Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому остаточно, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 146) просив визнати недійсною довідку про склад сім'ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення за адресою [ADDRESS], видану житлово-експлуатаційною конторою № 304, визнати недійсним розпорядження від 12.01.94 року за № 133 щодо приватизації [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво від 12 січня 1994 року про право власності на квартиру, а також визнати право власності на спірну [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що орган приватизації неправомірно видав розпорядження від 21.01.94 року за № 133 з приводу передачі квартири [ADDRESS] в спільну приватну власність, тобто на двох мешканців, а у свідоцтві внаслідок протиправного діяння органу приватизації та житлово-експлуатаційної контори № 304, правонаступником якої є КП «Печерська брама», зазначено співвласником громадянина [PERSON], який жодного дня у спірній квартирі не проживав і до цього часу позивачу ні разу не подався на очі, а заяви про приватизацію також не підписував. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача КП «Печерська брама» проти задоволення позову в частині, що стосується КП «Печерська брама» заперечував посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Представник Печерської районної в місті Києві державної адміністрації проти задоволення позову заперечувала, подала письмові заперечення (а.с.118), а також подала заяву про застосування судом строків позовної давності (а.с. 177). Відповідач [PERSON] в жодне судове засіданні не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за адресою його місця реєстрації, проте із вказаної адреси повернулися конверти з відміткою поштового зв'язку «за закінченням розгляду справи». З урахуванням тривалості розгляду даної справи, а також встановлених ст. 157 ЦПК строків розгляду справи, суд визнав за можливе слухання справи провести за відсутністю відповідача, оскільки його неявка до відділення поштового зв'язку не свідчить про неналежне його повідомлення про слухання справи. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які брали участь у справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно даних розпорядження відділу приватизації житлового фонду Печерської районної державної адміністрації від 12.01.94 року [ADDRESS], загальною площею 47,72 кв.м. передана в приватну спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], які на момент приватизації були прописані в квартирі і мали право відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 брати участь в її приватизації. Представник Печерської районної в місті Києві державної адміністрації подала заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказала, що позов [PERSON] подано через 17 з половиною років з дня прийняття відділом приватизації державного житлового фонду розпорядження, а гр. [PERSON] не могла не знати, що квартира [ADDRESS] приватизована на двох осіб: на неї та на гр.. [PERSON], оскільки в 1994 році вона особисто отримувала свідоцтво про право власності на житло у відділі приватизації. Представник позивача просив поновити процесуальний строк та заперечував щодо задоволення заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що [PERSON] виявила лише 13.06.2012 року в документі на квартиру вписану сторонню особу, на підтвердження чого посилався на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 04.07.2012 року. (!! Із справи [PERSON]). Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності та можливість поновлення строків позовної давності суд виходить із наступного. Так, відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. В ході розгляду справи судом встановлено наступні обставини. Так, відповідач [PERSON], [INFO] року народження з 19.11.1991 року по теперішній час зареєстрований у квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с. 116). Згідно даних витягу журналу реєстрації розпоряджень та видачі свідоцтв про право власності на житло, свідоцтво про право власності на житло в відділі приватизації особисто отримала у 1994 році позивачка [PERSON] Таким чином, дослідженні у судовому засіданні докази підтверджують, що позивачці [PERSON] з 1994 року було особисто відомо про те, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], а відтак доводи представника позивача про те, що позивачу лише 13.06.2012 року стало відомо про те, що в квартирі також вписаний [PERSON] є необґрунтованими та повністю спростовуються матеріалами справи. Отже, позивачка [PERSON] для захисту свого права та інтересу мала звернутися до суду не пізніше 1997 року. Суд вважає, що причини пропущення позовної давності, які наведені представником позивача є неповажними та не підлягають поновленню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, оскільки представник відповідача Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до винесення рішення подала заяву про застосування позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦК України суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed