Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати укладений між ними шлюб, посилаючись на наступне. З 14 січня 2012 року вони з відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому у виконавчому комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Від даного шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Протягом останніх двох років сімейне життя між ними погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. З 21 листопада 2015 року ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, шлюбно-сімейні відносини відновлювати вона не бажає, вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Питання щодо місця проживання та подальшого виховання дитини ними вирішено добровільно. Дитина залишається проживати разом з нею. Спору про поділ спільно нажитого майна, яке є їх спільною сумісною власністю на дату подання даної позовної заяви до суду немає. Сторони в судове засідання не з'явились, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, де позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнав /а.с.23-24/. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 14 січня 2012 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] року, укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Щебанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 січня 2012 року /а.с.3/. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 червня 2012 року /а.с.6/. Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. У частині 3 статті 105 СК України зазначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, сторони припинили ведення спільного господарства та спільне проживання з 21 листопада 2015 року, подальшого збереження сім`ї позивач не бажає, а відтак зважаючи на положення ст.ст.111, 112 Сімейного кодексу України та на те, що фактично сімейні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим та суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими. Крім того, згідно з ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, а також враховуючи, що відповідач визнав повністю позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved