Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

у травні 2018 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаною заявою, посилаючись на те, що вона народилася 15.03.1990 року в м. Барвінкове Харківської області, її мати, зі слів людей, вела жебрацький спосіб життя та покинула її в три роки. Виховувала її інша жінка, яка у 2004 році померла. З 2004 по 2007 рік вона мешкала у різних місцях Харківської та Донецької областей, зокрема у м. Харкові та м. Маріуполі, а в 2013 році переїхала до с. Федорівка Карлівського району, де мешкає і до цього часу. 1 травня 2017 року у неї народився син. На даний час у неї відсутній паспорт громадянина України і на її неодноразові звернення про його отримання, їй постійно відмовляють. У звязку з викладеним заявник просить встановити факт її постійного проживання на території України. 31.07.2018 представник заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Полтавській області [PERSON] подала заперечення проти заяви [PERSON], у якому просить суд відмовити у задоволенні заяви повністю, з тих підстав, що юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом № 2235-ІІІ (13 листопада 1991 р.), заявниця у своїй заяві не зазначає дату, станом на яку просить встановити факт проживання. Нею не надано жодних доказів, які б підтверджували факт її проживання на території України станом на 24.08.1991 р. Покази свідків не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, з ними заявник знайома з 1996 по 2013 роки. Факт її місця проживання на території України станом на 24.08.1991 р. або станом на 13.11.1991 р. не підтверджується жодним документом. У судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила її задовольнити, пояснивши, що в неї немає батьків та родичів, які могли б їй допомогти, жінка, яка її виховала, вела жебрацький спосіб життя та вона разом з нею. Вже тривалий час вона проживає в [INFO] та виховує двох малолітніх дітей, але через відсутність документів не може влаштувати їх до садочка, школи. Представник заінтересованої особи вважала, що доказів проживання заявника на території України саме на час проголошення Україною незалежності, немає. Суд, заслухавши заявника та представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що за рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 29.11.2017 року, яке набрало законної сили 12.12.2017 року, встановлено факт народження [PERSON], заявника по справі, 15 березня 1990 року в м. Барвінкове Барвінківського району Харківської області, Україна (а.с. 5). За довідкою Федорівської сільської ради Карлівського району Полтавської області № 442 від 22 травня 2018 року, [PERSON] дійсно на даний час фактично проживає в [INFO] (а.с.7). З копії актового запису про народження №01 від 26.01.2018 р. убачається, що [PERSON] заявник по справі, народилася 15 березня 1990 р. в Україні, Харківській області Барвінківському районі с. Барвінкове (а.с.56). Копією медичного свідоцтва про народження №134 від 23.10.2018 р. підтверджується, що [PERSON] заявник по справі, яка проживає в [INFO], 19.10.2018 р. народила дитину, хлопчика у Карлівській ЦРЛ (а.с.34). За інформацією, наданою сільським головою Федорівської сільської ради Карлівського району Полтавської області [PERSON] №1847 від 26.11.2018 р. та з наданого акту обстеження домогосподарства в с. Федорівна, вул. Дружби,17 Карлівського району Полтавської області від 06.11.2018 р., в домогосподарстві за адресою: с. Федорівка, вул. Дружби,17 Карлівського району Полтавської області проживає гр. [PERSON] і разом з ним проживає співмешканка [PERSON], та згідно свідчень сусідів вона проживає з 2013 р. і по даний час (а.с. 61,62). Відповідно до заяви гр. [PERSON], [PERSON] в період часу 2004 р. 2012 р. проживала у [INFO] у його двоюрідної сестри [PERSON] (а.с.74). Згідно повідомлення начальника Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, [PERSON] розяснено порядок набуття нею громадянства України та запропоновано звернутися до суду для встановлення факту перебування в громадянстві колишнього СРСР та постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с.6). Згідно зі ст.293 ЦПК України, суд розглядає справи в порядку окремого провадження, в т.ч. про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України\~«Про громадянство\~України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» (03 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. У випадку повернення в Україну громадян України, які виїхали за межі держави після 24.08.1991р. та 13.11.1991р., набули іноземного громадянства, при цьому громадянство України не припинили, з огляду на положення ст. 25 Конституції України, ст.\~2\~ЗУ «Про\~громадянство України» у правових відносинах з Україною вони визнаються виключно громадянами України. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1\~цього ж\~Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином суд уважає, що заявлені вимоги [PERSON] в інтересах малолітніх дітей про встановлення факту проживання в певний час на певній території підлягають задоволенню та необхідно встановити факт постійного проживання [PERSON] на території колишньої УРСР та України на момент проголошення державної незалежності України (24 серпня 1991 року) та станом на\~13\~листопада 1991\~р.\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved