Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень позивач просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS], загальною площею - 45,1 м.кв., житловою площею 27,5 м.кв. У судовому засіданні позивач позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідачки у судове засідання не з'явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 1993 року Шостою державною нотаріальною конторою м. Дніпропетровська, було видано свідоцтво про право на спадщину, в якому було зазначено, що спадкоємцями житлової кімнати, площею 10,4 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS], в рівних долях є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На житлову кімнату площею 17,1 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS], було надано право власності [PERSON], на підставі рішення Індустріального районного народного суду м. Дніпропетровська від 24.12.1986 року. Про вищезазначене свідчить відповідь Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації м. Дніпропетровська, від 14.07.2011 року за номером 8302. З 1994 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] переїхали на постійне місце проживання у Росію та залишили квартиру позивачу та його бабусі - [PERSON], до якої позивач остаточно переїхав у 2000 році. [INFO], помирає бабуся позивача - [PERSON]. Спадщину у вигляді сумісного права володіння житлової кімнати, площею 10,4 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] позивач прийняв фактично, інших спадкоємців не було, свідоцтво про спадщину не видавалося. В період з 1994 року і по теперішній час, відповідачі не приїжджали до України та від них немає ніякої інформації стосовно їхнього бажання в подальшому проживати у спірній квартирі. В період з 2003 року, по теперішній час, позивач вільно володіє квартирою [ADDRESS], сплачує усі поточні платежі за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Частина 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною власністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved