Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-14 00:00:00

У травні 2021 року позивачка [PERSON] в особі адвоката Остаповець Дарини Іванівни звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Звертає увагу суду на те, що Відповідачем не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а сама сума заборгованості, вказана в оскаржуваному виконавчому написі, розрахована неправильно, приватним нотаріусом не перевірено наявності доказів, які б підтверджували безспірність заборгованості. Більш того, ні відповідач, ні приватний нотаріус не повідомили позивача про вчинення виконавчого напису, чим позбавили її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити суму заборгованості. Разом з позовною заявою до суду представником позивача адвокатом Остаповець Д.І. подано клопотання про витребування доказів та заяву про забезпечення позову. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2021 року визначено головуючого суддю Петрова Д.В. Ухвалою від 02.06.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяну Сергіївну. Клопотання представника позивачки адвоката Остаповець Д.І. задоволено, витребувано у приватного нотаріуса ЖМНО Горая Олега Станіславовича належним чином засвідчену копію виконавчого напису № 18036 та матеріалів на підставі яких його було вчинено. Ухвалою від 02.06.2021 заява представника позивачки [PERSON] адвоката Остаповець Д.І. про забезпечення позову у справі задоволена. Зупинено стягнення грошових коштів у виконавчому провадженні № 64932572, що здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. на підставі виконавчого напису нотаріуса ЖМНО Горая О.С. № 18036 від 03.02.2021. 02.06.2021 представником позивачки адвокатом Остаповець Д.І. подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви шлхом долучення доказів до матеріалів справи, в якій просила долучити копію Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 01-06/05/21 від 06.05.2021. 12.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. до суду надіслано копію постанови про зупинення вчинення виконавчих дій у ВП № 64932572. 05.08.2021 від Відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до суду надійшов відзив на позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В якому представник відповідача просив в задоволені позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі та розглядати справу без його участі. Звертав увагу суду, що договір факторингу № 03042017 від 03.04.2017, укладений між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ним, невизнаний недійсним в судовому порядку, а відповідно залишається правомірним й таким, що встановлює для ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал»» право вимоги до позивача. Стверджував, що заборгованість є безспірною, що підтверджується витягом з Реєстру боржників № 85 від 26.09.2019. Щодо стягнення понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу заперечував, вказуючи на те, що матеріали справи не містять достатніх доказів, понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу, а розмір заявлених витрат необґрунтований. 17.08.2021 на виконання ухвали Подільського районного суду м. Києва від 12.04.2021 від третьої особи приватного нотаріуса ЖМНО Горая О.С. надійшов лист, в якому він пояснює неможливість надати суду витребувані в нього документи в зв`язку із проведенням в його нотаріальній конторі 28.07.2021 обшуку та вилученням документів нотаріального діловодства та архіву, відповідно до ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 27.07.2021. 15.10.2021 представником позивачки [PERSON] адвокатом Лапунько Оленою Миколаївною подана до суду заява про проведення судового розгляду без участі сторони позивача, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, відповідно до вимог закону її представник адвокат Лапунько О.М. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи Відповідач повідомлявся належним чином що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, до суду подав відзив, в якому просив у задоволені позовної заяви відмовити в повному обсязі та розглядати справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус ЖМНО Горай О.С. в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. в судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 18036, за яким підлягає стягненню з [PERSON] яка є Боржником за кредитним договором № 4357333 від 07.05.2019, укладеним з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ідентифікаційний код юридичної особи 39861924, правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 03042017 від 03.04.2017 є ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», ідентифікаційний код юридичної особи 39992082, місцезнаходження: 04071, місто Київ, вул. Набережно-Лугова, 8, IBAN [NUMBER] у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», МФО 380634, заборгованість на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», за період з 27 вересня 2019 року по 06 січня 2021 року, загальною сумою у розмірі 19 635,00 грн., яка складається з: 5 000,00 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту; 0,00 грн. простроченої заборгованості за комісією; 14 635,00 грн. простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. строкової заборгованості за сумою кредиту; 0,00 строкової заборгованості за комісією; 0,00 грн. строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. строкової заборгованості за штрафами і пенями. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 03.02.2021 вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вчиняючи 03 лютого 2021 року виконавчий напис № 18036, приватний нотаріус ЖМНО Горай О.С. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) від 21.09.2021. Отже, доводи позивача про те, що нотаріус на день вчинення спірного виконавчого напису керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним, а так дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості у позивача - є правильними. Також відповідачем не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а нотаріусом на даний недолік не звернуто увагу і в порушення вимог закону вчинено виконавчий напис при відсутності вказаного необхідного документу (виписки з рахунку) чи іншого документу, який би був рівнозначний вказаному і доказував би безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення. Таким чином, виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів і зокрема не подала документу, який би засвідчував право вимоги вказаної особи; даний виконавчий напис вчинено на підставі документів, які не підтверджують безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення. З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена судом, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки сам по собі факт існування договору, підписаного електронним цифровим підписом не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості позивача. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені в позовній заяві твердження позивача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» суду не надані. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується копією квитанції № 46178 від 30.05.2021 про сплату судового збору у сумі 908,00 грн. за подачу позовної заяви, та копією квитанції № 46189 від 30.05.2021 про сплату судового збору у сумі 454,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Частиною 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Частиною 1, 2 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно частини 1, 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позовна заява містить орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які Позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та складається із витрат Позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 3 750,00 (три тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.) станом на дату подання позову. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Правнича допомога позивачці у справі № 758/7400/21 надавалась адвокатом Остаповець Дариною Іванівною. 06 травня 2021 року [PERSON] (Клієнт) та Самозайнята особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність адвокат Остаповець Дарина Іванівна (Адвокат) уклали Договір про надання правової допомоги № 01-06\\05\\2021 (надалі - «Договір»). Відповідно до п. 1.1 Договору Клієнт доручає Адвокату, а останній бере на себе зобов`язання надати правову допомогу з питань захисту його прав в порядку, у випадках, та у спосіб, вказаний у Договорі, а Клієнт, у свою чергу, зобов`язується приймати надану правову допомогу Адвоката, відповідно до умов цього Договору. Пунктом 5.1 Договору передбачено, що гонорар (винагорода Адвоката) складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені з Сторонами та зазначені в Додатку № 1 Договору П.5.8 Договору зобовязує Клієнта сплатити Гонорар протягом 5 днів з моменту отримання рахунку-фактури. Згідно з додатком № 1 від 06 травня 2021 року до Договору про надання правової допомоги № 01-06\\05\\21 від 06 травня 2021 року, рахунок вартості послуг Адвоката включає: Усна консультацій Адвокатом щодо алгоритму та перспектив виконавчого напису - 800,00 грн.; Складання та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 5 000,00 грн.; Складання та подання зави про забезпечення позову - 800,00 грн.; Складання та подання клопотання про витребування доказів - 800,00 грн.; Інші правові послуги - 500,00 за одну годину роботи Адвоката. 26 травня 2021 року сторони уклали акт приймання-передачі наданих послуг, яким затвердили перелік та обсяг наданої правової допомоги (послуг) на загальну суму 7 400,00 грн. Згідно вказаного акту Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги: Усна консультацій Адвокатом щодо алгоритму та перспектив виконавчого напису - 800,00 грн.; Складання та подання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 5 000,00 грн.; Складання та подання зави про забезпечення позову - 800,00 грн.; Складання та подання клопотання про витребування доказів - 800,00 грн. Таким чином, витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу у справі № 758/7400/21 склали 7 400,00 (сім тисяч чотириста грн. 00 коп.), а їх понесення підтверджено довідкою, наданою Адвокатом Остаповець Д.І. 26 травня 2021 про отримання нею від [PERSON] 7 400,00 грн. готівкою. Отже, на думку суду понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На думку суду, у даній справі розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим, підтвердженим відповідними належними доказами, відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих послуг. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 7 400,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved