Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивував тим, що відповідачка поширила про нього в с. Синівка недостовірну інформацію, яка стосується того, що він 10 квітня 2014 року приблизно о 20 год. зайшов до її помешкання та завдав побої їй та її чоловікові без спричинення їй тілесних ушкоджень, але із завданням їй фізичного болю, а також при іншій обстановці намагався її зґвалтувати. Указана інформація щодо завдання їй побоїв не підтвердилось в ході досудового розслідування, як і не підтвердився сам факт замаху на зґвалтування, а тому вважав, що такі відомості принижують його честь і гідність як громадянина, а також ділову репутацію, як депутата Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Тому за поширення недостовірної інформації та для захисту його честі, гідності, ділової репутації просив суд стягнути з [PERSON] 2000 гривень в рахунок відшкодування грошового еквіваленту завданої йому моральної шкоди. У судовому засіданні позивач, погодившись на заочний розгляд даної справи, підтримавши позов в повному обсязі, суду пояснив про те, що у квітні 2014 року у Липоводолинському РВ УМВС України в Сумській області він особисто ознайомився із заявою [PERSON] про її побиття ним у неї вдома. Після цього по селу Синівка нею була поширена чутка про нього такого змісту, що він намагався зґвалтувати її; підтвердив, що він не завдавав жодних тілесних ушкоджень відповідачці (про це також своєчасно не були зафіксовані ймовірні прояви (сліди) цього) і кримінальне провадження по цьому факту слідчим закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1 КК України. Безпідставні звинувачення відповідачки про її побиття та зґвалтування чи замах на такі дії формують у мешканців с. Синівка враження про позивача як про аморальну людину, яка вкрай негативно поводить себе в суспільстві, і підриває його громадський авторитет, як діючого депутата сільської ради і громадянина як такого, а тому з урахуванням перенесених хвилювань та тимчасових обмежень у спілкуванні з односельцями просив стягнути саме 2000 гривень як грошовий еквівалент за заподіяну йому моральну шкоду. Відповідач, повторно до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений за зареєстрованим місцем проживання, письмових заперечень по суті позову суду не подав. З урахуванням згоди позивача та на підставі ст.224 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи з постановленням відповідного рішення. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов частково обґрунтованим, з огляду на нижченаведене. Згідно з ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Частина 3 статті 277 ЦК України передбачено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Як встановлено під час розгляду даної справи, [PERSON] є депутатом Синівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (округ № 8) з терміном повноважень на період 2010-2015 років та має зареєстроване в с. Синівка Липоводолинського району Сумської області місце проживання (а.с.4,31). Свідок [PERSON] суду показав про те, що у квітні 2014 року він як дільничний інспектор Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області, який працює на території села Синівка Липоводолинського району Сумської області, відбирав особисто від [PERSON] по місцю її проживання заяву про завдання їй [PERSON] тілесних ушкоджень та побоїв, при цьому очевидних зовнішніх наслідків спричинення тілесних ушкоджень він особисто не спостерігав (синців, саден тощо), як і не спостерігав будь-яких побоїв на її обличчі. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав про те, що восени цього року одного дня (точну дату він не пам'ятав) в с. Синівка Дарі'я, мешканка с. Синівка, яка проживає разом із співмешканцем однією сім'єю біля 150 метрів від помешкання цього свідка, під час спілкування з останнім в с. Синівка по вул. Лесі Українки особисто повідомила йому про те, що [PERSON] намагався її зґвалтувати по місцю свого проживання в с. Синівка (хапав її за руки та клав на кровать у себе вдома). Про завдання тілесних ушкоджень їй з боку позивача вона йому окремо не повідомляла. Постановою слідчого Липоводолинського РВ УМВС України в Сумській області від 30 квітня 2014 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014200210000094 від 11 квітня 2014 року, закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 126 ч.1 КК України (дана постанова на день ухвалення даного рішення суду є чинною та неоскарженою в установленому порядку). На думку суду, поширена інформація безумовно є негативною інформацією з огляду на те, що зґвалтування чи замах на зґвалтування за законом України про кримінальну відповідальність, є злочином (кримінальним правопорушенням), тобто суспільно небезпечним діянням. Також на думку суду, дії по повідомленню відповідачкою посадовій особі правоохоронного органу інформації про вчинення відносно неї з боку позивача, як фізичної особи, неправомірних дій і при подальшій непідтвердженості протиправної поведінки такої особи, слід вважати поширенням з боку [PERSON] інформації, яка не відповідає дійсності. Ставити під сумнів показання свідків, допитаних в судовому засіданні, підстав у суду не має, оскільки вони зі сторонами у неприязних стосунках не перебувають, не є близькими родичами чи членами їх сімей. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в т.ч. і у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності, ділової репутації фізичної особи. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивач довів те, що відносно нього відповідачем поширена негативна інформація, а відповідач, в свою чергу, не довів те, що поширена ним інформація відповідає дійсності. У досліджених судом матеріалах кримінального провадження № 12014200210000094 відсутні достовірні дані про механізм та локалізацію завдання побоїв з боку [PERSON] гр. [PERSON], що останньою не було детально повідомлено співробітнику правоохоронного органу при її допиті в якості потерпілої. Також суд знаходить доведеним позивачем факт заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача. Зокрема, моральна шкода для позивача полягає в душевних стражданнях, які були наслідком протиправних дій відповідача, та у хвилюваннях за свій імідж, як депутата місцевої ради, та як мешканця с. Синівка в очах інших осіб (односельців, колег по депутатському корпусу). Суд враховує при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди тривалість та глибину моральних страждань позивача, відомості про особу заподіювача шкоди, обставини заподіяння шкоди (те, що два випадки одноразового поширення недостовірних відомостей про позивача не відбувалося саме в присутності значної кількості односельців чи сторонніх осіб й в публічній обстановці). Тому з урахуванням всіх викладених обставин, виходячи з засад справедливості та розумності, суд визначає грошовий еквівалент завданої моральної шкоди позивачу в сумі двісті гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача 243 грн. 60 коп. повернення сплаченого [PERSON] при зверненні до суду судового збору.

Outcome: partial