Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, просить стягнути з концерну «Техвоєнсервіс», в особі філії Концерну «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на його користь заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі у розмірі 66 609,23 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5 521,77 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він перебував у трудових відносинах з концерном «Техвоєнсервіс», в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод». Відповідно до наказу концерну «Техвоєнсервіс», в особі філії Концерну «Черкаський автомобільний ремонтний завод» №23-к від 6 травня 2019 року [PERSON] звільнено з підприємства за згодою сторін. Водночас, філією концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод» йому не виплачена нарахована заробітна плата у розмірі 66 609,23 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5 521,77 грн. У вступному слові в судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Стадник П.В. позовні вимоги підтримав із викладених в позовній заяві підстав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов відповідач у встановлений судом строк до суду не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення в справі на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280-282 ЦПК України. Судом установлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з концерном «Техвоєнсервіс», в особі філії Концерну «Техвоєнсервіс» «Черкаський автомобільний ремонтний завод». 5 червня 2019 року [PERSON] звільнений з ДП «Черкаський автомобільний ремонтний завод» за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України, що підтверджується записом в його трудовій книжці. (а.с.5) Відповідно до довідки №11 виданої концерном «Техвоєнсервіс», в особі філії Концерну «Черкаський автомобільний ремонтний завод» від 6 червня 2019 року у [PERSON] має місце заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 66 609,23 грн. (а.с.6) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, передбачається, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі календарні дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. З п. 8 Порядку). Аналізуючи зазначені норми законодавства, суд приходить до висновку, що порядок обрахування розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залежить від правильного визначення середньоденного заробітку, який визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі календарні дні на число відпрацьованих робочих днів. Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням заявленого позивачем періоду (з 7 травня 2019 року по 12 червня 2019 року) кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 27 днів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем не спростований, відповідає вимогам закону, тому приймається судом. Із розрахунку убачається, що відповідно до довідки про заробітну плату №11 виданої концерном «Техвоєнсервіс», в особі філії Концерну «Черкаський автомобільний ремонтний завод» від 6 червня 2019 року [PERSON] середньоденний заробіток становить (1703,10 грн. (квітень 2019 року (20 робочих днів)) + 6886,53 грн. (травень 2019 року (22 робочих дні) /42 робочі дні ) 204,51 грн. Відповідно середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 5 521,77 коп. (204,51 грн. * 27 днів). Згідно із ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги існування у відповідача заборгованості по нарахованій але не виплаченій заробітній платі у розмірі 66 609,23 грн., заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 7 травня 2019 року по 12 червня 2019 року у розмірі 5 521,77 грн., суд робить висновок про задоволення позову у заявленому позивачем розмірі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на підставі п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 768 грн 40 коп. Крім того, з концерну «Техвоєнсервіс», в особі філії Концерну «Черкаський автомобільний ремонтний завод» на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп. за вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Outcome: approved