Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

У червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду та просила виділити в натурі належні їй на праві власності 47/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , площею 49,8 кв.м., що складаються із передпокою 2-1 площею 9,6 кв.м., кімнати 2-2 площею 6,7 кв.м., кімнати 2-3 площею 17,6 кв.м., кімнати 2-4 площею15,9 кв.м., навісу Б, з припиненням спільної часткової власності на будинок між нею та іншими спадкоємцями [PERSON] . Свої вимоги мотивувала тим, що ухвалою суду у 2007 році було затверджено мирову угоду між нею та її колишнім чоловіком [PERSON] про виділ частки недобудованого будинку та за нею визнано право власності на 47/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] та виділено в натурі згідно висновку експерта кухню 1-2, санвузол 1-3, кімнату 1-4, кімнату 1-5, 1/2 частину передньої 1-8 загальною площею 49, 8 кв.м. з облаштуванням окремого виходу вартістю 46155 грн. Решту 53/100 частин будинку виділено [PERSON] . Оскільки будинок не був введений у експлуатацію, то позивач зареєструвала право власності на 47/100 частин незавершеного будівництвом будинку. У квітні 2017 року позивач виготовила технічний паспорт на виділену їй частину будинку, у лютому 2020 року приватизувала земельну ділянку, на якій розташована її частина будинку та зареєструвала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. [PERSON] в 2008-2012 роках добудував свою частину будинку і 2014 року помер. Спадщину після його смерті прийняли відповідачі: двоє дітей від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] та неповнолітні діти від другого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , проте право на спадщину до цього часу не оформили. Оскільки відповідачі не оформили правовстановлюючі документи на спадщину та у зв`язку з неприязними відносинами з законним представником неповнолітніх спадкоємців позивач позбавлена можливості укласти договір про виділ в натурі належної їй після завершення будівництва частки в праві власності на будинок. Відсутність такого договору стала підставою для відмови державним реєстратором прав на нерухоме майно у реєстрації права власності на її частку як на окремий об`єкт права власності. З метою захисту своїх прав змушена звернутись до суду. У відзиві [PERSON] , законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , просила відмовити у задоволенні позову повністю. Зазначає, що позивач звернулася до суду із позовом про захист непорушеного права. Її 47/100 частин спільного житлового будинку вже виділені в натурі рішенням суду та право власності на решту 53/100 частин за спадкоємцями не зареєстровано, нотаріусом не визначено розміру їх часток у спадковому майні, тому спадкоємці [PERSON] є неналежними відповідачами по справі. У відповіді на відзив [PERSON] наполягала на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві. В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні визнали. Просили задовольни позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] , законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не прибула. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв, клопотань не надійшло. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали позову та додатково надані суду письмові докази від учасників процесу, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30.03.2007 року по справі № 2-62/2007 затверджена мирова угода, укладена між [PERSON] та [PERSON] , та визнано за [PERSON] право власності на 47/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] та виділено в натурі згідно висновку експерта кухню 1-2, санвузол 1-3, кімнату 1-4, кімнату 1-5, 1/2 частину передньої 1-8 на загальну суму 46155 грн. За [PERSON] визнано право власності на 53/100 частин зазначеного житлового будинку та виділено в натурі його частку. Також сторони узгодили, що зміна розміру часток у праві власності не тягне за собою зміни у праві користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, яке визначається по 1/2 частині земельної ділянки кожному. Ухвала суду зареєстрована 13.03.2008 року у ДКП Новоград-Волинське МБТІ (а.с. 14). Позивачем 24.04.2017 року виготовлено технічний паспорт на 47/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] ; зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,05 га за вказаною адресою; подана декларація про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 7-9, 11-12, 24-25). Проте 12.03.2020 року [PERSON] отримано рішення державного реєстратора про відмову у реєстрації права власності на 47/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] та рекомендовано звернутися до суду для отримання відповідного рішення про виділ частки в натурі з припиненням права спільної часткової власності та до органів місцевого самоврядування з приводу присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна після виділу частки в натурі (а.с. 17). Рішення державного реєстратора позивачем не оскаржувалось. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Стаття 13Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Судом встановлено, що ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30.03.2007 року по справі № 2-62/2007 (яка є різновидом рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 258 ЦПК України) позивачу [PERSON] виділено в натурі її частку незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] (47/100 частин). Відповідачі є спадкоємцями решти 53/100 частин житлового будинку і тому у суду відсутні підстави стверджувати про порушення прав позивача у реєстрації права власності на нерухоме майно з їх сторони. Фактично спір виник між позивачем та державним реєстратором з приводу відмови у проведенні реєстраційних дій і судом не встановлено порушення прав позивача діями (бездіяльністю) відповідачів. Позивач звернулася з позовом до неналежних відповідачів. Не підлягають захисту непорушені права чи інтереси позивача. З огляду на вищевикладене, суд ухвалив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: dismissed