Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У травні 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Свій позов мотивує тим, що 2011 року вона проживала однією сім'ю без реєстрації шлюбу з відповідачем, а з 11 листопада 2016 року перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання в них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з лютого 2017 року подружні відносини між нею та відповідачем припинені. Вона разом з сином проживає окремо, відповідач надає матеріальну допомогу, проте нерегулярно та на свій розсуд, а вона бажає отримувати аліменти за рішенням суду. Тому, звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що зможе сплачувати аліменти в розмірі 1000 гривень. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні, судом встановлено, що з 2011 року сторони проживали однією сім'ю без реєстрації шлюбу, а з 11 листопада 2016 року - у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], від 11 листопада 2016 року. (а.с.6). Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження Серії [NUMBER] від 20 березня 2012 року (а.с 5). Відповідно до Довідки про склад сім»ї від 05 травня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Фастівської міської ради, малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матр»ю [PERSON] [INFO], по [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина, проте не в такому розмірі, як того бажає позивач. Згідно ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII передбачено, що прожитковий мінімум на дитину до 6 років з 01.01.2017 року по 30.04.2017 рік становить - 1355 грн., а на дитину віком від 6 до 18 років становить - 1689 грн.. Даним законом передбачено, що вищевказаний прожитковий мінімум на протязі року буде змінюватися. Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Так, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів в сумі 1600 грн. на утримання сина є не обґрунтованим, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати таку допомогу. Тому, суд приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги та матеріальне становище відповідача приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на утримання сина. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 11 травня 2017 року, а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду - з 11 травня 2017 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Окрім того, вимога позивача в частині стягнення з відповідача на її користь витрат пов'язаних з наданням юридичної допомоги, задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження витрат на юридичну допомогу позивач надала Розрахункову квитанцію Серії [NUMBER] від 05 травня 2017 року на суму 150 гривень. Між тим, факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Не є належними доказами витрат на правову допомогу Розрахункова квитанція Серії [NUMBER] від 05 травня 2017 року на суму 150 гривень, в якій окрім того відсутнє прізвище та ініціали особи яка її надала, та яка не завірена печаткою. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження факту оплати правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову (юридичну) допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 640 грн. 0 коп.

Outcome: partial