Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати виконавчий напис № 4725 вчинений 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. щодо стягнення з нього [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» боргу в сумі 744823 грн. 74 коп., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що у грудні 2020 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 02 грудня 2020 року, винесену приватним виконавцем Хохловим К.К. щодо примусового виконання виконавчого напису № 4725, вчиненого 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Личуком Т.В. щодо стягнення заборгованості. Вид заборгованості у постанові не зазначений. Позивачу стало відомо, що на підставі укладеного 17 грудня 2021 року між АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № 22-2 від 07 листопада 2006 року, укладеним між сторонами, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором. В 2012 році АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зверталося до суду позовом про стягнення боргу за вказаним кредитним договором у сумі 91642 грн. 55 коп. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2012 року достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором з [PERSON] грошові кошти у розмірі 11484 доларів США 03 центи, що еквівалентно 91642 грн. 55 коп. В 2019 році ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 84233 грн. 64 коп. за Кредитним договором № 22-2 від 07 листопада 2006 року. Після уточнення позовних вимог в редакції від 23 лютого 2021 року, посилаючись, що відповідач та приватний нотаріус не направляли йому вимогу перед вчиненням виконавчого напису, вважає що відповідач стягнув за виконавчим написом ту саму заборгованість, яку було стягнуто за рішенням суду від 20 червня 2012 року, а також ту саму, яка стягується по справі № 334/5122/19, тобто повторно стягнув одну й ту саму заборгованість. Позивач стверджує, що виконавчий напис вчинено зі порушенням Порядку нотаріальних дій нотаріусами України, а саме за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, вчинено щодо вже стягнутої заборгованості та на момент вчинення напису минуло більше трьох років з моменту її виникнення просить суд задовольнити позовні вимоги та вирішити питання розподілу судових витрат. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14 січня 2021 року справу передану на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 15 січня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду та витребувано у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. належним чином завірені копії документів, на підставі яких був вчинений оскаржуваний виконавчий напис № 4725 від 22 жовтня 2020 року. На адресу суду 09 лютого 2021 року надійшов відзив представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвоката Стеценка М.В., в якому просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В мотивування поданого відзиву зазначив, що 07 листопада 2006 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22-2. 17 грудня 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи». Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши кредит, в свою чергу [PERSON] кредит належним чином не виконує, в зв`язку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича про вчинення виконавчого напису, на що було вчинено 20 жовтня 2020 року нотаріальний напис № 4725, яким запропоновано стягнути заборгованість, що виникла за кредитним договором № 22-2 від 07 листопада 2006 року. Для вчинення виконавчого напису нотаріуса, останньому було надано виписку з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її порушення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором № 22-2, що підтверджує наявну заборгованість позивача. На підтвердження своїх тверджень позивач не надав жодного доказу того, що розрахунок є невірним. На підтвердження доказів безспірності заборгованості боржника ТОВ «Кредитні ініціативи» надало нотаріусу виписки особових рахунків клієнтів, що є підтвердження виконаних операцій. Жодних доказів на виконання умов Кредитного договору щодо виконання грошового зобов`язання матеріали справи не містять. Стосовно посилання позивача щодо вчинення оскаржуваного виконавчого напису були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано не чинним розділу переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написі внотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені представник відповідача зазначає, що таке твердження не відповідає дійсності, з огляду на те, що станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса дана постанова не була належним чином виконана та розділ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безпірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким регламентується вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені не був належним чином скасований. Постанова суду належним чином не виконана, а тому на день вчинення виконавчого напису нотаріуса зазначений розділ був чинний та відповідно кредитори у кредитних відносинах мало право вчиняти виконавчі написи нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально засвідчені. З огляду на вище зазначене, вбачається, що твердження позивача, що перелік в частині розділу стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин станом на день вчинення виконавчого напису був визнаний нечинним, не відповідає дійсності. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялися судом належним чином. 05 квітня 2021 року на електронну адресу суду представник позивача подав заяву, проте, що не може бути присутнім в судовому засіданні, оскільки перебуває за межами України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином. На неодноразові запити суду щодо виконання ухвали суду стосовно витребування матеріалів на підставі яких було вчинено виконавчий напис, суду не надано, ухвалу не виконано. Приватний виконавець Хохлов К.К. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщених сторін та їх представників. Судом встановлено, що 07 листопада 2006 року між АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22-2, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 11256 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 12 % річних. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 91642 грн. 55 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 895 грн. 99 коп., а всього 92538 грн. 54 коп. 17 грудня 2012 року між АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 22-2 від 07 листопада 2006 року. Постановою приватного виконавця Хохлова К.К. від 02 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63786854 за виконавчим написом № 4725 виданим 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 744823 грн. 74 коп. Між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог діючого законодавства при здійсненні виконавчого напису приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. за заявою стягувача ТОВ «Кредитні ініціативи». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису- надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). Суд вважає слушними доводи позивача в частині порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису 15 вересня 2020 року) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Даний висновок міститься в Постанові Верховного суду від 12 березня 2020 року (справа № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19), який суд в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовує до спірних правовідносин. Враховуючи те, що стягувач звернувся до нотаріуса про вчинення виконавчого напису на заборгованість, в тому числі яка була стягнута судовим рішенням від 20 червня 2012 року, а строк дії кредитного договору змінено ПАТ «Промінвестбанк» шляхом звернення до суду про стягнення достроково всієї суми заборгованості, отже вимоги заявлені нотаріусу щодо розміру заборгованості поза межами строку позовної давності, що свідчить про відсутність безспірності суми заборгованості. Через не виконання приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем ухвали суду про витребування доказів та надіслання матеріалів справи на підставі яких вчинений оскаржуваний виконавчий напис № 4725 від 22 жовтня 2020 року, з приводу чого розгляд справи тричі відкладався, суд приходить до переконання про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, а саме вчинення виконавчого напису щодо вже стягнутої заборгованості за кредитним договором рішенням суду поза межами строку позовної давності, що є достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та виконавчий напис № 4725, вчинений 22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 744823 грн. 74 коп. таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн (а.с.1) та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 420,40 грн. (а.с. 14), які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved