overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 14.08.2010 року, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, внаслідок чого між ними виникають сварки і у звязку з чим шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Вважає збереження шлюбу неможливим, тому просить його розірвати та після розірвання шлюбу малолітнього сина [PERSON] залишити проживати з нею. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача та відповідач до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їхній відсутності. У поданій до суду заяві представник позивача вказав про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 14.08.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстровано шлюб за актовим записом № 1200. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. У звязку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння наміру зберігати сімю вони не мають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджено документально і тому підлягає стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 19.07.2011 року і від спільного проживання мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімю, внаслідок чого між ними виникають сварки і у звязку з чим шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Вважає збереження шлюбу неможливим, тому просить його розірвати, залишити їй прізвище «Лаговська» та, уточнивши позовні вимоги, просить після розірвання шлюбу малолітню дочку [PERSON] залишити проживати з відповідачем. Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їхній відсутності. У поданій до суду заяві позивача вказала про підтримання позовних вимог, а відповідач у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 19.07.2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстровано шлюб за актовим записом № 1057. Сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. У звязку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння наміру зберігати сімю вони не мають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням позивача суд вважає можливим залишити їй набуте у шлюбі прізвище «Лаговська». Враховуючи викладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь двадцять пять тисяч гривень за завдану моральну шкоду; стягнути на її користь з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач 02.10.2013 року звернувся до Фастівського міськрайонного суду з позовом до мене про стягнення неіснуючої заборгованості. ЇЇ діловій репутації нанесено незаконними діями безпідставним позовом до неї «ПРИВАТБАНКУ»непоправної шкоди. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обовязків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Таким чином диспозиція згаданої норми права передбачає, крім таких кваліфікуючих ознак правопорушення як недостовірність інформації, якою порушуються особисті немайнові права особи, ще й ознаку поширення інформації. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що недостовірна інформація про неї була поширена відповідачем в судовому засіданні та при подачі позову. Оскільки вказані обставини мали місце в судовому засіданні, суд при розгляді цивільної справи надає оцінку поясненням та показам учасників судового розгляду. Такі дії відповідача, виходячи з положень зазначеної вище статті, розяснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 28.09.1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі і гідності громадян та організацій» не можуть вважатись поширенням недостовірної інформації та тягти за собою відповідальність на визначених цією статтею умовах. Обовязковою умовою для покладення цивільно-правової відповідальності при порушенні особистих немайнових прав особи у випадку поширення недостовірної інформації про неї мала бути наявність такої ознаки як «поширення». При відсутності ознак поширення інформації, нема підстав для її спростування. Відповідно до статей 277 Цивільного кодексу України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 28.09.1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі і гідності громадян та організацій»,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила: стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей - сина [PERSON], [INFO], та дочки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожного, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дітей, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2007 року. Від даного шлюбу вони мають дітей: сина - [PERSON], [INFO], та дочку - [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припиненні, діти проживають та знаходяться на утриманні позивача. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим він має нормальний стан здоров'я, працює, тому має можливість надавати аліменти у вищевказаному розмірі. Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надала заяву в якій позов підтримала та просила суд провести судове засідання у її відсутність. Відповідач також в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність інших дітей, непрацездатних членів родини, а також визначає частку заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10). Від даного шлюбу вони мають дітей: сина - [PERSON], [INFO], та дочку - [PERSON], [INFO]. Діти проживають та знаходяться на утриманні позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач є здоровим, матеріально забезпеченим, працює, інших утриманців немає. Тому суд, враховуючи стан здоров'я, матеріальний та сімейний стан відповідача, вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну дитину на користь позивача, щомісячно, починаючи з 25.06.2015 року і до повноліття дітей, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. в зв'язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом де вказує, що перебуває з відповідачем у юридичному шлюбі, який був зареєстрований 17 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом №1759. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у 2014 році, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Тому вважає подальше збереження їх родини недоцільним і просила шлюб розірвати. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгяду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просила суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить шлюб розірвати. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 17 жовтня 2009 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ВЛ №130966, виданого 17 жовтня 2009 року, актовий запис №1759. (а.с.4) Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №275698. (а.с.5) З 2014 року сторони шлюбні відносини припинили. Згідно ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини сторін, вважає подальше сімейне життя подружжя неможливим. При таких обставинах, суд доходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а шлюб між сторонами підлягає розірванню. У відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243грн. 60 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 111, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

у червні 2015року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.08.2005року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ярмолинецького районного управління юстиції Хмельницької області за актовим записом № 40 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несхожістю характерами, різними поглядами на життя. Вказала, що спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки припинені взимку 2013 року. Спроби примиритися виявилися невдалими. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з викладених підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 21.08.2005року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ярмолинецького районного управління юстиції Хмельницької області за актовим записом № 40 (а.с.5). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з пояснень, шлюбні стосунки між сторонами припинені взимку 2013року, примирення вважають неможливим та заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вирішити питання стосовно судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

у червні 2015року позивач звернулася до суду із позовом, зміненим у подальшому, у якому просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 05.10.2001року Молодецькою сільською радою Маньківського району Черкаської області за актовим записом № 8. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несхожістю характерами, різними поглядами на життя. Спільне господарство не ведуть та не підтримують шлюбні відносини з січня 2015 року. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з викладених підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.10.2001року Молодецькою сільською радою Маньківського району Черкаської області за актовим записом № 8 (а.с.10). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з пояснень, сторони не підтримують шлюбних відносин з січня 2015року, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вирішити питання стосовно судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 05.07.2003 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені з лютого 2014 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.07.2003 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з лютого року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «Батєхіна».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

У червні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 05.09.2003 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з 2010 року, спору щодо розподілу майна та утримання дитини на даний час немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2003 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2010 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved