Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У травні 2015 р. позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення суми депозитного вкладу. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 23.09.2013 уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу №002-28570-230913 «Найкращий для Друга» у доларах США, відповідно до умов якого вніс на депозитний рахунок власні грошові кошти в розмірі 30000 дол. США, відповідно до п. п. 1.4, 1.6 якого на строк до 28.09.2014 включно, під 9.25% річних на суму вкладу. Пунктом 1.10. договору передбачено, що вклад виплачується вкладнику або уповноваженому представнику вкладника по закінченню строку залучення вкладу, зазначеного в п.1.3. даного договору шляхом виплати готівкою з каси відділення банку, в якому вклад було оформлено. 30.09.2014 звернувся до банку з усним проханням повернути частину вкладу в розмірі 15000 дол. США з нарахованими процентами, оскільки строк дії договору банківського вкладу №002-28570-230913 закінчився 28.09.2014 р., а іншу частину вкладу в розмірі 15000 дол. США було зараховано на депозитний рахунок [NUMBER] за укладеним між ним і [PERSON], що діяв на підставі довіреності б\\н від 24.02.2014 договором банківського вкладу №008-28570-300914 «Найкращий» у дол. США. Неодноразові звернення з приводу повернення половину вкладу разом з усіма нарахованими процентами банком проігноровані, на письмову заяву від 07.10.2014 з цього приводу відповіді не отримав. Спілкуючись з керівництвом банку дізнався, що сума банківського вкладу за договором №002-28570-230913 буде повертатись частинами: 03.11.2014 отримав 234 дол. США, 04.11.2014 - 195 дол. США, всього суму 429 дол. США, на цьому виплати припилися. 07.11.2014 подав заяву (вх. 2542546) до АТ «Дельта Банк» з проханням перерахувати грошові кошти в іноземній валюті на рахунок в іншому банку, але також відповіді не отримав. Відповідач зобов»язаний повернути суму вкладу з нарахованими процентами станом на 24.04.2015 , на момент звернення до суду. Відповідно розрахунку сума вкладу складає 30000 дол. США, нарахованих відсотків річних за період з 23.09.2013 по 24.04.2015 (578 днів) в розмірі 4394, 38 дол. США, за вирахуванням повернутої суми 429 дол. США, всього підлягає поверненню сума 33965,38 дол. США. 25.01.2016 позивач зменшив розмір позовних з урахуванням того, що у зв»язку з запровадженням у ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів повернув його 200000 грн., що на той час за курсом НБУ: 1дол.США= 20,059 грн. склало 9970,58 дол. 58 центів, тому просив стягнути залишок боргу за депозитним вкладом у сумі 23994,80 дол. США. Позивач просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з наведених підстав, і подав заяву завершити розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, ПАТ «Дельта банк», з позовом ознайомлений, письмових заперечень не надав, у судове засідання його представник повторно не з'явився, причини неявки не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підтверджений і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ст. 509 ЦК ). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 525 ЦК). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 526 ЦК). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК ). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ( ст. 610 ЦК). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (гл.72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором ( ст. 1058 ЦК України). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу ( ст. 1060 ЦК ). Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав ( ч. 5 ст. 1061 ЦК ). Суд установив, що 23.09.2013 р. між сторонами було укладено договір №002-28570-230913 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий для Друга» у доларах США, відповідно до п.1.2, 1.3, 1.4 сума вкладу складає 30000 дол. США, на строк до 28.09.2014 р. під 9,25% річних. (а.с.4) На виконання умов цього договору позивач за квитанцією №26676937 від 23.09.2013 вніс на визначений в п.1.6 договору суму вкладу в розмірі 30000 дол. США. (а.с.6). Пунктами 1.9., 1.10. договору передбачено, що вклад та нараховані проценти за вкладом виплачуються вкладнику або уповноваженому представнику вкладника одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку розміщення вкладу, шляхом виплати готівкою з каси відділення банку, в якому вклад було оформлено, відповідно до вимог чинного законодавства України. Зі спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу, з 30.09.2014 позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення частину вкладу в розмірі 15000 дол. США з нарахованими процентами, оскільки строк дії договору банківського вкладу №002-28570-230913 закінчився 28.09.2014 р., іншу частину вкладу в розмірі 15000 дол. США було зараховано на депозитний рахунок [NUMBER] згідно з укладеним 30.09.2014 договором банківського вкладу №008-28570-300914 «Найкращий» у дол. США. Проте, вимоги про повернення половину вкладу разом з усіма нарахованими процентами залишені без виконання, на письмову заяву від 07.10.2014 відповіді не отримав. Від керівництва банку позивач дізнався, що суму банківського вкладу за договором №002-28570-230913 будуть повертати частинами, у зв'язку з чим 03.11.2014 отримав 234 дол. США, 04.11.2014 р. - 195 дол. США, а всього суму 429 дол. США. 07.10.2014 позивач подав заяву до банку про повернення грошових коштів за депозитним договором №001-28570-290914 в сумі 15000 дол. США, які мали надійти на цей рахунок ще 30.09.2014 р., 07.11.2014 звернувся з заявою про перерахування грошових коштів у іноземній валюті (залишок по вкладу - 15000 дол. США та нараховані проценти) на рахунок в іншому банку, проте відповіді не отримав (а. с. 9, 10). Як стало відомо, на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк». Тобто, на момент звернення позивача до суду 06.05.2015 у ПАТ «Дельта Банк» уже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 6 статті 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Нормами ст. 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, відповідно пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 статті 36 статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій… . Проте, банком ще до запровадження тимчасової адміністрації було допущене порушення договірних зобов»язань та не було усунуте під час тимчасової адміністрації, незважаючи на те, що з метою забезпечення виконання зобов'язань банку законом передбачено право Фонду надати банку цільову позику, а також відповідні повноваження, визначені цим законом. Суд, аналізуючи норми законодавства, дійшов висновку, що застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб у спеціальних умовах, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, не повернутих за депозитним вкладом, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договору банківського вкладу. Отже, з банку (боржника) на користь вкладників (кредиторів) підлягають стягненню проценти за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів. Відповідач наведений позивачем у позовній заяві розрахунок не спростував, тому він приймається до уваги. Згідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Договір банківського вкладу є одностороннім, тобто з моменту його укладення у банка виникає обов'язок повернення суми вкладу та нарахованих відсотків чи доходу в іншій формі, а вкладника - право вимагати виконання зазначених дій. Позивач в уточненій позовній заяві від 25.01.2016 зменшив розмір позовних з урахуванням того, що у зв»язку з запровадженням у ПАТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів повернув йому суму 200000 грн., що на той час за курсом НБУ: 1 дол. США= 20,059 грн. склало 9970,58 дол. 58 центів, залишок суми боргу за вкладом складає сумі 23994,80 дол. США. Відповідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, як і розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Договір банківського вкладу є одностороннім, тобто з моменту його укладення у банка виникає обов'язок повернення суми вкладу та нарахованих відсотків чи доходу в іншій формі, а вкладника - право вимагати виконання зазначених дій. Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. З огляду на те, що депозитний вклад у повному обсязі повернутий позивачу не був, в силу вимог ст. ст. 526, 1058, 1060 ЦК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 23994,80 дол. США. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи викладене, та зважаючи на те, що позивачем вносилися кошти в іноземній валюті, і повернення суми банківського вкладу передбачено в договорі також в іноземній валюті, вимога про стягнення суми заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті . Суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, з відповідача необхідно стягнути залишок боргу за депозитним вкладом у розмірі складає сумі 23994,80 дол. США. На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 525, 526, 610-612, 625, 1058, 1060, 1061 ЦК України,

Outcome: approved