Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

У червні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що останні шість місяців вони з відповідачкою не ведуть спільного господарства, шлюбно-сімейні відносини припинили через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки, а тому вважає за необхідне розірвати шлюб за вказаних умов. При цьому, в позові вказував, що кожен з подружжя живе своїм особистим життям. \~ \~ \~ \~В судове засіданні позивач [PERSON] не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засіданні не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав слухати справу у відсутність позивача та його відсутність, при цьому, в письмовій заяві уточний позовні вимоги, шляхом їх зменшення, та просив шлюб укладений з відповідачкою [PERSON] розірвати, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявився, але надала на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляду справи у її відсутність, уточнені позовні визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81\~ЦПК України\~передбачено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими особами,\~які беруть\~участь у\~справі.\~Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 17 серпня 2013 року, сторони зареєстрували шлюб у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис 160 (а.с.7). Шлюб укладено між сторонами вперше (а.с.7). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до положення ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved