Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

У травні 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього боргу в сумі 2\~695,41 доларів США та всі витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 26.02.2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого він передав відповідачу грошову позику у розмірі 2 500 доларів США, для особистих потреб, зі строком повернення 30 вересня 2017 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 26.02.2017 року. Крім того, позивач просить стягнути 3 % річних, які розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 2 500 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме: 2\~500 доларів США х 951 день х 3 : 100 : 365 = 195,41 доларів США. У зв`язку з невиконання повернення боргу [PERSON] , позивач звертається до суду. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16.06.2020 року прийнято справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про розгляд справи, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, не надав відзив на позов в порядку, визначеному ст.178 ЦПК України. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09.10. 2020 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~500 доларів США 05 вересня 2014 року для особистих потреб. [PERSON] зобов`язався у розписці, яка була складена 26 лютого 2017 року, повернути позивачу борг частинами до вересня 2017 року у сумі 2\~500 доларів США. До обумовленого строку відповідач не виконав цього обов`язку та грошові кошти позивачу не повернув. Зазначені обставини підтверджуються розпискою [PERSON] від 26 лютого 2017 року, оригінал якої зберігався у позивача та яка долучена позивачем до матеріалів справи. Частиною 1 статті 1046\~ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). В силу ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із норм ст.\~1051\~ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зі змісту боргової розписки від 26 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~500 доларів США, які зобов`язався повернути до вересня 2017 року. Отже, між сторонами виникли правовідносини пов`язані із позикою. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився у [PERSON] , що свідчить про неповернення відповідачем позики. Відповідач [PERSON] не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписці, не були одержані ним від [PERSON] . Отже, досліджені судом докази, вказують на те, що [PERSON] не виконав свій обов`язок з повернення [PERSON] суми позики, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в межах заявлених позовних вимог в сумі в сумі 2\~500 доларів США. Відповідно до положень ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кінцевий строк виконання [PERSON] зобов`язання за договором позики визначено сторонами 30 вересня 2017 року. У зазначений строк забов`язання відповідачем не виконано, кошти в сумі 2\~500 доларів США не повернуто, отже з 30 вересня 2017 року слід рахувати прострочення виконання зобов`язання. Станом на 25 травня 2020 року зобов`язання виконано не було. Отже, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних від простроченої суми за період з 30.09.2017 року до 25.05.2020 року, а саме становить: 2\~500 доларів США х 951 день (кількість днів прострочення з 30.09.2017 року до 25.05.2020 року) х 3 : 100 : 365 = 195,41 доларів США. Всього слід стягнути із відповідачів 2\~500 доларів США + 3 % річних 195,41 доларів США. Крім того, в частині витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2 000 грн. слід відмовити, оскільки дані витрати стороною позивача не підтверджені належним чином у відповідності до ст.137 ЦПК України. Оскільки позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, тому в силу ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на його користь слід стягнути 840,80 грн судового збору.

Outcome: approved