Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] (позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (відповідач), у якій просив визнати недійсною заяву [PERSON] про надання згоди [PERSON] подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 02 березня 2016 року, зареєстровану в реєстрі за № 660 (серія бланку НАТ № 994937). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказану заяву він не підписував, до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за посвідченням власного підпису ніколи не звертався, зазначений документ був підроблений з метою позбавлення його прав на майно до моменту поділу майна подружжя. За позовною заявою [PERSON] до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] (третя особа-1), [PERSON] (третя особа-2) відкрито провадження у цивільній справі № 761/21742/17 ухвалою суду від 03.07.2017. Після проведення повторного автоматичного розподілу згідно розпорядження керівника апарату суду від 20.11.2017 року вказану справу передано до провадження судді Осаулова А.А. 06.02.2018 ухвалено залучити до матеріалів справи отримані стороною позивача із матеріалів кримінального провадження №420161101020000177 висновки проведених судово-почеркознавчих та психологічних експертиз; відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про об'єднання цивільної справи №761/21742/17 із цивільної справою №761/22246/16-ц про визнання договору дарування недійсним; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи підпису та почерку учасниками справи у заяві від 02.03.2016 року про надання дозволу на дарування майна. 28.02.2018 зареєстровано надходження відзиву на позовну заяву, згідно з яким представник відповідача, стверджуючи про наявність доказів щодо наміру сторін, в тому числі позивача, переоформити об'єкти нерухомості на спільну доньку [PERSON] починаючи ще з 2015 року, вважав що позовна заява не підлягає задоволенню та просив відмовити у її задоволенні. 13.03.2018 судом отримано відповідь на відзив, який ухвалено залучити до справи 30.04.2018; в судовому засіданні, також, розглянуті клопотання сторін; відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі почеркознавчої експертизи; ухвалено закрити підготовче засідання і призначити справу до судового розгляду. 17.07.2018 допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON]; [PERSON] відмовилась давати свідчення у даній справі. За свідченнями позивача з дружиною вони були у неприязних відносинах, конфлікт був сильний; згоди на дарування об'єктів нерухомості на користь доньки не надавав, остання вдруге вийшла заміж не повідомивши його, як батька. [PERSON] свідченнями підтвердила факт оформлення оспорюваної заяви на її бланку; зазначивши, що нотаріальна дія нею була вчинена після перевірки представлених їй документів. Чи позивачем надавались документи вона не пам'ятає; відповідача - [PERSON] вона не бачила. Під час судового розгляду позивач та його представник позов підтримували, просили задовольнити з викладених у ньому підстав, відповідач та його представники заперечували позовні вимоги, просили відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог за наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне. В ході судового розгляду справи встановлено, що в періоді з 08.10.1987 по 31.10.2016 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.10.2016. Згідно доводів позивача: за відомостями отриманими ним з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що [PERSON] було укладено договори дарування об'єктів нерухомості, які є спільною сумісною власністю подружжя, на користь спільної доньки - [PERSON]. Оскільки згоди на укладення вказаних договорів [PERSON] не надавалось, такі оскаржені ним у судовому порядку, є предметом розгляду цивільних справ у Шевченківському районному суді міста Києва (справа № 761/22246/16-ц) та у Вишгородському районному суді Київської області (справа № 363/2982/16-ц). В ході судового розгляду зазначених справ встановлено факт наявності заяви [PERSON] щодо надання згоди своїй дружині [PERSON] подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна на користь доньки [PERSON], а саме: - квартири [ADDRESS]; - житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки на якій розташований будинок, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0706 га. Обставини укладення договорів дарування, зокрема при наявності заяви-згоди [PERSON] справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом [PERSON] 02.03.2016 та зареєстровано в реєстрі за № 660 підтверджені матеріалами справи, зокрема копіями договорів від 03.03.2016 дарування квартири, будинку, земельної ділянки; на підтвердження проведення реєстрації вказаних договорів до справи долучено Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 20.07.2016; заява-згода від 02.03.2016 в копії наявна в матеріалах справи. Предметом судового розгляду у даній справі є вимоги позивача щодо визнання недійсною заяви-згоди [PERSON], підпис на якій засвідчено нотаріально 02.03.2016 та зареєстровано в реєстрі за № 660, що відповідно породжує відповідні правові наслідки пов'язані з можливістю використання заяви до моменту вилучення даних про її наявність з реєстру вчинення нотаріальних дій. Зазначені обставини судом враховуються в частині обґрунтованості обраного способу захисту порушеного права, який є належним, оскільки за наявності вказаної заяви-згоди, та при підтвердженні факту її реєстрації нотаріально, існує можливість вчинення правочинів з дотриманням умови щодо згоди на продаж спільного сумісного майна відповідно до вказаної заяви. Визнання недійсними вже укладених договорів дарування не призводить до наслідків вилучення з реєстру нотаріальних дій відомостей про наявність оспорюваної у даній справі заяви-згоди. Окрім того, вимоги про визнання недійсною заяви-згоди на укладення договорів що стосуються спільної сумісної власності були предметом розгляду у справах, які переглянуті Верховним Судом України, Верховним Судом: № 522/2038/14 (постанова від 12.10.2016); № 463/3088/15-ц (постанова від 25.04.2018); 644/12815/14-ц (постанова від 14.06.2018). Так, у постанові від 14.06.2018 (справа № 644/12815/14-ц) Верховним Судом прямо зазначено про необхідність оспорювання такої згоди, в разі якщо вона не надавалась, і зокрема відповідно до викладеної позиції: «…Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Справжність підпису позивача у заяві засвідчена нотаріусом та у встановленому законом порядку (стаття 204 ЦК України) не спростована.» Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Відповідно до підстав оскарження заяви у даній справі, згода на продаж об'єктів нерухомості на умовах визначених у заяві-згоді від 02.03.2016 позивачем [PERSON] не надавалась; заява ним не підписувалась, за посвідченням свого підпису він до нотаріуса [PERSON] не звертався. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Наданими до матеріалів справи експертними висновками проведених почеркознавчих експертиз підтверджено, що підпис [PERSON] виконаний не [PERSON] у заяві від 02.03.2016, справжність якого засвідчена приватним нотаріусом [PERSON], що зареєстрована в реєстрі за № 660, і на спростування вказаних обставин відповідачем не представлено належних доказів. У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, в матеріалах справи наявні надані позивачем: - висновок № 44/16 експертного почеркознавчого дослідження складений 01.08.2016 ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» виконаний за заявою представника позивача; - висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 17122/17123/16-32 складений 22.11.2016 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанови слідчого від 31.10.2016 про призначення почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016011020000177 від 28.07.2016; - висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 18.10.2017 № 3706/3707/17-32 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанов слідчого від 20.02.2017 про призначення почеркознавчої експертизи, від 14.03.2017 та від 05.05.2017 про уточнення запитань експерту, за матеріалами кримінального провадження № 42016011020000177. За фактом підробки підпису [PERSON] в заяві від 02.03.2016 року (серія НАТ № 994937, що була посвідчена приватним нотаріусом [PERSON].) Дарницьким управлінням поліції до ЄДР 28.07.2016 внесено відомості про кримінальне провадження № 420161101020000177 за ч. 3 ст. 365-2 Кримінального кодексу України щодо вчинення приватним нотаріусом [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення (витяг залучено до справи, арк. справи 54 том 1). Представлені відповідачем висновок за результатами проведення почеркознавчого дослідження № 1-03/03 складений 03.03.2018 Українським центром судових експертиз, а також висновок № 244/04/2018 почеркознавчої експертизи складений 27.04.2018 Експертно-дослідною службою України не спростовують висновків експертиз проведених Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанов слідчого за матеріалами кримінального провадження № 42016011020000177. Експертно-дослідною службою України надано висновок про те, що експерту не виявилось можливим встановити чи виконано підпис від імені [PERSON] електрографічне зображення якого міститься у графі «Підпис» в електрофотокопії заяви [PERSON]. На дослідження Українському центру судових експертиз № 1-03/03 від 03.03.2018 за наданою електрофотографічною копією заяви від імені [PERSON] засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 02.03.2016, зареєстрованою в реєстрі за № 660 було поставлено питання чи виконано підпис у заяві [PERSON] чи іншою особою, і вказані дослідження жодним чином не стосуються факту виконання чи невиконання зазначеного підпису [PERSON]. Питання чи виконано підпис на заяві [PERSON] не входить до предмету доказування у даній справі виходячи з предмету та підстав заявленого позову, відповідно представлений відповідачем висновок не може бути належним доказом обставин які спростовують позовні вимоги. Окрім того, експертні дослідження відповідно до заяв представника відповідача здійснювались за фотокопіями, тобто без оригіналу заяви від 02.03.2016, підпис [PERSON] на якій засвідчений приватним нотаріусом [PERSON], а експерти не попереджались про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст. 384 КК України. В свою чергу, не є спростованими матеріалами справи, у зв'язку з чим, не викликають сумнівів в розумінні положень ст. 102-103 ЦПК України висновки експертиз проведених Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на виконання постанов слідчого за матеріалами кримінального провадження № 42016011020000177 при дослідженні оригіналу заяви від 02.03.2016 у питанні, що підпис від імені [PERSON] виконано не [PERSON], а іншою особою. Зазначені висновки експертизи відповідають процесуальним вимогам встановленим ст. 102 ЦПК України, та є належними доказами того, що підпис на заяві-згоді від 02.03.2016 від імені [PERSON] виконано не [PERSON]. На підтвердження обставин якими обґрунтовані позовні вимоги про недійсність заяви-згоди від 02.03.2016, позивачем також надано висновок судово-психологічної експертизи № 21228/17-61 від 10.11.2017 за яким: - психофізіологічні реакції підекспертного [PERSON], отримані в ході психологічного дослідження із застосуванням комп'ютерного поліграфу свідчать про те, що [PERSON] не причетний до підробки заяви від свого імені від 02.03.2016 року про надання згоди своїй дружині [PERSON] подарувати, підписати та укласти договори дарування на користь дочки [PERSON]; - психофізіологічні реакції підекспертного [PERSON] отримані в ході психологічного дослідження із застосуванням комп'ютерного поліграфу свідчать про те, що [PERSON] не підписував заяву від свого імені від 02.03.2016 року про надання згоди своїй дружині [PERSON] подарувати, підписати та укласти договори дарування на користь дочки [PERSON]. Судом враховуються посилання відповідача на довіреність видану 10.09.2015 [PERSON], якою остання уповноважує [PERSON] подарувати квартиру (знаходиться за адресою [ADDRESS]) дочці - [PERSON], однак вказаним підтверджено лише намір [PERSON] подарувати квартиру дочці та факт видачі довіреності [PERSON] у 2015 році, яка ним не використана, що жодним чином не спростовує відсутності такої згоди 02.03.2016 та не підтверджує факту підписання [PERSON] заяви у нотаріуса [PERSON]. [PERSON] своїми свідченнями не підтвердила, що за вчиненням нотаріальної дії 02.03.2016 звернувся саме позивач у даній справі - [PERSON], зазначивши що пройшло багато часу і вона не пам'ятає, однак при засвідченні підпису на заяві 02.03.2016 нею були перевірені надані документи. В свою чергу, відсутність волевиявлення позивача на укладання договорів дарування нерухомого майна на користь доньки підтверджено, також, показаннями [PERSON], яким відзначено що таких намірів не мав, оскільки остання не є тією особою, якій можна довірити в управління майно; про своє друге заміжжя вона його не повідомляла. Обставини щодо вчинюваних сторонами дій у відношенні іншого майна подружжя, звернення сторін із заявами до правоохоронних органів, беруться до уваги судом в межах даної справи лише як доказ наявності конфлікту в сім'ї та підтверджують факт непорозуміння між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у питанні поділу, управління, володіння та розпорядження спільним майном ще до посвідчення нотаріально спірної заяви-згоди від 02.03.2016. У даній справі не надається оцінка правомірності таких дій та не вирішуються питання, що не стосуються предмету спору. За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово; згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Згідно ст. 202, ст. 203, 205, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. За встановлених обставин справи, заява-згода, підпис на якій засвідчено нотаріально 02.03.2016 та зареєстрована в реєстрі за № 660, позивачем не підписувалась; надання такої згоди не відповідає, та станом на 02.03.2016 не відповідало внутрішній волі [PERSON], що є порушенням частини третьої статті 203 ЦК України та за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання її недійсною. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність представлених суду доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, достатність і їх взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо визнання недійсною заяви [PERSON] про надання згоди [PERSON] подарувати, підписати та укласти договори дарування нерухомого майна, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 02 березня 2016 року, зареєстровану в реєстрі за № 660 (серія бланку НАТ № 994937). Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. відповідно до положень статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Враховуючи викладене,

Outcome: approved