Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У травні 2013 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просила визнати договір дарування від 24.03.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, повернути сторони в первинний стан; відновити її право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову вона вказала на те, що за час роботи на ПО ЮМЗ, вона отримала трикімнатну квартиру [ADDRESS], яку у 1996 році приватизували: вона, її донька - [PERSON] - відповідач по справі, її дитина - [PERSON] та третя особа по справі - [PERSON]. 24 березня 2009 року між нею та її донькою [PERSON] було підписано договір дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Вважає, що зазначений договір повинен бути визнаний недійсним, оскільки позивач вважала, що вона підписала заповіт; крім того, зазначений договір нею був підписаний у безпорадному стані, тому що під час підписання зазначеного договору вона мала тяжке захворювання; про те, що вона підписала саме договір дарування, їй стало відомо у грудні 2010 року, у зв'язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою. У судовому засіданні позивач, її представник, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, які в ньому зазначені. Представник третьої особи - державний нотаріус Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупська Л.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що дійсно 24 березня 2009 року за реєстром №4-803 нею, між [PERSON] та [PERSON] було посвідчено договір дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS], який був вчинений відповідно до вимог чинного законодавства, у томі числі Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року №0/5. На момент укладання договору, сторони не були визнані судом недієздатними чи обмежено дієздатними, волевиявлення сторін було вільним, усвідомлення відповідало внутрішній волі, умови договору були нею роз'яснені і зрозумілі сторонам, відповідали реальній домовленості сторін, що зазначено у п.7 зазначеного Договору. Посилання позивача на те, що пам'ять, розумові здібності, сприйняття дійсності були порушені у неї у зв'язку із захворюванням, що сталося 04.03.2009 року, необґрунтовані, оскільки для вчинення договору дарування, позивачу необхідно було провести наступні дії: звернутися із заявою до КП «ДМБТІ» за витягом для посвідчення договору дарування, який КП «ДМБТІ» виготовляло протягом двох місяців і був виданий позивачу 14.01.2009 року - ще до її захворювання; звернутися до органу опіки та піклування Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради для підтвердження свого бажання подарувати належну їй частину квартири [ADDRESS], і отримання відповідного дозволу, співвласником якої на той час був неповнолітній [PERSON], [INFO], і в якій була зареєстрована малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Крім того, саме позивач 14.03.2009 року, вже після захворювання, звернулась до ЖЕКу для отримання довідки про склад сім'ї у відчужуваній квартирі [ADDRESS], яка необхідна була для вчинення договору, яку позивач отримала, що також підтверджує її намір подарувати належну їй частину квартири. Також, просила застосувати строки позовної давності для звернення позивача до суду із зазначеними вимогами, та зазначила, що відсутні обставини, які б можливо було визнати поважними для продовження строку позовної давності, що застосовуються до вимог про розірвання договору дарування (а.с.110). Просила закінчити розгляд справи за її відсутності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Вислухавши позивача, її представника, доводи третьої особи та заперечення представника третьої особи - державного нотаріуса, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 березня 2009 року між [PERSON] та її донькою [PERSON] було підписано договір дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] (а.с.16). Договір дарування було посвідчено державним нотаріусом третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Ларисою Вікторівною (а.с.16). У п.7 даного договору чітко зазначено - сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, тобто не є таким, що передбачено ст. ст. 234, 235 ЦК України. Дарувальник стверджує, що дарування здійснене ним за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства (а.с.16). Виходячи зі змісту ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина 1). Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (частина 2). Частиною 1 ст.725 ЦК України, передбачено, що договором дарування може бути встановлений обов'язок обдаровуваного вчинити певну дію майнового характеру на користь третьої особи або утриматися від її вчинення (передати грошову суму чи інше майно у власність, виплачувати грошову ренту, надати право довічного користування дарунком чи його частиною, не пред'являти вимог до третьої особи про виселення тощо). Укладаючи спірний договір дарування сторони не встановлювали обов'язок обдаровуваного вчиняти на користь третіх осіб певні дії, виходячи із положень закону. Посилання позивача, її представника на те, що при укладенні договору дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS], в силу тяжкого захворювання, позивач не звернула увагу на зміст документу; відсутність волевиявлення на відчуження квартири, не ґрунтується на доказах, які знаходяться в матеріалах справи. Жоден, із допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] - завідуючий неврологічним відділенням лікарні швидкої медичної допомоги, [PERSON] - давня подруга позивача, не змогли підтвердити в судовому засіданні, що у позивача було відсутнє волевиявлення на відчуження квартири. Зазначені свідки повідомили суду лише про поганий стан здоров'я позивача. Отже, суд критично відноситься до таких свідчень, оскільки вказані свідки мають свою заінтересованість в результаті розгляду справи, їх свідчення ставлять під сумнів достовірність і правдивість фактів, які були ними повідомлені в судовому засіданні. Навпаки, представник третьої особи - державний нотаріус Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупська Л.В. в судовому засіданні заперечуючи проти позовних вимог, посилалась на те, що договір дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS], був вчинений відповідно до вимог чинного законодавства, у томі числі Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року №0/5. На момент укладання договору, сторони не були визнані судом недієздатними чи обмежено дієздатними, волевиявлення сторін було вільним, усвідомлення відповідало внутрішній волі, умови договору були нею роз'яснені і зрозумілі, відповідали реальній домовленості сторін, що зазначено у п.7 зазначеного Договору. Посилання позивача на те, що пам'ять, розумові здібності, сприйняття дійсності були порушені у неї у зв'язку із захворюванням, що сталося 04.03.2009 року, суд не приймає до уваги, оскільки, як було встановлено, для вчинення договору дарування, позивачу необхідно було провести наступні дії: звернутися із заявою до КП «ДМБТІ» за витягом для посвідчення договору дарування, який КП «ДМБТІ» виготовляло протягом двох місяців і був виданий позивачу 14.01.2009 року - ще до її захворювання; звернутися до органу опіки та піклування Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради для підтвердження свого бажання подарувати належну їй частину квартири [ADDRESS], і отримання відповідного дозволу, співвласником якої на той час був неповнолітній [PERSON], [INFO], і в якій була зареєстрована малолітня дитина [PERSON], [INFO]. Також, встановлено, що саме позивач 14.03.2009 року, вже після захворювання звернулась до ЖЕКу для отримання довідки про склад сім'ї у відчужуваній квартирі [ADDRESS], яка необхідна була для вчинення договору, яку позивач отримала, що також підтверджує її намір подарувати належну їй частину квартири. Отже, позивач, представник позивача, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинні були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ними обставини того, що у позивача була порушена пам'ять, розумові здібності, було порушено сприйняття дійсності; в силу тяжкого захворювання, позивач не звернула увагу на зміст документу, який підписувала; відсутність волевиявлення позивача на відчуження квартири, таких доказів вони не надали суду. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини 2 статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 2 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як було з'ясовано в судовому засіданні, позивач, знаючи про існування договору дарування, і можливість його скасування, мала право на звернення до суду з позовною заявою про визнання договору дарування недійсним. З цього дня - 24 березня 2009 року, відповідно до частини 2 статті 261 ЦК України, і починається перебіг строку позовної давності, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Отже, строк позовної давності, сплинув 24 березня 2012 року. З огляду на це, позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання договору дарування недійсним, тільки 23 травня 2013 року, згідно вхідного штампу канцелярії суду (а.с.2). Таким чином, позивачем був пропущений строк звернення до суду за захистом порушених прав. Інші посилання позивача про відсутність пропуску строку, суд не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Згідно частини 4 статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про визнання договору дарування від 24.03.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, повернення сторін в первинний стан; відновлення її права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], є незаконною, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не має, вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed