overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У червні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON]. Шлюб зареєстрований 27 квітня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 185. Від спільного життя мають дитину: сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею. Сім'я з відповідачем не склалась через втрату почуття любові, взаємопорозуміння між ними, різні погляди на життя, у родині склалася негативна атмосфера, як наслідок шлюб з лютого 2016 року припинив своє існування. Вони перервали спільне проживання, ведення господарства і мешкають окремо. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу на заперечував, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2012 року, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 185. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою. Подружні стосунки припинено, подружжя не проживає разом, спільного господарства не веде. На момент розгляду справи між подружжям майнового спору не існує. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, відновити їх бажання не мають, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

У червні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. У позовній заяві вказує, що знаходиться у шлюбі з відповідачем по справі, зареєстрованому 25.09.2004 року в відділі ДРАЦС Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Позивачка [PERSON] прохала суд стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.09.2004 року в відділі ДРАЦС Кобеляцького районного управління юстиції Полтавської області (а.с. ). Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.4). Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки.( а.с.5). Відповідач не надає матеріальну допомогу. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, суд вважає стягувати з відповідача аліменти на корись позивачки на утримання дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.06.2015 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 57/100 частини житлового будинку № 38а по вул. Гоголя в м. Маріуполі. Оскільки позивачка була юридично не обізнаною відповідно строків на подання заяви про прийняття спадщини та на час смерті матері проживала із нею до нотаріальної контори вона звернулась лише у березні 2016 року, однак їй було відмовлено, оскільки остання пропустила строк на подання заяви для прийняття спадщини. Просила визначити строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або застереженням. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В ч. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів, та вважає можливим надання додаткового строку в три місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18.05.1993 року Житлово-комунальним управлінням «Азовмаш» було видано свідоцтво № 68 про право власності на квартиру № 13 у будинку № 7 на 25 кварталі в м. Маріуполі на імя [PERSON] та [PERSON] та зареєстроване в Маріупольському БТІ 02.06.1993 році. Однак на теперішній день вказане свідоцтво втрачено. Просила визнати за нею право власності на 1\\2 частину квартири 13 у будинку №7 на 25 кварталі в м. Маріуполі. Позивачка та її представник до судового засідання не зявились, надали суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON]О, про розірвання шлюбу зазначивши, що 27 червня 2009 р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 381. Від шлюбу 01.12.2009 року народився син [PERSON]. Просила розірвати шлюб, у звязку з відсутністю взаєморозуміння та постійними сварками. Вважає, що сімя розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Представник позивачки в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів, а шлюб розірванню, оскільки сподівання на збереження родини відсутні, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу зазначивши, що 01.11.2008 р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1083. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] іванович. Просила розірвати шлюб, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та постійними сварками. Вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів, а шлюб розірванню, оскільки сподівання на збереження родини відсутні, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 03 червня 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №284. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачкою. Позивачка зазначає, що з квітня 2016 року однією сімєю з відповідачем вони не проживають, у звязку з тим, що їхнє спільне життя не склалося, в наслідок різних поглядів на життя. Вважає, що примирення між ними не можливе, тому позивачка просила шлюб між нею та [PERSON] розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Також просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «Харакоз». Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2006 року між позивачкою та [PERSON] у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис №284. 12 листопада 2006 року народився син [PERSON], батьками якого є сторони по справі. Вирішуючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ч.1 ст. 112 СК України при розгляді справи суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Так як подружні відносини між сторонами припинені, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, при таких обставинах шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 26 грудня 2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Іллічівському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 406. Від шлюбу 17.04.2009 року народився син [PERSON]. Просила розірвати шлюб, оскільки фактично шлюбні відносини між ними припинені у звязку із постійними сварками. Вважає, що сімя розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає, згоден на розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів, а шлюб розірванню, оскільки сподівання на збереження родини відсутні, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-01 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що вони перебувають з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2008 року, від якого 17 квітня 2009 року народився син [PERSON]. На теперішній час у провадженні суду перебуває її заява про розірвання шлюбу. Відповідач останнім часом не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню без дослідження доказів. У звязку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, які проживають з нею та знаходиться на її утриманні, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини від заробітку батька, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття та розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ Так, встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, з 21.08.2010 року (свідоцтво про шлюб серії 1-КГ №056041 від 21.08.2010 року, виданного Золотобалківською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області). Від шлюбу подружжя має дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-КИ №415430 від 12.12.2012 року); [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-КИ №358171 від 11.10.2011 року); [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-КИ №489867 від 17.06.2014 року). Згідно довідки № 1556 від 06.06.2016 року, виданої Нововоронцовською селищною радою Нововоронцовського району Херсонської області, діти знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на викладене, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. У відповідності до ст. 79, п. 3 ч. 1 ст. 80, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. зв'язку з тим, що позивач була звільнена від сплати судових витрат при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

У червні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, обґрунтувавши свої вимоги тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку батька, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття та розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Повно і всебічно зясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ Так, встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 28.02.2014 року виконавчим комітетом Осокорівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, актовий запис №01 (свідоцтво про шлюб серії І-КГ №085082 від 28.02.2016 року). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-КГ №197345 від 17.04.2015 року), яка знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. зв'язку з тим, що позивач була звільнена від сплати судових витрат при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved