Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулась з позовом до Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, треті особи: [PERSON], Управління Держгеокадастру у Лиманському районі Одеської області, про визнання незаконним та скасування рішення сесії Сичавської сільської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянок та повернення їх до земель державної власності. На обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що сесією Сичавської сільської ради від 20.09.1996 року прийнято рішення №41, яким [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,09га, що розташовані по [ADDRESS]. Рішенням виконкому Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 07.03.1992 року №13 та спільним рішенням правління і профспілки рибколгоспу «Чорноморець», оформленого протокольно за заявою [PERSON] із земельної ділянко по [ADDRESS] вилучено 1 000кв.м. земельної ділянки, яку дозакріплено до земельної ділянки по [ADDRESS], що знаходиться в користуванні позивачки. Рішенням сесії Сичавської сільської №63-ХХІ від 25.03.1994 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проектної документації на земельну ділянку по вул. Набережна, 19 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,23га. Таким чином, на момент прийняття рішення Сичавської сільської ради про виділення земельних ділянок [PERSON], земельна ділянка площею 0,09га була дозакріплена до земельної ділянки 0,15 га та знаходилась в користуванні позивачки. В 2013 році позивачці із листа Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області стало відомо, що [PERSON] у 2012 році отримала державні акти на право власності на землю, площа яких у сукупності складає 0,34га. У зв'язку з тим, що оскаржуване рішення порушує права позивачки на користування та подальшому належному оформленню земельної ділянки у власність, просить визнати незаконним та скасувати рішення Сичавської сільської ради від 20.09.1996 року №41 в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,09га, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в судове засідання не з'явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Сичавської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час та дату засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просять розглянути справу за їх відсутності за документами, які є в матеріалах справи. Також, виконавчим комітетом Сичавської сільської ради Лиманського району оДеської області до канцелярії Комінтернівського районного суду Одеської області був наданий лист №СР-12-543 від 26.09.2017 року, згідно якого [PERSON] померла [INFO], що підтверджується наданою копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 15.08.2017року виданого Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції в Одеській області. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Лиманському районі Одеської області в судове засідання не з'явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомив. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В судовому засіданні встановлено, що Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.10.2014 року по справі №504/4077/13-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи з боку відповідача Управління Держгеокадастру у комінтернівському районі Одеської області про визнання недійсними і скасування державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування реєстрації права власності задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №512270001007241, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,09 га, за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Скасовано державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрованого 30.11.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №512270001007241 на ім'я [PERSON]. Вирішуючи питання щодо законності вищевказаного рішення сесій Січавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 20.09.1996 року, судом враховано, що ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. В п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 (зі змінами, внесеними Постановою Пленуму від 19.03.2010 №12) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК ( 2768-14 ) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК) ( 435-15 ). При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Відповідно доч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що твердження позивача, що рішення 41 сесії Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 20.09.1996 року прийнято із порушенням вимог чинного законодавства, знайшло своє підтвердження в ході судового засідання. Відповідно д ост. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved