Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

У червні 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 30 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено кредитний договір, згідно із яким останній отримав 120 тис. доларів США строком повернення не пізніше 29 листопада 2028 року, на умовах сплати 12,9 % річних. На забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором, 30 листопада 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Посилаючись на те, що відповідачі на порушення умов кредитного договору своєчасно й у повному обсязі не погашали кредит і не сплачували проценти за користування коштами, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] 954 828 грн. 12 коп. заборгованості за кредитним договором (том 1, а.с.2-4). У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа [PERSON], про визнання зобов'язання припиненим на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України, посилаючись на те, що позичальником та банком було змінено забезпечене порукою зобов'язання, якими збільшено обсяг його відповідальності, при цьому такої згоди він не давав (том 1, а.с.141-142) У лютому 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа [PERSON], про встановлення фактів, визнання договору недійсним і повернення сторін у первісний стан, зазнаючи про те, що при укладенні спірного кредитного договору не було дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів», внаслідок чого позичальника було введено в оману, а також в указаному кредитному договорі відсутні істотні умови (том 1, а.с.152-157). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2014 року, первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» 954 828 грн. 12 коп. заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2007 року. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» по 1609 грн. 50 коп. судових витрат з кожного. У задоволенні зустрічних позовів відмовлено (том 1, а.с.228-234). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2014 року скасована в частині вирішення вимог первісного позову ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа [PERSON], про визнання зобов'язання припиненим, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 3, а.с.83-85). В апеляційній скарзі представник [PERSON] [PERSON] просить рішення суду у частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (том 2, а.с.49-54). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи первісний позов в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON], місцевий суд виходив із того, що визначені ч.1 ст. 559 ЦК України підстави для припинення поруки відсутні, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з боржника та поручителя в солідарному порядку. Проте погодитися з таким висновками суду не можна. Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 120 тис. доларів США, на умовах сплати 12,9 % річних та кінцевим терміном повернення коштів до 29 листопада 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 30 листопада 2007 року. За положенням 2.1. договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Із матеріалів справи вбачається, що між банком та позичальником 30 листопада 2007 року, 26 квітня 2010 року та 03 вересня 2010 року було укладено додаткові угоди, якими встановлено, зокрема: внесено доповнення до тарифів банку та визначеного кредитним договором порядку зміни процентної ставки, плати за кредит, а також змінювалися графіки погашення кредиту, встановлювалося нарахування подвійного розміру процентної ставки за користування кредитними коштами понад встановлений термін. При цьому, згідно із наданою банком довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 30 листопада 2007 року, починаючи з 31 березня 2008 року прострочена процентна ставка за кредитом була збільшена з 12,9 % річних до 25,8 % річних, а з 31 липня 2008 року до 29,8 % річних. Крім того, з 31 липня 2008 року було збільшено строкову процентну ставку з 12,9 % річних до 14,9 % річних. Також, як вбачається з додатку № 1 до кредитного договору передбачалося 253 платежі для повернення кредиту, при цьому згідно з додатком № 1 до додаткової угоди № 2 від 03 вересня 2010 року до зазначеного кредитного договору, визначено обов'язок позичальника повернути заборгованість за кредитним договором, виходячи із здійснення 247 платежів. Підтвердження про надання згоди [PERSON] на зміну основного зобов'язання шляхом підписання із ним додаткових угод у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За положеннями ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; збільшення розміру плати за кредит; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо. Виходячи із того, що вищезазначені додаткові угоди до кредитного договору, що були укладені між позичальником та банком є невід'ємними частинами кредитного договору від 30 листопада 2007 року та містять положення, які збільшують зобов'язання позичальника щодо сплати збільшеного розміру строкової та простроченої процентних ставок, а також зменшують реальну кількість платежів, що зумовило збільшення розміру періодичних платежів та надає право кредитору застосувати в разі порушення позичальником його умов, строкову процентну ставку за користування кредитними коштами і процентів за неповернення кредиту понад встановлений термін зі сплатою пені, виходячи уже із збільшеної суми періодичного платежу, що також призвело й до збільшення обсягу відповідальності поручителя за основним зобов'язанням без його згоди, - рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у стягненні заборгованості за кредитним договором із поручителя [PERSON] та задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. В решті рішення суду згідно із ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року апеляційним судом не перевіряється.

Outcome: approved