Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

У травні 2011р. Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» /далі - ПАТ «Марфін Банк»/ звернулося до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 08.08.2008р. між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» /далі ВАТ «Морський транспортний банк»/, правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» та [PERSON] був укладений Кредитним договір №00355F2, згідно з яким позичальнику було надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 213720,72 долари США, з терміном погашення кредиту до 07.08.2028р. включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом, на наступні цілі: придбання нерухомості 5-ти кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] у сумі 100000,00 доларів США; споживчі потреби у сумі 80000,00 доларів США, а також у сумі 33720,72 доларів США на сплату страхових внесків у випадку та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №00355F2 від 08.08.2008р. між банком та відповідачем 08.08.2008р. було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Оскільки відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань, встановлених кредитним договором, позивач остаточно просив суд стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором №00355F2 від 08.08.2008р. в розмірі 273375,51 доларів США та 7965065,07грн. та судові витрати по сплаті судового збору. Представник ПАТ «Марфін Банк» діюча за довіреністю від 10.06.2015р., в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та розглянути поданий позов за її відсутності (а.с.173,207). Відповідач та його представник в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.196, 205, 206). 11 серпня 2015р. представник відповідача надав до суду заперечення на уточнену позовну заяву, відповідно до яких зазначав, що відповідач [PERSON] не погоджується із заявленими вимогами, виходячи з того, що зі змісту наданого банком розрахунку заборгованості неможливо визначити реальний розмір заборгованості за кредитним договором №00355F2 від 08.08.2008р. Вказував, що розрахунок не містить жодної інформації щодо нарахування відсотків та сум, на які нараховуються відсотки, в розрахунку не зазначено дати та сум проведених платежів, які здійсненні відповідачем. Крім того, розрахунок пені здійснено за період з 2008р. по 2015р., тобто за сім років, що не відповідає змісту Кредитного договору та вимогам закону. Крім іншого, відповідач зазначав, що виходячи з норм права щодо застосування позовної давності, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 20.02.2015р., неможливо визначити реальний розмір заборгованості за кредитним договором та правильно застосувати строки позовної давності. (а.с.164-165). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що ПАТ «Марфін Банк» є правонаступником усіх прав та обовязків ВАТ «Морський транспортний банк», є юридичною особою, має гербову та іншу печатки, керується у своїй діяльності Статутом (а.с.23-26,27,28). 08 серпня 2008р. між ВАТ «Морський транспортний банк» та [PERSON] був укладений Кредитним договір №00355F2, згідно з яким позичальнику було надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 213720,72 долари США, з терміном погашення кредиту до 07.08.2028р. включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом, на наступні цілі: придбання нерухомості 5-ти кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] у сумі 100000,00 доларів США; споживчі потреби у сумі 80000,00 доларів США, а також у сумі 33720,72 доларів США на сплату страхових внесків у випадку та в порядку передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору (а.с.7-11). В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №00355F2 від 08.08.2008р. між банком та відповідачем 08.08.2008р. було укладено договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS] (а.с.14-16). Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобовязань ухиляється, у звязку із чим у [PERSON] склалася заборгованість перед банком. З матеріалів справи вбачається, що 11.05.2011р. ПАТ «Марфін Банк» зверталося до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором №00355F2 від 08.08.2008р. в розмірі 186\~297,51 доларів США та 79\~985,05грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки, \~шляхом продажу предмету іпотеки з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність у межах процедури виконавчого провадження, передбаченою Законом України „Про виконавче провадження, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 00355F2 від 08.08.2008р (а.с.1-5). Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30.06.2011р. позовні вимоги банку були задоволені в повному обсязі (а.с.47-50). Вищевказане заочне рішення було скасовано ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 13.09.2013р. за заявою відповідача та справу призначено на новий розгляд (а.с.68). В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та остаточно просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №00355F2 від 08.08.2008р. в розмірі 273375,51 доларів США та 7965065,07грн. і судові витрати по сплаті судового збору. При цьому, 11.08.2015р. представник ПАТ «Марфін Банк» надала до суду заяву про зменшення позовних вимог, а також заяву, якою просила суд позовні вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядати (а.с.171). Судом встановлено, що через невиконання зобовязань за кредитним договором №00355F2 від 08.08.2008р. у відповідачки станом на 02.09.2015р. склалася заборгованість перед ПАТ «Марфін Банк» в сумі 273375,51 доларів США та 7965065,07грн., з яких: 174583,13 доларів США поточна заборгованість за наданим кредитом; 98792,38 доларів США заборгованість по сплаті відсотків; 1237415,74грн. заборгованість за пенею за несплату заборгованості за наданим кредитом; 6485892,01грн. заборгованість за пенею за несплату процентів; 241757,33грн. штраф. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору №00355F2 від 08.08.2008р. (а.с.181-182,184-189). Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Встановлено, що ПАТ «Марфін Банк» отримав банківську ліцензію №66 та дозвіл з додатками на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2,4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.29-31). Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачем вчинено всі дії згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин (а.с.19). Що стосується заперечень відповідача на позовні вимоги, то суд вважає, що вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому є недоведеними та необґрунтованими. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1700,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00грн. (а.с.6,7). Крім того, після збільшення розміру позовних вимог, позивач доплатив судовий збір в сумі 6139,60грн. (а.с.198). За\~\~таких обставин,\~\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 7959,60грн.

Outcome: approved