Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

У травні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Довжанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області (далі Довжанська сільська рада), третя особа: Іршавський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західної межрегіонального управління Міністерства юстиції (далі Іршавський РВ ДВС) про відшкодування збитків. Позов мотивовано тим, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 травня 2017 року у справі № 301/854/17 було задоволено позов Довжанської сільської ради і зобов`язано його «звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку частини дороги, розташовану в кінці земельної ділянки [ADDRESS] , яка відноситься до земель комунальної власності, що підпорядковані Довжанській сільській раді Іршавського району Закарпатської області; привести за власний рахунок земельну ділянку площею 0,0513 га, розташовану в кінці земельної ділянки [ADDRESS] в придатний для використання стан. а також звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, розташовану в кінці земельної ділянки [ADDRESS] шляхом знесення огорожі». Проте, постановою апеляційного суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року, за його апеляційною скаргою, вказане рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 року було скасовано і в позові Довжанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області до нього було повністю відмовлено. Постановою Верховного суду України від 11 квітня 2019 року касаційну скаргу Довжанської сільської ради було залишено без задоволення і постанову апеляційного суду Закарпатської області від 26.03.2018 року залишено без змін. Однак, ще у процесі апеляційного оскарження ним рішення суду першої інстанції, старшим державним виконавцем Іршавського РВ ДВС Вішкі В.В., а саме 03 листопада 2017 року, рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 року було виконано повністю в примусовому порядку, шляхом залучення відповідної техніки, представників поліції, та Довжанської сільської ради, без залучення понятих, внаслідок чого вся його огорожа, без будь яких обмежень, була повністю зруйнована і знесена екскаватором, а також були знищені два плодових дерева до ступеня припинення росту, чим було спричинено йому матеріальну шкоду в загальній сумі 13\~518, 66 грн., а саме: 11\~116,00 грн. вартість зруйнованої огорожі, 2\~402,66 грн. шкода, спричинена знищенням двох плодових дерев. Також незаконним знесенням його огорожі та знищенням плодових дерев йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 20\~000 грн.. Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з Довжанської сільської ради на його користь 33\~518,66 грн. на відшкодування спричиненої шкоди, з яких 20\~000 грн. моральної шкоди, а також судовий збір, витрати на правничу допомогу у розмірі 6\~300,00 грн. та \~6\~500,00 грн. витрат на проведення будівельно-технічної експертизи. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Довжанської сільської ради про відшкодування збитків відмовити повністю. Зазначив, що позовну заяву вважає такою, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 26.03.2018 року скасовано рішення Іршавського районого суду від 16.05.2017 року, та у позові Довжанської сільської ради до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено. Постанова набрала законної сили 26.03.2018 року. Рішенням суду касаційної інстанції від 11.04.2019 року рішення суду апеляційної інстанції від 26.03.2018 залишено без змін. Згідно норм ЦПК України подання касаційної скарги не зупиняє виконання рішення суду. Вказував, що рішення першої інстанції винесено 16.05.2017 року, а апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою відкрито 06.11.2017 року, при цьому апелянтом [PERSON] не заявлялось клопотання щодо вжиття заходів забезпечення позову у відповідності п.7. ч.1 ст.365 ЦПК України. 03.11.2017 року старшим державним виконавцем Іршавського РВ ДВС Вішкі В.В. рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 року виконано повністю в примусовому порядку. Під час подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з порушенням встановлених строків, [PERSON] не ставив питання про забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій. Натомість [PERSON] подає заяву про поворот виконання судового рішення в порядку ч.9 ст.444 ЦПК України тільки 04.03.2020 року. У задоволення даної заяви відповідно до ухвали Іршавського районного суду від 16.03.2020 року відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15.07.2020 вказану ухвалу суду першої інстанції змінено у частині правового обґрунтування підстав для відмови у задоволенні заяви [PERSON] (відмовлено у задоволенні заяви з підстав обрання неналежного способу захисту порушених прав). Отже державним виконавцем виконано рішення суду, яке на той момент не було оскаржено та вступило у законну силу і про зупинення виконання рішення суду [PERSON] заявлено не було. [PERSON] неодноразово повідомлявся про необхідність виконання рішення суду, але всі повідомлення ним були проігноровані. В акті державного виконавця, який підписано як державним виконавцем так і представником Довжанської сільської ради, понятими та працівниками органів внутрішніх справ, відсутні будь-які дані про повалення та викорчовування плодових дерев, натомість встановлено, що рішення суду виконано шляхом знесення огорожі. Також відповідачем подана заява про застосування до позовної заяви [PERSON] строку позовної давності, оскільки із дати ухвалення постанови Апеляційного суду Закарпатської області 26.03.2018 року до дати звернення [PERSON] до суду - у травні 2021 пройшло більше трьох років. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Лукачко І.Й. у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просили відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки строк звернення до суду не пропущений. Представник відповідача заперечив проти заявленого позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив застосувати до позовної заяви [PERSON] строк позовної давності та у зв`язку з цим у задоволенні такої відмовити. Представника третьої особи [PERSON] залишив вирішення даного позову на розсуд суду. Зазначив, що державним виконавцем було вжито передбачені законом заходи щодо виконання рішення суду, яке на той час набрало законної сили. Жодних заяв до ДВС про оскарження вказаного рішення подано не було. Сторони не звертались із скаргами на дії та рішення ДВС. Заслухавши позивача [PERSON] та його представника адвоката Лукачко І.Й., представника відповідача [PERSON] , представника третьої особи Король І.І., дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження АСВП № 54377992, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Іршавського районного суду від 16 травня 2017 року задоволено позов Довжанської сільської ради Іршавського району до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Зобов`язано [PERSON] звільнити за власний рахунок самовільно зайняту земельну ділянку частину дороги, розташовану в кінці земельної ділянки [ADDRESS] , яка відноситься до земель комунальної власності, що підпорядковані Довжанській сільській раді Іршавського району Закарпатської області. Зобов`язано [PERSON] привести за власний рахунок земельну ділянку площею 0,0513 га, розташовану в кінці земельної ділянки [ADDRESS] в придатний для використання стан. Зобов`язано [PERSON] звільнити самовільно захоплену земельну ділянку, розташовану в кінці земельної ділянки [ADDRESS] шляхом знесення огорожі (а.с.7-8). Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 року було скасоване і в позові Довжанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області відмовлено (а.с.9-11). Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 року касаційну скаргу Довжанської сільської ради Іршавського району Закарпатської області залишено без задоволення, а постанову апеляційного суду Закарпатської області від 26.03.2018 року залишено без змін (а.с.14-18). Також з матеріалів справи вбачається, що до закінчення апеляційного розгляду, рішення Іршавського районного суду від 16.05.2017 року було виконано, зокрема відповідна земельна ділянка була звільнена шляхом знесення огорожі, що підтверджується актом державного виконавця від 03.11.2017 року, який підписано як державним виконавцем так і представником Довжанської сільської ради, понятими та працівниками поліції (а.с.20). Постановою старшого державного виконавця Вішкі В.В. від 27.10.2017 року було залучено працівників органів внутрішніх справ при примусовому виконанні вказаного рішення суду (а.с. 19). Згідно висновку судового будівельно-технічного експертного дослідження №Д0036/2019 від 21.12.2019 року вартість зруйнованої огорожі за адресою [ADDRESS] становить 11 116 грн (а.с.21-31). Шкода, спричинена знищенням двох плодових дерев. згідно розрахунку становить 2\~402,66 грн. (а.с. 35). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15.07.2020 року, ухвалу Іршавського районного суду від 16.03.2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про поворот виконання рішення суду у зв`язку з пропуском однорічного строку, змінено у частині правового обґрунтування підстав для відмови у задоволенні заяви [PERSON] , а саме: відмовлено у задоволенні заяви з підстав обрання неналежного способу захисту порушених прав (а.с. 12-13). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України. З аналізу даних норм слідує, що обов`язок доведення відсутності вини у спричиненні шкоди покладається на відповідача. Водночас обов`язок доведення наявності інших складових деліктного правопорушення, а саме протиправність дії відповідача, наявність шкоди, причинний зв`язок між діями відповідача та спричиненою шкодою лежить на позивачу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, всупереч приписам ст.ст. 12, 81 ЦПК України [PERSON] не надав належних та допустимих доказів, що підтверджують протиправність дій відповідача Довжанської сільської ради, а також доказів того, що саме Довжанська сільська рада спричинила йому майнову та моральну шкоду, яка описана ним у позовній заяві. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що пред`явлений позов є необґрунтованим та недоведеним, а отже задоволенню не підлягає. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову через його необгрунтованість та недоведеність, тому не дає оцінку заяві представника відповідача про застосування строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed