Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

У червні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до відповідача Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Відділення виконавчої дирекції фонду у м. Миколаєві, в обґрунтування якого вказав наступне. Позивач працював на ВАТ «[PERSON] Океан» більше 35 років, і 29.02.2008 року він був звільнений із займаної посади трубопровідника судового 6-го розряду за згодою сторін через досягнення ним пенсійного віку. 01.03.2008 року позивач був прийнятий на вказане підприємство на ту ж посаду, однак вже за строковим трудовим договором, і був звільнений 01.03.2009 р. за закінченням дії строку трудового договору. В подальшому, 02.03.2009 р. позивач був прийнятий на те ж саме підприємство, на ту ж саму посаду і був звільнений 02.09.2009 р. за закінченням дії строку трудового договору, після чого 03.09.2009 р. позивач знову був прийнятий на те ж саме підприємство, на ту ж саму посаду і був звільнений 16.11.2009 р. за власним бажанням. Позивач зазначив, що його праця була тісно пов'язана з дратливими, шкідливими для здоров'я умовами, внаслідок чого він отримав професійне захворювання на виробництві. Відповідно до медичного висновку профпатологічної лікарсько- експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання Харківського національного медичного університету від 11.09.2014 року, у позивача було встановлена хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість із значним ступенем зниження слуху. Дане захворювання було визнано професійним, і повязаним із тривалою дією шуму на виробництві. Відповідно до довідки МСЕК від 16.10.2014 року, позивачеві була встановлена стійка втрата професійної працездатності 30%, безстроково. Після цього позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхових платежів, і був поставлений на облік з 15 січня 2015 року, йому була нарахована щомісячна грошова сума (страхова виплата), що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в сумі 1294,00 гривень. Позивач вважає, що відповідач нарахував йому страхову виплату із порушенням діючого законодавства через те, що відповідач розрахував її виходячи із того, що він працював на вищевказаному підприємстві з 03.09.2009 р. по 16.11.2009 р., тобто розрахунковим періодом було взято лише жовтень 2009 року, і не взяв до уваги роботу позивача за строковими трудовими договорами на цьому ж самому підприємстві, на цій же посаді, тобто фактично безперервну роботу позивача на протязі березня-листопада 2009 року. Позивач вважає, що відповідач мав здійснити розрахунок страхової виплати за період з травня по жовтень 2009 року. Посилаючись на викладене, позивач просив: ? визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування йому щомісячних страхових виплат виходячи із заробітку за жовтень 2009 року; ? зобов'язати відповідача з 15.01.2015 р. провести перерахунок щомісячної страхової виплати виходячи із середньомісячного заробітку за 6 місяців, що передують місяцю, у якому настав страховий випадок, тобто за період з травня по жовтень 2009 року; ? зобов'язати відповідача сплатити йому різницю між розміром нарахованої щомісячної страхової виплати та раніше проведеними страховими виплатами. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі з вищевикладених підстав та просили задовольнити їх. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що позивачеві були нараховані щомісячні страхові виплати відповідно до діючого законодавства. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника позивача та свідків, та дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судовим розглядом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] працював на ВАТ «[PERSON] Океан» (попередні назви цього підприємства Жовтневий суднобудівний завод «Океан», ВАТ «Суднобудівний завод «Океан»), з 1971 року. Починаючи з 01.01.2007 р. він працював трубопровідником 6 розряду та звільнився 29.02.2008 р. за згодою сторін, за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Потім з 01.03.2008 р. він був прийнятий на те ж саме підприємство, на цю ж саму посаду, у той же самий цех, однак вже за строковим трудовим договором, та був звільнений 01.03.2009 р. за закінченням дії трудового договору, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Після цього, на наступний день 02.03.2009 р. позивач знову був прийнятий на роботу те ж саме підприємство, на цю ж саму посаду, у той же самий цех, за строковим трудовим договором, та звільнений 02.09.2009 р. за закінченням дії трудового договору, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Потім 03.09.2009 р. позивач був прийнятий на роботу те ж саме підприємство, на цю ж саму посаду, у той же самий цех, за строковим трудовим договором, та звільнений 16.11.2009 р. за закінченням дії трудового договору, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України. Вказане підтверджується наявною у справі копією трудової книжки позивача. Відповідно до положень ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили перебування позивача у трудових відносинах з ВАТ «[PERSON] Океан», під час яких позивач фактично безперервно працював на цьому підприємстві на одному й тому самому робочому місці, та незмінність характеру його роботи, не дивлячись на укладення строкових трудових договорів. Медичним висновком № 0803/1174 від 11.09.2014 р. у позивача було встановлено професійне захворювання у вигляді хронічної двосторонньої сенсоневральної приглухуватості із значним ступенем зниження слуху (четверта ступінь), яке виникло від тривалої дії шуму на виробництві. Із довідки, виданої ІV МСЕК м. Миколаєва серії 10 ААА № 026325 від 16.10.2014 р., вбачається, що позивачеві була встановлена стійка втрата професійної працездатності 30%, безстроково. 15.01.2015 року позивач був поставлений відповідачем на облік як потерпілий на виробництві. Своєю постановою № 1423/3612/3612/2 від 23.01.2015 р. відповідач призначив позивачеві одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності у сумі 82 824 грн. Крім цього, постановою № 1423/3612/3612/3 від 23.01.2015 р. відповідач призначив позивачеві щомісячну страхову виплату у розмірі 1\~294 грн. Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Статтею 28 цього ж Закону визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його часини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата). Частина 10 ст. 34 Закону визначає, що середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Під час обчислення середньомісячного заробітку враховуються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески. Постановою КМУ № 1266 від 26.09.2001 р. був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням (далі Порядок). Пунктом 4 Порядку визначено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата для застрахованих осіб є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров'я у зв'язку з раніше отриманим ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням тимчасової непрацездатності). Відповідно до п. 12 Порядку у разі, коли на дату встановлення медико-соціальною експертною комісією ступеня втрати застрахованою особою професійної працездатності минуло більше року з дня настання страхового випадку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з розміру заробітної плати перед настанням нещасного випадку або перед звільненням з роботи, з якою пов'язане професійне захворювання, з урахуванням її коригування, що провадиться робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини, встановлені по справі, суд знаходить необґрунтованим розрахунок щомісячних страхових виплат позивача через те, що він пропрацював протягом тривалого часу на одному підприємстві, і перерв між укладеними строковими трудовими договорами фактично не було, оскільки проміжків між ними не було, до того ж із довідки про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку страхових виплат позивача, яка наявна у матеріалах справи, вбачається, що протягом травня жовтня 2009 року підприємство, на якому він працював, перераховувало щомісячні страхові внески до Фонду. Таким чином, позивач, який був застрахованою особою та працював на умовах строкового договору, не повинен бути обмежений у правах застрахованої особи, що визначені діючим законодавством. Крім цього, зі змісту п. 4 Порядку не вбачається будь-яких обмежень стосовно форми трудового договору (строковий він чи безстроковий). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову позивача та задовольняє його у повному обсязі.

Outcome: approved