Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра», 3-тя особа: [PERSON] про тлумачення змісту правочину. В обґрунтування позову зазначено, що 19.09.2008 року між ПАТ КБ «Надра», [PERSON], [PERSON] був укладений договір «Автопакет» № 17/2008/2360 Фап, за умовами якого [PERSON] зобовязана була повернути Банку у період з 20.10.2008 року по 17.09.2015 року кредитні кошти у розмірі 23\~278 доларів США, згідно графіку погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому. 30.12.2010 року між цими ж сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої погоджено нову редакцію кредитного договору, та, як наслідок, затверджено новий графік повернення кредиту у розмірі 23\~278 доларів США та сплати відсотків, згідно з яким [PERSON] зобовязалася здійснити повернення кредитних коштів та сплатити проценти починаючи з 20.01.2011 року по 17.09.2015 року. Згідно п. 1.1.1. Додаткової угоди № 1 , позичальнику була встановлена протягом 6 місяців з 20.01.2011 року по 20.06.2011 року відстрочка сплати частини необхідного платежу, при цьому розмір необхідного платежу визначається в новому Графіку. Відповідно до п. 1.1.2 Додаткової угоди № 1, починаючи з 20.07.2011 року [PERSON] повинна була почати щомісячно сплачувати Банку усі необхідні платежі за кредитним договором, у відповідності до Нового графіку. Тобто, з дня укладення Додаткової угоди № 1 до кредитного договору, з 30.12.2010 року, з огляду на положення ч. 1 та ч. 3 ст. 653 ЦК України, відбулася зміна зобовязань, згідно якої первісні домовленості, які були викладені у кредитному договорі, в тому числі і стосовно строків повернення кредитних коштів, сплати процентів, пені, штрафів, повністю змінилися, оскільки [PERSON] повинна була повернути суму кредитних коштів у розмірі 23\~278 доларів США, починаючи з 20.01.2011 року та в строк до 17.09.2015 року. Проте, незважаючи на ці обставини, [PERSON] 30.09.2013 року звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою, згідно якої просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 367256 грн. 77 коп. З розрахунку заборгованості, який складено станом на 08.01.2013 року вбачається, що [PERSON] здійснює нарахування заборгованості за кредитним договором і намагається в судовому порядку стягнути заборгованість за кредитним договором починаючи з 19.09.2008 року. Посилаючись на те, що [PERSON] безпідставно намагається стягнути заборгованість, яка розрахована з 19.09.2008 року, оскільки додатковою угодою до кредитного договору було погоджено новий графік погашення заборгованості за яким [PERSON] перший платіж повинна була здійснити 20.01.2011 року, , що свідчить про існування між сторонами кредитного договору суттєвих розбіжностей в тлумаченні правочину щодо виконання позичальником зобовязань за кредитним договором в редакції Додаткової угоди № 1 та Нового графіку, позивач просив суд винести рішення яким розтлумачити умови кредитного договору, встановивши, що з дня укладення Додаткової угоди № 1 та Нового графіку, тобто з 30.12.2010 року, зобовязання позичальника, які були встановлені умовами кредитного договору, а саме відносно сплати (повернення) Банку грошових коштів у розмірі 23\~278 доларів США (та сплати відсотків) починаючи з 19.09.2008 року по 20.01.2011 року (дата, коли позичальник повинна здійснити перший щомісячний платіж у розмірі 229 доларів США) з огляду на положення ч. 1 та ч. 3 ст. 653 ЦК України, є повністю припиненими; а також що уклавши 30.12.2010 року Додаткову угоду № 1 та Новий графік сторони (ПАТ КБ «Надра», [PERSON] та [PERSON]Е.) погодили, що [PERSON] зобовязується повернути Банку кредитні кошти у розмірі 23\~278 доларів США (та сплатити відсотки) виключно з 20.01.2011 року по 17.09.2015 року шляхом сплати щомісячних платежів у строки та суми, які визначені умовами Нового графіку. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, які викладені у позові та додаткових поясненнях до позовної заяви. Представники ПАТ КБ «Надра» проти позовних вимог заперечували та просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Додаткова угода № 1 до кредитного договору містить в собі лише певні зміни до основного договору, та містить ті ж самі суттєві умови, що й основний кредитний договір, а тому зобовязання за кредитним договором не є припиненими. Крім того, при укладенні додаткової угоди № 1 основною метою було надання позичальнику відстрочки на період з 20.01.1011 року до 20.06.2011 року та встановлено новий графік погашення кредиту, інших змін щодо умов основного кредитного договору внесено не було. Оскільки позичальник неналежним чином виконували умови кредитного договору, ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача [PERSON], представників ПАТ КБ «Надра», суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 19.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] було укладено кредитний договір «Автопакет» № 17/2008/2360 Фап. Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 23\~278 доларів США на придбання автотранспортного засобу та витрати, повязані з його державною реєстрацією в МРЕВ при УДАІ УМВС України та комісії банку. Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 15,3 % річних. Банк надав позичальнику кредит терміном погашення до 17 вересня 2015 року. Кредитним договором передбачено, що [PERSON] повертає кредит та сплачує Банку відсотки за користування кредитом шляхом сплати щомісячно суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 456,08 доларів США. Додатком № 1 до кредитного договору, який є невідємною частиною до нього, встановлено графік здійснення платежів за договором, з якого вбачається, що [PERSON] для сплати кредиту зобовязана була щомісячно вносити Банку платіж у розмірі 456,08 доларів США, починаючи з 20.10.2008 року по 17.09.2015 року. 30.12.2010 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору «Автопакет» № 17/2008/2360 Фап від 19.09.2008 року. Згідно укладеної додаткової угоди сторони виявили намір внести зміни у існуючі кредитні зобовязання шляхом викладення Договору «Автопакет» у новій редакції, що чітко випливає із змісту додаткової угоди. Зокрема, додатковою угодою залишилися незмінними умови кредитного договору, що стосується суми наданих кредитних коштів, розміру відсотків за користування кредитом та кінцевий термін повернення кредиту. Проте, умовами додаткової угоди визначено, що починаючи з 20.07.2011 року позичальник сплачує суму в розмірі відстрочених протягом періоду з 20.01.2010 року по 20.06.2011 року платежів, комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75 % від суми залишку по кредиту, розраховану по день сплати, суму в розмірі нарахованих та несплачених до зазначеного у п. 1.1.1. Договору періоду, необхідний платіж у повному обсязі згідно додатку (графіку) до додаткової угоди. З додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 до договору «Автопакет» № 17/2008/2360 Фап від 19.09.2008 року вбачається, що сторонами правочину змінено періоди погашення заборгованості за кредитним договором, визначено, що перший платіж за кредитним договором позичальник повинна сплатити 20.01.2011 року, та зазначено розмір щомісячних необхідних платежів та його складові. Вказані обставини свідчать, що сторони при укладенні додаткової угоди до Договору чітко визначили зобовязання позичальника [PERSON] щодо погашення заборгованості за кредитним договором, змінивши зобовязання позичальника, які визначають порядок, строки та розмір внесення щомісячних платежів за кредитним договором з моменту підписання додаткової угоди, тобто з 30.12.2010 року. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм, тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. Як встановлено судом в ході розгляду справи, сторони не заперечують обставин укладення додаткової угоди та підтвердили волевиявлення сторін договору на укладення додаткової угоди, якою змінено існуючі кредитні зобовязання та підписано новий графік платежів, відповідно до якого позичальник [PERSON] зобовязалася повернути Банку кредит, шляхом внесення щомісячних платежів, починаючи з 20.01.2011 року. При цьому, як вбачається із графіку платежів, та сума заборгованості, яка виникла до укладення додаткової угоди врахована у новому графіку погашення платежів. В ході судового розгляду справи суд встановив, що між сторонами фактично існує спір щодо правильності нарахування ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором «Автопакет» № 17/2008/2360 Фап від 19.09.2008 року, зокрема, початку строку нарахування заборгованості [PERSON] На даний час, як визнали представники сторін у судовому засіданні, апеляційним судом Запорізької області розглядається цивільна справа за апеляційними скаргами [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. До зазначеного позову ПАТ КБ «Надра» надало розрахунок заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що Банком нараховується заборгованість за кредитом починаючи з дня укладення договору «Автопакет», 19.09.2008 року, в той час, як позивач у цій справі вважає, що нарахування заборгованості за кредитним договором повинно відбуватися з дня укладення Додаткової угоди № 1, якою повністю було замінено зобовязання позичальника щодо сплати (повернення) Банку кредитних коштів, тобто з 30.12.2010 року. Вказані обставини свідчать про те, що між сторонами правочину не існує спору щодо дійсного волевиявлення сторін при укладенні додаткової угоди, його умови є чіткими, в тому числі і щодо зобовязання [PERSON] здійснювати погашення кредиту, відсотків за користування кредиту шляхом внесення щомісячних платежів, починаючи з 20.01.2011 року. Фактично у своєму позові [PERSON] просить суд розтлумачити не зміст кредитного договору та укладеної додаткової угоди, а застосування норми ст. 653 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами у звязку з укладенням додаткової угоди, що не передбачено положеннями ст. 213 ЦК України. Зважаючи на те, що на даний час між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який перебуває на розгляді в апеляційному суді Запорізької області, обставини щодо правильності нарахування заборгованості за кредитним договором, в тому числі і періоду за який повинна стягуватися заборгованість, а також розміру такої заборгованості, в силу ст. 214 ЦПК України, є прерогативою суду при розгляді справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а не в суді при розгляді справи про тлумачення змісту правочину, яким позивач фактично просить розтлумачити які положення цивільного законодавства повинні застосовуватися до правовідносин, які виникли між сторонами. З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що підстав для тлумачення змісту правочину за заявленими позовними вимогами не має, оскільки між сторонами кредитного договору не існує спору щодо його змісту, поняття та слова у договорі використані звичайні для даних договорів, а всі доводи позивача щодо необхідності тлумачення змісту правочину зводяться лише до правильності нарахування заборгованості за кредитним договором у цивільній справі, яка на даний час розглядається судом, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed