Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до суду, у якому з урахуванням уточнень просив: розподілити в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельні ділянки, які є біля цього будинку загальною площею 0,15 га, виділивши для нього в натурі частину домоволодіння та земельних ділянок згідно варіанту № 2 висновку судової експертизи, а саме квартиру № «1-а» вартістю 196156 грн., що становить 47/100 частин, а квартиру № «2-а» вартістю 219562 грн., що становить 53/100 частин виділити для [PERSON], стягнувши з останньої на його користь грошову компенсацію в сумі 11703,3 грн. за різницю в частинах при їх виділенні в натурі. Крім цього, просив розподілити спільне рухоме майно бувшого подружжя, а саме: автомобіль ЛуАЗ «Волинець» вартістю 8000 грн., автомобільний причіп вартістю 1000 грн., телевізор «Айва» вартістю 1000 грн., холодильник «Дніпро-2» вартістю 300 грн., морозильну камеру вартістю 3000 грн., дві шафи вартістю 500 грн. кожна, два дивана вартістю 200 грн. кожний, два ліжка вартістю 100 грн. кожне, набір меблів (стінка) вартістю 1500 грн., посуд фарфоровий вартістю 500 грн., два бідони на 40 л вартістю 200 грн. кожний, дві каструлі із нержавіючої сталі вартістю 100 грн. кожна, два комплекти постільної білизни по 100 грн. кожний, газову плиту вартістю 500 грн., два котли, газовий та твердопаливний «КС-20» вартістю по 2000 грн. кожний, газову колонку вартістю 500 грн., ванну вартістю 1000 грн., унітаз вартістю 300 грн., мийка з ванної кімнати вартістю 200 грн., металевий кутник 6 метрів розміром 150х150 мм вартістю 1000 грн., один лист жесті товщиною 3 мм розміром 2х2,5 м вартістю 150 грн., чотири листи шиферу вартістю 80 грн. кожний, а всього на загальну суму 24870 грн. Із переліченого майна позивач просив виділити для нього в натурі автомобільний причіп, морозильну камеру, набір меблів (стінка), а решту майна виділити відповідачці, з якої стягнути на його користь грошову компенсацію, за виділ їй більшої частини майна. У серпні 2016 року треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому з урахуванням доповнень (т.1 а.с.206), просили суд визнати за ними право користування частиною квартири жилим приміщенням, господарськими спорудами, яка належить їхньому батькові позивачу [PERSON] по вул. Антиповича, 5/2 в м. Полонному, а також земельною ділянкою, яка закріплена за зазначеним приміщенням за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку так і для сільськогосподарського призначення шляхом встановлення, безстрокового, безоплатного сервітуту. Позов мотивовано тим, що всі вони разом із своїми дітьми зареєстровані та проживають у спірному будинку, де мають право на користування цим житлом, а також земельною ділянкою, на якій він розташований. [PERSON] бажає виділити в натурі належну для нього ? частину квартири, господарських будівель та земельної ділянки, тим самим може позбавити їх можливості володіти та користуватись житлом, в якому вони народились, а також народили своїх дітей та на даний час там проживають, іншого житла не мають, а тому посилаючись на положення статей 401, 402, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК України просили задовольнити заявлені ними вимоги. 02.12.2016 року за клопотанням представника позивача адвоката [PERSON] про призначення судової експертизи, судом постановлено ухвалу про задоволення цього клопотання та призначено судову технічно-будівельну експертизу з приводу можливості розподілу спірної квартири, а також земельної ділянки в натурі між двома їх співвласниками, а провадження у справі зупинено. 26.04.2017 року у звязку з надходженням до суду висновку експерта провадження по справі поновлено. В судовому засіданні [PERSON] заявлений ним позов підтримав, зазначивши, що поділ квартири, господарських будівель і земельних ділянок, на яких вони розміщені він бажає здійснити згідно варіанту № 2 висновку експерта, виділивши йому 47/100 частин квартири і господарських споруд та відповідні частини земельних ділянок, а решту домоволодіння 53/100 та земельних ділянок виділити для відповідача, стягнувши з останньої на його користь грошову компенсацію в сумі 11703,3 грн. за різницю в частинах при їх виділенні в натурі. Щодо поділу рухомого майна, просив виділити для нього в натурі автомобільний причіп, морозильну камеру, набір меблів (стінка), а решту майна виділити для [PERSON], з якої стягнути на його користь грошову компенсацію за виділ їй більшої частини майна. Заявлений позов третіми особами [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не визнав, вказавши, що правових підстав для задоволення його вимог не має та що ніяких перешкод у проживанні зазначених осіб у будинку він не чинить. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнала частково, пояснила, що вона також згідна на поділ квартири, господарських будівель та земельних ділянок згідно варіанту № 2 висновку експерта, виділивши для неї 53/100 частин квартири і господарських споруд та відповідні частини земельної ділянки, і погоджується сплатити для позивача вищезгадану грошову компенсацію. Відносно розподілу рухомого майна зазначила, що автомобіль ЛуАЗ «Волинець» є її особистою власністю, оскільки вона його одержала у спадок після смерті свого батька, автомобільний причіп зроблений власноручно, він не зареєстрований та являвся також власністю батька, телевізор «Айва», холодильник «Дніпро-2», морозильна камера вийшли з ладу і знаходиться в неробочому стані, дві шафи, два дивана, два ліжка, посуд фарфоровий, два бідони, дві каструлі із нержавіючої сталі, два комплекти постільної білизни, котел газовий, газова колонка, ванна, унітаз, мийка з ванної кімнати, металевий кутник 6 метрів розміром 150х150 мм, один лист жесті товщиною 3 мм розміром 2х2,5 м, чотири листи шиферу у квартирі взагалі відсутні. [PERSON] визнала, що поділу підлягає спільне майно, яке є в наявності, зокрема телевізор «Айва», холодильник «Дніпро-2», морозильна камера, вартість яких становить відповідно 50,50 та 100 грн., набір меблів (стінка) вартістю 300 грн., твердопаливний котел «КС-20» вартістю 240 грн. та погодилась про виділ позивачу морозильної камери і набору меблів (стінка), а решту зазначеного майна виділити для неї. Позов заявлений третіми особами [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримала. Представник третіх осіб адвокат [PERSON] та третя особа [PERSON] заявлені ними позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити із підстав викладених у позові. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, судового експерта, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 09.02.1977 року зареєстрували шлюб, який відповідно до рішення Полонського районного суду від 16.03.2012 року між ними розірвано (т.1 а.с.21.) Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] є дочками сторін та їх місце проживання зареєстроване в спірному будинку, про що свідчать дані їх паспортів громадянина України (т.1 а.с.23-25). Відповідно до рішення Полонського районного суду від 01.07.2013 року (т.1 а.с.20) встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу за спільні кошти придбали ? частину житлового будинку, розташованого в м. Полонне по вул. Антиповича № 5, який визнано спільною сумісною власністю подружжя та у звязку з виникненням після розірвання шлюбу спору щодо використання згаданого житла, за [PERSON] визнано право власності на половину ? частини вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами, та після цього спірне житло стало належати його співвласникам на праві спільної часткової власності в рівних частках, що сторонами визнається. Зазначений будинок та господарські будівлі, що знаходяться біля нього, розташовані на земельних ділянках площею 0,1000 га, кадастровий номер 682361010001:003:1245, за цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також площею 0,0510 га, кадастровий номер 682361010001:003:1246, за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ 1748 виданого 06.02.1997 року належать [PERSON] (т.1 а.с.134). На даний час спірним будинком та земельними ділянками користується співвласник [PERSON], а також дочка сторін [PERSON], яка проживає в цьому житлі разом із своїми малолітніми дітьми. Позивач в будинку не проживає та між ним і названими особами виник спір з приводу користування житлом, господарськими спорудами і земельними ділянки, а [PERSON] чинить для нього перешкоди, не надаючи можливість зайти до домоволодіння, що стверджується даними довідки депутата Полонської міської ради [PERSON] від 12.07.2018 року (т.2 а.с.64). Відповідно до статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Згідно з частиною першою\~статті 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтями\~363,\~367 ЦК України\~передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об'єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Відповідно до вимог\~статті 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном. За положеннями ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи (т.1 а.с.90-147) належну сторонам квартиру, господарські споруди, а також земельні ділянки можливо розподілити в натурі за двома варіантами поділу. При обранні варіанту розподілу суд враховує пропозиції співвласників домоволодіння, розмір часток які для них будуть виділені, можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, тощо. Сторони дійшли згоди про здійснення розподілу належної для них квартири за варіантом № 2 висновку експерта, який з урахуванням вищенаведених обставин є в даному випадку найбільш прийнятним, а тому суд вважає за можливе провести розподіл спірного домоволодіння та земельних ділянок саме за цим варіантом, при цьому, приймаючи до уваги, що з [PERSON] спільно проживає у будинку її дочка [PERSON] зі своїми малолітніми дітьми, а тому суд виділяє цьому співвласнику більшу частину квартири 53/100 (квартира № «2-а»), яка не потребує значних робіт по переобладнанню в окрему квартиру та в ній знаходяться, зокрема, кухня, туалет, ванна. Оскільки для [PERSON] виділяється в натурі більша частина домоволодіння від належної їй ідеальної частки (53/100), а [PERSON] виділяється відповідно менша частина (47/100), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація в сумі 11703,30 грн. за різницю в частинах при їх виділенні в натурі. Згідно висновку судового експерта для ізоляції утворених квартир одну від другої необхідно замурувати два дверні отвори між приміщеннями 2-13 та 2-1, та між приміщеннями 2-3 та 2-6. На думку суду, виконання таких робіт слід покласти на кожного співвласника. Разом з тим переобладнання та перепланування квартири «1-а», яка виділяється для [PERSON], з метою спорудження в цій частині кухні, санвузла, коридору передбачає втручання в несучу стіну будівлі при утворені дверного отвору між приміщеннями 2-3 і 2-13 та потребує втручання в інженерні системи електро- і газопостачання для забезпечення окремого обліку витрат. Виконання таких робіт позивач має здійснити за відповідним проектом реконструкції. Також суд проводить розподіл земельних ділянок, на яких розташовані квартира з господарськими спорудами відповідно до варіанту № 2 висновку судової експертизи з урахуванням проведеного між сторонами поділу домоволодіння. Щодо вимог позову [PERSON] про розподіл рухомого майна, яке набуте сторонами в період шлюбу, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною\~власністю дружини,\~чоловіка є,\~зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу в порядку спадкування. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Як вбачається із наданого [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 25.08.2008 року вона отримала у спадщину після смерті батька [PERSON] автомобіль марки Луаз 969, а отже цей транспортний засіб є її особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю, як про це вказує позивач. [PERSON] не надано належних, допустимих та достовірних доказів про те, що автомобільний причіп придбано сторонами в період шлюбу за спільні кошти та що він значиться зареєстрованим у встановленому законом порядку, є в наявності, а отже суд не може дійти до висновку, що причіп в силу положень статей 22 КпШС УРСР, а також ст.60 СК України є спільною сумісною власністю їхнього бувшого подружжя. Також позивач не довів, що на час виникнення спору, є наявними, а відтак підлягають розподілу: дві шафи вартістю 500 грн. кожна, два дивана вартістю 200 грн. кожний, два ліжка вартістю 100 грн. кожне, посуд фарфоровий вартістю 500 грн., два бідони на 40 л вартістю 200 грн. кожний, дві каструлі із нержавіючої сталі вартістю 100 грн. кожна, два комплекти постільної білизни по 100 грн. кожний, газова плита вартістю 500 грн., котел газовий вартістю по 2000 грн., газова колонка вартістю 500 грн., ванна вартістю 1000 грн., унітаз вартістю 300 грн., мийка з ванної кімнати вартістю 200 грн., металевий кутник 6 метрів розміром 150х150 мм вартістю 1000 грн., один лист жесті товщиною 3 мм розміром 2х2,5 м вартістю 150 грн., чотири листи шиферу вартістю 80 грн. кожний. Відповідачка визнала, що в спірній квартирі знаходиться наступне майно, яке є спільною сумісною власністю бувшого подружжя: телевізор «Айва», холодильник «Дніпро-2», морозильна камера (всі в неробочому стані), вартість яких за згодою сторін визначена відповідно 50,50 та 100 грн., набір меблів (стінка) вартістю 300 грн., твердопаливний котел «КС-20» вартістю 240 грн. Отже, приймаючи до уваги що [PERSON] не доведено наявність іншого майна, ніж те яке визнала [PERSON], а тому суд проводить розподіл саме такого майна. При вирішенні питання виділу кожному співвласнику майна в натурі, суд враховує позиції з цього приводу сторін, можливість користування майном, а також місце знаходження його в квартирі. На думку суду, для позивача слід виділити морозильну камеру вартістю 100 грн., набір меблів (стінка) вартістю 300 грн. всього на суму 400 грн., а для відповідача телевізор «Айва» вартістю 50 грн., холодильник «Дніпро» вартістю 50 грн., твердопаливний котел «КС-20» вартістю 240 грн. всього на суму 340 грн., та при цьому стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію 30 грн. за виділ для нього більшої в грошовому вимірі частини спільного майна. Оскільки із [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] грошова компенсація в сумі 11703,3 грн. за різницю в частинах при їх виділенні в натурі квартири та господарських будівель, а при поділі рухомого майна з позивача на користь відповідача слід стягнути 30 грн., а тому суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь [PERSON] в розмірі 11673,30 грн. Позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягає із наступних мотивів. В обґрунтування позову названі особи зазначають, що на їхню думку, батько [PERSON] після виділу для нього в натурі частини квартири, господарських будівель та земельних ділянок позбавить їх можливостей проживати та користуватись вказаним майном. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Разом з тим, позивачі не надали суду будь-яких доказів про те, що на час розгляду справи судом [PERSON] порушує, не визнає або ж оспорює їхні права щодо проживання в квартирі, користуванні господарськими будівлями та земельними ділянками. Позиції [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представника зводяться на припущенні порушення їхніх прав у майбутньому, а тому такі вимоги суд не може вирішувати. Крім цього, згідно ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Отже, обовязковою умовою встановлення сервітуту є неможливість заінтересованими особами задовольнити свої потреби в користуванні чужим майном в інший спосіб. В той же час, треті особи в заявленому ними позові не зазначили та не надали доказів про те, що їхнє користування квартирою, господарськими будівлями, земельними ділянками є неможливим, зокрема на підставі домовленості про це з власником майна, або ж відповідно до договорів найму та інших правочинів. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд проводить стягнення судових витрат з [PERSON] на користь позивача. Так, [PERSON] понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., а також 4000 грн. на оплатц праці судового експерта. В той же час, розмір майнової частини вимог позову складає 415718 грн. вартість квартири та господарських споруд, 24870 грн. вартість рухомого майна, яке просив розділити позивач, а відтак ціна позову становить 220294 грн. (1/2 від 415718 грн. + 24870 грн.), яка підлягала оплаті судовим збором 1 відсоток, що складає 2202 грн. 94 коп. Також, позовна вимога про розподіл земельних ділянок (спір немайнового характеру) підлягала оплаті судовим збором в розмірі 551 грн. 20 коп. Оскільки в цій частині позовні вимоги [PERSON] задоволені судом, тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави 2202 грн. 94 коп. недосплаченого судового збору. Крім цього, у звязку з викликом судового експерта, останній поніс витрати в сумі 749 грн., які також підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial