Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним заповіт його батька - [PERSON] від 08.12.2006 року, складений державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-2432, поновити термін позовної давності. На обґрунтування позову послався на те, що відповідач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.01.2009 року успадкував після смерті їхнього батька - [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Зазначає, що з 10.03.1987 року проживав у цій квартирі з батьком по день його смерті. Стверджує, що батько хворів, він його доглядав, купував медикаменти. Батька періодично забирав до себе відповідач. По закінченні вихідного він іноді привозив батька в стані алкогольного спяніння. 24.12.2007 року їхній батько помер. Про існування заповіту батька на користь відповідача дізнався в 2014 року. З цим заповітом не згідний, оскільки такий не відповідав волі заповідача. Крім того, їх батько, [PERSON], був неписьменним, він не вмів ні читати, ні писати, а тому заповіт підлягав обовязковому посвідченню нотаріусом при свідках. Звернутися раніше до суду у позивача не було можливості через прогресуючу гіпертонічну хворобу. Відповідно на думку позивача термін позовної давності пропущено з поважних причин. Просив вимоги задовольнити. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивач пояснив, що згідно із заповіту батька, квартира [ADDRESS] після його смерті належатиме 1/2 її частини йому та брату [PERSON] Стверджує, що його батько не міг написати заповіт, так як був неписьменним не вмів ні читати, ні писати. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, двічі підряд у судові засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач являється її сусідом. Померлий [PERSON], мав добрі стосунки з своїми синами. Вказує, що вона не бачила, щоб померлий [PERSON] читав на вулиці. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач жив з батьками, конфліктів між ними ніколи не було. Вказує, що вона не бачила, щоб померлий [PERSON] читав на вулиці. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що коли позивач захотів її приписати у вказаній вище квартирі, всі документи були в його брата відповідача. Вказує, що оплачували квитанції про оплату гаража. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Установлено, що своїм заповітом від 08.12.2006 року [PERSON] заповів належну йому на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS] синам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Цей заповіт посвідчений державним нотаріусом, підписаний особисто [PERSON], зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій. [PERSON] помер 24.12.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 220266. На підставі вказаного вище заповіту нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори [PERSON] відповідачеві було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.01.2009 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-40, у спадковій справі № 425/2008. У цьому свідоцтві зазначено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті в цілому майна [PERSON], який помер 24.12.2007 року, є його син, [PERSON], у тому числі з урахуванням однієї частки майна, від якого відмовився [PERSON]. Спадкове майно, на яке в цілому видано це свідоцтво, складається із: 1/2 частки приватизованої квартири, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. Бандери, 19/50, що належала спадкодавцю. На обґрунтування своїх вимог позивач послався на дві обставини, а саме: те, що заповіт не відповідав волі заповідача та останній не міг написати заповіт, оскільки був неписьменним не вмів ні писати, ні читати. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 Цивільного кодексу України (далі ЦК) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1247 ЦК заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають держаній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку. затвердженому Кабінетом Міністрів України. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частини 1, 2 ст. 1257 ЦК). Усупереч наведеному позивачемжодних доказів того, що його батько [PERSON] був неписьменним, а саме: не вмів ні писати, ні читати, а також, що у момент підписання ним оспорюваного заповіту його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, суду не подано, а покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON],про таке не свідчать. До того ж, позивач та його представник не зверталися до суду з клопотаннями про витребування доказів, про призначення експертиз. Отже, позивачем не доведено обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог, що виключає нікчемність заповіту чи визнання його судом недійсним та є підставою для відмови у позові. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, як вбачається зі ст.256 ЦК України. Позивач у позові просить поновити термін позовної давності. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Такої заяви до суду не поступало. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, щодо відмови у позові позивачу про визнання недійсним заповіту та поновлення терміну позовної давності.

Outcome: dismissed