Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~У червні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання обєктом права спільної сумісної власності та поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з жовтня 2013 року по квітень 2014 року вони з відповідачем проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~11 січня 2014 року вони зареєстрували шлюб, який було розірвано 30 травня 2014 року. Перед розірванням шлюбу з початку квітня 2014 року по червень 2014 року вона стала проживати у своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~В червні 2014 року вони з відповідачем примирилися та по квітень 2015 року знову стали проживати разом і вести спільне господарство. \~ \~ \~ \~17 березня 2015 року вони для проживання їх сімї придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], вартістю 35000 гривень, яка була оформлена на відповідача. В придбаній квартирі вони проживали разом з квітня 2015 року по листопад 2017 року. 17 серпня 2016року вона зареєструвалася в вказаній квартирі. \~ \~ \~ \~21 квітня 2015 року вони з відповідачем знову зареєстрували шлюб, а 11 листопада 2015 року в них народився син [PERSON]. \~ \~ \~ \~З листопада 2017 року вони припинили фактично шлюбні відносини та ведення спільного господарства і 17 листопада 2018 року шлюб між ними розірвано. \~ \~ \~ \~З 28 листопада 2017 року вона з сином проживає у матері [PERSON] В січні 2018 року вона не могла потрапити до спірної квартири, оскільки відповідач змінив у ній замки. \~ \~ \~ \~В період спільного проживання з відповідачем вона користувалася пенсійною та зарплатною картками своєї матері, які та передала їй в користування, оскільки вони з відповідачем відкладали ці грошові кошти на придбання квартири. Всього нею було знято грошові кошти в сумі 19200 гривень, які були витрачені нею на придбання спірної квартири. Таким чином, встановлення факту проживання однією сім'єю\~\~чоловіка та жінки\~\~без шлюбу їй необхідне для підтвердження її права спільної сумісної власності на придбане житло. \~ \~ \~ \~З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила встановити факт проживання однією сімєю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з червня 2014 року по 20 квітня 2015 року, визнати квартиру [ADDRESS] обєктом права спільної сумісної власності та поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме визнати, що ідеальні частки сторін становлять ? кожного без її реального поділу і залишити вищевказану квартиру в їх спільній частковій власності. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, надали клопотання, в якому підтримали позовну заяву, просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав клопотання, в якому позовні вимоги визнав, просив справу розглянути за його відсутності. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у звязку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. Згідно акта управителя ОСББ «Шахтарська-23 м. Родинське» від 16.04.2018р. [PERSON] проживала разом з [PERSON] та вела спільне господарство за адресою: [ADDRESS], з жовтня 2013 року по квітень 2014 року (а.с.11). 11 січня 2014 року сторони зареєстрували шлюб. Згідно акта управителя ОСББ «Миру-7 м. Родинське» від 16.04.2018р. [PERSON] була зареєстрована та мешкала разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з квітня 2014 року по червень 2014 року (а.с.13). Шлюб між сторонами було розірвано 30.05.2014 року (а.с.12). Згідно акта управителя ОСББ «Шахтарська-23 м. Родинське» від 16.04.2018 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] та вела спільне господарство за адресою: [ADDRESS], з червня 2014 року по квітень 2015 року (а.с.16). Згідно акта управителя ОСББ «Шахтарська-12 м. Родинське» від 27.02.2018 року [PERSON] з квітня 2015 року по листопад 2017 року проживала за адресою: [INFO], однак зареєстрована за вказаною адресою по теперішній час (а.с.21). 21.04.2015р. Виконавчим комітетом Родинської міської ради міста Красноармійська Донецької області зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.23). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], 11.11.2015р.н., (а.с.24). \~ \~ \~ \~Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2017р., яке набрало законної сили 28.11.2017р., шлюб між сторонами було розірвано (а.с.25). Згідно акта управителя ОСББ «Миру-7 м. Родинське» від 16.04.2018 року [PERSON] мешкає разом з матірю [PERSON] та сином за адресою: [ADDRESS], з 28 листопада 2017 року по теперішній час без реєстрації (а.с.26). \~ \~ \~ \~Під поняттям «сімя» частина 2 статті 3 Сімейного кодексу України розуміє осіб, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. \~ \~ \~ \~У\~ст. 3 Сімейного кодексу України\~визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до роз'яснень, викладених в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Частиною 1 ст.256 ЦПК України перелічений перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. (ч.2 ст.256 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Факт проживання позивачки [PERSON] однією сімєю із [PERSON] з червня 2014 року по 20.04.2015 року за адресою: [ADDRESS] підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: актом ОСББ «Шахтарська-23 м. Родинське» від 16.04.2018р. (а.с.16). Встановлення факту проживання [PERSON] однією сімєю із [PERSON] має для позивачки юридично значимі наслідки право на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності. Аналізуючи наведені письмові матеріали справи, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено факт того, що вона та [PERSON] мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки з червня 2014 року по 20.04.2015 року. Даний факт також не заперечується відповідачем [PERSON] Тому суд вважає за можливе позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сімєю задовольнити. 17 березня 2015 року сторонами під час спільного проживання була придбана квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка зареєстрований на імя відповідача (а.с.17). Вищезазначена квартира зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.19). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Відповідно до\~ст. 74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно із ч. 4\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. В період спільного проживання позивачка користувалась пенсійною картою та зарплатною карткою своєї матері [PERSON], яка перебувала за межами території України, а саме працювала в «Красноярському пасажирському автотранспортному підприємстві № 2» Муніципального підприємства м. Красноярська (а.с. 29-37). Позивач з пенсійної та зарплатної картки матері зняла 19200 грн., які в подальшому витратила на придбання спірної квартири. Згідно ч. 2\~ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час спільного проживання, то така є обєктом спільної сумісної власності сторін, у звязку з чим суд приходить до висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток в спільному майні, виділивши у власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини квартири. У звязку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, згідно ч.1 ст.142 ЦПК України підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. ст. 368, 370 ЦК України, ст. 74 Сімейного України,

Outcome: approved