Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

У травні 2017 [PERSON].(далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом, у якому просив припинити заставу, встановлену на підставі договору застави, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Віхровим ОВ. 05.07.2011 року за реєстровим номером № 569, а саме вилучити з Державного реєстру застав запис про заставу та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна належного [PERSON], [INFO], ІПН -[NUMBER], на праві приватної власності: автомобілю ВАЗ 210994, номер шасі (кузова рами) vin -[NUMBER], 211 року випуску, колір - чорний, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Дніпропетровським відділом РЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області 01.07.2011 року, який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Дніпропетровським відділом РЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області 01.07.2011 року та стягнути судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 31.10.2008 року між ним та відповідачем було укладено угоду № 215718, предметом якої було придбання позивачем автомобіля: марка та базова модель якого конкретно визначена в додатку 1 до вказаної угоди за № 215718, а саме: автомобіля ВАЗ 21099 за визначеною ціною в 43 500, 00 грн. 21.05.2011 року на вимогу відповідача було підписано додаток № 3 до вказаної угоди № 215718, відповідно до якого на вказану дату позивачем вже було сплачено передбачені платежі в загальній сумі 27 867 грн. 71 коп. та визначено розмір майбутніх платежів в сумі 65 346 грн. 10 коп. 05.07.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави вказаного транспортного засобу. Відповідно до п. 1.6. зазначеного договору застави - забезпечене заставою зобов'язання вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних внесків в загальному розмірі 93 213 грн. 81 коп. При цьому, додатком №3 передбачено зобов'язання щодо сплати майбутніх платежів в сумі - 65 346, 10 грн. у строк дії угоди до 31.03.2017 року. Станом на січень 2016 року позивач фактично сплатив на користь відповідача суму коштів, яка в загальному розмірі становить 104361, 13 грн. Позивачем у передбаченому законом порядку та строк Дніпропетровським відділом РЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області 01.07.2011 року зареєстровано право власності на вказане авто. Таким чином, позивач вказує, що враховуючи проведення останнього асигнаційного акту, на якому йому надавалось право на отримання автомобіля «LADA - 210994 D» станом на червень 2011 року, а тому сплата повних внесків повина була визначатись відповідно до поточної ціни автомобіля, яка діяла у вказаному місяці (червень 2011), яка змінюватиметься у процентному відношенні відповідно до зміни поточної ціни нової моделі - нового автомобіля, а тому позивач зазначає по виконання зобов'язання в повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23.05.2017 року відкрито провадження у справі. Разом з тим, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч.2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Враховуючи вимоги ст.ст. 11, 274 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що розгляд даної справи необхідно продовжити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.05.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті в загальному позовному провадженні на 23.07.2018 року на 14.30 год. 16.07.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з твердженнями позивача, які викладені в позовній заяві, оскільки позивачем не в повній мірі погашено загальний розмір забезпечених заставою зобов'язань за угодою, а отже відсутні підстави для припинення застави. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача подав через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 31.10.2008 року між ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» та [PERSON] укладено угоду за № 215718 щодо надання відповідачем послуг з адміністрування фінансових активів, спрямованих на придбання учасником відповідно до системи «Автоплан» легкового автомобіля марки ВАЗ 21099 вартістю 43500,00 грн., за умовами якої позивач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі виконувати обов'язки з внесення вступного платежу й періодичних платежів зі сплати вартості транспортного засобу, тощо, а ПрАТ «АІСЕ Україна» - сформувати групу учасників за рахунок чистих внесків, з яких здійснюється придбання транспортного засобу. Відповідно до ст. 5 Угоди при підписанні угоди учасник повинен сплати вступний внесок. Після отримання повідомлення про надання йому права власності на отримання автомобіля, сплатити плату за право на отримання автомобіля, зазначену в Додатку № 1 до даної Угоди. Учасник повинен сплачувати щомісячно повні внески, які складаються з наступних частин: чисті внески, щомісячні внески за оплату послуг, щомісячні внески в оплату страхового платежу. Графік внесків відповідно до Додатку № 1 до угоди складається з 100 повних внесків. Відповідно до ч.2 ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. В подальшому, а саме 27.05.2011 року між сторонами було укладено Додаток №3 до Угоди № 215718 яким сторони встановили, що загальна сума зобов'язань по сплаті Учасника системи на момент підписання цього Додатку за Угодою становить 93213,81 грн. На момент підписання цього Договору Учасник системи сплатив 27867,71 грн., а заборгованість учасника системи на момент підписання цього Додатку складає 65346, 10 грн. Крім того, 05.07.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір застави, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язань, передбачених Угодою №215718 від 31.10.2008 року, Додатку №3 від 27.05.2011 року до Угоди, заставодавець передає заставодержателю в заставу автомобіль марки ВАЗ 210994, 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно п. 1.6 Договору застави, забезпечене заставою зобов'язання заставодавця вважається виконаним за умови своєчасної сплати всіх щомісячних внесків (періодичних платежів) в загальному розмірі 93213 грн. 81 коп. в порядку та строки, передбачені ст. 5 Угоди ст.4 «І-поточна ціна автомобіля; ІІ - ціна послуг АІСЕ; ІІІ - складові повного внеску» Додатку № 2 до Угоди. Відповідно до п. 1.7 Договору застави, розмір забезпеченого заставою зобов'язання щодо сплати внесків може бути змінений відповідно до пунктів ст. 5 Угоди та ст.ст. 4, 5 додатку № 2 до Угоди в разі зміни ціни автомобіля. Згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 51684279 від 11.03.2017 року на автомобіль ВАЗ 210994, номер державної реєстрації [NUMBER] ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано приватне обтяження.Підставою внесення наведеного запису про обтяження слугував Договір застави від 05.07.2011 року. Обтяжувачем у вказаному реєстрі значиться відповідач. (а.с. 18-19). Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що він в повному обсязі виконав зобов'язання за Угодою № 215718, а тому відсутні правові підстави існування обтяжень на вищенаведений предмет застави. Із доданих позивачем до позовної заяви квитанцій про плату внесків вбачається, що ним було здійснено не в повному обсязі оплату внесків за Угодою. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Статтею 28 зазначеного Закону передбачено, що застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Судом встановлено, що згідно з розрахунком платежів відповідача за угодою № 215718 за позивачем обліковується заборгованість по сплаті 14 щомісячних внесків за вартість наданих йому відповідачем послуг, які недоплачені позивачем за Угодою. Доказів на спростування зазначених відомостей стороною позивача протягом розгляду справи в суді надано не було. Також суд виходить з того, що питання про припинення основного зобов'язання позивачем перед судом не ставиться, тоді як позивач вимагає припинити заставу, вважаючи основне зобов'язання припиненим. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтями 599, 600, 601, 604-609 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи. В даному випадку, жодних обставин, які необхідні для припинення зобов'язань за кредитним договором та додатковими угодами до нього не відбулось, а тому посилання позивача на припинення основного зобов'язання не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтями 599, 600, 601, 604-609 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи. В даному випадку, жодних обставин, які необхідні для припинення зобов'язань за основним договором не відбулось, а тому посилання позивача на припинення основного зобов'язання не ґрунтуються на вимогах закону. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed