Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

У травні 2018 року позивачка [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] виділення частки в окремий самостійний об'єкт нерухомого майна та визнання права власності на окремий самостійний об'єкт нерухомого майна, в якому просила виділити в натурі в окремий об'єкт нерухомого майна з присвоєною окремою адресою, належні [PERSON] 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], до складу якої входять житловий будинок літ. «А-1», що складається із наступних приміщень: кімнати 2-2 площею 10.6 м2, кімнати 2-3 площею 13.3 м2, кухні 2-4 площею 7.8 м2., загальною площею 31.7 м2, в т.ч. житловою 23.9 м2 та господарські будівлі і споруди: сарай літ. «Б»; сарай літ. «В»; вбиральня літ. «Г»; погріб літ. «а1»; огорожа №1; огорожа №2; хвіртка №3, зі спільної часткової власності, внаслідок чого право спільної часткової власності припиняється та визнати за [PERSON] право власності на виділений в окремий самостійний об'єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, з присвоєною окремою адресою: [ADDRESS], до складу якого входить житловий будинок літ. «А-1», що складається із наступних приміщень: кімнати 2-2 площею 10.6 м2, кімнати 2-3 площею 13.3 м2, кухні 2-4 площею 7.8 м2., загальною площею 31.7 м2, в т.ч. житловою 23.9 м2 та господарські будівлі і споруди: сарай літ. «Б»; сарай літ. «В»; вбиральня літ. «Г»; погріб літ. «а1»; огорожа №1; огорожа №2; хвіртка №3, за яким закріпити земельну ділянку площею 652 кв.м. В судове засіданні представник позивачки [PERSON] та представник позивача - за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON] не з'явились, але надали на адресу суду заяви, в яких прохав проводити судовий розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що позвачка [PERSON] отримала у власність в порядку спадкування 3/5 частини будинку з частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON], що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 13.06.2017р. у справі №553/405/17 ( а.с.10-11). Так, у відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98989229 від 30.09.2017р., 27 вересня 2017 року позивачка зареєструвала право власності на 3/5 частини будинку з частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Полтава по [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку літ. «А-1», що складає: кімната 2 пл. 10,6 кв.м., кімната 3 пл. 13,3 кв.м., кухня 4 пл. 7,8 кв.м., загальною площею 31,7 кв.м., житловою площею 23,9 кв.м.; господарських будівель та споруд: сарай «літ. Б», сарай «літ. В», вбиральня «літ. Г», погріб «літ. А1», огорожа №1, огорожа №2, хвіртка №3. У відповідності до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] літ. «А-1» складається із наступних приміщень: кімнати 2-2 площею 10.6 м2, кімнати 2-3 площею 13.3 м2, кухні 2-4 площею 7.8 м2. Загальною площею 31.7 м2, в т.ч. житловою 23.9 м2. Зазначений житловий будинок є окремим будинком без приміщень загального користування. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, що визначено ч. 1 ст. 361 ЦК України. Відповідно до норм чинного законодавства України, виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності може здійснюватися, або шляхом укладання договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, або шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою. Так, відповідно до ч. 4 ст. 364 ЦК України договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В обґрунтування позову позивачкою вказувалось про те, з метою врегулювання даного питання вона зверталась до відповідачки до [PERSON], як співвласника домоволодіння за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з необхідністю виділити свою частку нерухомого майна в самостійний окремий об'єкт домоволодіння та приватизувати земельну ділянку, що перейшла їй на праві користування, з проханням з'явитися до нотаріальної контори для вирішення питання виділення належної їй частки нерухомого майна в окремий самостійний об'єкт права власності, але отримавши відмову з боку відповідачки, була змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Таким чином, враховуючи норми чинного законодавства України перешкодою у виділенні частки, що належить позивачу [PERSON], як власнику 3/5 частини домоволодіння, із об'єкта спільної часткової власності може виступати тільки неподільність речі, тобто майна, що перебуває у спільній частковій власності. У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Об'єкт нерухомого майна, що знаходиться в спільній частковій власності, можливо розділити без втрати його цільового призначення, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 ЦК України, характеризує об'єкт нерухомого майна в цілому, як річ, що ділиться. Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦК України до подільних відносяться речі, які внаслідок розподілу в натурі не змінюють свого цільового призначення. Отже, вище зазначене спірне майно є подільною річчю і не змінить свого цільового призначення у разі його поділу. У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює права приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частку будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У відповідності до п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року, №55 Судом встановлено, що у відповідності до висновку № 87 від 30 листопада 2017 року складеного судовим експертом Авдєєвою Н.М., зазначено, що частина житлового будинку літ. «А-1», що знаходиться у власності [PERSON] відповідає вимогам ДБН в частині об'ємно-планувального рішення. 3/5 частини майна до складу якої входить житловий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями і спорудами, що належить на праві приватної власності [PERSON] має окремий вхід, а частина житлового будинку літ. «А-1» має необхідну сукупність житлових та підсобних приміщень, окремі джерела та лічильники отримання електроенергії, газу та інших комунальних послуг, які відповідають нормативно-технічним вимогам. Майно за адресою: [ADDRESS] до складу якого входить частина житлового будинку літ. «А-1», що складається із наступних приміщень: кімнати 2-2 площею 10.6 м2, кімнати 2-3 площею 13.3 м2, кухні 2-4 площею 7.8 м2. Загальною площею 31.7 м2, в т.ч. житловою 23.9 м2. та господарські будівлі і споруди: сарай літ. «Б»; сарай літ. «В»; вбиральня літ. «Г»; погріб літ. «а1»; огорожа №1; огорожа №2; хвіртка №3 можливо виділити в самостійний об'єкт нерухомого майна без втрати цільового призначення. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи [PERSON] вказані 3/5 частини будинку з частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS]отримала у власність в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON]. Згідно рішення рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20 березня 2001 року встановлено порядок користування земельною ділянкою розташованою за адресою [ADDRESS], виділивши [PERSON] земельну ділянку площею 1130 кв.м., а [PERSON] виділено земельну ділянку площею 652 кв.м. Відповідно до Рішення №120 Виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради «Про землекористування» від 24.02.2001р. (п. 10) розглянувши звернення гр.. [PERSON] та гр. [PERSON], погодження Головного управління містобудування та архітектури про розподіл земельної ділянки по [ADDRESS] на два самостійних домоволодіння згідно з рішенням народного суду від 20.03.2001р. про порядок користування земельною ділянкою, земельній ділянці площею 1130 кв.м., якою користується [PERSON] надати поштову адресу: [ADDRESS]; земельній ділянці площею 652 кв.м., якою користується [PERSON], залишено адресу: [ADDRESS]. Так, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу України, згідно якої визначено, що якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача до позивача [PERSON] перейшло право користування на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] площею 652 кв.м. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 48 Конституції України встановлено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є законними і обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved