Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У травні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] [PERSON] Соломон і просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] Ізабелли, [INFO], з нею. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що від шлюбу з відповідачем у них 27.12. 2007 року народилась дочка [PERSON] Шлюб між ними припинено внаслідок його розірвання на підставі рішення Ладижинського міського суду від 27.06.2014року. Із 13.03. 2016 року дочка проживає разом з батьком - відповідачем по справі, який фактично без її згоди, без згоди органу опіки та піклування визначив місце проживання малолітньої дочки. Відповідач не виховує дочку, потакає всім її забаганкам, в тому числі пропускам занять у школі без поважних причин, відповідач має негативний вплив на дитину. Батько ніколи не відвідував школу, де вчиться дочка, він негативно впливає на виховання дитини, сприяє ворожому ставленню до матері. Зазначає, що має у власності власне житло - 1/3 частину квартири [ADDRESS], у якій зареєстровані вона та дочка. Має постійну добре оплачувану роботу. Відповідач [PERSON] [PERSON] є громадянином [PERSON], власного житла в Україні не має, зареєстрованого місця поживання не має. Винаймає однокімнатну квартиру [ADDRESS], у якій проживає разом зі своєю співмешканкою. Працює і отримує мінімальну заробітну плату. Згоди про місце проживання восьмирічної дочки [PERSON] Ізабелли між нею та відповідачем не досягнуто. Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, одночасно надавши заяву, у якій позивачка просить розглядати справу за її відсутності та відсутності адвоката [PERSON], позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області [PERSON] у судове засідання не зявилася, одночасно подавши заяву, у якій просить розглядати справу за відсутності представника даного органу, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про що вказує наявне в матеріалах справи опубліковане оголошення в газеті «Вінниччина». Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи відкладення справи за наявності поважних причин до суду не направлялось. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне\~ рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши докази та надавши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Вказані вище спірні відносини регулюються ЦК та СК України. Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване\~статтею 33 Конституції України, а також закріплено у багатьох міжнародних актах: Загальною декларацією прав людини від 10.12.1948 року (ст.13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16.12.1966 року (ст.12), Протоколом №4 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод від 16.09.1963 року (ст.2) та іншими. За\~Цивільним кодексом України\~(ст.29) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.3\~ст.160 СК України); місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2\~ст.160 СК України); місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1\~ст.160 СК України). Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~громадянам України, а також іноземцям та особам\~\~без громадянства,\~\~які на законних підставах\~\~перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не\~\~можуть\~\~бути\~\~умовою\~\~реалізації\~\~прав\~\~і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Так, у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що у позивачки та відповідача від шлюбу є дочка - [PERSON], 27.12.2007року народження. Шлюб між ними припинено внаслідок його розірвання на підставі рішення Ладижинського міського суду від 27.06.2014року. Починаючи з 13.03.2016 року дочка проживає разом з батьком - відповідачем по справі, який фактично без згоди матері дитини, без згоди органу опіки та піклування самостійно визначив місце проживання малолітньої дочки. Відповідач не виховує дочку, потакає всім її забаганкам, у тому числі пропускам занять у школі без поважних причин, відповідач має негативний вплив на дитину. Батько ніколи не відвідував школу, де вчиться дочка, він негативно впливає на виховання дитини, сприяє ворожому ставленню до матері. Позивачка має у власності житло - 1/3 частину квартири [ADDRESS], у якій зареєстровані вона та дочка. Має постійну, добре оплачувану роботу. Відповідач [PERSON] [PERSON] є громадянином [PERSON], власного житла в Україні не має, зареєстрованого місця поживання не має. Згоди про місце проживання восьмирічної дочки [PERSON] між позивачкою та відповідачем не досягнуто. Ці факти підтверджуються сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності. Із свідоцтва про шлюб серії І-АМ №175405 від 07.04.2016року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, видно, що між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №39, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу «Кремльова». Із свідоцтва про народження серії 1-АМ №120165 від 02.09.2008року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області видно, що 27.12.2007року народилася [PERSON] Ізабелла, про що в книзі реєстрації народжень 25.01.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №26. Із рішення Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №135/239/14-ц від 27.06.2014 року видно, що шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Із рішення Ладижинського міського суду Вінницької області у справі №135/239/14-ц від 29.02.2016 року видно, що відповідача визнано таким, що втратив право користування квартирою №10 в будинку №40 по вул. Ентузіастів у м. Ладижин Вінницької області. Із довідки №343 від 25.04.2016року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області видно, що в квартирі №10, яка розташована в будинку №40 по вул. Ентузіастів у м. Ладижин Вінницької обл., зареєстровані [PERSON], 07.06.1987р.н., [PERSON] Ізабелла, 27.12.2007р.н. Із довідки № 583 від 25.04.2016року, виданої ФІЛІЄЮ «ПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС» ТОВ «ВІННИЦЬКА ПТАХОФАБРИКА» видно, що позивачка з 22.10.2014року працює в даному товаристві на посаді старшого інспектора з контролю якості продукції. За період з жовтня 2015року по березень 2016року їй виплачено заробітну плату у сумі 19\~495,02грн. Із характеристики від 27.04.2016року, виданої ФІЛІЄЮ «ПЕРЕРОБНИЙ КОМПЛЕКС» ТОВ «ВІННИЦЬКА ПТАХОФАБРИКА», на імя [PERSON], видно, що позивачка характеризується позитивно. Із рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №179 від 29.04.2016року видно, що позивачці встановлено години та дні зустрічей з дочкою, яка проживає з батьком - відповідачем по даній справі. Із рішень виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №179 та № 175 видно, що міська рада вирішила подати Ладижинському міському суду Вінницької області висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 29.04.2016року, прийнятого на підставі акту № 32 про обстеження житлово-побутових умов проживання, характеристики та ін. документів, видно, що доцільним буде визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матірю гр. [PERSON] [PERSON] Із характеристики Ладижинської [PERSON] ступенів №4 від 28.03.2016року №90 на імя учениці [INFO], що за результатами психологічного обстеження дитина збуджена та тривожна. Вихованням дитини займається мама та бабуся, які приводять її до школи і забирають додому. Із свідоцтва про власності на житло від 21.01.2004р., виданого виконавчим комітетом Ладижинської міської ради, видно, що [PERSON] являється власником частки у квартирі №10 у будинку №40 у м. Ладижин Вінницької обл. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібранні із дотриманням чинного законодавства, ніким не оскаржувались, не суперечать один одному та не оспорювались відповідачем. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи особливі потреби дитини пов'язані з її віком та те, що дитині найбільш необхідна материнська турбота та піклування, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітньої [PERSON] слід визначити з матір'ю. За таких обставин позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що обоє батьків зобов'язані приймати участь в утриманні та вихованні дитини і не поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку своєї дочки. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 3, 6, 10, 11, 57-61, 88, 212-216, 218, 294 ЦПК України,

Outcome: approved