Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного управління Головного управління МВС України у місті Києві про звільнення майна з-під арешту. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно Договору купівлі-продажу квартири, укладеного між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горяйновою Т.К. 03 квітня 2004 року, за р. № 1096, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Однак, згодом їй стало відомо, що на підставі постанови слідчого Святошинського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві про накладення арешту на майно від 10 травня 2006 року, на належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] державним реєстратором 12 КДНК було зареєстровано обтяження, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 квітня 2014 року; зауважила, що арешт на квартиру накладено на підставі постанови про накладення арешту на майно, що є об'єктом злочинних дій і речовим доказом у справі; проте у даному разі, позивачка не є ні обвинуваченим, ні підозрюваним у кримінальній справі, у межах якої на її квартиру було накладено арешт. Таким чином, позивачка вважає, що арешт квартири порушує її права, як законного власника майна, та створює перешкоди щодо володіння і розпорядженням ним. Просить суд ухвалити судове рішення, яким звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження, шляхом скасування арешту на квартиру [ADDRESS], накладеного постановою слідчого Чмерука Д.В. СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 10 травня 2006 року у кримінальній справі № 08-9945. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що на даний час триває досудове розслідування кримінального провадження, у зв'язку з чим вважає позов безпідставним. Представник належним чином повідомленої Третьої особи у судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у відсутність Третьої особи, як і заперечень на позов, до суду не подавав. Суд, заслухавши думку представника Позивача та представника Відповідача, які не заперечували щодо розгляду справи у відсутність представника Третьої особи, вбачає можливим розгляд справи у відсутність останнього, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що Позивачеві належить на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу, укладеним між Позивачем та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горяйновою Т.К. 03 квітня 2004 року, за р. № 1096. Крім того, судом також встановлено, що 10 травня 2006 року у межах розслідування кримінальної справи № 08-9945, порушеної за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, слідчим Святошинського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві старшим лейтенантом міліції Чмерук Д.В. винесено постанову про накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Згідно з Витягу з Реєстру речових прав на нерухоме майно № 54509667, сформованого ПН КМНО Кударенко В.М., вбачається, що 18 квітня 2006 року реєстратором Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою на належну Позивачеві квартиру [ADDRESS], було накладено арешт на підставі постанови слідчого Святошинського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві про накладення арешту на майно обвинуваченого від 10 квітня 2006 року. Водночас, у листі-відповіді від 24.02.2015 року № 51/1257 начальник відділення СВ Святошинського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві вказав суду про те, що що у провадженні слідчого відділу Святошинського РУ ГУМВС України в місті Києві проводилось досудове розслідування у кримінальній справі № 08-9945 порушена 10.05.2006, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яка після вступу нового Кримінально процесуального кодексу України внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013110080010237 від 25.08.2013, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. У даному кримінальному провадженні [PERSON], допитана як свідок, оскільки нею було придбано квартиру № 214, що по вул. Р.Ролана, 5/8 в м. Києві від третіх осіб. Обвинувачення чи підозра відносно останньої у кримінальній справі та провадженні не виносились. Винесені постанови під час розслідування кримінальній справи № 08-9945 від 10.05.2006, свою чинність не втрачали, а тому є чинними на даний час. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що 08 квітня 2013 року, Позивач звертався до Відповідача із заявою про скасування арешту та просив останнього скасувати постанову слідчого Святошинського районного управління Головного управління МВС України в м. Києві про накладення арешту на майно від 10 квітня 2006 року та здійснити всі необхідні заходи щодо виключення запису про обтяження щодо квартири [ADDRESS] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак Відповідачем вказані прохання Позивача задоволенні не були. Крім того. матеріали справи свідчать про те, що позивачка не є ані обвинуваченою ані підозрюваною у межах вказаного кримінального провадження. Відповідно до частини першої статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України у редакції 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що накладення арешту на належну Позивачеві на праві власності квартиру [ADDRESS], та внесення відомостей про її обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, порушує права Позивача, як власника, оскільки вона не притягувалася до участі у кримінальній справі в якості підозрюваного, їй не пред'являлось обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та не заявлялись вимоги за цивільним позовом. З огляду на викладене, позовна вимога про звільнення з-під арешту належної на праві власності Позивачеві квартири [ADDRESS], накладеного постановою слідчого СВ Святошинського районного управління Головного управління МВС України в місті Києві Чмерук Д.В. від 10 травня 2006 року у кримінальній справі № 08-9945, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі № 6-26сц13. Крім того, Позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири під [ADDRESS], шляхом вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (чинного на момент реєстрації накладення арешту на належну Позивачеві квартиру) та іншими нормативно-правовими актами. За змістом частини першої статті другої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Відповідно до статті шостої Закону, систему органів державної реєстрації прав становлять: - Міністерство юстиції України; - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; - органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав). - Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. - Адміністратором Державного реєстру прав є державне підприємство, що належить до сфери управління Міністерства юстиції України, здійснює заходи із створення та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру прав та відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, що містяться у Державному реєстрі прав. Згідно зі статтею восьмою Закону, орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим законом та іншими законами України. Відповідно до пункту другого частини другої статті дев'ятої Закону, державний реєстратор, окрім інших повноважень, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Відповідно до частини першої статті 15 Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. За змістом частини дев`ятої статті 16 Закону, державна реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Аналізуючи зміст вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що виключно до компетенції органу державної реєстрації прав, у тому числі Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, належить повноваження здійснювати державну реєстрацію припинення обтяження на нерухоме майно. Таким чином, Святошинське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві є неналежним відповідачем щодо заявленої до нього Позивачем позовної вимоги про усунення перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири [ADDRESS], шляхом вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень а також вимоги щодо скасування постанови слідчого про накладення арешту на майно від 10 травня 2006 року, у зв'язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. З урахуванням викладеного, на підставі статей 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, статті 126 Кримінального процесуального кодексу України 1960 року, статей 2, 6, 8, 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial