Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 03.10.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00036.07.2 відповідно до умов якого позивач відкрив [PERSON] відновлювану кредитну лінію на загальну суму 33,482,47 (тридцять три тисячі чотириста вісімдесят два) доларів США 47 центів терміном по 03.10.2014 року включно (відповідно до п. 1.1 Кредитного Договору) із процентною ставкою за кредитом та Кредитним Договором (згідно п. 1.5 Кредитного договору) у розмірі 12,50% (дванадцять цілих пять десятих) процента річних. 10.09.2009 року між АТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору №№77.1/АА-00036.07.2 від 03.10.2007 року, за яким погоджено графік погашення заборгованості. 17.06.2009 року відбулася зміна найменування Позивача Відкритого акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК», нове повне офіційне найменування: Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (нове скорочене офіційне найменування: АТ «РОДОВІД БАНК»), тому правонаступником його є Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК». Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим йому нараховувались з 09.07.2013 року по 22.05.2017 року проценти по кредиту, 3% річних з 09.07.2013 року по 22.05.2017 року. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 208 065,27 грн. та судовий збір у розмірі 3000,97 грн. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03.10.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00036.07.2 відповідно до умов якого позивач відкрив [PERSON] відновлювану кредитну лінію на загальну суму 33, 482,47 (тридцять три тисячі чотириста вісімдесят два) доларів США 47 центів терміном по 03.10.2014 року включно (відповідно до п. 1.1 Кредитного Договору) із процентною ставкою за кредитом та Кредитним Договором (згідно п. 1.5 Кредитного договору) у розмірі 12,50% (дванадцять цілих пять десятих) процента річних. Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. В свою чергу, відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим йому нараховувались з 09.07.2013 року по 22.05.2017 року проценти по кредиту, 3% річних з 09.07.2013 року по 22.05.2017 року. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача, відповідно до розрахунку заборгованості перед позивачем, станом на 22.05.2017 року сума заборгованості Відповідача становить в гривневому еквіваленті 208 065,27 грн. та складається з: 1) 374335 доларів США сума заборгованості по кредиту та процентам за період з 09.07.2013 року по 22.05.2017 року (за курсом НБУ станом на 22.05.2017 року становить 26,369659 грн./долар США, що еквівалентно 98 710,86 грн.); 2) 2 677,56 доларів США сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту за період з 09.07.2013 року по 22.05.2017 року (за курсом НБУ станом на 22.05.2017 року становить 26,369659 грн./1 долар США, що еквівалентно 70 606,35 грн.); 3) 1 469,42 доларів США сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту за період з 09.07.2013 року по 22.05.2017 року (за курсом НБУ станом на 22.05.2017 року становить 26,369659 грн./1 долар США, що еквівалентно 38 748,06 грн.) 21.02.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення по цивільній справі №369/12058/13-ц за участю Відповідача за позовом АТ РОДОВІД БАНК про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, яким позов АТ [PERSON] було задоволено частково, постановлено стягнути з Відповідача загальну заборгованість в сумі 33654,61 доларів США, що складається із: 1. Суми заборгованості за кредитом - 24076,21 доларів США, суми заборгованості за відсотками-9578,40 доларів США; 2. Пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в сумі 1085966 грн. 09 коп.; 3. 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості в розмірі 11586,70 грн.; 4. Понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441 грн. Публічне акціонерне товариство РОДОВІД БАНК визнано неплатоспроможним відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 року № 107, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 261 від 25.02.2016 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». В подальшому строк тимчасової адміністрації було продовжено на один місяць строком з 26 березня 2016 року по 25 квітня 2016 року на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» від 25.03.2016 № 419. 25 квітня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №610, відповідно до якого продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «РОДОВІД БАНК» [PERSON] до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку АТ «РОДОВІД БАНК». Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 550 ЦК України\~право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 610 Цивільного кодексу України\~визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено\~ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 Цивільного кодексу України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані\~Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений\~статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута саме в разі, якщо таке передбачено договором (встановлено за згодою сторін). Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій. Таким чином, згідно з\~ст. 61 Конституції\~не обмежується розмір санкцій чи їх набір при притягненні до одного виду юридичної відповідальності. Відповідно до ч. 3\~ст. 6 ЦК України\~сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає з закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне врегулювання у договорі. Згідно\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з нього суми заборгованості за кредитом, відсотками та штрафні санкції на загальну суму 208 065,27 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved