Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У травні 2016 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Спецсервіс» (далі по тексту - ДП МВС України «Спецсервіс», відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 13600,93 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 27 травня 2016 р., що становить 45 218 грн. На обґрунтування позову зазначила, що з квітня 2014 р. вона працювала в ДП МВС України «Спецсервіс» на посаді економіста зовнішньоекономічної діяльності. Починаючи з квітня 2015 р. відповідач перестав виплачувати їй заробітну плату. 30 червня 2015 р. вона звільнилась з роботи на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін. На порушення вимог ст. 116 цього Кодексу у день звільнення заборгованість по заробітній платі їй виплачена не була, на запит щодо надання довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, та середній заробіток відповідач не реагує. На підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України вона також має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Під час розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: просила стягнути середній заробіток станом на 2 березня 2017 р., що становить 82 965,20 грн. Позивач [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за його місцезнаходженням, проте свого представника до суду не направив, письмових заперечень на позов не подав. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. З 7 квітня 2014 р. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ДП МВС України «Спецсервіс», займаючи посаду економіста зовнішньоекономічної діяльності, що підтверджується наказом від 7 квітня 2014 р. № 193/11 та записом у її трудовій книжці (а.с. 5, 11-13). Згідно з наказом відповідача від 30 червня 2015 р. № 314 к позивача звільнено з роботи з 1 липня 2015 р. за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). За приписом ст. 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З розрахункового листка по заробітній платі позивача за червень 2015 р. вбачається, що на день звільнення заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становила 13 600,93 грн. (а.с.10). Судом встановлено, що всупереч вимог ст. 116 КЗпП України ні у день звільнення, ні пізніше, вказану суму відповідач позивачу не виплатив. Зазначена обставина також підтверджується випискою по відкритому [PERSON] в лютому 2015 р. в ПАТ «Радикал Банк» поточному рахунку № [NUMBER], на який відповідач перераховував заробітну плату позивача (а.с. 43-45). Вказана виписка доводить, що у квітні 2015 р. на рахунок позивача надійшла заробітна плата за березень та частково за квітень 2015 р. в загальній сумі 3 020,17 грн, а починаючи з травня 2015 р. жодні суми заробітної плати від ДП «Спецсервіс» не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що всі належні при звільнені суми [PERSON] повинна була отримати 30 червня 2015 р., станом на 2 березня 2017 р. затримка розрахунку складає 422 робочих дні. Згідно з наданим позивачем розрахунком її середньоденний заробіток, розрахований у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, шляхом ділення заробітної плати за останні два повні місяці роботи перед звільненням - 7667,46 грн. (за квітень та травень 2014 р.) на кількість робочих днів у вказаному періоді (39 робочих днів), становить 196,60 грн. Відтак середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 1 липня.2015 по 1 березня 2017 р. (включно) за 422 робочих дні затримки становить 82 965,20 грн. Отже з урахуванням встановлених обставин та вищенаведених положень трудового законодавства вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх в повному обсязі. Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави за ставкою, встановленою для юридичних осіб за подачу позовних заяв майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved