Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , які діють в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , треті особи: Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач та відповідач [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що за позивачу на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини квартири, відповідачу [PERSON] 1/3 частини квартири. Після одруження відповідачів [PERSON] та [PERSON] сторони проживали в орендованій квартири. [INFO] у відповідачів народилась дочка [PERSON] , яку за згодою батьків було зареєстровано у спірній квартирі з 04.11.2014. Проте у спірній квартирі дочка відповідачів, [PERSON] , ніколи не проживала, що стверджується актами. Враховуючи, те що у спірній квартирі дитина, фактично ніколи не проживала, та те що, у батьків [PERSON] наявне інше житлове приміщення, яке належить їм на праві приватної власності, позивач просить усунути перешкоди позивачу в користування власністю, шляхом визнання малолітньої [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, з наступним зняттям її з реєстраційного обліку, оскільки зазначене позбавляє можливості позивача реалізувати своє право розпоряджатись належною їй часткою, і впливає на розмір вартості комунальних послуг. В судове засідання представник позивача не з`явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала просила задовольнити. Відповідач-1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на підставі наявних доказів. Крім того подав відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги в повному обсяг. Відповідач-2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про місце день і час розгляду справи повідомлена належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України. Представник третьої особи Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Представник Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялася належним чином, до суду було спрямовано висновок про недоцільність визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила користування квартирою, зняття з реєстрації та виселення. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечать її інтересам, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником 2/3 спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , на праві власності та відповідач-1 є власником 1/3 спірної квартири [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , 30.03.2013 року уклали шлюб, після чого почали проживати в орендованій квартирі. Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яку за згодою обох батьків було зареєстровано у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] , Відповідно до довідки про реєстрації місця проживання у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] з 24.10.1998 р., [PERSON] з 05.11.1998 р., [PERSON] з 04.11.2014 р. У грудні 2014 року відповідачі отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , та переїхали на постійне місце проживання з малолітньою дитиною. Згідно інформаційної довідки № 146038892 від 20.11.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру забороно відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності за [PERSON] має право власності на Ѕ частини та [PERSON] має право власності на Ѕ частини вказаної квартири. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] ніколи не вселялась та не проживала у спірній квартирі, що стверджується актом обстеження умов проживання від 16.11.2018, за підписом головних спеціалістів юридичного відділу Служби у справах дітей Печерської РДА, в акті зафіксовано відсутність у квартирі дитячого одягу, іграшок та інших дитячих речей. Крім того, судовим рішенням від 31.08.2018 року шлюб між відповідачами розірвано. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] , дитина проживає разом з матір`ю, а місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 01.04.2019 року складено акт про не проживання [PERSON] з 2014 по 01.04.2019 року за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу Ѕ частки квартири [PERSON] , за цим договором передав у власність [PERSON] Ѕ частини квартири, та отримав за неї визначену грошову суму (а.с. 169-173), тобто у власності [PERSON] є 100 % право власності. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, ще не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] ніколи проживала та не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та окрім того, мати [PERSON] , володіє квартирою [ADDRESS] , а тому [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Що стосується вимоги позивача про зняття [PERSON] з реєстрації, то вказані вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК України). Підстав відступити від таких висновків судом не встановлено. При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] .

Outcome: partial