Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

У травні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» (далі ТОВ Фінансова Компанія «Аверс Капітал»), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Н.О. про визнання частин правочину недійсними. В обґрунтування\~позовних \~вимог посилалася\~на те,\~що 07.11.2007року\~ між\~нею,\~як позичальником\~та Акціонерно-комерційним\~банком «ТАС-\~Комерцбанк» як\~позикодавцем,\~ правонаступником\~якого є\~Публічне акціонерне\~товариство «Дельта\~Банк» було укладено кредитний договір №2102/1107/71-070 про надання грошових коштів на споживчі цілі. Для забезпечення умов виконання зобов`язання позичальника\~за кредитним договором №2102/1107/71-070 між нею та Акціонерно-комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» 07.11.2007року укладено нотаріально посвідчений за реєстровим №3500 іпотечний договір, предметом якого є належна їй на праві приватної власності двокімнатна квартира [ADDRESS] . 08.12.2011року правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» за кредитним договором №2102/1107/71-070 від 07.11.2007року стало ПАТ «Дельта Банк». ПАТ «Дельта Банк», як новий кредитор вимагав від неї письмової згоди на зміну суттєвих умов договору в частині строків сплати поточних платежів і збільшення розміру відсоткової ставки, на які вона не погодилася і працівники банку в телефонному режимі попереджували, що через суд стягнуть ці платежі. Проте, повернувшись 05.04.2019року (після тривалої відсутності) до м. Херсона вона не змогла увійти до своєї квартири, у зв`язку зі зміною замків на вхідних дверях. Наряд поліції, який прибув за її викликом установив, що квартира належить іншій особі, яка нібито придбала цю квартиру на законних підставах та має правовстановлюючий документ, а саме, квартира належить ТОВ «Фінансова Компанія « Аверс Капітал» . На її звернення приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Маршалова Л.В. надала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої власником квартири є відповідач ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, серія та номер: 4938, виданий 18.12.2018року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. Зі змісту Інформаційної довідки вбачається, що 18.12.2018року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» уклали нотаріально посвідчений договір, за яким ПАТ «Дельта Банк» відступив на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» право вимоги за укладеним 07.11.2007року між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк» іпотечним договором, предметом якого є належна їй на праві власності двокімнатна квартири [ADDRESS] . Однак, Інформаційна довідка не містить жодних відомостей про те, чи відступив банк новому кредитору одночасно з правом вимоги за іпотечним договором також право вимоги за укладеним 07.11.2007року нею як позичальником та АКБ «ТАС-Комерцбанк» як позикодавцем, кредитним договором №2102/1107/71-070. Згідно ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу(ліцензії) , може бути визнаний судом недійсним. Отже, у випадку, якщо в частині, якою відступлено право вимоги до неї за кредитним договором спірний договір є договором(правочином) цесії, то цю частину спірного договору слід визнати недійсною в порядку ст.ст.4,18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 5,47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.10.16, 203, 215, 227, 512, 1077 ЦК України, як таку,що не відповідає нормам чинного законодавства України та порушує її права і законні інтереси, як споживача фінансових послуг. Якщо в частині, якою відступлено право вимоги до неї за кредитним договором спірний договір є договором(правочином) факторингу, то цю частину спірного договору слід визнати недійсною на підставі ч.1 ст.215 ЦК України, як таку що не відповідає нормам цивільного права України та нормам міжнародного права, які визнані та ратифіковані Україною. На підставі викладеного, ст.ст. 203,215ЦК України позивач просила укладений 18.12.2018року Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. договір серія та номер 4938 визнати недійсним в частинах: якими відступлено право вимоги до [PERSON] : за укладеним 07.11.2007року [PERSON] , як позичальником та Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк», як позикодавцем кредитним договором № 2102/1107/71-070; за укладеним 07.11.2007року [PERSON] , як іпотекодавцем та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», як іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В. за реєстровим № 3500, іпотечним договором за яким предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.05.2019року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження. Відзив на\~позов від\~ТОВ «Фінансова\~Компанія «Аверс\~Капітал» \~у визначений\~судом строк\~до суду\~не надходив.\~ Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про виклик не надходило. Суд дослідивши\~матеріалами справи,\~установив наступні\~обставини та\~відповідні їм\~правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч.3ст.628 ЦК України). Згідно з ч.1\~ст. 628 ЦК України\~ зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. \~203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. За\~статтею 16 ЦК України\~визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені\~статтею 215 ЦК України. Судом установлено, що та підтверджено матеріалами справи, що 07.11.2007року між АКБ «ТАС- Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2102/1107/71-070, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 36\~000доларів США на строк до 07.11.2032року, зі сплатою 11,90% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Грошові кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків за договором купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] . На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07.11.2007року між АКБ «ТАС- Комерцмбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № б/н, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майна, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 08.12.2011року між АКБ «ТАС- Комерцбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно з договором №1065/К купівлі-продажу майнових прав від 18.12.2018року ПАТ «Дельта Банк» - продавець(від імені якого діє [PERSON] на підставі довіреності виданої Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», яка діє на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду 02.10.2015року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та рішення від 20.02.2017року №619 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк», Закону України «Про систему гарантування вкладів») та ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» - покупець за цим договором у порядку та на умовах, визначених договором передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають: право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів(надалі боржники), які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку №1 до цього договору(надалі - право вимоги); право оскаржувати недійсність або припинення прав вимоги, а також припинення/ліквідацію будь-якого з боржників у судовому та позасудовому порядку; право звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень власника прав вимог та/або кредитора за правами вимоги, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись боржників, органів нотаріату, правонаступників/спадкоємців боржників тощо; право власності на права вимоги, а також інші права кредитора за правами вимоги, в тому числі ті, які виникають у майбутньому у разі скасування рішень про їх недійсність чи припинення або у разі скасування припинення/ліквідації боржника, на підставі цього договору; права набути у власність гроші та/або майно на підставах наведених у додатку №1 до цього договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності укладених договорів, тощо; інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги. Пунктами 3.1 договору сторони домовилися, що за продаж майнових прав покупець сплачує продавцю грошові кошти у розмірі 410\~488,17грн. Ціна договору сплачується покупцем продавцю у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів(аукціону), переможцем яких став продавець. Відповідно до додатку №1 до договору №1065/К купівлі-продажу майнових прав від 18.12.2018року покупець придбав право вимоги до боржника [PERSON] : за кредитним договором №08.3/39/07-НВ від 20.12.2007року загальна сума заборгованості на дату купівлі-продажу становить 270\~904,83грн., із якої, 130\~100,00грн. - заборгованість за тілом кредиту, 90\~156,92грн. - заборгованість за відсотками, 50647,91грн.- пеня; за іпотечним договором №13/39/101/07-НВ від 20.12.2007року в забезпечення кредитного договору №08.3/39/07-НВ; за кредитними договором №2102/1107/71-070 від 07.11.2007року на загальну суму 1\~562\~968,03грн., із яких, заборгованість по тілу кредиту 28\~755,44 доларів США/801 876,56грн. заборгованість за відсотками 22694,56 доларів США/632 862, 56грн., пеня в сумі 128\~229,11грн.; за іпотечним договором б/н в забезпечення кредитного договору №2102/1107/71-070 від 07.11.2007року. \~Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень Частина 3\~статті 6 ЦК України\~визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК Україна). Згідно зі \~статтею 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», \~факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що \~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у\~статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до\~ ст.203 ЦК України\~зумовлює його недійсність. Таким чином, за договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за якою передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 ч.1 ст. і 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у\~статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». \~У даній нормі визначено загальні вимоги які зазвичай ставляться до договорів (назва, реквізити, сторони, права та обов`язки), окрім як необхідність зазначення у ньому розміру фінансового активу, зазначеного у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, а також підтвердження, клієнту повідомлено наступну інформацію: фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктивного складу договору факторингу, відповідно до\~ ст.203 ЦК України, зумовлює його недійсність. Реєстрацію ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» внесено до Державного реєстру фінансових установ (Свідоцтво про фінансової установи від 05.08.2014 р ФК №486), то має право надавати такі види фінансових послуг, зокрема надання послуг факторингу. За таких обставин, суд вважає безпідставними доводи позивача про неможливість укладення між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» договору факторингу щодо відступлення прав вимоги відносно фізичних осіб. Відповідно до ч.6 ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках). Як вбачається із матеріалів справи, продаж майнових прав на відкритих електронних торгах(аукціоні) був здійснений ПАТ «Дельта Банк»(який змінив своє найменування на АТ «Дельта Банк») на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Укладання договору купівлі-продажу майнових прав № 1065/К від 18 грудня 2018 року на підставі результатів проведення електронних торгів від 20 листопада 2018року щодо реалізації майнових активів банку в процесі його ліквідації відбулося у відповідності до приписів п.3 р. VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням №388 від 24.03.2016 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(у редакції рішення виконавчої дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.05.2017 №1872), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 року, №606/28736, ст.ст. 48, 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначений електронний аукціон відбувся в межах процедури ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк», яка відповідно до рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 619 від 20.02.2017 року продовжила строки здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» до 04 жовтня 2019 року. Результати зазначеного вище електронного аукціону від 20.11.2018 року були відображені в протоколі №UA-EA-2018-10-04-000155-b від 20.11.2018року. Згідно із ч.1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку»\~відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. При цьому відступлення права вимоги є правочином (договором) на підставі якого старий кредитор передає свої права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язуються не зобов`язується їх оплатити. Відступлення права за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Цей договір може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії поширюється положення про договір купівлі-продажу, оскільки\~статтею 656 ЦК України\~передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. При відступленні права вимоги до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом або договором. За таких обставин та з підстав, передбачених наведеними вище нормами матеріального права, суд дійшов висновку, що ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал» мало право, як юридична особа, брати участь в електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним договором №2102/1107/71-070 та іпотечним договором №б/н, укладеними 07 листопада 2007 року між АКБ «ТАС -Комерцбанк» та [PERSON] . При цьому укладенні спірні договори про відступлення права вимоги від 18 грудня 2018 року відповідають вимогам статей \~512,\~513,\~514 ЦК України, а отже, відсутні підстави, передбачені ст.ст. \~203,\~215 ЦК України, для визнання їх недійсними. З договору купівлі-продажу майнових прав №1065/К від 18 грудня 2018 року та посвідченого нотаріально договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 18 грудня 2018 року вбачається, що вказані договори укладені у такій самій формі, що і кредитний договір №2102/1107/71-070 від 07 листопада 2007року та договір іпотеки №б/н від 07 листопада 2007року, на підставі яких виникло зобов`язання, право вимоги за якими передано відповідачу ТОВ «Фінансова Компанія «Аверс Капітал», тому відсутні підстава вважати, що договір купівлі-продажу майновий прав №1065/К від 18 грудня 2018 року вчинений з недодержанням форми правочину. При вирішенні позову про визнання недійсними оспорюваних правочинів підлягають застосуванню загальні приписи статей\~3,\~15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернулася до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Проте позивачкою не доведено факту порушення її прав оспорюваним правочином. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати з розгляду справи покладаються на позивача. На підставі\~викладеного,\~ ст.ст.\~3,15-16,\~203,\~215,\~509,\~512-514,\~626,628,655-656,1077\~ЦК України,\~Закону України\~«Про іпотеку»,\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб»,\~

Outcome: dismissed