Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 22 вересня 1995 року у вищевказаному будинку зареєстрована її сестра відповідачка по справі [PERSON]. Їй стало відомо, що сестра, якій виповнюється 81 рік на сьогоднішній день переїхала проживати до сина у Грузію та повертатися до України не має намірів. Факт не проживання [PERSON] в будинку підтверджується актом депутата Виконавчого комітету Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11 квітня 2017 року за підписами сусідів. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону позивачка просила суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивачка не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачка у справі в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася. За письмовою згодою позивачки, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, внаслідок неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. З огляду на ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За приписами ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом та матеріалами справи встановлено, що позивачці на праві власності належить житловий будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується довідкою Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На спірній житловій площі у 1995 році зареєстрована сестра позивача [PERSON] - відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою ф.3 виконавчого комітету Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 11.04.2017 року, довідкою адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 16.06.2017 року. Відповідач на спірній житловій площі не проживає понад один рік без поважних причин, про що свідчать акти депутата Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 11.04.2017 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки останній не проживає на спірній житловій площі понад рік без поважних причин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. Враховуючи наведені обставини та

Outcome: approved