Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із [PERSON] з 12 грудня 2005 року по [INFO] року; визнати автомобіль «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності [PERSON] на ? частину транспортного засобу «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] 13.08.2015 року позивачем збільшено позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] на ? частину автомобіля «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 40 00 гривень та виключити цю частину зазначеного рухомого майна зі спадкової маси, залишеної спадкодавцем [PERSON]; визнати право власності [PERSON] загалом на 4/6 частини автомобіля «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]» визнати право власності [PERSON] на 1/6 частину «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; визнати право власності [PERSON] право власності на 3/12 частини квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 3/12 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] 26.02.2016 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд встановити юридичних факт проживання [PERSON], однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу зі [PERSON] з 12 грудня 2005 року по 23 грудня 2015 року; визнати автомобіль «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності [PERSON] на ? частину автомобіля «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та виключити цю частину зазначеного рухомого майна зі спадкової маси, залишеної спадкодавцем [PERSON]; визнати право власності за [PERSON] на ? частину автомобіля «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]; визнати право власності за [PERSON] на 5/7 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] Таким чином, остаточні позовні вимоги позивача, з урахуванням усіх поданих заяв, складаються з наступних вимог: -встановити юридичний факт проживання [PERSON], однією сім'єю чоловіка та жінки зі [PERSON] з 12 грудня 2005 року по [INFO] року; -визнати автомобіль «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] Та [PERSON]; -визнати право власності [PERSON] на ? частину автомобіля «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак 34609КТта виключити цю частину рухомого майна зі спадкової маси, залишеної спадкодавцем [PERSON]; -визнати право власності за [PERSON] на ? частину автомобіля «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON]; -визнати право власності за [PERSON] на 5/16 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначила про те, з 12 грудня 2005 року до [INFO] року з [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в квартирі [ADDRESS]. [INFO] року у них народилась донька [PERSON] [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS], яка на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району 28.07.1997 року, розпорядження № 15294, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 21.08.1997 р. та з автомобіля марки «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. До першої черги спадкоємців за законом відповідно до ст.. 1261 ЦК України відносяться мати [PERSON]- [PERSON] та донька [PERSON] Спадкоємці в шестимісячний термін подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 25.04.2014 року приватним нотаріусом Єгоровим А.В. відкрито спадкову справу за № 466/2014. Наразі відповідач [PERSON] права власності за [PERSON] на ? частину автомобіля «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] не визнає та користується одноосібно, у зв'язку з чим виник спір та змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача у судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила його задовольнити. У судовому засіданні відповідачі та їх представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи по встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, ч.2 ст.3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Виходячи з вищевикладеного, кожна людина має право на сімейне життя, при цьому, укладення шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їх сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що з [PERSON] позивач [PERSON] почала проживати однією сім'єю та вести спільне господарство з 12 грудня 2005 року і проживала разом з ним до його смерті [INFO] р року, тобто, разом однією сім'єю вони прожили 8 років. [INFO] року народилась [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а.с. 7). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.6). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS], яка на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державною адміністрацією Московського району 28.07.1997 року, розпорядження № 15294, зареєстрованого КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 21.08.1997 р. та з автомобіля марки «KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. У підтвердження спільного проживання з [PERSON] позивач надала копії фотографій спільного відпочинку у 2007, 2008 роках (а.с.163 -164) та копію акту комісії ЖЕКу 307 м. Києва від 02.04.2014 року. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що встановлені в ч. 2 ст. 3 СК винятки, згідно з якими подружжя вважається сім'єю, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ст. 60 глави 8 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Глава 8 СК України містить положення щодо права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Таким чином, нормами Сімейного кодексу України врегульовано порядок поділу майна подружжя або осіб, які не перебувають в шлюбі між собою у випадку встановлення такого факту судом. Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. За таких обставин повно та всебічно дослідивши зібрані докази, суд, приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача щодо проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з 12 грудня 2005 року по [INFO] року. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Квартира за адресою: [ADDRESS] приватизована в рівних частках: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 72). Автомобіль KIA SPORTAGE», 1999 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] придбано в 1999 році та зареєстровано на [PERSON], що підтверджується копією талону про проходження державного технічного огляду (а.с. 13). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві (а.с. 36). П'ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] № 1360/2014 (а.с. 53-79). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частина 2 ст. 1259 ЦК України визначає, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Вбачається, що особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], яка діє у власних інтересах та ві інтересах малолітньої [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки звернулися з заявами про прийняття спадщини у передбачений законодавством строк та не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного та

Outcome: partial