Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

У травні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до ТОВ «Науково-виробничий центр «ТОР» та уточнивши вимоги просили визнати майнові права на об'єкт інвестування - нежиле (офісне) приміщення загальною площею 317, 46 кв.м, розташоване на 10 поверсі, за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивували тим, що між ними та ТОВ «Науково-виробничий центр «ТОР» укладено Інвестиційний контракт № 82-І від 06.08.2008 року щодо інвестування та будівництва нежилого (офісного) приміщення загальною площею 253, 97 кв. м, 10 поверх, за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.1. цього Інвестиційного контракту відповідач зобов'язується своїми силами і засобами, за рахунок коштів інвестора, збудувати і передати нежиле (офісне) приміщення, що буде знаходитись в будинку за адресою: [ADDRESS], а інвестор зобов'язується забезпечити відповідне фінансування будівництва зазначеного об'єкту інвестування та прийняти його на умовах інвестиційного контракту. Зазначають, що вони повністю сплатили вартість об'єктів інвестування. 09.03.2011 року у зв'язку із порушенням відповідачем обов'язків щодо строків будівництва та передачі у власність об'єктів інвестування між ними та ТОВ «Науково-виробничий центр «ТОР» було укладено Додаткову угоду № 1 до Інвестиційного контракту №82-І від 06.08.2008 року, відповідно до якої інвестор додатково отримує у власність нежилі приміщення та змінено строк закінчення будівництва та передачі у власність об'єкту інвестування не пізніше 01 січня 2013 року. Загальна площа об'єкту інвестування - 317, 46 кв.м. Згідно п.2.2 та 2.3 Додаткової угоди № 1 від 09.03.2011 року сторони домовилися про те, що характеристика та розміщення додаткового приміщення, яке отримує інвестор відповідно до п. 2.1 цієї угоди буде узгоджено сторонами додатково шляхом підписання план-схеми, після підписання якої замовник взяв на себе зобов`язання видати інвестору протягом 5-ти робочих днів нову довідку про 100% оплату об'єкту інвестування, в якій буде зазначена загальна площа об'єктів інвестування. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання до цього часу не виконав. У строк, вказаний в Інвестиційному контракті, будівництво будинку не завершено, і в установленому порядку актом державної приймальної комісії цей будинок в експлуатацію не введений, правовстановлюючих документів інвестору не видано. Вказані обставини змусили позивачів звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позов та просив його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково та не заперечував проти визнання за позивачами майнових прав на об'єкти інвестування - нежиле (офісне) приміщення загальною площею 253, 97 кв.м, розташоване на 10 поверсі, за адресою: [ADDRESS].. В задоволенні інших позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що після укладення між сторонами Додаткової угоди 09.03.2011 року сторонами не узгоджено план-схема розміщення додаткового нежитлового приміщення площею 63, 49 кв.м. Виходячи з цього, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Науково-виробничий центр «ТОР» було укладено Інвестиційний контракт № 82-І від 06.08.2008 року щодо інвестування та будівництва нежилого (офісного) приміщення загальною площею 253, 97 кв. м, 10 поверх, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-23). Відповідно до п. 2.1. Інвестиційного контракту відповідач зобов'язується своїми силами і засобами, за рахунок коштів інвестора, збудувати і передати нежиле (офісне) приміщення, що буде знаходитись в будинку за адресою: [ADDRESS], а інвестор зобов'язується забезпечити відповідне фінансування будівництва зазначених об'єктів інвестування та прийняти їх на умовах інвестиційних контрактів. З матеріалів справи вбачається, що позивачі належним чином виконали свої зобов'язання за контрактом, що підтверджується довідкою виданою відповідачем про оплату 100 % загальної площі 253, 97кв.м нежилого приміщення та копіями квитанцій (а.с. 29-31). 09.03.2011року у зв'язку із порушенням відповідачем обов'язків щодо строків будівництва та передачі у власність об'єктів інвестування між позивачами та відповідачем було укладено Додаткову угоду № 1 до інвестиційного контракту № 82-І від 06.08.2008 року, відповідно до якої інвестор додатково отримує у власність нежилі приміщення та змінено строк закінчення будівництва та передачі у власність об'єкту інвестування не пізніше 01 січня 2013 року. Таким чином, загальна площа об'єкту інвестування відповідно до Додаткової угоди № 1 до Інвестиційного контракту № 82-І від 06.08.2008 року становить 317, 46 кв.м.( а.с. 26). Згідно п. 2.2., 2.4 Додаткової угоди № 1 від 09.03.2011 року сторони домовилися про те, що характеристика та розміщення додаткового приміщення, яке отримує інвестор відповідно до п. 2.1 цієї угоди буде узгоджено сторонами додатково шляхом підписання план-схеми, після підписання якої замовник взяв на себе зобов`язання видати інвестору нову довідку про 100% оплату об'єкту інвестування, в якій буде зазначена загальна площа об'єктів інвестування. Відповідач взяті на себе зобов'язання щодо строків будівництва та передачі у власність позивачам об'єктів інвестування площею 317, 46 кв.м до цього часу не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Згідно зі статтями 7, 18, 19 цього Закону держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав та законних інтересів її суб'єктів. З метою забезпечення сприятливого та стабільного інвестиційного режиму держава встановлює державні гарантії захисту інвестицій. Інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об'єктами інвестицій відповідно до законодавчих актів України. Пунктом 6 ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що об'єкт інвестування - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вбачається, що майновими правами, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Статтею 190 ЦК України визначено, що , майном, як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визначаються речовими правами. У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» зазначено, що управитель укладає із забудовником договір, за яким забудовник зобов'язується збудувати один або декілька об'єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію в установленому законодавством порядку та передати об'єкти інвестування установникам цього фонду у строки та на умовах, визначених цим Законом, Правилами фонду та договором управління майном, а управитель зобов'язується здійснювати фінансування будівництва цих об'єктів будівництва на умовах договору. Відповідно до ч. 2 ст. 10 цього Закону в договорі має бути передбачене зобов'язання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є об'єктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов'язань перед управителем. Статтєю 13 цього Закону визначено, що система функціонування Фонду фінансування будівництва передбачає передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними об'єкти інвестування, майнових прав на ці об'єкти інвестування за договором про уступку майнових прав. За таких обставин, вимога позивачів про визнання за ними майнових прав на об'єкт інвестування ґрунтується на законі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Заперечення представника відповідача щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачами майнових прав на додаткові 63, 49 кв.м нежитлового приміщення на 10 поверсі за адресою:[ADDRESS], відповідно до Додаткової угоди № 1 до Інвестиційного контракту № 82-І від 06.08.2008 року, суд не приймає до уваги, оскільки на час розгляду справи вказана Додаткова угода №1 є чинною, не розірвана, не визнана у встановленому законом порядку недійсною, а тому обов'язкова для обох сторін. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають понесені судові витрати.

Outcome: approved