Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від даного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що син проживає разом з нею, витрати щодо його утримання та виховання вона несе самостійно. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати сина. Крім того позивач зазначає, що син є студентом 3 курсу денної форми навчання в Коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування НАУ. З 01.09.2014 року по 01.03.2017 року син навчався в даному закладі на контрактній основі, 01.03.2017 року його переведено на навчання за державним замовлення. Кошти за навчання у розмірі 18600 грн. позивач понесла самостійно. Оскільки угоди про добровільну сплату аліментів та додаткових витрат на навчання спільного сина між нею та відповідачем не досягнуто, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частку від його заробітку (доходу), щомісячно починаючи з дня предявлення позову та до закінчення навчання сина в Коледжі інформаційний технологій та землевпорядкування НАУ, а саме до 30.06.2018 року, та стягнути з відповідача на свою користь ? частину витрат понесених нею у звязку з оплатою навчання сина [PERSON], а саме 9300 гривень. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що не проти сплачувати аліменти на утримання сина до закінчення його навчання в розмірі 1/6 частини, оскільки має на утриманні ще малолітнього сина [PERSON], на якого сплачує аліменти у розмірі ? частини свого заробітку. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12.04.2005 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія 1-ОК № 010874 від 30.01.2006 року. (а.с.6). Від спільного життя з відповідачем, у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження Серія II-БК № 253631, який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено Довідкою № 1819 від 30.03.2017, виданою виконавчим комітетом Фастівської міської ради. (а.с.9). Як вбачається з Договору № 33/РПЗ-9 від 08 серпня 2014 року, [PERSON] навчається на денній формі навчання в Коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету, на контрактній основі.(а.с.10). Між тим, відповідно до витягу з Наказу № 58/ст. від 09.03.2017 року, його було переведено з 01.03.2017 року на навчання за державним замовленням. (а.с.12). Як вбачається з Довідки № 1412 від 31.03.2017 року, [PERSON] навчається з 01.09.2014 року за бюджетною формою навчання та строк закінчення навчання 30.06.2018 року. (а.с.7). За ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, матеріалами справи, підтверджується факт навчання повнолітнього сина позивача на денному відділенні в Коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету, у зв'язку з чим [PERSON] потребує матеріальної допомоги, а тому у останньої відповідно до вимог Сімейного кодексу України є право вимоги стягнення аліментів з відповідача. За ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Так, за змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2017 року, з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача. (а.с.46-47). Як вбачається з Довідки про доходи від 5 липня 2017 року № 12 виданою Службою міських залізничних перевезень Комунального підприємства «Київпастранс», відповідач [PERSON] працює на посаді машиніста у Службі міських залізничних перевезень КП «Київпастранс», його заробітна плата з січня 2017 року по червень 2017 року складає 57533 грн. 57 коп., з яких 13078 грн. 77 коп. сплачених аліментів, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження 53726246.(а.с. 36, 45). На думку суду, відповідач зобовязаний надавати допомогу на утримання сина, який продовжує навчання, оскільки дитина потребує матеріальної допомоги і відповідач має можливість надавати таку допомогу оскільки перебуває в працездатному віці та офіційно працює. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Між тим, позов в частині стягнення додаткових витрат в частині оплати за навчання, задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аліменти мають на меті забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, у додаткових витратах, суд може стягнути такі витрати з платника аліментів. За змістом ст. 185 СК України такі витрати є додатковими, понад витрат, понесених у звичайному житті та викликані виключними обставинами. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Витрати вказані позивачем в позовній заяві, не є додатковими витратами, які викликані виключними обставинами, а тому стягнення таких витрат додатково до встановленого розміру аліментів є безпідставним. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.18\~Постанови від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного\~\~кодексу України\~\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~до передбаченої\~ст. 185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Однак, стороною позивача, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України належними та допустимими доказами не доведено жодної обставини, які можуть вважатись особливими в розумінні ст. 185 СК України та крім цього, не доведено необхідності нести такі додаткові витрати. Твердження позивачки щодо необхідності стягнення на її користь додаткових витрат, які вона понесла за оплату навчання сина не можна віднести до витрат, що викликані особливими обставинами, такі витрати не є додатковими витратами та відносяться до поточних витрат, участь у яких повністю покривається аліментними платежами відповідача. На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позов в цій частині є безпідставним і у задоволенні такого позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640,00 грн., які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову.

Outcome: partial