Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У травні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Новомиргородської міської ради, третя особа: [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Заявник стверджує, що пропустив строк для прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] через хворобу та віддаленість його місця проживання від місця відкриття спадщини. Коли ж позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, той відмовив йому через пропуск передбаченого законом строку. Спадкоємцями як за законом, так і за заповітом є заявник та його рідний брат, третя особа [PERSON] Проте рідний брат [PERSON] своєчасно не подав заяви про прийняття спадщини, бо за усною домовленістю відмовляється від власної частки спадщини на користь позивача. Інших спадкоємців немає. Посилаючись на ст. ст. 1268, 1269, 1272 ЦК України, просить суд визначити додатковий строк, достатній для прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви представника відповідача від 13.06.2016 р., він просить суд розглянути справу в його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] у суді погодився з обґрунтованістю позовних вимог та підтвердив, що за попередньою усною домовленістю з рідним братом він не бажає одержувати свою частку спадщини. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву із таких міркувань. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що 23 липня 2013 року у місті Новомиргороді, Кіровоградської області у віці 86 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ОЛ № 170127, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 119. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок по вул. Кузнечна, № 4 (у подальшому було змінено номер будинку на № 8/18) м. Новомиргорода, Кіровоградської області, що належав спадкодавцеві на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від одної до пяти включно, що посвідчений 10 жовтня 1973 р. нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 1500. За життя на випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, посвідчений 11 липня 2011 року приватним нотаріусом Новомиргородського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], за яким заповів усе своє майно позивачу, [PERSON], та рідному брату позивача, [PERSON], у рівних частках кожному. Після смерті [PERSON] спадкоємець першої черги за заповітом третя особа [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк не звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, оскільки за попередньою усною домовленістю він не претендує на власну частку у спадщині батька, а також не має наміру звертатися до суду з заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до довідки Новомиргородської міської ради № 1401 від 19.04.2016 р. спадкодавець [PERSON] дійсно проживав з 14.11.1975 р. до дня смерті 23.07.2013 р. по вул. Кузнечна, 8/18 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області самотньо. Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця [PERSON], який має намір оформити спадщину у встановленому законом порядку, залишається позивач [PERSON] Відповідно до приписів ЦК України: ст. 1269 спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. ст. 1270 для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Проте через віддаленість місця проживання заявника від місця відкриття спадщини та хворобу позивач не встиг вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з медичної довідки, позивач дійсно був позбавлений можливості самостійно пересуватися через захворювання і тому тривалий період перебував на лікуванні. Коли ж після повного відновлення стану здоров`я і можливості самостійно пересуватися позивач звернувся до нотаріальної контори з проханням оформити спадщину, йому було відмовлено з посиланням на пропуск встановленого законом строку і необхідності його поновлення лише в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вищевказані обставини, окрім пояснень заявника і третьої особи, також підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про смерть [PERSON], копією свідоцтва про народження позивача, копією заповіту, довідкою міської ради, довідкою з лікарні, особистими документами заявника про його місце реєстрації і проживання, іншими матеріалами справи. Таким чином, позивач пропустив передбачений законом термін для прийняття спадщини з поважних причин. Тому позов підлягає незаперечному задоволенню. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 1220-1222, 1225, 1258, 1261-1262, 1268-1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved