Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що з 07 березня 1996 року по 12 березня 2005 року на підставі трудового договору він працював на підприємстві ТДВ «Чернівецький агроспецпостачсервіс» на посаді охоронця та 21 листопада 2004 року о 17 год. 00 хв. він заступив на чергування, яке мало тривати до 09 год. 00 хв. 22 листопада 2014 року. Заступивши на чергування, він за вказівкою директора підприємства [PERSON] демонтував провисаючі електричні дроти та дані роботи зайняли у нього тривалий проміжок часу, оскільки закінчив демонтаж вказаних проводів лише о 20 год. 30 хв., після чого на кілька хвилин відлучився щоб відвідати свою знайому [PERSON], яка проживає [ADDRESS], куди він поїхав на велосипеді. При цьому вважає, що на поїздку велосипедом до будинку [PERSON] та повернення на робоче місце він витратив не більше 10-15 хв., а тому саме такий проміжок часу він був відсутнім за місцем роботи. Зазначає, що повернувшись на територію ТДВ «Чернівецький агроспецпостачсервіс» на нього було вчинено напад, внаслідок якого він отримав травму голови та переломи рук, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, при цьому вказаних подій не міг ніхто бачити, оскільки та частина території підприємства, де на нього напали не освітлювалась. Від отриманих тілесних ушкоджень він втратив свідомість та близько трьох годин пролежав без свідомості до того моменту як його знайшли особи, які того вечора перебувала в сауні на території підприємства та віднесли його до кімнати охоронців. Також вказував на те, що по факту умисного нанесення йому тілесних ушкоджень невідомими особами на території ВАТ «Агроспецпостачсервіс» прокуратурою Першотравневого району м. Чернівці порушено кримінальну справу та Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області в подальшому проводилось дізнання та досудове слідство. Вважає, що роботодавець не виконав вимоги ст. 22 Закону України «Про охорону праці» та не надав йому у встановлені строки примірник складеного ним акту за підсумками розслідування нещасного випадку, а наявний акт від 23.11.2004 року, копію якого він отримав під час судового розгляду Першотравневим районним судом м. Чернівці цивільної справи за його позовом до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України є завідомо неправдивим. Посилався на те, що 23 травня 2014 року комісією, утвореною ТДВ «Чернівецький агроспецпостачсервіс» від 16.01.2014 року повторно було складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 21.11.2004 року в період часу з 19 год. 00 хв. по 23 год. 00 хв. за межами території ТДВ «Чернівецький агроспецпостачсервіс». Вважає вказаний акт незаконним з наступних підстав. Так, на думку позивача обставини викладені у спірному акті є завідомо неправдивими та упередженими, а також такими, що суперечать висновкам судів різних інстанцій у судових спорах щодо нещасного випадку, який мав місце 21.11.2004 року, а також висновкам правоохоронних органів по даному факту. Крім того, вказував на те, що склад комісії, який проводив додаткове розслідування та склав акт від 23.05.2014 року є нікчемним та утвореним з порушенням вимог п. 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року №1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», оскільки [PERSON] не мав права бути головою комісії, оскільки у 2004 році він був його роботодавцем, а решта членів комісії прямо залежні від голови, у зв'язку з чим їх висновки викладені в оскаржуваному акті викликають сумнів в їх об'єктивності та неупередженості. Крім того, на протязі усього часу роботи комісії його жодного разу не було запрошено на її засідання для дачі відповідних пояснень, подання документів або внесення власних пропозицій щодо розслідування зазначеного вище нещасного випадку. При отриманні 28.05.2014 року копії оскаржуваного акту йому не було забезпечено можливості ознайомитись із матеріалами додаткового розслідування нещасного випадку, який стався з ним 21.11.2004 року та лише у відповідь на його повторну заяву про ознайомлення з вказаними матеріалами 03.06.2014 року головою комісії йому було надано можливість лише подивитись на матеріали розслідування, при цьому не забезпечено можливості здійснити виписки, копіювання та фотографування зібраних в результаті додаткового розслідування доказів та документів. Також, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що в оскаржуваному акті не спростовано та не перевірено інформацію, яку він виклав у своїй заяві від 31.01.2014 року щодо обставин нещасного випадку який мав місце 21.11.2004 року, а також тим обставинам, які передували йому, зокрема щодо відсутності освітлення території підприємства в день коли стався нещасний випадок, відсутність станом на 2004 рік прохідної на підприємстві та відсутність у нього фізичної можливості з урахуванням характеру тілесних ушкоджень самому з велосипедом прийти на прохідну після побиття, також вказував, що кімната охоронців станом на 21.11.2004 року знаходилась в середині території підприємства навпроти приміщення сауни, а не біля в'їзду, як вказано в акті, а також в акті не перевірено інформацію щодо знаходження сторонніх осіб на території підприємства після закінчення його роботи та систематичне примушування [PERSON] охоронців підприємства виконувати роботу, яка не передбачена умовами їх трудового договору. Вказував на те, що громадянин [PERSON] тривалий час визнавав той факт, що нещасний випадок, а саме побиття 21.11.2004 року сталось саме на території підприємства ТДВ «Агроспецпостачсервіс», проте в подальшому, не бажаючи виконувати вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про охорону праці», почав заперечувати дану обставину, проте на думку позивача, факт побиття його саме на території підприємства не підлягає доказуванню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК, оскільки був встановлений судовим рішенням. Вважає, що саме з тих підстав, що роботодавцем не виконано обов'язку передбаченого ч. 3 ст. 22 Закону України «Про охорону праці», ТУ Держгірпромнагляду відповідно до своїх функцій скасувало акт від 23.11.2004 року невиробничого характеру та зобов'язало провести додаткове розслідування, а тому посилання в оскаржуваному акті на вказаний скасований акт від 23.11.2004 року є безпідставним. Крім того, вказував на те, що висновки оскаржуваного акту також ґрунтуються на фальшивих документах, зокрема довідки Чернівецької ОКЛ №370 від 24.03.2014 року, яка протирічить лікарняному листу, в якому зазначено, що ним було отримано травму саме на виробництві, а також в акті безпідставно вказано, що документи про навчання з охорони, інструктаж та перевірка знать щодо охорони праці не збереглися, оскільки вказані дії з ним не проводились під час роботи на підприємстві взагалі. На підставі наведеного, посилаючись на норми права, просив скасувати акт від 23 травня 2014 року з додаткового розслідування нещасного випадку, що стався з ним 21 листопада 2004 року на виробництві, як незаконний; визнати настання нещасного випадку, що стався 21 листопада 2004 року із ним як потерпілим на території підприємства ВАТ «Агроспецпостачсервіс», таким, що пов'язаний з виробництвом і скласти акт за формою Н-1. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав їх необґрунтованості та надуманості, вказував на те, що [PERSON] 21.11.2004 року залишав територію підприємства в робочий час та отримав тілесні ушкодження за межами підприємства, а тому даний випадок не можна вважати таким, що пов'язаний з виробництвом, що також підтверджується обставинами, які викладені в оскаржуваному акті. Представник третьої особи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Чернівцях [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що нещасний випадок, який стався з позивачем розслідувався у 2004 році та за висновками розслідування було встановлено, що стався він не на виробництві, крім того за результатами вказаного розслідування було складено відповідний акт, який є чинним на даний час та на який посилається комісія в оскаржуваному акті. Крім того, подія яка сталась з позивачем не підпадає під ознаки нещасних випадків, що стались на виробництві, оскільки відсутні підстави вважати, що сталась вона у зв'язку з виконанням позивачем трудових обов'язків, або інших дій в інтересах підприємства. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, а також матеріали кримінальної справи №Ю-059034 від 26.04.2005 року за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, за змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Вiдповiдно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести тi обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень, а ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фiзичних чи юридичних осiб, поданим вiдповiдно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог i на пiдставi доказiв, наданих сторонами та iншими особами, якi беруть участь у справi. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, частинами 1-3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, а також підтверджується рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.03.2007 року у справі за позовом [PERSON] до ВАТ «Агропостачсервіс» про незаконне звільнення та поновлення на роботі, що [PERSON] 07.03.1996 року був прийнятий на роботу до ВАТ «Чернівецький агроспецпостачсервіс» контролером охорони та наказом №9-К від 12.03.2005 року був звільнений з роботи внаслідок прогулів (а/с 20-21). Крім того, як вказано у судовому рішенні, із позивачем 21 листопада 2004 року стався нещасний випадок внаслідок його побиття невстановленими особами. При цьому, відповідно до обставин встановлених апеляційним судом Чернівецької області в рішенні від 30.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання дій неправомірними, [PERSON] 22.11.2004 року поступив до обласної клінічної лікарні з попереднім діагнозом закритий перелом щелепи, що підтверджується копією екстреного повідомлення Головного лікаря ОКЛ про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві від 22.11.2004 року, адресованого Відділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Як вбачається з копії акту судово-медичного обстеження №3185 від 22.11.2004 року, при проведенні судово-медичного обстеження громадянина [PERSON] виявлені тілесні ушкодження: синці, садна обличчя, верхніх кінцівок, забійні рани обличчя, вивих середньої фаланги 5-го пальця правої китиці, підвивих середньої фаланги лівої китиці, внутрісуглобовий перелом головки променевої кістки лівого ліктьового суглобу. Дані ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів та відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (а/с 93). Так, відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, визначається Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає, що в даному випадку вони регулюються нормами законодавства, що передбачає порядок розслідування нещасного випадку, оформлення його результатів та компетенції органів, уповноважених здійснювати контроль за дотриманням законодавства при розслідуванні нещасного випадку, зокрема Законом України «Про охорону праці», Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань», Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (надалі - Порядок), затвердженим Постановою КМУ від 30 листопада 2011 р. № 1232., оскільки на момент проведення повторного розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON], діяв саме Порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві (надалі - Порядок), затверджений Постановою КМУ від 30 листопада 2011 р. № 1232. Зокрема, згідно з цим Порядком п.7 розслідування проводиться у разі виникнення випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробництва чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків. Пунктом 8. Порядку визначено, що про кожний нещасний випадок потерпілий або працівник, який його виявив, чи інша особа - свідок нещасного випадку повинні негайно повідомити керівника робіт, який безпосередньо здійснює контроль за станом охорони праці на робочому місці, чи іншу уповноважену особу підприємства і вжити заходів до надання необхідної допомоги потерпілому. При цьому, як встановлено вищевказаним рішенням суду, 22.11.2004 року директором ВАТ «Чернівецький Агроспецпостачсервіс» було видано наказ №63-ОД, яким для розслідування причин, місця та визначення часу нещасного випадку, що стався 21.11.2004 року з працівником підприємства [PERSON] було створено спеціальну робочу комісію. За результатами проведеного розслідування 23.11.2004 року комісією було складено акт №1 про нещасний випадок невиробничого характеру, який стався з [PERSON] 21.11.2004 року. Згідно висновку комісії зміст порушення та винних осіб встановити неможливо, так як нещасний випадок стався за межами підприємства. Разом з тим, як вставлено судом, між сторонами на даний час виник спір, що стосується оскарження акту про розслідування нещасного випадку на виробництві та акту про нещасний випадок на виробництві з підстав необ'єктивності, необґрунтованості висновків комісії, наявності суперечливих доказів, за яких достовірно неможливо визнати нещасний випадок, що стався із [PERSON] 21 листопада 2004 року , пов'язаним з виробництвом. Так, відповідно до п. 33 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництв, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 контроль за своєчасністю та об'єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Як вбачається з листа Територіального управління Держгірпромнагляду у Чернівецькій області від 11.01.2014 року №48/02-2/14 на адресу відповідача був направлений припис Н-9 виданий головним інспектором з охорони праці теруправління [PERSON] для організації та проведення розслідування нещасного випадку, який мав місце 21.11.2004 року з контролером охорони ВАТ «Агроспецпостачсервіс» [PERSON] (а/с 17). Відповідно до вимог п. 34 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництв, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, посадова особа органу Держгірпромнагляду в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обов'язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1. При цьому, судом встановлено, що на підставі листа Територіального управління Держгірпромнагляду у Чернівецькій області від 11.01.2014 року №48/02-2/14, яким на адресу відповідача надіслано припис форми Н-9 відповідно до п. 34 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництв, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, відповідачем було проведено розслідування нещасного випадку, який мав місце 22.11.2004 року з [PERSON], строк проведення якого неодноразово продовжувався ТУ Держгіпромнагляду у Чернівецькій області, що підтверджується копіями відповідних листів (а/с 82 зворот, 83 зворот, 84 зворот, 85 зворот). За результатами проведеного розслідування 23.08.2014 року комісією, утвореною наказом ТДВ «Чернівецький агроспецпостачсервіс» від 16.01.2014 року №2 складено акт розслідування нещасного випадку, що стався 21.11.2004 року з 19 год. 00 хв. по 23 год. 00 хв. за межами території ТДВ «Чернівецький агроспецпостачсервіс», відповідно до змісту якого комісія прийшла до висновку, що [PERSON] в період часу з 19 год. 00 хв. по 23 год. 00 хв. 21.11.2004 року самовільно покинув територію підприємства та саме в той час коли він перебував за межами підприємства з ним стався нещасний випадок, а тому він підпадає під дію п. 6 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань, аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112, яка була чинною на момент нещасного випадку та п. 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №270 від 22.03.2001 року, відповідно до якого розслідуванню згідно з цим Порядком підлягають нещасні випадки, що сталися під час: прямування на роботу чи з роботи пішки, на громадському, власному або іншому транспортному засобі, що не належить підприємству, установі або організації (а/с 8-9, 86 зворот-88). Як вбачається з протоколу №1 зустрічі членів комісії по розслідуванню нещасного випадку, що стався 21.11.2004 року з 19 год. 00 хв. по 23 год. 00 хв. за межами території ТДВ «Чернівецький агроспецпостачсервіс» з громадянином [PERSON] від 28.05.2014 року, позивачу надано інформацію про обставини та причини випадку, а також роз'яснені його соціальні права у зв'язку з настанням нещасного випадку та вручено акт форми Н-5 (а/с 98). Однак, з даним висновком розслідування позивач не погоджується й відповідно звернувся до суду із позовом про скасування акту розслідування нещасного випадку та визнання нещасного випадку, який стався з ним 21 листопада 2004 року таким, що пов'язаний з виробництвом. При цьому, як на одну із підстав задоволення своїх позовних вимог, [PERSON] вказує на те, що громадянин [PERSON] не мав права бути головою комісію по розслідуванню нещасного випадку, що стався з ним. Так, відповідно до пп. 2 п. 10 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок (крім випадків, передбачених пунктом 37 цього Порядку, зокрема груповий нещасний випадок, нещасний випадок із смертельним наслідком, нещасний випадок, що спричинив тяжкі наслідки, випадок смерті або зникнення працівника під час виконання трудових (посадових) обов'язків), зобов'язаний: протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування. Згідно положень п. 11 вказаного Порядку до складу комісії входять керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці (голова комісії), представник Фонду за місцезнаходженням підприємства, представник первинної профспілки (у разі наявності на підприємстві кількох профспілок - представник профспілки, членом якої є потерпілий, а у разі відсутності профспілки - уповноважена найманими працівниками особа з питань охорони праці), а також представник підприємства, інші особи. До складу комісії не може входити безпосередній керівник робіт. Таким чином, враховуючи положення п. 11 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, відповідно до якого складу комісії входять керівник (спеціаліст) служби охорони праці або посадова особа, на яку роботодавцем покладено виконання функцій з охорони праці (голова комісії), [PERSON] за посадою міг бути головою комісії. При цьому, як вставлено судом, [PERSON], який є охоронцем ТДВ «Чернівецький Агроспецпостач», саме наказом підприємства від 2 січня 2012 № 1-ОД призначено відповідальним за організацію роботи з охорони праці та дотримання норм і правил техніки безпеки, виробничої санітарії, пожежної безпеки, забезпечення безпечного стану робочих місць, проведення інструктажів з охорони праці на робочому місці під час виконання працівниками своїх обов'язків (а.с. 111). Таким чином, [PERSON] у визначеному законом порядку був уповноважений адміністрацією підприємства здійснювати розслідування нещасних випадків на підприємстві. Кім того, як вбачається з копії посвідчення №53 від 08.02.2014 року, [PERSON] є інженером з охорони праці ТДВ «Чернівецький агроспецпостачсервіс» та пройшов відповідне навчання і виявив потрібні знання законів та нормативних актів з охорони праці, проведення розслідувань нещасних випадків, пожежної безпеки. Посилання [PERSON] на те, що станом на час початку проведення розслідування нещасного випадку він не був уповноваженою особою на здійснення розслідування нещасного випадку, оскільки посвідчення отримав лише в лютому 2014 року суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами. Не може бути й підставою для скасування оспрюваного акту й доводи позивача про те, що посвідчення [PERSON] як інженером праці було отримано ним лише 8 лютого 2014 року, а саме після початку проведення розслідування, оскільки дане посвідчення свідчить лише про факт проведення [PERSON] як уповноваженою від підприємства особою - інженером з охорони праці відповідного навчання з перевірки знань та доказом переатестації [PERSON] Також як одну із підстав щодо незаконності оспорюваного акту, позивач посилався на порушення комісією положень п. 11 Порядку розслідування нещасного випадку, а саме не забезпечення його участі у проведенні комісією розслідування нещасного випадку, який стався ним 21 листопада 2004 року. Разом з тим, відповідно до абз. 6,7 п. 11 вказаного Порядку, потерпілий або уповноважена ним особа, яка представляє його інтереси, не входить до складу комісії, але має право брати участь у її засіданнях, вносити пропозиції, подавати документи щодо нещасного випадку, давати відповідні пояснення, в тому числі викладати в усній і письмовій формі особисту думку щодо обставин і причин настання нещасного випадку та одержувати від голови комісії інформацію про хід проведення розслідування. Голова комісії зобов'язаний письмово проінформувати потерпілого або уповноважену ним особу, яка представляє його інтереси, про його або її права і з початку роботи комісії запросити до співпраці. Однак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на невиконання складом комісії та її головою зокрема, вказаних вище вимог закону, натомість відповідно до п. 7 оскаржуваного акту, а саме переліку документів, що додаються, містяться вказівки на наявність в матеріалах перевірки пояснювальної записки [PERSON] від 31.01.2014 року та протокол опитування [PERSON] від 31.01.2014 року, що спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві про те, що його не було запрошено та повідомлено про жодне засідання комісії або дії, які вчиняються нею в процесі розслідування нещасного випадку (а/с 9 зворот). Щодо посилань позивача як на підставу для скасування акту недотримання комісією строків розслідування нещасного випадку, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до п. 14 Порядку комісія зобов'язана протягом трьох днів з моменту її утворення обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб тощо, а також скласти у п'яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом , за формою Н-1 згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. У випадках, зазначених у п. 31 цього Порядку, або у разі виникнення потреби у проведенні лабораторних досліджень, експертизи, випробувань для встановлення обставин і причин настання нещасного випадку строк розслідування може бути продовжений за письмовим погодженням з територіальним органом Держгірпромнагляду за місцемзнаходження підприємства. У разі отримання письмового попередження роботодавець приймає рішення про продовження строку проведення розслідування. У разі коли нещасний випадок визнається таким, що не пов'язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5. Як встановлено судом, у зв'язку із неотриманням необхідних для проведення розслідування нещасного випадку відповідей з Першотравневого РВУ МВС України в Чернівецькій області, лікувальних закладів, пояснень свідків тощо й відповідно неможливістю у зв'язку із цим у визначені Порядком строки закінчити розслідування нещасного випадку, який стався із [PERSON] 21 листопада 2004 року, за письмовими запитами підприємства на адресу начальника територіального управління Держгірпромнагляду Чернівецької області, територіальним управління Держгірпромнагляду було продовжено на підставі п. 14 Порядку строки проведення розслідування, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами ( а.с. 82- 85). За таких обставин доводи позивача в цій частині суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами. Щодо посилань позивача на той факт, що в акті не вірно відображені обставини, які мали місце 21.11.2004 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, як вбачається з висновку експерта №1532 доп від 29 червня 205 року, який міститься в матеріалах кримінальної справи № Ю-059034 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не виключається можливість отримання наявних тілесних ушкоджень у [PERSON] при падінні з велосипеда. Неповний внуршіньосуглобовий перелом головки лівої променевої кістки без зміщення відламків з її підвивихом скоріше за все виник в результаті падіння лівою розігнутою рукою на ліву китицю, можливо при обставинах, вказаних у постанові. Малоймовірно виникнення вищевказаних пошкоджень при прямому ударі іншою особою (а/с 48-49 кримінальної справи). Даний висновок не оспорено. Крім того, як вбачається з плану слідчо-оперативних заходів по кримінальній справі №Ю-059034 огляду місця події у даній кримінальній справі огляд місця події проведений не був. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені ним у позовній заяві обставини нещасного випадку, що мав місце з ним 21.11.2004 року. Не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами також посилання позивача на те, що до викладених у акті висновків комісія дійшла на підставі фальшивих доказів, а саме довідки Чернівецької ОКЛ №370 від 24.03.2014 року. Крім того, як вбачається з рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19.03.2007 року у справі за позовом [PERSON] до ВАТ «Агороспецпостачсервіс» про незаконне звільнення та поновлення на роботі, судом під час розгляду вказаної справи було встановлено, що 21 листопада 2004 року в нічний час на території ВАТ «Агроспецпостачсервіс» позивача побили невідомі особи внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (а/с 21). Проте встановлені вказаним рішенням суду обставини не є підставою для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Так, відповідно до частини першої ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту). Як вбачається зі змісту вище вказаного рішення суду [PERSON] працював згідно укладеного трудового договору контролером охорони ВАТ «Чернівецький Агроспецпостачсервіс». Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Крім того, п. 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 визначено обставини, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, серед яких зокрема виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що нещасний випадок з позивачем стався саме на території підприємства відповідача та саме під час виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця, що було б зафіксовано відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого часу та вказані обставини рішенням суду на яке посилається позивач не встановлені, а лише встановлено той факт, що в нічний час на території ВАТ «Агроспецпостачсервіс» позивача побили невідомі особи внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня. Даний факт неодноразово розслідувався створеною комісією на предмет саме встановлення нещасного випадку саме на виробництві. Крім того, Законом України «Про охорону праці» та Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою КМУ № 1232 від 30.11.2011 року встановлений чіткий порядок та підстави проведення розслідування нещасного випадку, визначено коло осіб, які наділені правом його проведення та контролю за його проведенням, а також правом зобов'язувати проведення повторного розслідування, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача в частині визнання настання нещасного випадку, що стався 21 листопада 2004 року із [PERSON] на території підприємства ВАТ «Агороспецпостачсервіс» такими, що пов'язані із виробництвом та наявності підстав для складення акту форми Н-1. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як вбачається з заявлених позивачем вимог, останній просить скласти акт за формою Н-1, проте не вказує кого саме слід зобов'язати скласти такий акт, а тому обраний ним спосіб захисту в цій частині є безпідставним та не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed