Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

У червні 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить встановити наступний порядок користування квартирою, загальною площею 70,7 кв. м., жилою площею 42,2 кв. м., розташованою за адресою: [ADDRESS]: - виділити у користування йому жилу кімнату площею 12,5 кв. м. (позиція 2 в технічному паспорті на квартиру); - виділити у користування [PERSON] жилу кімнату площею 17,1 кв. м. ( позиція 1 в технічному паспорті на квартиру). Жилу кімнату площею 12,6 кв. м. (позиція 3 в технічному паспорті на квартиру), а також приміщення загального призначення: кухня площею 8.5 кв. м. (позиція 4 в технічному паспорті на квартиру), ванну кімнату площею 2,5 кв. м. (позиція 6 в технічному паспорті на квартиру), вбиральню площею 1,0 кв. м. ( позиція 7 в технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. м. (позиція 5 в технічному паспорті на квартиру), вбудована шафа площею 0,6 кв. м. та лоджію 3,7 кв. м. залишити у спільному користуванні. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що вищевказана квартира є трикімнатною, жила площа якої складає 42,2 кв. метри, загальна площа - 70,7 кв. метри. Відповідно до договору купівлі-продажу № 1543 від 04.08.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу, по 1/2 частці кожному. В зв'язку з тим, що відповідач чинить перешкоди у користуванні жилою площею, псує майно, позивач був вимушений звернутись до суду про встановлення порядку користування жилим приміщенням. Виходячи з того, що жила площа спірної квартири становить 42,2 кв. м., а кількість співвласників 2, на кожного з них припадає по 21,1 кв. м. жилої площі. Враховуючи, що жилих кімнат такої площі у спірній квартирі немає, то позивач просить суд виділити у користування йому окрему жилу кімнату площею 12,5 кв. м. (позиція 2 у технічному паспорті на квартиру), у користування відповідачу - жилу кімнату площею 17,1 кв. м. (позиція 1 у технічному паспорті на квартиру), іншу жилу кімнату площею 12,6 кв.м. (позиція 3 у технічному паспорті на квартиру) залишити у спільному користуванні. Враховуючи, що інші приміщення квартири: кухня площею 8.5 кв. м. (позиція 4 в технічному паспорті на квартиру), ванну кімнату площею 2,5 кв. м. (позиція 6 в технічному паспорті на квартиру), вбиральню площею 1,0 кв. м. ( позиція 7 в технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. м. (позиція 5 в технічному паспорті на квартиру), вбудована шафа площею 0,6 кв. м. та лоджію 3,7 кв. м. мають загальне призначення для задоволення потреб всіх мешканців квартири, то їх необхідно також залишити у спільному користуванні співвласників. Посилаючись на вищенаведені обставини та ст. ст. 319, 358, 360, 368-369, 372 ЦК України позивач вважає можливим встановлення запропонованого ним порядку користування жилим приміщенням, оскільки він не порушує права співвласників квартири. Відповідачем подані заперечення на позовну заяву, які обґрунтовані тим, що з 2009 року вона з позивачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 березня 2015 року був розірваний. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 4 серпня 2010 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальною контори Київської області за реєстровим № 1543, нею та позивачем було придбано у спільну часткову власність , по 1/2 частці на кожного, жиле приміщення у вигляді трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи наявне у неї право спільної часткової власності на 1/2 частку даного нерухомого майна, вона має право на отримання у користування певної частини їх жилого приміщення у межах її долі. Згідно технічного плану жила площа квартири складає 42,2 кв. м., виходячи з чого у неї є всі законні підстави вимагати виділення їй у користування жилої площі у ній в межах її ідеальної долі, що складає 21,1 кв. м. В той же час, позивачем пропонується варіант визначення порядку користування приміщенням їх квартири з виділенням їй кімнати 17,1 кв. м. З метою захисту її інтересів та житлових прав їх малолітніх дітей, а також з метою захисту особистих прав як співвласника спірної квартири, нею запропоновано два варіанти встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням: 1. виділити їй та їх дітям у користування дві жилі кімнати площею 17,1 кв. м. та 12,6 кв. м. (позиції 1, 3 на технічному плані), залишивши у користуванні позивача жилу кімнату площею 12,5 кв. м. (позиція 2); 2. виділити їй та їх дітям у користування дві жилі кімнати площею 12,5 кв. м. та 12.6 кв. м. (позиції 2, 3 на технічному плані), залишивши у користуванні позивача жилу кімнату 17,1 кв. м. (позиція 1). Лоджію закріпити у користуванні тієї сторони, якій буде виділено кімнату, з якої є вихід до неї. Всі інші приміщення загального користування залишити в спільному користуванні(а.с. 26-28). Ухвалою суду від 21 липня 2016 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області(а.с. 62). В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся за місцем проживання, вказаним в позовній заяві. В поданій позовній заяві позивач просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що під час шлюбу нею та позивачем у спільну часткову власність було придбане спірну квартиру, яка складається з трьох кімнат. Від шлюбу вони мають двоє дітей, які зареєстровані у цій квартирі і мають право користуватися нею, тому при вирішенні спірного питання щодо користування квартирою повинні бути захищені житлові права дітей. Після розірвання шлюбу між ними фактично встановлений такий порядок користування квартирою: вона займає кімнату площею 17,1 кв. метри, відповідач займає кімнату площею 12,5 кв. метри, а малолітні діти займають кімнату жилою площею 12,6 кв. метри. При вирішенні в судовому порядку спору про встановлення порядку користування спірною квартирою необхідно враховувати інтереси малолітніх дітей та в зв'язку з тим, що згідно рішення суду по розірвання шлюбу визначено їх місця проживання разом з нею, то її необхідно виділити у користування дві кімнати, а позивачу - одну кімнату. Представник третьої особи суду пояснила, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області підтримує пропозиції, викладені у запереченнях відповідача на позовну заяву, при умові згоди на ці пропозиції позивача з метою недопущення порушень прав та законних інтересів малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши пояснення відповідача, представника третьої особи, дослідивши підстави позовних вимог, надані позивачем на їх обґрунтування докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2009 року, який було розірвано згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 березня 2015 року, що набрало законної сили 30 березня 2015 року(а.с. 54-55). Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], батьком яких є позивач, матір'ю - відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи(а.с. 12-13). Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 4 серпня 2010 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальною контори Київської області за реєстровим № 1543, [PERSON], позивачем у справі, та [PERSON], відповідачем у справі, було придбано у спільну часткову власність, по 1/2 частці кожному, трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Право власності на це приміщення було зареєстровано у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 серпня 2010 року(а.с. 29-30) . З довідки КП «ЖКЦ» № 540 від 08.07.2016 року вбачається, що за адресою : [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], позивач у справі, [PERSON], відповідач у справі, та їх малолітні діти - [PERSON], та [PERSON].(а.с. 8). Відповідно до Акту № 01-30/54 обстеження умов проживання від 02.08.2016 року з метою з'ясування умов проживання дітей: [PERSON], [PERSON] начальником служби у справах дітей та сім'ї і головним спеціалістом міського центру соціальних служб для сім'ї та молоді Славутицького міськвиконкому проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] Із зазначеного Акту обстеження умов проживання вбачається, що квартира складається з трьох кімнат: зали, 2-х спалень, кухні, санвузлу із централізованим опаленням, водо-та електропостачанням. [PERSON] проживає у спальні (12,5 кв.м.), [PERSON] займає залу (17,1 кв.м.), за згодою [PERSON] дітям залишена друга спальня ( 12,6 кв.м.), яка облаштована як дитяча кімната. Для дітей створені належні умови проживання: спальні та робочі місця у наявності, дитячі меблі: стіл, шафа. У шафі - дитячий одяг. Для їх дозвілля та виховання: квадра цикл, боксерська груша, спортивна дробина тощо. Як зазначено у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради, орган опіки та піклування з метою недопущення порушень прав та законних інтересів, в тому числі і житлових, малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за наявності згоди позивача [PERSON], який є батьком дітей, пропонує встановити наступний порядок користування житлом: - виділити [PERSON] та двом дітям жилі кімнати 17,1 та 12,6 кв.м., залишивши у користуванні [PERSON] жилу кімнату площею 12,5 кв.м. або виділити [PERSON] та двом дітям у користування дві жилі кімнати площею 12,5 кв.м та 12,6 кв.м., залишивши [PERSON] жилу кімнату 17,1 кв.м.. Лоджію закріпити у користуванні тієї сторони, якій буде виділено кімнату, з якої є вихід до неї (а.с. 73). Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами склалися неприязнені відносини та виник спір щодо порядку користування вищезазначеною квартирою. Зазначені обставини підтверджені копіями заяв [PERSON] до Славутицького відділення поліції Броварського ВП ГУ НП в Київській області та висновків, матеріалів по їх перевірці від 10.05.2016 року, 19.05.2016 року, 07.06.2016 року, 12.06.2016 року, копією повідомлення Славутицького відділення поліції Броварського ВП ГУ НП в Київській області про початок досудового розслідування від 14.06.2016 року, копією пропозиції від 11.05.2016 року(а.с. 34-53). Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року(справа № 6-1500 цс15). Суд встановлює порядок користування квартирою, оскільки спірна квартира є неподільною і без встановлення такого порядку позивач та відповідач не мають змоги проживати у спірній квартирі, тому що сторонам не вдалося досягнути згоди щодо порядку користування квартирою. Згідно даних технічного паспорта на жиле приміщення квартира є трьохкімнатною, загальною площею 70,7 кв. метри, жилою площею 42,2 кв. метри, квартира обладнана лоджією площею 3,7 кв.метри (а. с. 75-76). Як видно з плану квартири, вона складається із трьох жилих кімнат площею 12,5 кв. метрів (позиція 2, позначена у технічного паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,9 кв. метрів( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру), площею 17,1 кв. метрів ( позиція 1, позначена у технічному паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,8 кв. метрів ( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру), площею 12,6 кв.м. (позиція 3, позначена у технічному паспорті на квартиру), інших приміщень: кухню площею 8,5 кв. метри(позиція 4, позначена у технічному паспорті на квартиру), ванну кімнату площею 2,5 кв. метри (позиція 6, позначена у технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. метри (позиція 5, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбиральню площею 1,0 кв. метри (позиція 7, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбудовану шафу площею 0,6 кв. метри(позиція 8, позначена у технічному паспорті на квартиру Виходячи із загальної жилої площі квартири в 42,2 кв. м., на кожного співвласника припадає по 21,1 кв. м. Враховуючи, що кімнат такої площі у спірній квартирі немає, то за згодою позивача йому підлягає виділенню в користування ізольована жила кімнату площею 12,5 кв. метрів (позиція 2, позначена у технічного паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,9 кв. метрів( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру), у користування відповідачеві підлягає виділенню ізольована жила кімната площею 17,1 кв. метрів ( позиція 1, позначена у технічному паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,8 кв. метрів ( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру). Залишенню у спільному користуванні позивача і відповідача підлягає жила кімната площею 12,6 кв. метри ( позиція 3, позначена у технічному паспорті на квартиру) та інші приміщення квартири : кухня площею 8,5 кв. метри(позиція 4, позначена у технічному паспорті на квартиру), ванна кімната площею 2,5 кв. метри (позиція 6, позначена у технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. метри (позиція 5, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбиральня площею 1,0 кв. метри (позиція 7, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбудована шафа площею 0,6 кв. метри(позиція 8, позначена у технічному паспорті на квартиру), виходячи з наступного. Суд вправі задовольнити позов про встановлення порядку користування жилим приміщенням, якщо сторонам можливо виділити ізольовані приміщення. З технічного паспорту на квартиру видно, що жила кімната площею 12,5 кв. метрів (позиція 2, позначена у технічного паспорті на квартиру), яку пропонує позивач виділити у користування йому, та жила кімната площею 17,1 кв. метрів ( позиція 1, позначена у технічному паспорті на квартиру), яку пропонує виділити у користування позивач відповідачеві, не є ізольованими, тому що з кожної здійснюється вихід на лоджії, а тому в разі залишення лоджій у спільному користуванні співвласників, як стверджує позивач, вищезазначені кімнати не будуть ізольованим приміщенням та відповідно вони не зможуть вільно користуватися цими кімнатами і будуть позбавлені права власності на частину квартиру. Таким чином, задовольняючи позов частково в частині позовних вимог щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, суд виходить з того, що позивачеві підлягає виділенню в користування жила кімната кімнату площею 12,5 кв. метрів (позиція 2, позначена у технічного паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,9 кв. метрів( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру), а відповідачеві -. жила кімната площею 17,1 кв. метрів ( позиція 1, позначена у технічному паспорті на квартиру) з лоджією площею 1,8 кв. метрів ( позиція 9, позначена у технічному паспорті на квартиру). Інші приміщення: жилу кімнату площею 12,6 кв. метри ( позиція 3, позначена у технічному паспорті на квартиру) та інші приміщення квартири : кухню площею 8,5 кв. метри(позиція 4, позначена у технічному паспорті на квартиру), ванну кімнату площею 2,5 кв. метри (позиція 6, позначена у технічному паспорті на квартиру), коридор площею 12,2 кв. метри (позиція 5, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбиральню площею 1,0 кв. метри (позиція 7, позначена у технічному паспорті на квартиру), вбудовану шафу площею 0,6 кв. метри(позиція 8, позначена у технічному паспорті на квартиру) необхідно залишити у спільному користуванні. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Таким чином, малолітні діти співвласників, які зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS], мають право користування цим приміщенням на рівні з його власниками. Вказаний порядок користування квартирою не порушує права власників та їх малолітніх дітей, оскільки позивачеві за його згодою підлягає виділенню кімната площею 12,5 кв.м.з лоджією, яка є найменшою за жилою площею серед жилих кімнат, а відповідачу підлягає виділенню кімната жилою площею 17,1 кв.м. з лоджією, яка є найбільшою серед жилих кімнат, інша кімната жилою площею 12,6 кв.м. підлягає залишенню у спільному користуванні, тому що саме ця кімната є дитячою кімнатою, яку займають діти, що підтверджено Актом обстеження умов проживання та не заперечується відповідачем. Саме такий порядок користування квартирою був фактично встановлений між сторонами до вирішення справи судом і допускає можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За таких обставин суд не вбачає порушення прав дітей на користування квартирою та проживання у ній. Запропоновані відповідачем два варіанти встановлення порядку користування спірним жилим приміщенням , які полягають у виділенні їй та дітям в користування двох жилих кімнат площею 17,1 кв. м. та 12,6 кв. м., залишивши у користуванні позивача жилу кімнату площею 12,5 кв. м., або ж виділення їй та дітям у користування дві жилі кімнати площею 12,5 кв. м. та 12.6 кв. м., залишивши у користуванні позивача жилу кімнату 17,1 кв. м., порушує права позивача, як співвласника жилого приміщення, і за відсутності його згоди виключає можливість встановлення такого порядку користування квартирою. З урахуванням викладеного заперечення відповідача судом до уваги не приймаються, оскільки не ґрунтуються на положеннях закону. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі, передбаченому п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial