overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

у травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старпласт», [PERSON] про стягнення заборгованості . Посилався на те, що 18 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Старпласт», було укладено Кредитний договір про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04КЛ/17/2027/ЮР. Між Публічним акціонерним товариством «Фортуна-банк» та [PERSON] 18 квітня 2014 року було укладено договір поруки до кредитного договору про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії № 04КЛ/17/2027/ЮР, відповідно до якого [PERSON] взяв на себе повну відповідальність за належне виконання TOB «Старпласт» зобов'язань за Кредитним договором № 04КЛ/17/2027/ЮР. Відповідно до п. 1.1.1. кредитного договору, надання кредиту здійснюється в гривнях, в межах максимального ліміту заборгованості 6 500 000 (шість мільйонів п'ятсот тисяч) грн. 00 коп., зі сплатою 25,5% (двадцять п'ять) процентів річних. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, строк на повернення кредитних коштів та процентів встановлюється до 16 квітня 2015 року. Станом на 12.05.2015 року відповідач 1 взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та відсотків у строки визначені Кредитним договором не виконує. У зв'язку з порушенням позичальником - відповідачем 1 умов кредитного договору № 04КЛ/17/2027/ЮР в частині своєчасності та повноти проведення кредитних коштів позивачу, -допущено порушення умов виконання положень кредитного договору 04КЛ/17/2027/ЮР. Від так,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи це тим, що 07.11.2012 року на вул.Червоноармійській в м.Києві сталася ДТП, за участі автомобіля «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля «Пежо», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Вину відповідача у ДТП було встановлено постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 26.12.2012 року у адміністративній справі №2601/21779/12. На дату ДТП діяв Договір про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі за текстом - Договір), згідно якого цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Статус», що підтверджується страховим полісом №АВ/9814327. 10.01.2013 року до ПАТ «Страхова компанія «Статус» із заявою на виплату страхового відшкодування звернулась уповноважена власником пошкодженого автомобіля, відповідно до довіреності від 06.04.2011 року, [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 23 квітня 2010 року уклав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружжя припинили шлюбні відносини, мешкають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Підставою розпаду сімї стало те, що на протязі останніх кількох років відповідач порушує подружню вірність, чим ображає гідність позивача. За таких обставин, позивач вважає збереження шлюбу неможливим. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. При цьому зазначив, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причину не явки не повідомила. 15 липня 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів. Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходе на підставі наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 23 квітня 2010 року, який зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №\~187 (а.с. 4). Від шлюбу, подружжя мають одного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, подружжя проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Підставою розпаду сім`ї стало те, що відповідач на протязі останніх років порушує подружню вірність, що призвело до втрати почуттів любові та поваги один до одного. За час окремого проживання, шлюб зберегти не вдалося, сім`я розпалася остаточно. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач не має наміру, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що сімю зберегти немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває. У відповідності до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просить зобов'язати [PERSON] усунути йому перешкоди в користуванні квартирою № [ADDRESS], шляхом вселення [PERSON] до неї, зобов'язати відповідача передати позивачу дублікат ключів від вхідної двері до зазначеної квартири та стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач зареєстрований у квартирі № [ADDRESS], в якій також зареєстровані його мати [PERSON] та вітчим [PERSON], з 2012 року в сім'ї почалися суперечки та постійно проживати у спірній квартирі позивачу не видавалося можливим, бо Відповідач викидав його речі з вікон і перешкоджав потраплянню до спільного житла, у січні 2015 року відповідач в черговий раз змінив замки у вхідних дверях і не надав дублікатів, у зв'язку з чим 14 травня 2015 року позивач звернувся до правоохоронних органів про вжиття заходів до відповідача. Через неможливість проживати у спірній квартирі вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що на даний час відповідач чинять йому перешкоди у користуванні квартирою та мирним шляхом врегулювати спір сторони не можуть. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та пояснив, що згоден на вселення позивача до спірної квартири, оскільки таке його право ним не оспорюється. Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що виконавчим комітетом Чернігівської міської ради було видано ордер № 454 серії Д від 12.10.2004 року [PERSON] на сім'ю із трьох осіб на право зайняття жилого приміщення в квартирі [ADDRESS], до складу сім'ї входили його дружина [PERSON] та син [PERSON], на даний час сторони та третя особа [PERSON] зареєстровані у зазначеній квартирі. Сторони визнають, що на даний час позивач не проживає у спірній квартирі через неприязні стосунки, що склалися між сторонами. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та рішення суду. Відповідно ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи обставини справи, оцінюючи докази в їх сукупності та беручи до уваги те, що в судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 450 000(чотириста п'ятдесят тисяч) грн. боргу. На обґрунтування позову послався на те, що 03.05.2012 року позичив відповідачеві 450 000 грн., які останній відповідно до його письмової розписки зобов'язався повернути протягом трьох місяців, рівними частинами. Неодноразово звертався до відповідача з нагадуванням про необхідність повернення суми боргу. Станом на день пред'явлення позову до суду відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання 30.06.2015 року та 29.07.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд, на підставі статей 224, 225 ЦПК України, провів заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.57ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із виданою [PERSON] розпискою від 03.05.2012 року, останній зобов'язалась повернути позивачеві 450 000 грн. протягом трьох місяців рівними частинами. Допитаний, в якості свідка, позивач пояснив суду, шо він дійсно позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 450000грн, останній власноручно написав боргову розписку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положенням ч. 1, ч. 3 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Ураховуючи невиконання відповідачем свого зобов'язання за договором позики, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 24.04.1993 року він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO], спір про поділ майна між ними відсутній, однак відповідач не бажає в добровільному порядку розірвати шлюб. Шлюбні відносини між ними припинились остаточно в квітні 2014 року, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них постійно виникають сварки й непорозуміння, шлюб існує формально. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сімї неможливим. Посилаючись на викладене, позивач просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони в справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24.04.1993 року в виконкомі Любомирівської сільської ради, Березнегуветського району, Миколаївської області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають дітей [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO], спір про поділ майна відсутній. Фактично сторони припинили шлюбно-сімейні відносини в квітні 2014 року, оскільки вони втратили почуття любові й поваги один до одного, у них постійно виникають сварки та непорозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ \~ Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити та розірвати шлюб між сторонами, оскільки вони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди на життя, втратили почуття любові й поваги один до одного, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені та поновлені бути не можуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що у відповідності до вироку Іллічівського райсуду м. Маріуполі від 30.12.2014 року, який набрав законної сили 09.04.2015 року, [PERSON] засуджено за ст.ст. 164 ч. 2, 15 ч. 1, 3, 185 ч. 2 КК України. Діями відповідача, які виразились у викраденні кабелю марки АСБ 6 КВ січенням 3х185 у кількості 20 м, КП «МВУ ВКГ» заподіяно майнову шкоду на суму 1693,26 грн. під час кримінального провадження позивач цивільний позов не пред'являв, у зв'язку із чим був вимушений звернутися до суду. Просив стягнути з [PERSON] на користь КП «МВУ ВКГ» майнову шкоду у розмірі 1693,26 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, вироком Іллічівського райсуду м. Маріуполі Донецької області від 30 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 1,3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 75, ст. 76 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з випробуванням, строком на 1 рік. Вироком встановлено, що 17.06.2014 року [PERSON], маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з користі, за попередньою змовою групою осіб разом із невстановленими в ході досудового слідства особами, знаходячись на полі біля пам'ятника «Танк» по вул. Карпинського в м. Маріуполі, шляхом вільного доступу разом викопали електричний кабель марки АСБ 6-Кв січенням 3х185 в кількості 20 метрів, що належить КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», спричинивши підприємству майнову шкоду на суму 1693,25 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 09 квітня 2015 року. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За таких підстав, суд, оцінивши та дослідивши усі докази по справі в їх сукупності, з урахуванням того, що вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди, завданої злочином визнані відповідачем, прийшов до висновку, що позовні вимоги КП «МВУ ВКГ» підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а його було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, то у порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказував, що 19 жовтня 2014 року померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, на яку він претендує як спадкоємець за заповітом, складеним нею 27 жовтня 2006 року. Посилаючись на те, що він вчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через поважні причини, тому просив суд визначити йому додатковий строк в шість місяці для подання подібної заяви. Сторони в судове засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, представник відповідача в своїй заяві не заперечувала проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. 19 жовтня 2014 року померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку, площею 2,62 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. За свого життя вона залишила заповіт, посвідчений 27 жовтня 2006 року секретарем виконкому Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла належну їй зазначену ділянку [PERSON], тобто позивачу у справі. Згідно зі ст. 1270 ЦК України позивач як спадкоємець за заповітом повинен був в шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але пропустив його. На підставі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наданої позивачем позовної заяви та доказів вбачається, що шестимісячний строк, передбачений законом для прийняття спадщини, він пропустив через поважні причини, які полягали в тому, що з жовтня 2014 року і фактично до цього часу вимушений доглядати за своєю тяжкохворою матір'ю похилого віку, яка мешкає у Волинській області, для чого йому необхідно періодично виїжджати до її місця проживання. За такого суд вважає, що строк було пропущено з поважних причин, і є можливим визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця, але не шість місяців, як він про це просить в позові, а три місяця. Такий строк, з врахуванням обставин справи та особистих обставин у його житті, суд вважає достатнім для подання заяви нотаріусу для прийняття спадщини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дітей доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову, позивач вказав, що стосунки з відповідачем не склалися, відповідач ухиляється від виховання та утримання дітей. В звязку з цим просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дітей даного віку. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд вважає, за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з липня 2006 року. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу вони мають дітей доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Як встановлено в судовому засіданні діти проживають разом з батьком, однак мати матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від утримання дітей. У відповідності до ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку матері або батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають дітей доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування позову, позивач вказав, що стосунки з відповідачем не склалися, відповідач ухиляється від виховання та утримання дітей. В звязку з цим просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дітей у розмірі 30 % від прожиткового мінімуму для дітей даного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав та просив його задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з березня 2013 року. Від шлюбу вони мають дітей доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Як встановлено в судовому засіданні діти проживають разом з матірю, однак батько матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від утримання дітей. У відповідності до ч.2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку матері або батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов.

Outcome: approved