Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] . Проживає за вказаною адресою понад 50 років. Після смерті чоловіка вона є єдиним власником цього будинку. Позивач доводиться [PERSON] рідною бабусею, а відповідач є сином її рідного сина [PERSON] , який помер у 2018 році. Мати відповідача також померла приблизно у 2015 році. 03 червня 2014 року позивач прописала [PERSON] в своєму будинку, але останній жодного дня за вказаною адресою не проживав. Через те, що в будинку прописаний відповідач, який не надає довідки про неотримання вугілля, [PERSON] не може отримати вугілля на шахті, а також це позбавляє її права на безперешкодне та повноцінне користування та розпоряджання позивачем своїм майном. Вважає, що відповідач втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням, оскільки він не проживає за вказаною адресою з 03 червня 2014 року, тобто більше року, і має постійне місце проживання у м. Добропіллі Донецької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, в присутності її представника [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі і шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не звертався. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] відповідно до довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» про наявність нерухомості за архівними даними станом на 31 грудня 2012 року від 20 червня 2019 року № 926, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 листопада 2001 року № 3046 належить [PERSON] Чоловік позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 травня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Добропільського міського управління юстиції Донецької області. (а.с.10) Син [PERSON] - [PERSON] також помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 21 червня 2019 року Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Відсутність інших спадкоємців на майно [PERSON] також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24 червня 2019 року. Як вбачається з Домової книги для реєстрації громадян у будинку [ADDRESS] , в ньому зареєстрований з 03 червня 2014 року відповідач [PERSON] (а.с.16-17) Що також підтверджується довідкою Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 29 травня 2019 року. (а.с.20) Довідкою голови квартального комітету від 16 травня 2019 року підтверджується, що [PERSON] у будинку [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає. (а.с.9) Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірного житла, а відповідач є членом сім`ї позивача, який понад один рік без поважних причин не мешкає в будинку [ADDRESS] , суд вважає, що він втратив право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved