Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У червні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що з серпня 1997 року по 25 квітня 2017 року працював в КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія», звільнився за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України через порушення роботодавцем законодавства про працю. Відповідач протягом тривалого часу не здійснював виплату заробітної плати у належному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість з липня 2016 року по квітень 2017 року в розмірі 105105,07 грн. В день звільнення з роботи і до дня звернення до суду відповідач не виплатив заборгованість з заробітної плати, чим порушив норми ст. 47 КЗпП України та ст. 116 КЗпП України. Щодо стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з липня 2016 року по квітень 2017 року в сумі 105105,07 грн., позивачем подана заява 14.06.2017 року про видачу судового наказу до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Також відповідач не нарахував та не виплатив вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України, розмір якої згідно розрахунку позивача становить 28068,84 грн. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який становить 23115,54 грн. (550,37 грн. х 42 робочих дні). З наведених підстав просить стягнути з відповідача вихідну допомогу у вигляді тримісячного середнього заробітку в розмірі 28068,84 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 26 квітня по 29 червня 2017 р. в розмірі 23115,54 грн. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу за його відсутності і задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень статті 224 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації здійснюється в день звільнення.? Судом встановлено, що з серпня 1997 року по 25 квітня 2017 року [PERSON] працював у КТ «Запорізькій завод високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія». 25 квітня 2017 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України через порушення роботодавцем законодавства про працю, що підтверджується Наказом про припинення трудового договору № 41 від 25.04.2017 р. та відповідним записом про звільнення у трудовій книжці. Відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно довідки №398 від 25.04.2017р. про заборгованість по заробітній платі, відповідач протягом тривалого часу не здійснював виплату заробітної плати у належному розмірі, внаслідок чого утворилась заборгованість з липня 2016 року по квітень 2017 року в розмірі 105105,07 грн. Відповідач не нарахував та не виплатив позивачу вихідну допомогу, що підтверджується розрахунковим листом і заперечень щодо цього від відповідача не надійшло. Відповідно до п.2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995 р. №100, для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно довідки №399 від 25.04.2017р., заробітна плата позивача за повні перший та другий місяць перед звільненням становила 7555,08 грн. та 11157,49 грн. відповідно, кількість відпрацьованих днів за два місяці - 34. Середньоденний заробіток позивача становить 550,37 грн. Виходячи з наведених даних, вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку становить 28068,84 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Як встановлено судом, з дня звільнення позивача з роботи і до теперішнього часу відповідач не виплатив позивачу заборгованість з заробітної плати, чим порушив норми трудового законодавства, зокрема, ст. 47 КЗпП України та ст. 116 КЗпП України. Про стягнення з КТ «Запорізькій завод високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» на користь позивача нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з липня 2016 року по квітень 2017 року в сумі 105105,07 грн. Ленінським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ №334/3764/17 від 16.06.2017р., який на час розгляду даної справи не виконано. Відповідно до ч. 3 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні розрахунку до розгляду справи - по день постановлення рішення. У вищезазначеній постанові також зазначено, що відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на те, що відповідач не провів розрахунок з позивачем при звільненні і до теперішнього часу, стягненню підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку в межах заявлених позовних вимог з 26.04.2017р. по 29.06.2017р. Згідно довідки №399 від 25.04.2017р. виданої підприємством, середньоденна заробітна плата позивача становить 550 грн. 37 коп. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 26.04.2017р. по 29.06.2017р. становить 23115,54 грн. (550,37 грн. х 42 робочих дні = 23115,54 грн.). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені у позові вимоги є законними і обґрунтованими і підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 28068,84 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 квітня 2017 року по 29 червня 2017 року у сумі 23115,54 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved