Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

У травні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 20 травня 2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , однак сімейне життя з відповідачем перестало складатись через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на спільне життя та обов`язки, внаслідок чого у відповідача з`явилась інша жінка, у зв`язку з чим шлюбні відносини, спільне господарство та спільне проживання припинені з 15 грудня 2019 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити її прізвище [PERSON] . З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 10 червня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідач через канцелярію суду 07 липня 2020 року подав відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав в частині розірвання шлюбу, заперечуючи проти мотивів позовної заяви та обставин, що призвели до розпаду сім`ї, вказавши, що дійсно з позивачем припинили спільне проживання і сімейні відносини в грудні 2019 року, але не через подружню зраду, а виключно на побутовому ґрунті через закидання обвинувачень про здобуття у професійній його кар`єрі завдяки родичам позивача, надмірну та безпідставну підозрілість позивача, що призвело до нехтування нею межами поваги приватного життя чоловіка і його особистої свободи, а також через самоправне розпорядження позивачем без відома і згоди відповідача спільними валютними цінностями на значну суму готівкою. Вказаний позивачем день припинення існування сім`ї насправді є днем, коли мала місце спровокована позивачем словесна сварка з приводу заощаджень, якими вона розпорядилася на власний розсуд без погодження відповідача, що остаточно викликало обопільне почуття стійкої неприязні та неповаги один до одного. При цьому, відповідач зазначив, що пропонував розірвати шлюб за спільною заявою подружжя, для чого у березні 2020 року складено проекти договорів про розмір аліментів на дитину, про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав особистого виховання, проте позивач залишила без реагування вказану пропозицію. Будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не з`явилася, подавши 18 червня 2020 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав та зазначила, що місце проживання неповнолітньої дитини разом із нею вирішено, спільне господарство та спільне проживання з відповідачем припинено з 15 грудня 2019 року, майновий спір буде вирішуватись в окремій справі, просила судові витрати покласти на відповідача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подавши 07 липня 2020 року відзив, в якому одночасно клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.13 ЦПК України, приходить до висновку про ухвалення у судовому засіданні рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 травня 2011 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №151, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с.13). Сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 09 січня 2013 року вчинено актовий запис №11 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , копія якого залучена до матеріалів справи (а.с.14). Сімейне життя не склалося з причин втрати взаєморозуміння, різних поглядів на взаємні права і обов`язки подружжя, через сварки на побутовому ґрунті, обопільного звинувачення один одного, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного, у зв`язку з чим сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з 15 грудня 2020 року, обставини чого визнані сторонами у поданих ними заявах по суті справи. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов`язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім`ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв`язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В ході розгляду справи, судом перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу і суд переконався у дійсному волевиявленні сторін. Вирішуючи справу,\~суд зважає\~на особливий\~характер сімейних\~відносин та\~їх об`єктивну\~недоступність для\~оточуючих,\~при цьому,\~бере до\~уваги наявність\~у подружжя\~малолітньої доньки,\~враховує також\~її інтереси\~та зазначає\~про те,\~що задля\~охорони її\~інтересів є\~кращим проживання\~в повній\~родині,\~проте зауважує,\~що зазначені\~вище та\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~категоричне заперечення\~як позивача\~так і\~відповідача проти\~збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Відповідно до ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача в розмірі 50% від сплаченого позивачем при поданні позовної заяви, а решту 50% сплаченого судового збору належить повернути позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved