Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

У травні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй, позивачці на праві власності, на підставі договорів купівлі-продажу від 08.08.2003 року та 18.02.2012 року, належить ціла квартира [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані позивачка та її син, [PERSON], який є відповідачем по справі, але вже більше року відповідач в її будинку не мешкає і комунальні послуги не сплачує, в будинку також відсутні його особисті речі. Таким чином відповідачка, змушена нести всі витрати на утримання квартири із рахунку двох осіб, хоча відповідач лише формально в ній зареєстрований. Відповідач протягом двох років не приймав жодного наміру реалізувати належне йому право користування спірною квартирою. На підставі цього позивачка була змушена звернутися до суду з даним позовом, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовну заяву, доводи викладені в ній підтвердила, додала, що квартиру вона разом з чоловіком придбала у 2003 році, 1/2 частку квартири викупила у чоловіка у 2013 році після розлучення. Син прописаний в квартирі з 2003 року. Син почав пити та приймати наркотики. В 2011 році він пішов в армію, після армії повернувся та продовжив вести аморальний спосіб життя. В 2012 році забрав свої особисті речі з квартири та пішов з неї, повідомив, що їде до друзів у м. Дніпропетровськ. З листопада 2012 року в квартирі не мешкає. Просила задовольнити позов та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилою площею в квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник 3-ї особи ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши позивачку, свідків [PERSON] та [PERSON] дослідивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу №2855 від 08.08.2003 року, зареєстрованого в Маріупольському БТІ за №2162691 від 09.08.2014 року та на підставі договору купівлі-продажу №370 від 18.02.2012 року зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя за № 2162691 від. 23.02.2012 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. (а.с.8,9-11-13) Згідно до особистого рахунку [NUMBER] від 07.05.2014 року, виданого ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON], який є сином позивачки, відповідач по справі. (а.с.7). Згідно до довідки №242 від 13 травня 2014 року, виданої КСН МКР «232 квартал» встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно мешкає в [ADDRESS]. Її син [PERSON] за вказаною адресою не мешкає з листопада 2012 року по теперішній час. Згідно акту №241 від 13.05.2014 року, складного КСН МКР «232 квартал» встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно мешкає в [ADDRESS]. Її син [PERSON] в зазначеній квартирі зареєстрований, однак за вказаною адресою не мешкає з листопада 2012 року по теперішній час. Місце його мешкання не відоме, зв слів сусідів встановлено, що останній мав намір виїхати до м. Дніпропетровськ. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки, мешкає в [ADDRESS], в судовому засіданні пояснила, що вона зараз не працює, знаходиться в декретній відпустці і протягом дня знаходиться дома. Вона завжди бачить хто входить та виходить з будинку. Позивачка мешкає в квартирі [ADDRESS] вказаного будинку вже протягом 5 років. Спочатку мешкала разом з чоловіком та сином [PERSON] Два роки потому з чоловіком розлучилася, а син [PERSON] зібрав свої речі та виїхав. В квартирі його особистих речей не має. відповідач [PERSON] з червня 2010 року в квартирі [ADDRESS], не мешкає. Особистих речей відповідача в зазначеній квартирі не має. Свідок [PERSON], яка є подружкою позивачки та співробітницею, в судовому засідання пояснила, що знає сім'ю позивачки, мешкає в сусідньому будинку. Їй відомо, що син позивачки у 2011 році пішов служити в армію і більше додому мешкати не повертався. Заходив у гості до матері раз у дві неділі, місяць. Його особистих речей в квартирі не має, там тільки речі позивачки. Статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на свій власний розсуд. Право власності є нерухомим. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Згідно положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню оскільки підтверджується наданими суду доказами, тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування в квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved