Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У січні 2021 року до суду надійшов вищезазначений позов. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 березня 2016 року відповідач уклав з позивачем договір б/н, згідно з умовами якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок із встановленим кредитним лімітом та видано кредитну картку типу «Універсальна», з якої відповідач отримав від позивача кредитні кошти. Підписавши заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Позивач посилається на те, що станом на 23 листопада 2020 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг у розмірі 19952,17 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19286,17 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 666,54 грн. Зважаючи на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 19952,17 грн. за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 22 березня 2016 року та витрати зі сплати судового збору. Згідно з ухвалою суду від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд доходить наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 22 березня 2016 року було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до підписаного сторонами Паспорту споживчого кредиту відповідачу було встановлено кредитну лінію із сумою кредитного ліміту до 50 000,00 грн., строк кредитування до 240 місяців, процентну ставку у межах пільгового періоду 0,00001% річних, процентну ставку за межами пільгового періоду 43,2% річних; процентну ставку у разі неповернення кредиту 86,4% річних, періодичність внесення та розмір платежів: щомісяця до 25 числа 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн. На виконання укладеного договору позивач відкрив відповідачу поточний рахунок в гривні України та видав кредитні картки, на які відповідач отримав кредитні кошти від позивача, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно з наданим банком розрахунком, у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 23 листопада 2020 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19286,17 грн. та за простроченими відсотками у розмірі 666,54 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача у зв`язку з неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Суд приймає до уваги, що відповідач неналежним чином виконував умови кредитного договору, тому при таких обставинах банк має право відповідно до ст. 526 ЦК України вимагати від іншої сторони по договору повернення належних йому грошей, обумовлених процентів за користування кредитом. Із урахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що відповідач не спростував обставин щодо невиконання умов договору із позивачем, суд вважає надані позивачем в обґрунтуванням позовних вимог докази достовірними. Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved