Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області від 25 березня 2014 року вирок Мар»їнського районного суду Донецької області від 31 жовтня 2013 року відносно [PERSON] в частині цивільного позову скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Посилався на те, що 23 жовтня 2011 року близько 10 години вони разом з відповідачем знаходились на полюванні в лісосмузі п. Дачне Мар»їнського району Донецької області. [PERSON] із необережності не поставив належну йому рушницю ІЖ 27 Е на запобіжник, тим самим не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, зачепився стволом рушниці за гілку дерева, від чого рушниця стала падати. [PERSON], намагаючись схопити падаючу з плеча рушницю, пальцями руки натиснув на спусковий гачок, тим самим зробив постріл, який прийшовся йому, [PERSON], в ногу. З 23 жовтня 2011 року по 18 листопада 2011 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в Курахівській міській лікарні і відповідно до епікризу йому встановлено діагноз: вогнестрільне поранення, результатом якого явився відкритий оскольчатий вогнестрільний перелом правої стегневої кістки зі зміщенням і ушкодженням судинно-нервового пучка з необратимою ішемією правої ноги. В результаті пострілу йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою ампутацію правої ноги. Все це йому спричинило величезний біль і страждання. До того ж, виникла потреба у повторній операції, оскільки відкрилась сильна артеріальна кровотеча із рани. Позивач зазначає, що хід його життя повністю порушився. Він знаходився на межі життя і смерті, бо була дуже велика крововтрата. Він переніс величезні фізичні страждання, біль та страх за своє життя. З 27.02.2012р. по 28.04.2012р. він знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському науково-дослідницькому інституті протезування , протезобудування та поновлення працездатності м. Харкова. Із-за характеру отриманої травми (коротка культя і сильна отечність) процес протезування довго тривав. Реабілітаційний період після первинного протезування приносили йому дуже великі фізичні і психологічні страждання, йому доводиться вчитися ходити заново. Він назавжди втратив своє здоров»я, постійно знаходиться в стані стресу, не може займатися своїми звичними заняттями. Він втратив роботу, не може працювати, із-за чого знаходиться в скрутному матеріальному становищі, оскільки не має можливості утримувати свою сім»ю, бо має двох неповнолітніх дітей, та дитину від першого шлюбу, на утримання якої сплачує аліменти. Фактично весь цей час він зі своєю сім»єю знаходиться на утриманні у родичів, що саме по собі для нього принизливо. По вині відповідача він став інвалідом 2 групи, із-за ампутації ноги він більше не може знаходитись на службі в органах МНС. Хоча його робота йому подобалась, вислуга на цій роботі в нього складала 17 років, він займав керуючу посаду і мав звання «майор служби цивільного захисту». Зараз він все це безповоротно втратив і у зв»язку з цим отримав психологічну травму. Позивач просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 5142,29грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000грн, а також стягнути втрачений заробіток щомісячно в розмірі 3829,03грн. починаючи з 23 жовтня 2011 року і довічно. Згодом позивач уточнив свої позовні вимоги, оскільки з часу спричинення йому каліцтва і до теперішнього часу знизилась цінність національної валюти та відповідно зросли ціни, тому в теперішній час моральну шкоду, яка йому була спричинена неправомірними діями [PERSON] він оцінює в 500000грн. Також уточнив свої позовні вимоги в частині обчислення розміру втраченого заробітку і обчислив його по місяцях за період з листопада 2011 року по квітень 2016 року відповідно до розміру мінімальної заробітної плати за цей період і просив стягнути з відповідача на його користь 193179грн. в якості втраченого заробітку. Також просив суд у подальшому при збільшенні розміру мінімальної заробітної плати відповідно збільшувати і розмір відшкодування шкоди в частині втраченого заробітку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі і наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] з позовом погодився частково, оскільки не згоден з сумами, які просить позивач з нього стягнути і вважає їх занадто завищеними. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши всі докази у справі в повному обсязі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вироком Мар»їнського районного суду Донецької області від 31 жовтня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та на підставі ст.7 КПК України (1960 року), ст. 74 КК України звільнено від покарання у зв»язку з закінченням строків давності. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25 березня 2014 року вирок в цій частині залишено без змін. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у заподіянні позивачеві у справі [PERSON] шкоди неправомірними діями встановлена вищевказаним вироком суду. Судом досліджений висновок судово-медичної експертної комісії №80 від 24 січня 2013 року, відповідно до висновків якої між заподіяними [PERSON] 23 жовтня 2011 року тілесними ушкодженнями і встановленням йому інвалідності є причинний зв»язок. У [PERSON] в теперішній час маються наслідки вказаних тілесних ушкоджень у вигляді протезованої ампутаційної культі на рівні верхньої третини правого стегна, у зв»язку з чим у нього має місце стійка втрата загальної працездатності на 70%, згідно ст. 139 Інструкції №2 «Про порядок організації і проведення лікарсько-страхової експертизи» і на 60% стійка втрата професійної працездатності, згідно п.10.4 Додатку до «Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз бюро судово-медичної експертизи», затверджених наказом №6 МЗ України від 17.01.1995р. Між тілесними ушкодженнями, заподіяними [PERSON]. 23 жовтня 2011 року і наявної в нього стійкої втрати загальної і професійної працездатності мається прямий причинний зв»язок. Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо. Позивачем [PERSON] наданий витяг з наказу №32 від 31.05.2012 року Головного управління МНС України в Донецькій області із якого вбачається, що майора служби цивільного захисту [PERSON], начальника 73-ї підпорядкованої державної пожежної частини Мар»їнського районного відділу Головного управління МНС України в Донецькій області звільнено зі служби у відставку (з виключенням з військового обліку) за пунктом 99, підпунктом»3» (за станом здоров»я). Із наданої довідки вбачається, що [PERSON] дійсно працював в Мар»їнському РВ ГУ МНС України в Донецькій області на посаді начальника частини ПДПЧ-73 і за період з жовтня 2010 року по вересень 2011 року, тобто за дванадцять останніх місяці, що передували ушкодженню здоров»я, йому нараховано 35226грн. 78 коп. Позивач [PERSON], уточнюючі свої позовні вимоги, вказував, що його середньомісячний заробіток і за дванадцять і за три останні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров»я, менш ніж п»ятикратний розмір мінімальної заробітної плати і просив суд розмір втраченого заробітку обчислювати виходячи із п»ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 року, розмір мінімальної заробітної плати з 01.10.2011 року був встановлений в розмірі 985грн. П»ятикратний його розмір складає 985*5=4925грн. Таким чином, на підставі вимог ст.1197 ЦК України, враховуючи ступінь стійкої втрати професійної працездатності на 60%, розмір відшкодування за листопад 2011 року складає 985*5*0,6=2955грн. Відповідно до вимог ст. 1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. В своїй заяві про уточнення позовних вимог позивач [PERSON] вказує на те, що з 23 жовтня 2011 року розмір мінімальної заробітної плати неодноразово збільшувався, тому просив суд відповідно збільшити розмір відшкодування шкоди. А саме: з 01.12.2011 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1004 грн. відповідно розмір відшкодування складає 1004*5*0,6=3012 грн. з 01.01.2012 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1073 грн. відповідно розмір відшкодування складає 1073*5*0,6=3219 грн. з 01.04.2012 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1094 грн. відповідно розмір відшкодування складає 1094*5*0,6=3282 грн. з 01.06.2012 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1102 грн. відповідно розмір відшкодування складає 1102*5*0,6=3306 грн. з 01.10.2012 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1118 грн. відповідно розмір відшкодування складає 1118*5*0,6=3354грн. з 01.12.2012 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1134 грн. відповідно розмір відшкодування складає 1134*5*0,6=3402грн. з 01.01.2013 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1147 грн. відповідно розмір відшкодування складає 1147*5*0,6=3441грн. з 01.12.2013 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1218грн. відповідно розмір відшкодування складає 1218*5*0,6=3654грн. з 01.09.2015 року розмір мінімальної заробітної плати складав 1378 грн. відповідно розмір відшкодування складає 1378*5*0,6=4134грн. Тобто, розмір відшкодування шкоди з моменту отримання каліцтва по місяцях складає: за листопад 2011р. - 2955грн., за грудень 2011 р.- 3012грн., за період січень-березень 2012 року- по 3219грн., за квітень-травень 2012року по 3282грн., за період червень-вересень 2012 року - по3306грн. за кожен місяць, за жовтень-листопад 2012 року по 3354 грн., за грудень 2012 року 3402грн., за період з січня 2013 року по листопад 2013 року по 3441 грн. за кожен місяць, за період з грудня 2013 року по серпень 2015 року по 3654 грн. за кожен місяць, за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року по 4134грн. за кожен місяць. А всього загальна сума відшкодування шкоди складає 193179грн. Суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача в цій частині обґрунтовані та законні, тому підлягають задоволенню. Таким чином, розмір втраченого позивачем внаслідок каліцтва заробітку, що підлягає відшкодуванню відповідачем, складає 193179грн. Саме цю суму необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь одноразово суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000грн. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В судовому засіданні встановлено, що діями відповідача [PERSON] позивачеві заподіяне ушкодження здоров»я, наслідками якого є каліцтво, вина відповідача встановлена вироком суду, а причинний зв»язок між заподіяними позивачеві тілесними ушкодженнями та встановленою йому інвалідністю підтверджено висновком судово-медичної експертної комісії. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач отримав поранення, перелом правої стегнової кістки, зі зміщенням і ушкодженням судинно-нервового пучка з необоротною ішемією правої ноги. В результаті дій відповідача йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що потягли за собою ампутацію правої ноги. В лікарні із-за великої крововтрати він знаходився близько до смерті і відчував великий страх за своє життя. Позивач відчував фізичний біль, переніс важку операцію, відчував фізичні страждання, також потребував повторної операції, що також спричинило йому фізичні і моральні страждання. Втратив праву ногу і тривалий час відчував «фантомний біль» ампутованої ноги. Позивач вимушений був перенести процес протезування ноги, реабілітаційний період після первинного протезування заподіяв йому великі фізичні та психологічні страждання, оскільки йому потрібно було знову вчитися ходити. Хід життя позивача повністю порушився, він вимушений був своє життя проводити в лікарнях, відновлювати своє втрачене назавжди здоров»я, потребував великих моральних і душевних сил, щоб змиритись з тим, що він отримав каліцтво і назавжди став інвалідом. Позивач із-за отриманого каліцтва втратив роботу. Працюючи начальником 73-ї підпорядкованої державної пожежної частини Мар»їнського районного відділу ГУ МНС України в Донецькій області, позивач мав стабільне життя з постійною роботою, отримав звання майору служби цивільного захисту, мав постійну заробітну плату. В теперішній час його звільнено, працювати він не може, позбавлений роботи, яка йому подобалась і приносила задоволення. Також він опинився в скрутному матеріальному становищі і позбавлений можливості утримувати свою сім»ю. Позивач втратив безповоротно своє здоров»я будучи у віці 37 років, він не має можливості повноцінно проводити своє життя, спілкуватися і взаємодіяти з дітьми, грати з ними. Все це спричиняє йому дуже великі моральні страждання. Беручи до уваги все вищевикладене, важкість заподіяних тілесних ушкоджень, їх наслідки, суд вважає, що співмірною сумою відшкодування заподіяної моральної шкоди буде сума у 500000грн. Також позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь втрачений ним заробіток, який дорівнює 60% від п»ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на теперішній час, щомісяця, починаючи з 01 травня 2016 року і довічно і збільшувати розмір відшкодування при збільшенні розміру мінімальної заробітної плати. Суд не може погодитись із позовними вимогами в цій частині, оскільки дані вимоги не ґрунтуються на законі, тому що втрачений заробіток позивач отримував би не довічно, а лише на час працездатного віку, що відповідав його посаді. До того ж, суд не може стягувати суми на майбутній період. А суми мінімальної заробітної плати в майбутньому, суду невідомі. Тому в цій частині суд залишає позовні вимоги [PERSON] без задоволення. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог частини 2 статті 88 ЦПК України. Так, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення втраченого заробітку в сумі 193179грн і моральної шкоди в сумі 500000грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1931,79грн., тобто 1% від позовних вимог майнового характеру і 0,4 розміру мінімальної заробітної плати щодо вимог немайнового характеру, що складає 275грн. А всього 2206,79 грн. На підставі ст.ст. 1167, 1168 1177, 1195, 1197, 1208 ЦК України,

Outcome: partial