Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У січні 2021року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просить суд: стягнути з відповідача Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м.Києва (надалі - КНП «ЦПМСД») заробітну плату та компенсацію втрати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 1654,98 грн., та з Київської міської ради, як власника, у відшкодування майнової шкоди спричиненої порушенням його прав - 218,09 грн., а також у відшкодування спричиненої моральної шкоди - 18000 грн., вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що працював у КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва з 15.01.2018 р. по 10.09.2019 р. Умови праці зафіксовано у Наказі КНП «ЦПМСД» про прийняття на роботу № 4-к від 11.01.2018 р. Позивач заперечуючи своє членство у первинній профспілковій організації, вважає що відповідач КНП «ЦПМСД» безпідставно здійснював утримання 1% профспілкових внесків з його заробітку. За період роботи у КНП «ЦПМСД» з нього безпідставно утримано 1491,19 грн. що разом із компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати становить 1654,98 грн. Позивач зазначає, що дії відповідача в частині примусового зарахування до профспілки та відрахування зі заробітної плати профспілкових внесків порушують його право на вільний вибір та вступ до профспілки, призвели до необхідності відстоювання своїх прав у частині забезпечення інформацією щодо розміру проведених виплат. Ці дії відповідача та протиправний стиль управління підприємством призвели до того, що позивач на протязі усього терміну роботи на підприємстві був змушений з`ясовувати відносини, відстоювати свої права звертаючись до директора підприємства, ці конфліктні ситуації призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто причинили моральну шкоду, розмір якої він оцінює в сумі 18000 грн Моральна шкода полягає у погіршенні його стану здоров`я. Зокрема, 25.07.2019 р. він став почувати себе зле, відчувати тривогу, як прояв стресу та сильне серцебиття. Звернувшись до лікаря отримав медикаментозне призначення та направлення на обстеження. З 25 по 26 липня 2019 року перебував на лікарняному. Після одужання, в перший робочий день 29 липня 2019 року йому повідомлено адміністрацією про притягнення до дисциплінарної відповідальності, йому стало зле, він викликав швидку допомогу та був госпіталізований з діагнозом вегето-судинна дистонія. Перебував на стаціонарному лікуванні до 02 серпня 2019 року. На підставі наказу від 17 липня 2019 року з 05 серпня 2019 року перебував у відпустці. Посилаючись на положення Статут КНП «ЦПМСД», ст.237-1 КЗпП України, що засновником та власником підприємства є Київська міська рада просить суд стягнути у відшкодування спричиненої моральної шкоди 18000 грн. та витрати на лікування 218,09 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021 року справа передана на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху. На виконання ухвали суду, позивачем 27 січня 2021 року надано позовну заяву із конкретизацією заявлених позовних вимог та квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою суду 01 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, у порядку ст.178 ЦПК України, 23 лютого 2021 року від представника відповідача Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. В поданому відзиві представник зазначає, що рада є неналежним відповідачем, не погоджується із заявленими позовними вимогами, просить суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування поданого відзиву зауважує, що згідно статуту КНП «ЦПМСД» засноване на комунальній власності територіальної громади віднесено до сфери управління Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та підпорядковано управлінню охорони здоров`я. Має самостійний баланс, всі фінансові операції здійснює через органи Державної казначейської служби, є одержувачем бюджетних коштів в межах бюджетних асигнувань, керівництво здійснює директор, який представляє інтереси підприємства, самостійно вирішує питання діяльності в межах визначених законодавством. До поданого відзиву надала Статут КНП «ЦПМСД». Також 24 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача КНП «ЦПМСД» в якому він зазначає, що заробітна плата на підприємстві виплачується двічі на місяць. Позивачем не надано доказів звернення під час його роботи до бухгалтерії та неотримання відповіді про нараховані кошти. Вперше позивач звернувся із наданням інформації про загальний розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати лише 11 січня 2021 року, на що йому надано відповідь 16 січня 2021 року. Адміністрацією підприємства здійснено запит до профспілкового комітету про членство позивача у профспілковій організації, на яку отримано відповідь, що [PERSON] був членом профспілки, але заява про членство не зберіглася. Тому з позовними вимогами в частині заборгованості із заробітної плати в розмірі 1% утриманих професійних внесків із компенсацією за несвоєчасність її виплати в загальному розмірі 1654,98 грн. погоджуються. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 218,09 грн. та стягнення моральної шкоди в сумі 18000 грн. просять відмовити. Представник зауважує, що звернення позивача до медичної установи не стосується предмету заявлених позовних вимог. Зазначає, що позивач [PERSON] 25 липня 2019 року звернувся на консультацію в діагностичний кабінет з направленням від сімейного лікаря КНП «ЦПМСД» [PERSON] , яка в доповідній записці головному лікарю повідомила, що направлення позивачу не виписувала та не надавала, підпис в направленні не її. З цього приводу проведено службове розслідування за наслідками якого 29 липня 2019 року прийнято наказ №191 за порушення [PERSON] трудової дисципліни, за що йому оголошено догану, за самостійне без відома та дозволу лікаря використання її особистої печатки, підроблення її підпису та використання направлення виписаного на своє ім`я. До відзиву представником відповідача надано наказ №191 від 29 липня 2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, протокол засідання комісії від 29 липня 2019 року, доповідна, пояснювальна, відповіді на заяву позивача від 20 серпня 2019 року та запит від 11 січня 2021 року,довідка про заробіток. На адресу суду 23 лютого 2021 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якій він зазначає що, розрахункові листи що надавались роботодавцем не місять ознак розрахункового документа.Зауважує, що заяву про вступ до профспілки він не писав, тому вона не може були втраченою. Також зазначає що 29 липня 2019 року прийшов на роботу де йому лікар [PERSON] повідомила про участь в комісії щодо вирішення питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Після виконання посадових обов`язків, склав накладну (вимогу) та прийшов до адміністрації, де йому юрисконсульт надав купу паперів та зажадав пояснень. Він повідомив що за станом здоров`я не може надати пояснення та наполягав на відкладенні розгляду цього питання. Повернувшись до робочого місця в Амбулаторію №7, став почувати зле та викликав швидку. Вважає помилковим притягнення його до дисциплінарної відповідальності,оскільки звернувшись для обстеження до кабінету ЕКГ він діяв ні як працівник, а як пацієнт. Наголошує, що Київська міська рада має відповідати за дії адміністрації підприємства в частині заявлених позовних вимог, що на його думку, буде відповідати принципу справедливості. Надав клопотання про допит свідка. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві. Повідомив суду що 24 липня 2019 року, в день його народження, до нього із перевіркою щодо належного виконання посадових обов`язків надійшли представники адміністрації та юрисконсульт. Підставою проведеної перевірки вважає стали його вимоги про призначення надбавки за тимчасово відсутніх працівників, оскільки у липні місяці через відпустку інших працівників, залишився один на роботі із великим обсягом навантаження. Як пацієнт, а не співробітник, звернувся 25 липня 2019 року до лікаря [PERSON] зі скаргами на самопочуття, яка здійснила огляд та виписала призначення, обстеження ЕКГ та видала листок непрацездатності 25-26 липня 2019 року. Після одужання, 29 липня 2019 року прийшов на роботу де лікар [PERSON] його повідомила про виклик до адміністрації. Виконавши посадові обов`язки о 15.00 год приїхав до адміністрації, де йому надали протокол засідання комісії про притягнення до дисциплінарної відповідальності, зажадали пояснення. Він повідомив, що через самопочуття не може надати пояснення, просив відкласти розгляд даного питання. Повернувшись до амбулаторії о 16.00 год. того ж дня, відчув зле, викликав швидку та був 29.07.2019 року госпіталізований. Перебував на лікарняному до 02.08.2019 року. На запитання представника відповідача позивач повідомив, що через проведену перевірку 24.07.2019 року відчував душевні хвилювання. Напружено працював продовж липня, через перебування інших працівників у відпустці. В червні готувався та здавав вступні іспити до ВНЗ, це були приємні спогади та не викликали емоційної напруги. Розмір компенсації моральної шкоди визначений ним виходячи з трьох середньомісячних заробітних плат. Вперше звернувся із запитом щодо розміру заробітку у серпні 2019 року та своєчасно отримав відповідь на електрону пошту. Звертався у серпні 2019 року із запитом щодо можливості подальшої праці за сумісництвом. Представник відповідача КНП «ЦПМСД» - адвокат Дігтяр О.В. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення заробітку та компенсації в сумі 1654,98 грн., оскільки заяву про вступ до профспілки профспілковий комітет не надав. Стосовно порушення прав позивача на отримання інформації щодо розміру заробітку, з розрахунками витрат та утримань вперше позивач звернувся до підприємства 11 січня 2021 року та відповідь отримав 16 січня 2021 року. Також звертався із заявою 20 серпня 2019 року про встановлення неповного робочого дня у зв`язку із навчанням у ВНЗ, відповідь надана 10 вересня 2019 року. Крім того, позивач 29 липня 2019 року звертався із запитом на надання публічної інформації, на що отримав відповідь шляхом надсилання на його адресу електронної пошти. Позивач підтвердив факт отримання відповіді. Представник відповідача вважає, що погіршення стану здоров`я у позивача викликане психоемоційним навантаженням через вступ до ВНЗ, підготовкою до іспитів, проведеними перевірками та притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності, тому жодним чином не стосується управлінням та організацією роботи КНП «ЦПМСД». Представник відповідача Київської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав та мотивів викладених у відзиві. Наголосила, що Київська міська рада не є належним відповідачем. На підставі статуту КНП «ЦПМСД» відповідає за зобов`язаннями в межах бюджетних асигнувань. Позивачем не доведено моральних страждань та обов`язок КМР їх відшкодовувати. В судовому засіданні допитаний в якості свідка за клопотанням позивача [PERSON] пояснив суду, що за фахом є психологом. З вересня 2019 року позивач [PERSON] проходить в нього періодичне не медикаментозне лікування з приводу високого рівня тривоги та конфліктної ситуації на попередньому місці роботи. Зі слів позивача він знає, що у позивача на робочому місці багато обов`язків, йому не надавалась відпустка, не надавався відпочинок, що створило для нього стресові умови. Суд відмовив в задоволенні клопотання свідка про приєднання до матеріалів справи його висновок, як психолога, оскільки [PERSON] приймав участь у розгляді справи, як свідок, а не спеціаліст. Свідок офіційно не зареєстрований суб`єктом господарювання, допомогу надавав позивачу на безкоштовній основі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів, свідка, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно відомостей, що містяться в трудовій книжці, виданої на ім`я позивача [PERSON] , на підставі наказу №4-к від 11 січня 2018 року [PERSON] прийнятий на посаду сестри медичної дільничної амбулаторії загальної практики/сімейної медицини №7 з 15 січня 2018 року з окладом - згідно тарифікаційного розряду сестри медично дільничної без кваліфікаційної категорії, з виплатою надбавки за тривалість безперервної роботи у розмірі 10% посадового окладу. Наказом КНП «ЦПМСД» №151-к від 10 вересня 2019 року [PERSON] звільнений за власним бажанням у зв`язку із вступом до навчального закладу (а.с.19,29,61,72). З довідки про нараховану заробітну плату, виданої Управлінням пенсійного фонду, довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 15 січня 2021 року про суми зараховані позивачу на картковий рахунок, встановлено обсяг заробітку позивача, який він отримав у КНП «ЦПМСД» (а.с.20-23). Позивач 06 січня 2021 року звернувся до КНП «ЦПМСД» із запитом на отримання публічної інформації (а.с.15). Відповідь надіслано відповідачем КНП «ЦПМСД» 16 січня 2021 року із наданням архівної відомості №454 (а.с.130). Згідно огляду сімейного лікаря КНП «ЦПМСД» [PERSON] пацієнт [PERSON] звернувся 25 липня 2019 року за лікарською допомогою у зв`язку зі стресом та перенапруженням. Має спадкові серцево-судинні захворювання. В плані діагностики зазначено консультація лікаря офтальмолога, лікаря кардіолога, ЕКГ. Видано листок непрацездатності 25-26 липня 2019 року. Позивачем пройдено обстеження у лікаря офтальмолога, кардіолога та ЕКГ (а.с.24,26,27). Згідно витягу з Наказу №53-к/тм(в) від 17 липня 2019 року [PERSON] надано щорічну відпустку тривалістю 36 календарних днів з 05 серпня 2019 року по 10 вересня 2019 року. (а.с.28). З виписки стаціонарно хворого [PERSON] №11219 вбачається, що він проходив лікування в Київській міській клінічній лікарні №12 в період з 29 липня 2019 року по 02 серпня 2019 року із захворюванням Вегетосудинна дистонія по гіпертонічному типу. Вегетативний судинний криз 29.07.2019р.(а.с.30). 20 серпня 2019 року позивач звернувся до директора КНП «ЦПМСД» із заявою про роботу у вільний від навчання час та припинення відрахування проф.внесків у розмірі 1% з його заробітку (а.с.31). На подану заяву в.о. директора КНП «ЦПМСД» Колодій О. надала відповідь позивачу 10 вересня 2019 року (а.с.32). Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст.19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження. Спір між сторонами виник з приводу перебування позивача у членстві профспілки, яке він не визнає, та утримання з його заробітку 1% профспілкових внесків, тому просив стягнути недоотриманий заробіток з компенсаційними виплатами. А також щодо стягнення компенсації спричиненої моральної шкоди посилаючись на неналежне управління підприємством, неотримання у повному обсязі та своєчасно інформації про розмір заробітку з Київської міської ради, як власника. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст.2 ЦПК України) Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення містить частина перша статті 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно зі статтею 7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі.організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі.Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами.Ніхто не може бути примушений вступати або не вступати до профспілки. Статтею 42 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що роботодавець за письмовими заявами працівників, які є членами профспілки, зобов`язаний щомісяця і безоплатно утримувати з заробітної плати та перераховувати на рахунок профспілки відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в терміни, визначені цим договором. Роботодавець не має права затримувати перерахування таких коштів. В ході судового розгляду встановленим та доведеним є факт того, що [PERSON] не був членом профспілки, оскільки доказів написання ним відповідної заяви про вступ до профспілкового комітету та відрахування профспілкових внесків представником відповідача не надано. Судом також досліджено довідку голови профспілкового комітету КНП «ЦПМСД» в якій міститься інформація, що [PERSON] був членом первинної профспілки. Внутрішньо перевіркою встановлено, що заява про членство не зберіглася (а.с.127). Отже, суд дійшов висновку про доведеність заявлених позовних вимог [PERSON] в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у вигляді перерахованих професійних внесків у сумі, що становить 1% від його заробітку. Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку та обсяг несвоєчасно виплаченого заробітку з розрахунком компенсаційних втрат частини грошових коштів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, суд погоджується із ним. Вважає визначений розмір в сумі 1654,98 грн., з яких невиплачений заробіток в сумі 1491,19 грн. та компенсаційні виплати - 163,79 грн. - доведеним, таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Представник відповідача КНП «ЦПМСД» в судовому засіданні визнав пред`явлені в цій частині позовні вимоги. Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди з Київської міської ради, суд виходить з наступного. Звертаючись до суду із вимогами про стягнення моральної шкоди позивач [PERSON] посилався на протиправний стиль управління керівництвом, що роботодавцем порушений порядок повідомлення його про отриманий заробіток, що в свою чергу призвело до необхідності з`ясовувати відносини та спричинило йому моральних страждань. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Частино 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення передсудом їх переконливості. Суд погоджується із запереченнями представника відповідача Київської міської ради, що до відсутності відповідальності перед позивачем. Зокрема із дослідженого судом Статуту КНП «ЦПМСД» встановлено, що підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади міста Києва, віднесене до сфери управління Печерського району в місті Києві державної адміністрації, та підпорядковане управлінню охорони здоров`я Печерської районної в місті Києві адміністрації (п.1.1.). Пунктами 1.5,1.6 Статуту визначено, що підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, печатку зі своїм найменуванням. Підприємство має самостійний баланс, всі фінансові операції здійснює через органи Державної казначейської служби України та установи банку за місцем знаходження. Положенням 3.8 Статуту передбачено, що підприємство має справо укладати угоди, набувати майнових та особистих не майнових прав, нести обов`язки, бути особою, яка бере участь у справі, що розглядається в судах України. Виступати позивачем та відповідачем у суді (п.4.1.2). Створює належні умови для високопродуктивної праці, забезпечує додержання законодавства про працю, правил та норм охорони праці, техніки безпеки, соціального страхування (п.4.2.1). Поточне керівництво підприємством здійснює директор. Користується правом розпорядження майном та коштами підприємства відповідно до законодавства та Статуту. (п.5.2,5.3.3). Також згідно положення п.5.3.10 Статуту директор КНП «ЦПМСД» приймає рішення про прийняття на роботу, звільнення з роботи працівників підприємства, а також інші, передбачені законодавством про працю, рішення в сфері трудових правовідносин, укладає трудові договори із працівниками. Судом досліджено, що погіршення стану здоров`я у позивача вперше виникло 25 липня 2019 року, коли він звернувся до лікаря та отримав листок непрацедатності терміном до 26 липня 2019 року. Вперше позивач звернувся до відповідача із запитом 29 липня 2019 року та отримав відповідь, що визнано позивачем в судовому засіданні, шляхом надіслання її засобами електронного зв`язку на електронну пошту. В подальшому звернувся до керівництва 20 серпня 2019 року про встановлення неповного режиму робочого часу та отримав відповідь 10 вересня 2019 року. Також в судовому засіданні встановлено що вперше позивач [PERSON] із письмовим зверненням щодо розміру отриманого доходу та утриманих видатків звернувся до відповідача КНП «ЦПМСД» лише 06 січні 2021 року (а.с.73). Доказів про звернення позивача до адміністрації та (або) керівництва КНП «ЦПМСД» з приводу ненадання відомостей про розмір нарахованого заробітку, розрахункових листів, незгоди із системою управління впродовж перебування у трудових відносинах та до початку погіршення його стану здоров`я, позивач не надав. В сукупності досліджених доказів судом не встановлено порушення прав позивача на отримання інформації щодо його заробітку, складових частин, утриманих податків, своєчасності виплати заробітної плати, права отримати відповідну інформацію, доказів протиправного стилю управління, доказів звернення позивача до керівництва до погіршення стану його здоров`я тобто до 25 липня 2019 року не знайшли свого документального підтвердження, тому в цій частині суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. А також позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок, між діями ( бездіяльністю) керівництва КНП «ЦПМСД» та погіршенням стану його здоров`я. Отже, суд не вбачає правових підстав для покладання обов`язку на відповідача Київську міську раду з відшкодування шкоди на користь позивача як матеріальноїу сумі 218,09 грн., що становлять витрати на лікування, так і моральної в сумі 18000 грн. В цій частині суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог. Суд не досліджує підстави та правомірність притягнення позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу №191 від 29 липня 2019 року, тому що не є предметом заявлених позовних вимог. Згідно положення ст.13 ЦПК України суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити узв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів,. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 908 грн., витрати, які позивач поніс у зв`язку надісланням поштової кореспонденції -131 грн. та 35 грн. за надіслання запиту на адресу відповідача, що разом становить 1074 грн., які підлягають стягненню з відповідача КНП «ЦПМСД» на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial