Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У січні 2020 року Фірма «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким просить стягнути з [PERSON] на користь позивача грошові кошти в розмірі 33688,56 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору про участь у витратах на утримання житлового будинку та прилеглої території № 88ж/Ч2-08 від 18.03.2008 року укладеного між Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю та [PERSON] , позивач зобов`язаний надавати основні та додаткові послуги з утримання житлового будинку [ADDRESS] , в свою чергу відповідач зобов`язаний прийняти надані позивачем послуги та щомісячно оплачувати їх повністю в термін до 10 числа наступного місяця, при цьому вартість послуг зазначається в рахунку, який надається позивачем відповідачу щомісячно і є одночасно актом виконаних робіт. В період за 06.01.2012 року по 04.11.2019 року позивачем було виставлено відповідачу для оплати рахунки за надані послуги в розмірі 108652,42 грн. В свою чергу відповідач частково здійснив оплату наданих послуг на суму 74963,86 грн. Станом на 31.10.2019 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 33688,56 грн. Зазначив, що відповідач є власником кватири [ADDRESS] , тому позивач вимушний звернутись до суду з вказаним позовом до відповідача у відповідності до вимог ст.ст. 319, 322, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 151, 162, 179 ЖК України, ст.ст. 1, 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 13.01.2020 р. відкрито провадження по даній справі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що не оспорюється сторонами. 18.03.2008 року між Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю та [PERSON] був укладений договір про участь у витратах на утримання житлового будинку та прилеглої території № 88ж/Ч2-08, відповідно до якого позивач зобов`язаний надавати основні та додаткові послуги з утримання житлового будинку [ADDRESS] , в свою чергу відповідач зобов`язаний прийняти надані позивачем послуги та щомісячно оплачувати їх повністю в термін до 10 числа наступного місяця, при цьому вартість послуг зазначається в рахунку, який надається позивачем відповідачу щомісячно і є одночасно актом виконаних робіт (т. 1 а.с. 9). Як вказує позивач, згідно розрахунку боргу за надані житлово-комунальні послуги загальна заборгованість відповідача за період з 06.01.2012 року по 04.11.2019 року перед позивачем становить 33688,56 грн. 29.05.2018 року відповідачем отримано попередження з вимогою про сплату заборгованості за спожиті послуги, однак вказана вимога залишена без задоволення (т.1 а.с. 11). Щодо заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості слід зазначити наступне. Як вказує позивач, згідно розрахунку боргу за надані житлово-комунальні послуги загальна заборгованість відповідача за період з 06.01.2012 року по 04.11.2019 року перед позивачем становить 33688,56 грн. Оцінюючи всі зібрані у справі докази, суд вважає правильним зауважити те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України) Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, при оцінці судом доказів, наданих сторонами, має бути перевірено їх належність (ст.77 ЦПК України), допустимість (ст.78 ЦПК України), достовірність (ст.79 ЦПК України) та достатність (ст.80 ЦПК України). Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 18.03.2008 року між фірмою «Т.М.М.»-ТОВ та [PERSON] був укладений договір № 88 ж/Ч2-08, згідно умов якого відповідач зобов`язаний прийняти надані позивачем послуги та щомісячно оплачувати їх повністю в термін до 10 числа наступного місяця, при цьому вартість послуг зазначається в рахунку, який надається позивачем відповідачу щомісячно і є одночасно актом виконаних робіт. Згідно наданого суду позивачем розрахунку загальна заборгованість відповідача станом на 04.11.2019 р. перед позивачем становить 33688,56 грн. Однак, з рахунку № 2Чаад-кв.050/12.2011 від 06.01.2012 року за період з 01.12.2011 року по 31.12.2011 року борг на початок поточного періоду [PERSON] становив 8228,01 грн., а позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 06.01.2012 року (т. 1 а.с. 16). Крім того, як вбачається з розрахунку суми заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, позивачем нараховано до сплати відповідачем за надані житлово-комунальні послуги 902,23 грн., і борг станом на початок січня 2012 року становить 902,23 грн., що спростовує доводи позивача про наявність у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 8228,01 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 25460,55 грн. Крім того у відповідності до ст. 141 ЦКП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial