Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

У травні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сікуцький Олександр Анатолійович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування Рішення про державну реєстрацію прав ті їх обтяжень, у якому просила суд визнати недійсним з моменту його укладення Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,7 кв.м., серія та номер 158, виданий 20.02.2019 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким Олександром Анатолійовичем. Скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45615726 від 20.02.2019 року, щодо об`єкта нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,7 кв.м., прийятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким Олександром Анатолійовичем. Стягнути з [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на користь [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 5 840 грн. 23 коп., за подання позовної вимоги майнового характеру, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., за подання позовної вимоги немайнового характеру, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 384 грн. 20 коп., за подання заяви про забезпечення позову, судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн., судових витрат на проведення почеркознавчого дослідження в сумі 11 000 (одинадцять тисяч) грн., а всього стягнути судових витрат на загальну суму 37 992. 83 (тридцять сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві тисячі. 83 коп.) гривень. Витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сікуцького Олександра Анатолійовича (3-я особа) робоча адреса: [ADDRESS], докази, а саме нотаріальну справу та всі письмові докази, які містяться в ній (заяви, копій та/або оригіналів свідоцтва про право власності на нерухоме майно, паспортів сторін договору, та інших документів), які надавалися сторонами нотаріусу, та на підставі яких було посвідчено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,7 кв.м., серія та номер 158, виданий 20.02.2019 року. Посилається в позові на те, що з 17.12.2013 року вона є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,7 кв.м. Право власності на зазначену квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 17.12.2013 року, та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 17.12.2013 року. Зазначена квартира була придбана нею ще на етапі будівництва у забудовника і з того часу вона завжди була її єдиним власником, але в ній не проживала. На початку березня 2019 року, їй від працівників організації, яка здійснює обслуговування зазначеного вище будинку стало відомо, що замок вхідної двері її квартири зламаний, а згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вона вже не є власником зазначеної квартири. З метою перевірки цієї інформації, вона 12.03.2019 року отримала письмову Інформацію з зазначеного вище реєстру з якого дізналась, що в реєстрі дійсно власником квартири зазначено невідому особу - [PERSON] , як власника моєї квартири. Підставою виникнення права власності у Відповідача на її квартиру зазначено Договір купівлі-продажу, серія та номер 158, виданий 20.02.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким Олександром Анатолійовичем (надалі - 3-я особа). Підставою виникнення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нового власника - [PERSON] , є Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45615726 від 20.02.2019 року, яке прийнято державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким Олександром Анатолійовичем. З метою з`ясування всіх обставин справи, нею в телефонному режимі у нотаріуса Сікуцького О.А. , було з`ясовано, що оскаржуваний договір купівлі-продажу, начебто було посвідчено в її присутності і вона особисто його підписувала. Так як, 20.02.2019 року вона постійно знаходилась на роботі в м. Харків. Враховуючи зазначене вище, 12.02.2019 року до Вишневського відділу поліції було подано заяву про злочин, а саме про те, що невідомі особи у шахрайській спосіб заволоділи її квартирою, і з цього приводу розпочато кримінальне провадження № 12019110200001208. З приводу використання невідомими її особами, підробленого паспорту на її ім`я, вона також звернулася з заявою до правоохоронних органів. Також, оглянувши оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири, я побачила, що в ньому міститься не мій підпис, та запис [PERSON] виконано невідомою їй особою, у зв`язку з чим, вона надала копію оскаржуваного договору купівлі- продажу квартири, та зразки свого підпису та почерку до Київської незалежної судово- експертної установи для отримання висновку почеркознавчої експертизи. Згідно з висновком почеркознавчого дослідження експерта № 2802 від 06.05.2019 року записи та підпис на Договорі купівлі-продажу квартири від 20.02.2019 року, № 158 виконані не нею, а іншою особою. Зазначене вище беззаперечно доводить факт того, що вона не підписувала оскаржуваний договір і належне їй майно - квартира [ADDRESS] , загальною площею 68,7 кв.м., вибула з її власності протиправно та поза її волі. Виходячи з цього, просила суд задовольнити позов. Позивачка у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, представник позивача до суду направив заяву про слухання справи у відсутність сторони позивача, у якій позов підтримав, просив задовольнити, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання неодноразово протягом тривалого часу не з`являлися. Судові повістки, що направлялися на їх адресу, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення за закінченням встановленого терміну зберігання. Порядок вручення судових повсток врегульовано ст.ст.128, 130 ЦПК України та п.п. 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року. Судові повістки відповідачам та іншим учасникам судового розгляду направлялися судом у порядку, визначеному законом. Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, є свідомими,спрямовані на затягування розгляду справи, та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. Виходячи з цього, суд вважає, що дії відповідача направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому у порядку, визначеному законом, зловживанням процесуальними правами. При цьому будь-яких доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав. Виходячи з цього та викладеного вище, перебування справи в провадженні суду з травня 2019 року, виходячи з визначених у статті 2 ЦПК України завдань та основних засад цивільного судочинства, суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи в відсутності відповідачів. Приймаючи таке рішення, суд враховує зміст статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03), в пункті 26 якого зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Суд враховує також і те, що відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи, як відповідачі, так і позивач є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою, у тому числі право на своєчасний розгляд справи судом. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що наявна в матеріалах справи інформація свідчить про обізнаність відповідача про знаходження справи в провадженні суду, а тому неотримання ним судових повісток саме з Києво-Святошинського районного суду Київської області є свідомими, свідчить про його належне повідомлення про час розгляду справи судом, а також підтверджує вжиття судом усіх визначених законом заходів для участі відповідачів у судовому засіданні та виконання вимог як цивільного процесуального законодавства України в частині повідомлення про дату розгляду справи, так і статті 6 Конвенції. Третя особа в судове засідання також не з`явилася, про причини неявки суд до відома не поставили, про час розгляду справи повідомлялися належним чином у відповідності до вимог ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавали, про причини неявки суд до відома не поставили. За таких обставин,з урахуванням вимог ст.ст.123, 131 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,7 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 17.12.2013 року, та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 17.12.2013 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного -реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 120282707 та № 120282278, 22 лютого 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левінець В.Ю. була проведена державна реєстрація права власності на вказані квартири за позивачем на підставі Свідоцтв про право власності серії [NUMBER] від 18 жовтня 2011 року та серії САЕ663390 від 03 квітня 2012 року, виданих Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація). 20 лютого 2019 року було укладено Договір купівлі-продажу зазначеної квартири від імені позивача та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А. та зареєстрований в реєстрі за номерами 158, внаслідок чого право власності на спірну квартиру перейшло до відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. В абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Встановлено, що 20 лютого 2019 року, тобто в день проведення державної реєстрації права власності на квартиру за позивачем, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого право власності на спірну квартиру перейшло від позивача до відповідача [PERSON] . Позивачка у своїй позовній заяві зазначила, що вона реєстрацію квартир у Державному реєстрі прав на нерухоме майно не здійснювала, наміру продавати квартиру не мала, договів купівлі-продажу не укладала і не підписувала, квартира вибули з її володіння внаслідок шахрайських дій невідомих осіб, які є предметом досудового розслідування. 12.02.2019 року до Вишневського відділу поліції було подано заяву про злочин, а саме про те, що невідомі особи у шахрайській спосіб заволоділи її квартирою, і з цього приводу розпочато кримінальне провадження № 12019110200001208. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою даної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. З висновку експерта № 2802 від 06 травня 2019 року, який наданий представником позивача до суду, вбачається, що - запис « [PERSON] » та підпис « [PERSON] » у графі «Продавець» в договорі купівлі-продажу квартири від 20 лютого 2019 року, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А. за реєстровим №158, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи викладене вище, суд вважає надані позивачем докази в обґрунтування пред`явленого позову належними та допустимими доказами та достатніми для висновку суду про недійсність договору купівлі-продажу спірної квартири від 20 лютого 2019 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен громадянин має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім`я відповідача [PERSON] здійснена на підставі договору купівлі-продажу, про недійсність яких суд прийшов до висновку, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно від 20 лютого 2019 року підлягає скасуванню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.7 ст.6 Закону України « Про судовий збір» у разі, якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. Судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову також у разі: подання позову одним позивачем до кількох відповідачів; об`єднання суддею в одне провадження кількох однорідних позовних вимог. Таким же чином врегульовано дане питання і в пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Виходячи з цього, заявлених позивачем вимог до стягнення з відповідача на користь позивача належить 37 992. 83 (тридцять сім тисяч дев`ятсот дев`яносто дві тисячі. 83 коп.) гривень.

Outcome: approved