Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

У червні 2013 року представник позивача звернувся до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що ДП «Будівельне управління ГУ МВС України в м. Києві» належить підвальне приміщення [ADDRESS]. На підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2009 року право власності на вказане приміщення зареєстровано за [PERSON] 29 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу даного приміщення, згідно з умовами якого відповідач набув право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна. Посилаючись на те, що вищевказане рішення Фастівським міськрайонним судом Київської області не ухвалювалося, вибуття спірного приміщення з володіння позивача відбулося поза його волею на підставі сфальсифікованого документа, позивач просив суд витребувати даний об'єкт нерухомого майна з незаконного володіння відповідача, а також припинити право власності відповідача на спірне підвальне приміщення. У судовому засіданні представник відповідача підтримав пред'явлені вимоги. Представник відповідача позов не визнала. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце його проведення повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред'явлених вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] перебуває на балансі позивача. Дана обставина підтверджується матеріалами справи та сторонами не заперечується. Матеріали справи (а.а.с 7-10) містять копію документа під назвою «Рішення Іменем України», відповідно до змісту якого 4 червня 2009 року Фастівським міськрайонним судом Київської області визнано право власності [PERSON] на підвальне приміщення [ADDRESS]. 29 грудня 2009 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу даного приміщення, згідно з умовами якого відповідач набув право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна. Разом з тим, згідно відповіді голови Фастівського міськрайонного суду Київської області, рішення про визнання за [PERSON] права власності на вказане приміщення даним судом не ухвалювалося, така цивільна справа в провадження суду не перебувала. Постановою слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 19 жовтня 2010 року за даним фактом порушено кримінальну справу. Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, посиланням на яку позивач обґрунтовує свої вимоги в частині витребування спірного приміщення, якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник майна має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном. Проте, як вбачається з наданої на запит суду відповіді за підписом директора ДП «Будівельне управління ГУ МВС України в м. Києві» від 09 січня 2014 року, на даний час спірне приміщення перебуває у фактичному користуванні позивача, а відтак правові підстави для застосування передбаченого статтею 388 ЦК України способу захисту права відсутні. Крім того, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна. Разом з тим, матеріали справи містять дані лише про наявність у позивача статусу балансоутримувача будинку [ADDRESS]. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що спірне підвальне приміщення належить позивачеві на праві власності, суду не надано. Представникові позивача неодноразово роз'яснювалося право надати докази на підтвердження вказаної обставини, однак представник таким своїм правом не скористався. Вимоги в частині припинення права власності відповідача на спірне підвальне приміщення також задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності особи на майно. Даний перелік не є вичерпним, право власності може бути припинене і в інших випадках, встановлених законом. Між тим, пред'являючи дану вимогу позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування вищевказаної норми закону. Крім того, такий спосіб захисту як припинення права власності особи на майно застосовується лише у тому випадку, коли правомірність набуття особою даного права не ставиться під сумнів, в той час як пред'являючи дані вимоги позивач стверджує про те, що відповідач володіє спірним майном незаконно. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed