Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що він є власником житлового будинку з належними до нього спорудами по [ADDRESS] на підставі договору про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя від 17.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балковим М.М., та договору дарування від 17.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. При цьому, на даний час в будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON], шлюб між ними розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.12.2015 року, яка з травня 2016 року в будинку не проживає, участі в його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги. Посилаючись на вказане, а також на те, що реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] в його будинку чинить йому перешкоди, як власнику будинку, а саме перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном, змушує нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, просив позбавити [PERSON] права користування житловим будинком по [ADDRESS] а також стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідачка не з'явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за її відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього спорудами по [ADDRESS] на підставі договору про поділ майна, придбаного як спільна сумісна власність подружжя від 17.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балковим М.М., та договору дарування від 17.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. (а/с 7,8). Так, права власника жилого приміщення визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що у зазначеному вище будинку зареєстровані позивач та його колишня дружина [PERSON], що підтверджується довідкою ТОВ «ТД Укрвторресурс» від 22.02.2018 року (а/с 12). Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 13). Реєстрація відповідачки у належному позивачу будинку на момент розгляду справи також підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Чернівецькій області (а/с 18). Крім того, як вбачається із актів опитування [PERSON] та [PERSON] від 30 та 31 липня 2018 року, долученими представником позивача до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] більше 2-х років не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36, 37). Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача вільно реалізовувати право володіння, користування та розпорядження власністю підлягає захисту, оскільки відповідачка не є власником будинку або членом сім'ї власника, безпідставно значиться зареєстрованою за адресою місцезнаходження будинку належного позивачу, не несе будь-яких витрат на утримання житла, чим чинить позивачу як власнику будинку перешкоди у користуванні власністю, а тому права позивача як власника зазначеного вище будинку підлягають захисту шляхом позбавлення відповідача права користування житловим будинком внаслідок його відсутності у ньому без поважних причин, оскільки чинне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірний будинок власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved