Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2013 р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України вказану справу було передано на розгляд Малиновському районному суду м. Одеси. В уточненій позовній заяві [PERSON] зазначила, що в ніч з 05.04.2013 р. на 06.04.2013 р. з автостоянки «Пантелеймонівська» була здійснена крадіжка її автомобіля ВАЗ 2106, 1982 р. випуску, д/н [NUMBER]. В зв'язку з втратою автомобіля вона понесла матеріальну та моральну шкоду відповідно у розмірі 17000 грн. і 10000 грн., яку просила стягнути з [PERSON] Позов обґрунтований тим, що відповідач недбало виконував свої обов'язки, як особа що здійснювала охорону її автомобіля, своєю бездіяльністю щодо збереження автомобіля, він завдав їй шкоду. Підставами позову [PERSON] вказала ч. 1 ст. 1166 і ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підримав заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, вказуючи, що на збереження автомобіль [PERSON] він не приймав, обставини викрадення автомобіля йому невідомі. Вислухавши пояснення представника позивача - [PERSON], відповідача [PERSON], допитавши свідків [PERSON] і [PERSON], дослідивши інші докази, суд відмовляє у позові з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] є членом Українського республіканського товариства автомобілістів з 27.06.1988 р. та громадської організації «Приморська районна організація автомобілістів м. Одеси». З договору № 14/П-КР-2012 балансоутримання місць для паркування від 01.06.2012 р. видно, що КП «Одестранспарксервіс» (Уповноважена особа) та «Приморська районна організація автомобілістів» (Оператор) уклали вищезазначений договір про забезпечення надання права Оператору організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на місцях для паркування (спеціальна відведена автостоянка) загальною площею 2 447,00 кв.м., серед яких значиться адреса: м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 20-32 (602 кв.м.), а відповідно до додаткової угоди щомісячна плата складала 236, 31 або 244, 18 грн. (а.с. 104-107) [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль ВАЗ 2106, 1982 року випуску, д/н [NUMBER], яким користувався і керував її чоловік - [PERSON] Вони тривалий час користуються автостоянкою «Пантелеймонівська», зберігаючи на ній свій автомобіль. 05.04.2013 р., близько 19 години 40 хвилин, [PERSON] залишив на відведеному місці на автостоянці «Пантелеймонівська» вказаний автомобіль, і не підходячи до павільйона диспетчера, перейшов через проїзну частину вул. Пантелеймонівської, попрямував до свого місця проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджується оглянутим у судовому засіданні DVD-R диск з камер відео спостереження. Диспетчером в ніч з 05.04.2013 р по 06.04.2013 р. на автостоянці «Пантелеймонівська» працював [PERSON] 06.04.2013 р., біля 05 години 30 хвилин, повернувшись на стоянку, [PERSON] не виявив автомобіля. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12013170500003175 на підставі заяви [PERSON] від 06.04.2013 р. Приморським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області внесені відомості до ЄРДР про те, що невстановлена особа в ніч з 05.04.2013 р. з 19-40 год. на 06.04.2013 р. до 05-30 год., незаконно заволоділа його автомобілем марки ВАЗ 2106, жовтого кольору, 1982 р.в., д/н [NUMBER], чим спричинила матеріальний збиток на загальну суму 17000 грн. (а.с. 4) З відповіді слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 10.02.2014 року видно, що кримінальне провадження № 12013170500003175 знаходиться в стадії досудового слідства, проводяться слідчі та розшукові заходи. (а.с. 83) Зі змісту ст.ст. 22 і 1192 ЦК України випливає, що майнова шкода може полягати у втраті потерпілим свого майна. Поняття моральної шкоди дається у ст. 23 ЦК України, якою встановлено, що моральна шкода полягає, в тому числі, і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч.1 і 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зазначені статті ЦК утворюють правову норму, яка визначає поняття майнової шкоди (збитків), загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду і способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Виходячи з положень цієї норми цивільного права, така відповідальність настає за умови наявності майнової шкоди потерпілій особі, завданої при безпосередньому причинному зв'язку з протиправною і винною поведінкою іншої особи. У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Таким чином, загальні підстави відповідальності за завдану майнову і моральну шкоду з урахуванням виду шкоди, співпадають. Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. В такому рішенні Верховного Суду України від 6.11.2013 року ( справа 6-108 цс 13) зазначається, що правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Судом не встановлено, що відповідач [PERSON] являється безпосереднім заподіювачем шкоди позивачу [PERSON], тобто особою безпосередньо винною у завданні шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є такі юридичні факти, як договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, які породжують цивільні правовідносини між сторонами договору, особами яка завдала і якій завдані вказані види шкоди. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не виникло цивільних правовідносин, передбачених статтями 1166 і 1167 ЦК України, які знаходяться в гл. 82 підрозділу 2 Книги 5 ЦК України, що регулює недоговірні зобов'язання, тобто зобов'язання, що виникають між особами не у зв'язку з укладенням, виконанням або розірванням договору. На укладення договору зберігання між [PERSON] і [PERSON] позивач та її представник не посилались. Не спростовуються ці висновки суду показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], а також отриманими зі СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області і дослідженими судом копіями протоколів допиту свідка [PERSON] і [PERSON] (а.с. 84-86, 87-89) Таким чином, [PERSON] не може відповідати за шкоду завдану позивачу [PERSON] іншою особою. Тому суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог повністю. Справа судом розглянута відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін. [PERSON] не позбавлена права звернутися до суду з позовом з тим самим предметом, але за іншими підставами, до іншого відповідача.

Outcome: dismissed