Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У травні 2017 року\~ позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю Восток Фінексперт звернулось до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 739 грн. 98 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено,\~\~ що між ТОВ ЛАЙМ-ФІНАНС та [PERSON] 20.07.2015 року було укладено кредитний договір № ЛФ-12038832, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику кредитні кошти в розмірі 2 000 грн. 00 коп., а відповідач зобовязалася повернути кошти в строк до 04.08.2015 року, а також сплатити проценти за користування ним у розмірі 576 грн. 00 коп., із розрахунку 2 %\~\~за кожен день користування кредитом. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплатити неустойку в розмірі 2,5 % від суми заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 100 грн. 00 коп. \~29.12.2015 року між ТОВ ЛАЙМ-ФІНАНС» та ТОВ «Восток Фінексперт» укладено договір факторингу № ЛФ-29/12-15, відповідно до якого ТОВ ЛАЙМ-ФІНАНС відступило позивачу, а останній набув право вимоги від [PERSON] за основним зобовязанням по погашенню кредиту, сплаті процентів за користування ним, штрафних санкцій, відповідно до умов кредитного зобовязання. Між тим, відповідач взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, належним чином не виконувала ні первісному, ні новому кредиторам. Посилаючись на наведені обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вищевказаному розмірі, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1 800 грн. 00 коп., заборгованості за процентами в розмірі 576 грн. 00 коп., пені в розмірі 25 155 грн. 00 коп., штрафу в розмірі 100 грн. 00 коп., трьох процентів річних за прострочення грошового зобовязання в розмірі 108 грн. 98 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.\~\~ \~\~ \~\~ \~\~ Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що між ТОВ ЛАЙМ-ФІНАНС (зареєстрована як фінансова установа) та [PERSON] 20.07.2015 року було укладено кредитний договір № ЛФ-12038832, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику кредитні кошти в розмірі 2 000 грн. 00 коп., а відповідач зобовязалася повернути кошти в строк до 04.08.2015 року (в подальшому строк дії договору було неодноразово продовжено відповідно до п.3.1 договору), а також сплатити проценти за користування ним у розмірі 576 грн. 00 коп., із розрахунку 2 %\~\~за кожен день користування кредитом. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобовязань позичальником є обов'язок останньої сплатити неустойку в розмірі 2,5 % від суми заборгованості за кредитом за кожен день прострочення (п.5.1 договору), а також штраф у розмірі 100 грн. 00 коп. в разі прострочення на 14 днів сплати процентів (п.5.2 договору). 29.12.2015 року між ТОВ ЛАЙМ-ФІНАНС» та ТОВ «Восток Фінексперт» укладено договір факторингу № ЛФ-29/12-15, відповідно до якого ТОВ «ЛАЙМ-ФІНАНС» відступило позивачу, а останній набув право вимоги від [PERSON] за основним зобовязанням по погашенню кредиту, сплаті процентів за користування ним, штрафних санкцій, відповідно до умов кредитного зобовязання. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 627 ЦК передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст.\~546,\~548-551 ЦК України\~вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.\~\~ Відповідно до ст.\~611, ч. 2 ст.\~612, ст.ст.\~623-625, ч. 1 ст.\~1049, ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст.\~1077, ч. 1 ст.\~1078, ч. 1 ст.\~1082 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З моменту укладення договору факторингу та отримання відповідного повідомлення боржник зобов'язаний виконати відступлене грошове зобов'язання на користь фактора. До фактора, як нового кредитора, переходять права клієнта, як первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги\~\~(ст.\~514, ч. 1 ст.\~1084 ЦК України). Так, як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані належні докази щодо відступлення йому первісним кредитором прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором № ЛФ-12038832 від 20.07.2015 року. Дійсність договору факторингу не оспорювалася. Також з матеріалів справи слідує, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту, в зв'язку з чим станом на 26.05.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору, яка складається з: -\~ заборгованості за кредитом у розмірі\~ 1 800 грн. 00 коп.; - заборгованості за процентами в розмірі 576 грн. 00 коп. (з урахуванням продовженого строку дії кредитного договору). Обумовлений розрахунок заборгованості, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не спростовано. За такого, в силу ст.ст.526,530 ЦК України вказана заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «Восток Фінексперт». Крім того, позивачем за порушення виконання зобов'язання нарахована пеня, при визначенні розміру якої суд виходить з наступного. Так, Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень\~Закону України «Про відповідальність за несвоєчасно виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року\~дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який перевищує заборгованість, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а тому принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Конституційний Суд України визначив, що захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3\~ст. 551 ЦК України. В силу ч. 3.ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, а пеня є її видом, може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За такого, сума пені підлягає зменшенню до\~ 3\~000 грн. 00 коп. і це у повній мірі буде відповідати наведеним вище засадам\~Конституції України, міжнародній практиці та нормам цивільного законодавства про розумність та справедливість судових рішень. Що стосується вимог щодо стягнення штрафу, суд виходить з наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач нарахував відповідачу неустойку у формі пені та штрафу одночасно за одне й те ж порушення (невиконання умови договору щодо строків виконання зобовязання). В той же час пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, тому одночасне стягнення за одне й те ж порушення позичальником умов договору штрафу та пені вказує на застосування кредитодавцем подвійної відповідальності, що не допускається законом, зокрема вимогами ч. 1\~ст. 61 Конституції України\~та ч. 3\~ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Аналогічні роз'яснення надав Верховний Суд України в своїй постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Таким чином з [PERSON] штраф стягненню не підлягає. В силу ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений в договорі або законі. Вирішуючи зазначене питання, слід мати на увазі, що відповідальність, передбачена ст.\~625 ЦК, є особливою мірою відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання і може застосовуватися незалежно від застосування кредитором інших видів відповідальності або інших забезпечувальних заходів, зокрема неустойки. Беручи до уваги подібність правової природи ст.\~549 ЦК (щодо сплати пені) та ст.\~625 ЦК (щодо сплати трьох процентів річних), передбачена цими статтями відповідальність може застосовуватись незалежно одна від одної. При цьому три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обовязкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. За такого, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 82 грн. 56 коп. ( в межах заявлених позовних вимог), що нараховані на суму основного боргу. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належать до стягнення судові витрати (судовий збір) в розмірі 320 грн. 00 коп. (1600 х 20 % (процент задоволення позовних вимог)).\~

Outcome: partial