADDRESS] (а.с.75). Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року (а.с.49-50), що набрало законної сили 17 вересня 2019 року з постановою Дніпровського апеляційного суду, залишеною без змін постановою Верховного Суду 19 лютого 2020 року, [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] , треті особи - Новокодацька районна у місті Дніпрі рада, Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за законом (а.с.49-50). Відповідно до ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Частиною 2 ст. 1232 ЦК України передбачено, що витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Відповідно до абз.17, 20 ч.1 ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг визначений Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства та затверджений Наказом Держжитлокомунгоспу України 19 листопада 2003 року № 193. Згідно вказаного переліку до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу. Відповідно, витрати на проведення та організацію поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язані спадкоємці відповідно до ч.1 ст.1232 ЦК України і до таких відносять лише витрати на організацію і проведення поховання, про що виклав свою правову позицію Верховний Суд у постанові від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц. Зважаючи на викладене, позов в частині вимог про стягнення з відповідача витрат на організацію та проведення поминального обіду в розмірі 6125,00 грн. задоволенню не підлягають. Розв`язуючи даний спір в частині вимог про стягнення витрат на організацію та проведення поховання в сумі 3800,00 грн., суд виходить з того, що такі понесення таких витрат саме позивачем має бути доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Так, в підтвердження понесених витрат на організацію та проведення поховання [PERSON] сторонами подані суду низка копій та один оригінал товарного чеку на суму 3800,00 грн., а саме: -позивачем до позовної заяви, а також до клопотання від 16 листопада 2020 року додані ксерокопії документу (а.с.9, 130), оригінал якого долучений в підготовчому засіданні представником позивача до матеріалів справи на а.с.111 - товарного чеку б/н, виданого ПП [PERSON] (і.к. [NUMBER] , виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії ААБ 422389 від 19.12.2011) з датою видачі 13 квітня 2017 року [PERSON] з допискою в строчці для печатки про те, що це дублюючий чек з доповненнями, з відтиском печатки ФОП [PERSON] (і.к. [NUMBER] ), згідно якого сума в розмірі 3800,00 грн. готівкою оплачена за: 1) організацію та проведення поховання гр. [PERSON] ; 2) труну, подушки, окривало, проходну, свічки вел., свічки мал., рушники, «отче наш», хустки вел., хустки мал., рушник та інше.; -відповідачем додана до свого клопотання від 13 листопада 2020 року, завірена Ленінським районним судом м. Дніпропетровська копія документу, поданого [PERSON] в копії, засвідченій нею власноручно 17 вересня 2019 року, що знаходиться у цивільній справі № 205/5168/18 на аркуші справи 280 (а.с.137), а саме: товарного чеку б/н, виданого ПП [PERSON] (і.к. [NUMBER] , виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії ААБ 422389 від 19.12.2011) з датою видачі 13 квітня 2017 року [PERSON] , з відтиском штампу «Ритуальні послуги «Янгол», Покровське, вул. Набережна, 234, згідно якого сума в розмірі 3800,00 грн. готівкою оплачена за: 1) організацію та проведення поховання (труна, подушка, покривало, прохідна, свідки вел., свічки мал.., рушник, «отче наш», хустки вел., хустки мал., рушники та інше. Аналогічна ксерокопія товарного чеку додана позивачем до свого клопотання від 16 листопада 2020 року, тоді ж завірена нею власноручно (а.с.127). -позивачем додана до свого клопотання від 27 листопада 2020 року завірена нею ксерокопія товарного чеку б/н, виданого ПП [PERSON] (і.к. [NUMBER] , виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії ААБ 422389 від 19.12.2011) з датою видачі 13 квітня 2017 року [PERSON] , з відтиском штампу «Ритуальні послуги «Янгол», Покровське, вул. Набережна, 234, а також штампу «Ритуальні послуги [PERSON] , і.к. 215770370 від 19.12.2011, сері [NUMBER] ,згідно якого сума в розмірі 3800,00 грн. готівкою оплачена за: 1) організацію та проведення поховання гр. [PERSON] , 2) труна, подушка, покривало, прохідна, свічки великі, свічки малі, «отче наш», хустки великі, хустки малі, рушник та інше (а.с.148). Відповідно, матеріали справи містять три види документу в підтвердження витрат на поховання на суму 3800,00 грн., названі товарним чеком, без номерів, з різними реквізитами, видані різними особами на бланках ПП [PERSON] , з огляду за наявність відтиску печатки іншої ФОП, а також двох різних штампів, з різним переліком послуг та відпущених товарів (ритуального приладдя), а відтак, жоден з вказаних документів не відповідає вимогам Положення про форму та зміст розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) ,форми № ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13. Крім того, позивачем з поданих нею декількох видів ксерокопій товарного чеку представлений лише один оригінал на а.с. 111, без номеру, від 13 квітня 2017 року на бланку ПП [PERSON] і.к. [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] , завірений печаткою ФОП [PERSON] , і.к. [NUMBER] , який суд оцінює критично, оскільки за даними ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 03 листопада 2020 року за вих. № 104832/10/04-36-04-06-10 ФОП [PERSON] не має найманих осіб, які б могли видавати такі платіжні документи за надання послуг з організації поховань та інших суміжних послуг, а за відкритими даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа підприємець [PERSON] займається підприємницькою діяльністю за видом 28.21 -оброблення та видалення безпечних відходів (основний); 96.09 - надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у.; 38.22 оброблення та видалення небезпечних відходів, що не відповідає тим послугам та товарам, які зазначені в цьому товарному чеку - організація поховання та ритуальне приладдя. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що надані платіжні документи збігаються лише у сумі вартості наданих послуг у розмірі 3800,00 грн., проте не є достовірними і достатніми доказами того, хто саме поніс такі витрати та, який дійсний обсяг послуг наданий при організації та проведенні поховання [PERSON] . Крім того, подані різного змісту та форми товарні чеки свідчать про те, що позивач отримувала вказані документи значно пізніше за саму подію 13 квітня 2017 року, в різні роки, про що свідчить поданий в останній редакції товарний чек 27 листопада 2020 року, датований 13 квітня 2017 року, тоді як такі платіжні документи видаються згідно наведеного вище Положення безпосередньо при здійсненні оплати готівкою. Міркування позивача про обов`язок суду виправити помилку в товарному чеку в частині особи, що його видала, є хибними, оскільки ні видача платіжного документу, ні внесення виправлень у нього не віднесена до повноважень суду, який в межах розгляду цивільної справи надає оцінку згідно з вимогами ст.ст. 89 ЦПК України поданим сторонами згідно свого процесуального обв`язку (а не права) доказам, перевіряючи їх на належність, допустимість, достовірність і достатність за правилами ст. 77-80 ЦПК України. Таким чином, суд, оцінивши подані сторонами докази кожний окремо та в їх сукупності і логічному взаємозв`язку на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності приходить до висновку, що позивачем не доведено в судовому засіданні того, що саме вона, а не відповідач чи інша особа, понесла витрати на організацію та проведення поховання спадкодавця. Одночасно доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченому ст. 257 ЦК України у три роки, що скінчився 11 квітня 2020 року, суд відхиляє, оскільки, Законом України від 02 березня 2020 року № 54-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності 02 квітня 2020 року, розділ ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а відповідно до Постанови Кабміну від 11 березня 2020 року № 211, з подальшими змінами, на всій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який численними Постановами Кабміну з цього часу продовжувався безперервно, зокрема, в останнє на час розгляду справи - постановою Кабміну від 11 листопада 2020 року № 1100 продовжений до 31 грудня 2020 року, тому з огляду на те, що строк позовної давності за загальними правилами ст. 257 ЦПК України закінчувався 11 квітня 2020 року, однак з часу введення в державні карантину (з 12 березня 2020 року) є таким, що продовжений на час карантину, суд приходить до висновку, що, пред`явивши позов 25 травня2020 року, позивач строк позовної давності не пропустила, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій справі суд розглянув по суті. Зважаючи на встановлені судом обставини, підстави для задоволення позову відсутні, про що належить ухвали дане рішення. Враховуючи результат розгляду справи за правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed