Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду і з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що є інвалідом ІІІ групи захворювання, отримує пенсію по інвалідності в сумі 1452 грн на місця, інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є досить нужденним. Має на утриманні неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], на яку отримує пенсію по втраті годувальника, оскільки її чоловік [PERSON] помер у 2013 році. Відповідач [PERSON] є її сином, матеріальну допомогу добровільно не надає, між ними склались вкрай неприязні відносини. Відповідач працює, але місце роботи та його доходи позивачу невідомі. Відповідач має власну сім'ю, є працездатною особою, має реальну можливість надавати їй матеріальну допомогу. Тому вважає, що на підставі ст. 202 СК України відповідач повинен надавати їй матеріальну допомогу. Тому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі 2 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня звернення з даним позовом до зміни матеріального стану сторін. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.06.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.08.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позовної заяви із викладених у ній підстав. У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позову у повному обсязі. Відповідач зазначив, що має на утриманні малолітню дитину та дружину-інваліда, проживають разом за однією адресою з матір'ю та сплачує комунальні послуги. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження відповідача [NUMBER]. Позивач [PERSON] є непрацездатною особою, особою із інвалідністю 3 групи інвалідності з загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією пенсійного посвідчення [NUMBER]. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.11.2017 року (справа №555/664/15-ц) дійшов висновку, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Згідно ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на утримання непрацездатних батьків суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України). Згідно довідки Києво-Святошинського об'єднаного управління ПФУ Київської області за період з січня 2018 року по червень 2018 року позивачу було виплачено пенсію для осіб із інвалідністю внаслідок загального захворювання всього на загальну суму 8 712,00 грн. При цьому розмір щомісячної пенсії становить з січня 2018 року 1 452,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який станом на 01 липня 2018 року становить 1435 грн. Позивач отримує пенсію у розмірі 1452,00 грн., яка не є меншою за встановлений законодавством прожитковий мінімум, а тому необхідність додаткового грошового утримання позивачем не обґрунтована. З наданих в судовому засіданні пояснень відповідача встановлено, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що також підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. [PERSON] є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою головного управління пенсійного фону України в м.Києві від 02.10.2018 року №16253. На його утриманні також перебуває малолітній син [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження [NUMBER]). Окрім того, останні декілька місяців [PERSON] сплачує комунальну послуги за будинок [ADDRESS]. Зазначений факт визнала відповідач у судовому засіданні. Посилання [PERSON] на те, що розмір отримуваної нею пенсії не дозволяє їй забезпечити собі гідне існування , а визначений законодавством розмір прожиткового мінімуму не забезпечує всіх потреб позивача , без надання доказів такої потреби, не може бути підставою для задоволення позову та визначення аліментів у будь-якому розмірі. Рішення суду не може бути прийнято на припущеннях. Також не було надано до суду жодних доказів, що позивач має скрутне матеріальне становище, а інших переконливих доказів, які підтверджували б викладені позивачем обставини ні позивачем, ні представником позивача до суду не надано. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Таким чином факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, що виключає можливість застосування ч.1 ст. 202 СК України та обов'язок відповідача утримувати свою непрацездатну матір, у зв'язку з чим у задоволенні позову [PERSON] про стягнення аліментів необхідно відмовити. Оскільки позов не підлягає до задоволення, а позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed