Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 43 по вул. Ухтінській в с. Великий Молодьків, Новоград-Волинського району, Житомирської області та двох земельних ділянок біля цього будинку, площею 0,25 га та 0,29 га, що належали його брату [PERSON], який помер 31.01.2002 року. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 31 січня 2002 року помер його брат [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку, в якому постійно прожив померлий та двох земельних ділянок біля цього будинку площею 0,25 га та 0,29 га. Він є спадкоємцем після смерті брата та прийняв спадщину. При звернені до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки, у видачі такого свідоцтва позивачу відмовлено, оскільки на даний житловий будинок та земельні ділянки відсутні правовстановлюючі документи. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за ним право власності на вищезазначені житловий будинок та земельні ділянки. У судове засідання позивач не прибув, представник позивача подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить проводити розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову заперечень не має. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участь у справі на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 січня 2002 року помер рідний брат позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ТП № 038439 від 13 жовтня 2006 року (а.с.5, 6, 13). Померлий [PERSON] на момент смерті був зареєстрований в [INFO] до складу його сімї на момент смерті та протягом 6-ти місяців після смерті входив брат [PERSON] (а.с.17). Позивач прийняв спадщину після смерті брата, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями № 43, що знаходиться в селі Великий Молодьків, Новоград-Волинського району по вул. Ухтінській, в якому [PERSON] на момент смерті прожив і був зареєстрований та дві земельні ділянки біля цього будинку площею 0,25 га та 0,29 га. (а.с.16, 15). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Великомолодьківською сільської ради від 8.08.2016 року, згідно погосподарської книги № 2 особовий рахунок 185 за 2001-2005 роки будинок, № 43 в с. Великий Молодьків по вул. Ухтинській значиться як житловий і рахується за [PERSON], померлим 31.01.2000 року (а.с.15). За померлим [PERSON] була приватизована земельна ділянка площею 0,54 га , для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,29 га. (а.с.16). Відповідно до повідомлення КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 6.04.2017 року право власності на житловий будинок № 43 по вул. Ухтінській в с. Великий Молодьків, Новоград-Волинського району, Житомирської області за [PERSON] не зареєстровано (а.с.4). Відповідно до листа приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу [PERSON] від 16 травня 2017 року приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 71/2017 після [PERSON], померлого 31 січня 2002 року. Заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину подав брат померлого [PERSON] Інші особи із заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.03.2017 року, винесеною приватним нотаріусом Новоград-Волинського районного нотаріального округу, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер № 43 по вул. Ухтінській в с. Великий Молодьків, Новоград-Волинського району, Житомирської області та земельні ділянки площею 0,25 га та 0,29 га., після смерті [PERSON], померлого 31.01.2002 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який би підтверджував право власності померлого на це майно (а.с.12). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за законом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). За змістом статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності у спадкодавця по даній справі, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося наступним чином: після закінчення будівництва у по господарську книгу сільської ради вносився відповідний запис та відкривався особистий рахунок на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Після чого, відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Правовстановлюючі документи про належність будинку спадкодавцеві у даній справі, наявні лише ті, про які йдеться у позовній заяві - відповідний запис у по господарській книзі сільської ради, що відповідало вимогам чинного на той час законодавства (а.с.22). Щодо сучасної правової оцінки правовстановлюючих документів, слід звернутись до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 2.04.200 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають зміні у разі добровільного звернення громадян. У відповідно до ст. 377 ЦПК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку із переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотним умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти, тому відсутність кадастрового номера не може бути перешкодою при вступі у спадщину на вищевказані обєкти нерухомого майна. Отже державний акт на право власності на землю, виданий в період дії Постанови ВРУ № 2201 (з 23.06.1992 року по 8.01.2004 року) є чинним правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України) та приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем за законом другої черги після смерті свого брата та прийняв спадщину, до складу якої входить спірні житловий будинок та земельні ділянки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved