Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У червні 2015 року Дочірне підприємство «Старавто» закритого акціонерного товариства «Київстар Дж.Ес.Ем.» (далі по тексту - Позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 січня 2002 року між сторонами був укладений трудовий договір № 002, на підставі якого Відповідач був прийнятий на роботу на посаду заступника директора, в подальшому його було переведено на посаду заступника директора з експлуатації. 17 вересня 2004 року між сторонами було укладено договір позики № 22 відповідно до умов якого Позивач надав Відповідачу безвідсоткову цільову позику на господарчі потреби у сумі 200 000,00 грн. на термін 13 років. Згідно п. 2.4. Договору у випадку звільнення працівника з підприємства, працівник зобов'язаний повністю погасити залишок позики. Вподальшому були укладені додаткові угоди до договору. 29 грудня 2014 року позивач видав наказ про припинення трудового договору та звільнення відповідача за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 31.12.2014 р. На дату припинення трудових правовідносин та звільнення Відповідача, ним здійснювалось погашення позики відповідно до графіку встановленому Додатковою угодою № 2 від 07.08.2014 р. Станом на дату припинення трудових правовідносин і звільнення Відповідача, залишок не погашеної частини позики становить 68 900,00 грн. та на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1049 ЦК України просив стягнути з Відповідача дану суму на його користь. В судовому засіданні представник позивача Дочірнього підприємства «Старавто» закритого акціонерного товариства «Київстар Дж.Ес.Ем.» - Алдошина Наталія Олександрівна позов підтримала з викладених в ньому підстав та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечувала в повному обсязі та просила у задоволені позову відмовити. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В судовому засіданні встановлено, що 02 січня 2002 року між Дочірнім підприємством «Старавто» закритого акціонерного товариства «Київстар Дж.Ес.Ем.» та [PERSON] був укладений трудовий договір № 002, на підставі якого та відповідно до наказу № 01/1 від 02.01.2002 р. Відповідач був прийнятий на роботу на посаду заступника директора (а.с. 9-11). Згідно наказу № 634-к від 01.12.2008 р. та відповідно до заяви Відповідача від 28.11.2008 р., його було переведено на посаду заступника директора з експлуатації (а.с. 13). 17 вересня 2004 року між сторонами було укладено договір позики № 22 (далі по тексту - Договір) (а.с. 6). Відповідно до п. 1.1. Договору Кредитор (Позивач) надає Позичальнику (Відповідач) безвідсоткову цільову позику на господарчі потреби у сумі 200 000,00 грн. на термін 13 років. Відповідно до п. 2.3. Договору повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі 1 300,00 грн. до повного погашення суми позики. Згідно п. 2.4. Договору у випадку звільнення працівника з підприємства, працівник зобов'язаний повністю погасити залишок позики. 06 вересня 2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору (далі по тексту - Додаткова угода № 1) (а.с. 7). Так, розділом 1 Додаткової угоди № 1 передбачено, що Позикодавець (Позивач) надає додаткову Позику Позичальнику (Відповідачу) у розмірі 100 000,00 грн. Згідно розділу 2 Додаткової угоди № 1 загальна сума позики 324 000,00 грн. Залишок не погашеної позики на час підписання цієї додаткової угоди складає 252 400,00 грн. Розділом 4 Додаткової угоди № 1 передбачено, що в разі прострочення повернення чергової частини позики Позикодавець (Позивач) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. 07 серпня 2014 року сторони уклали Додаткову угоду № 2 до Договору (далі по тексту - Додаткова угода № 2) (а.с. 8). Розділом 1 Додаткової угоди № 2 встановлено, що залишок непогашеної позики згідно Договору на час підписання цієї Додаткової угоди складає 86 400,00 грн. Розділом 2 Додаткової угоди № 2 до Договору Позивач та Відповідач визначити графік погашення позики, що передбачав сплату кожного першого числа місяця суму 2 500,00 грн. Згідно розділу 3 Додаткової угоди № 2 Відповідач має право достроково погасити позику, у т.ч. збільшувати суму щомісячного платежу. Розділом 4 Додаткової угоди № 2 визначено, що все інше, не передбачене цією Додатковою угодою № 2 регулюється Договором. 26 грудня 2014 року, відповідно до заяви Відповідача, між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду № 2 до Трудового договору, відповідно до якої сторони дійшли до згоди припинити дію Трудового договору на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, 31 грудня 2014 року (а.с. 16). 29 грудня 2014 року Позивач видав наказ № 528-ос про припинення трудового договору та звільнення Відповідача за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з 31.12.2014 р. (а.с. 14). З матеріалів справи вбачається, що Позивач оскаржував дії Відповідача про його звільнення до суду. Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року у задоволені позову [PERSON] до дочірнього підприємства «Старавто» закритого акціонерного товариства «Київстар Дж.Ес.Ем.» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення за лікарняними листами за період непрацездатності та стягнення моральної шкоди відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.10.2015 р. рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2015 р. змінено в частині правового обґрунтування, а саме виключено із мотивувальної частини рішення пропущення строку звернення до суду, в іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 49-53). Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На дату припинення трудових правовідносин та звільнення Відповідача, ним здійснювалось погашення позики відповідно до графіку встановленому Додатковою угодою № 2 від 07.08.2014 р. Станом на дату припинення трудових правовідносин і звільнення Відповідача, залишок не погашеної частини позики становить 68 900,00 грн., що підтверджується довідкою № 67/27 від 27.05.2015 р. (а.с. 19). Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (зокрема, грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем на адресу Відповідача було направлено досудову вимогу про повернення боргу за Договором позики (а.с. 17, 18) та дана вимога залишена без виконання. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми закону, які підлягали до застосування, суд дійшов висновку про те, що Відповідач не виконав свої зобов'язання перед Позивачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки позов задовольняється, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з Відповідача необхідно стягнути на користь Позивача сплачені витрати по справі збору в розмірі 689,00 грн. (а.с. 5).

Outcome: approved