Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування вимог зазначив, що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 15.09.2015 року з нього було стягнуто аліменти на утримання дитини та вданий виконавчий лист. Постановою державного виконавця Іллічівського ВДВС був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно у звязку із виникненням заборгованості в розмірі 2 207,51 грн. Станом на 04.05.2016 року заборгованість повністю сплачена. Проте на теперішній час державний виконавець арешт з майна не зняв, оскільки арешт може бути знятий після досягнення дитиною повноліття. Такі дії державного виконавця вважав незаконними та просив звільнити з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ВП№48978905, 16 листопада 2015 року, в рамках виконавчого провадження, про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON], [INFO], на праві власності. У ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, доповнивши їх, та просив додатково зняти з розшуку автомобіль [NUMBER], який оголошений постановою про розшук майна боржника від 14.12.2015 року по ВП №48978905 державним виконавцем Волошиною Н.О. Іллічівського ВДВС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. Позивач в судове не зявився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача державний виконавець Іллічівського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявилася, надіслала письмові пояснення, в яких повідомила, що на виконанні Іллічівського відділу ДВС міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавчий лист №264/5857/15-ц від 29.09.2015 року, виданий Іллічівським районним судом м.Маріполя про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частина з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи утримання з 01.09.2015 року. Згідно матеріалів виконавчого провадження на все майно боржника постановою державного виконавця від 16.11.2015 року накладено арешт та постановою від 14.12.2015 року майно боржника, а саме: автомобіль марки ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER] оголошено у розшук, оскільки заборгованість по аліментам складала 2207,51 грн. 04.05.2016 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, яка станом на 30.04.2016 року складала 7 698,90 грн. Згідно заяви стягувача вказану заборгованість сплачено у повному обсязі матірю боржника [PERSON] Також державний виконавець вказував, що відповідно до ч.1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» арешт, накладений на майно боржника, може бути знятий державним виконавцем у разі закінчення виконавчого провадження. У звязку із тим, що вказане виконавче провадження не завершено, арешт може бути знятий лише за рішенням суду. Справу просив розглянути на розсуд суду без участі представника Іллічівського відділу ДВС м.Маріуполь. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляду справи без її присутності. Не заперечувала проти зняття арешту з майна позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи в провадженні Іллічівського ВДВС міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 09.10.2015 року знаходиться виконавче провадження № 48978905 з примусового виконання виконавчого листа № 264/5857/15-ц, виданого 29.09.2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 01.09.2015 року. Постановою державного виконавця Іллічівського ВДВС міста Маріуполь від 09.10.2015 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів з [PERSON] 16.11.2015 року, у зв'язку наявністю заборгованості із сплати аліментів в розмірі 2207,51 грн. постановою державного виконавця накладений арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Відомості про накладення арешту внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Також постановою державного виконавця від 14.12.2015 року було оголошено у розшук автомобіль [NUMBER], що належить боржнику [PERSON] Станом на 04.05.2016року [PERSON] погасив в повному обсязі заборгованість по аліментам в розмірі 7698,90 грн., про що свідчить довідка державного виконавця Іллічівського відділу ДВС м.Маріуполя № 13/23 від 04.05.2016 року та письмова заява від [PERSON], в якій остання підтвердила про відсутність будь-якої заборговані зі сплати аліментів. Третя особа на час розгляду справи також підтвердила відсутність заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини та не заперечувала проти зняття арешту з майна. Порядок стягнення аліментів визначений ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження». Зі змісту частини 2 цієї статті вбачається, що стягнення може бути звернено на майно боржника у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці. Зважаючи на те, що на час розгляду справи відпали підстави для звернення стягнення на майно боржника, оскільки заборгованість зі сплати аліментів боржником погашена, аліменти сплачуються щомісячно, також відпали і підстави для арешту майна боржника, який, відповідно до ч.1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», застосовується для забезпечення реального виконання рішення при зверненні стягнення на майно боржника. Порядок зняття арешту визначений ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», зі змісту якої вбачається, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, або у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований(ч.ч.3,4). У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду(ч.5). Позовні вимоги про зняття арешту є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки підстави, визначені законом, для звернення стягнення на майно боржника та накладення арешту на все майно боржника, у тому числі оголошення майна у розшук, на теперішній час відсутні. Чинним законодавством, як зазначалось вище, встановлена можливість звернення стягнення на майно боржника, а відтак і можливість накладення арешту на його майно, лише у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці. В розумінні ч.1,2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладається держаним виконавцем і застосовується для забезпечення реального виконання рішення. При цьому, арешт майна боржника може бути накладений лише у випадку наявності поточної заборгованості по сплаті аліментів, і не може бути направлена на забезпечення виконання зобовязань, що виникають у майбутньому. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). Постанова державного виконавця Іллічівського відділу ДВС м.Маріуполя від 16.11.2015 року про арешт всього майна [PERSON] та постанова про розшук майна від 14.12.205 року за умови відсутності заборгованості по аліментам порушує права власності позивача на належне йому майно. При цьому арешт майна та/або оголошення його у розшук є виключно мірою, що спрямоване на забезпечення інтересів громадян, на користь яких винесено рішення суду, зокрема погашення існуючої заборгованості за рахунок арештованого та реалізованого майна боржника. На теперішній час вжити державним виконавцем заходи для виконання рішення суду в майбутньому без наявності реальної заборгованості боржника є надмірним та не відповідають принципу співрозмірності накладеного обтяження на майно, його вартості та борговим зобовязанням боржника. На підставі викладеного,

Outcome: approved