Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У травні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що земельна ділянка площею 0,279 га, яка розташована по вул. Красний Пахарь, 62 в с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області належала на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 29 вересня 1998 року, що підтверджується копією вказаного державного акту. Земельна ділянка площею 0,279 га складається із землі для будівництва та обслуговування житлових будівель та споруд у розмірі 0,250 га, а також для ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,029 га. Після смерті [PERSON], яка померла 22 листопада 2006 року, були видані 06 серпня 2010 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 62 з будівлями та спорудами по вул. Красний Пахарь, с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області на користь матері [PERSON] та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку по вул. Красний Пахарь, 62 в с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області на користь її матері [PERSON] у розмірі 0,159 га та на користь відповідача [PERSON] у розмірі 0,12 га. Її мати з відповідачем [PERSON] звернулись в землевпорядну організацію для виготовлення технічних документів. Однак, у зв»язку з хворобою матері справу не доведено до кінця та вказані свідоцтва не були зареєстровані належним чином. 16 серпня 2017 року померла її мати [PERSON]. З моменту смерті її матері припинилась її здатність зареєструвати належним чином земельну ділянку. На день смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді жилого будинку № 62 по вул. Красний Пахарь, с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області, та земельної ділянки у розмірі 0,159 га за вказаною адресою. При житті мати склала на неї заповіт, посвідчений 10 липня 2012 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори [PERSON], що підтверджується копією заповіту. Вона також є єдиною спадкоємицею і за законом. 06 вересня 2013 року їй, як спадкоємцю за заповітом, було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на жилий будинок № 62 з будівлями і спорудами по вул. Красний Пахарь, с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області, що підтверджується копією вказаного свідоцтва. Вказане свідоцтво нотаріус зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з вказаного реєстру. Також 06 вересня 2013 року нотаріус повідомила її про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на вищевказану земельну ділянку, оскільки право власності за [PERSON] на ділянку не виникло у зв»язку з відсутністю державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку від 06 серпня 2010 року, і їй рекомендовано звернутись до суду. Її мати [PERSON] належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], але не провела державну реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 серпня 2010 року на вищевказану земельну ділянку у розмірі 0,159 га по вул. Красний Пахарь, 62 с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області. Вона також після смерті своєї матері [PERSON] належним чином прийняла спадщину, однак з урахуванням повідомлення про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій спір повинен бути вирішено в судовому порядку, і за нею повинно бути визнано право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 16 серпня 2012 року, на земельну ділянку у розмірі 0,159 га по вул. Красний Пахарь, 62 в с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області. Також позивач зазначала, що с. Петрівське, Києво-Святошинського району, Київської області на даний час перейменовано в с. Святопетрівське, Києво-Святошинського району, Київської області, а вул. Красний Пахарь перейменована на вул. Володимирська. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності після смерті її матері [PERSON], яка померла 16 серпня 2012 року, на земельну ділянку у розмірі 0.159 га по вул. Володимирській (вул. Красний Пахарь), 62 с. Святопетрівське (Петрівське), Києво-Святошинського району, Київської області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав і не заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії І-ОК № 063877, виданого виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 23 листопада 2006 року, [PERSON] померла 22 листопада 2006 року. 06 серпня 2010 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому нотаріус повідомила, що на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Петрівської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області [PERSON] 17 листопада 2006 року за реєстровим № 47, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла 22 листопада 2006 року, є: [PERSON], [INFO], на частку земельної ділянки площею 0,12 га, та [PERSON], [INFO],-на частку земельної ділянки площею 0,159 га. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 0,279 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Красний Пахарь, 62, наданої для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд-0,250 га, ведення особистого підсобного господарства-0,029 га, належної померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 080752 (13575), виданого Петрівською сільською радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 29 вересня 1998 року, на підставі рішення виконкому Петрівської сільської ради народних депутатів від 30 січня 1998 року за № 14/1. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 233. Земельна ділянка складається з сільськогосподарських угідь-ріллі-0.219 га, багаторічних насаджень-0,040 га, під забудовою-0,020 га. Це свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки видане [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,12 га видано [PERSON]. 16 серпня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БК № 245796, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві 17 серпня 2012 року. 06 вересня 2013 року державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому вказано, що на підставі заповіту, посвідченого Вишневою міською державною нотаріальною конторою Києво-Святошинського району Київської області 10 липня 2012 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1-1258, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 16 серпня 2012 року, є її дочка [PERSON], [INFO], що проживає в [INFO]. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться в Київській області, Києво-Святошинському районі, с. Петрівське, по вул. Красний Пахарь, під номером 62, який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Вишневою міською державною нотаріальною конторою Києво-Святошинського району, Київської області 06 серпня 2010 року за реєстровим № 2-1182, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» 21 січня 2011 року, номер запису 85 в книзі 1, реєстраційний номер 19589950. 06 вересня 2013 року завідувачем Першої Київської обласної державної нотаріальної контори [PERSON] було повідомлено листом [PERSON], що видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої 16 серпня 2012 року [PERSON] за адресою: Київська область. Києво-Святошинський район, с. Петрівське, вул. Красний Пахарь, 62, переданої для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд-0,250 га, ведення особистого підсобного господарства-0,029 га, неможливо, так як право власності на вказану земельну ділянку у померлої [PERSON] на день її смерті не виникло, оскільки не зареєстровано на її ім»я, а згідно зі ст. ст. 182, 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Для визнання права власності на земельну ділянку запропоновано [PERSON] звернутись до суду. Позивач [PERSON] в позовній заяві просила суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності після смерті її матері [PERSON], яка померла 16 серпня 2012 року, на земельну ділянку у розмірі 0,159 га по вул. Володимирській (вул. Красний Пахарь), 62 в с. Святопетрівське (Петрівське), Києво-Святошинського району, Київської області. Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежності від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Слід зазначити, що спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального і процесуального права. При розгляді справ про спадкування судом має бути встановлено: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Крім того, суд зазначає, що обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право на спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину. Запит суду до нотаріальної контори має стосуватись документів щодо обставин, які підлягають встановленню судом, зокрема, це відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яким видано свідоцтва про право на спадщину тощо. Слід зазначити, що главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Так, згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 23, 24 постанови „Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов»язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. ст. 10, 27, 31 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, роз»яснив представнику позивача [PERSON] його права та обов»язки, в тому числі подавати докази і заявляти клопотання, зокрема, щодо витребування з нотаріальної контори належним чином засвідчених копій матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла 16 серпня 2012 року. Суд роз»яснював права представнику позивача на витребування і надання копій матеріалів спадкової справи, однак представник позивача [PERSON] [PERSON] не бажала заявляти відповідне клопотання і пояснила суду, що у неї немає необхідності у витребуванні судом копії спадкової справи після смерті [PERSON], оскільки вважала, що для вирішення даної цивільної справи копія спадкової справи з нотаріальної контори суду не потрібна, і в справі наявні всі докази для вирішення справи по суті заявлених позовних вимог. Представник позивача зазначала, що у суду відсутні підстави для витребування спадкової справи після смерті [PERSON], оскільки позивачу [PERSON] вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, і тому немає необхідності у витребуванні копії спадкової справи. Проте, суд не може погодитись з даним висновком і з огляду на те, що суду слід було з»ясувати відомості про осіб, які звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, якого змісту подані були заяві, які матеріали містяться в спадковій справі, та які видано свідоцтва про право на спадщину, і вказані відомості містяться в матеріалах спадкової справи після смерті 16 серпня 2012 року [PERSON]. Зокрема, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності після смерті її матері [PERSON], яка померла 16 серпня 2012 року, на земельну ділянку у розмірі 0,159 га по вул. Володимирській (вул. Красний Пахарь), 62 с. Святопетрівське (Петрівське), Києво-Святошинського району, Київської області. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,12 га в порядку спадкування за заповітом після смерті 22 листопада 2006 року [PERSON], про що зазначено в Свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 06 серпня 2010 року. В зв»язку з цим суду неможливо дійти висновку, чим порушені права позивача [PERSON] з боку відповідача [PERSON] саме в порядку спадкування за заповітом нею земельної ділянки площею 0,159 га після смерті [PERSON], що стало підставою звернення позивачем до суду з позовними вимогами саме до відповідача [PERSON]. Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22. 02. 2012 № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; та в інших випадках, передбачених Законом. Згідно вимог ч. 2 глави 13 вказаного Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов»язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз»яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім»я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Відповідно до вимог глави 14 даного Порядку нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно вимог п. 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Так, згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 23, 24 постанови „Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. В матеріалах даної цивільної справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] після смерті [PERSON] на вказану вище земельну ділянку площею 0,159 га. Таким чином, позивачем [PERSON] і її представником не надано суду відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. В даному випадку відсутність умов для одержання [PERSON] в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом не підтверджено належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне майно в порядку спадкування за заповітом після смерті 16 серпня 2012 року [PERSON], що є підставою для відмови у позові. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 27, 31 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, роз»яснив представнику позивача його права та обов»язки, в тому числі подавати докази і заявляти клопотання, зокрема, щодо надання постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку [PERSON] після смерті [PERSON]. Однак, представник позивача [PERSON] [PERSON] відмовилась надати суду обгрунтовану постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, і пояснила суду, що зазначена постанова суду не потрібна, оскільки належним доказом є додана до позовної заяви відповідь завідувача Першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] від 06 вересня 2013 року про неможливість видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 16 серпня 2012 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,279 га. Додану до позовної заяви письмову відповідь завідувача Першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] від 06 вересня 2013 року, в якій повідомлено про неможливість видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 16 серпня 2012 року [PERSON] на земельну ділянку площею 0,279 га, суд не може вважати відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, як того вимагає чинне законодавство України. Нотаріус мав би видати обгрунтовану постанову про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також слід зазначити, що до суду позивач [PERSON] звернулась з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за заповітом права власності після смерті її матері [PERSON], яка померла 16 серпня 2012 року, на земельну ділянку у розмірі 0,159 га по вул. Володимирська (вул. Красний Пахарь), 62 с. Святопетрівське (с. Петрівське), Києво-Святошинського району, Київської області. В доданій же до позовної заяви письмовій відповіді завідувач Першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] 06 вересня 2013 року повідомив [PERSON] про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті 16 серпня 2012 року [PERSON] за іншим видом спадкування, а саме за законом, та на інший розмір земельної ділянки-0,279 га. В позовній же заяві позивач [PERSON] просила визнати за нею після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,159 га. За правилами ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] в позовній заяві і представник позивача в судовому засіданні не довели належним чином позовні вимоги про визнання за позивачем [PERSON] в судовому порядку в порядку спадкування за заповітом право власності після смерті її матері [PERSON], яка померла 16 серпня 2012 року, на земельну ділянку у розмірі 0,159 га по вул. Володимирській (вул. Красний Пахарь), 62 с. Святопетрівське (Петрівське), Києво-Святошинського району, Київської області, і не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги в поданій до суду позовній заяві про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed