Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

У червні 2014 року позивачка звернулись до відповідачів з позовом, в якому просила зняти арешт з транспортного засобу Опель Омега, номер державної реєстрації [NUMBER], який накладений 21 травня 2014 року державним виконавцем Октябрського МУЮ Вертелецькою Л.А. відповідно до акту й опису майна, та зобов'язати держаного виконавця повернути їй транспортний засіб. На підтвердження своїх вимог позивач вказувала, що з 08 серпня 2003 року і по сьогоднішній день вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 21 травня 2014 року державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Вертелецькою Л.А. був складений акт опису й арешту майна, яким був накладений арешт на автомобіль, Опель Омега, номер державної реєстрації [NUMBER], який належить їй на праві спільної сумісної власності. Опис та арешт майна був складений на підставі виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого 26 березня 2004 року Октябрським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини. Позивач вважає, що описано й накладено арешт на належне їй на праві спільної сумісної власності майно, при цьому не виділено належну частку безпосередньо боржнику [PERSON], що і стало підставою для звернення до суду з позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримувала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнавав. Представник Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Бойко О.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову на тій підставі, що борг по сплаті аліментів існує, а тому він може бути погашеним за рахунок продажу автомобіля. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є подружжям та перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 08 серпня 2003 року Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції (а.с. 7). Транспортний засіб Опель Омега, номер державної реєстрації [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] 17.06.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст. 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В матеріалах справи містить копія Акту опису й арешту майна від 21 травня 2014 року (а.с. 4-6). З наданої копії неможливо встановив її текст, оскільки вона є нечіткою, однак представником Октябсрького ВДВС Полтавського МУЮ Бойко О.В. не заперечується, що дійсно автомобіль Опель Омега, номер державної реєстрації [NUMBER], арештований на підставі даного акту. Відповідно до повідомлення Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ про вартість арештованого майна від 03.06.2014 року № 30618, його вартість згідно з експертною оцінкою від 01.06.2014 року становить 36 500 грн. (а.с. 18). Також сторонам не заперечується, що на виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ знаходиться виконавче провадження, що відкрите на підставі виконавчого листа № 2-2556, виданого 19.03.2004 року Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше за неоподаткований мінімум доходів громадян на одну дитину, на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення повноліття. Станом на 01.08.2014 року розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів становить 8 960,08 грн. Відповідач не погоджувався із сумою заборгованості та надав свої розрахунки, відповідно до яких заборгованість взагалі відсутня, а навпаки, існує переплата аліментів. Суд не бере до уваги дані розрахунки, оскільки предметом даного позову є арештоване майно, а не розмір боргу по сплаті аліментів. Ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови про виключення майна з опису пред'являються за місцезнаходження цього майна або основної його частини. В силу ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» з наступними змінами та абз. 3 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 17 Загальної декларації прав людини від 1948 року, яка Указом Президента «Про вшановування в Україні 60-ї річниці проголошення Загальної Декларації прав людини» від 15 серпня 2008 року прийнята на державному рівні, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб'єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Ст. 1 Протоколу № 1 від 1952 року до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Конвенція ратифікована в Україні Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року. Таким чином, автомобіль Опель Омега, номер державної реєстрації [NUMBER], є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Накладеним арештом порушено право [PERSON] як співвласника. До того ж, відповідно до вимог ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» частка боржника у майні, на яку звертається стягнення, не визначена. Таким чином, арешт з автомобіля необхідно зняти. Позовні вимоги в частині повернення автомобіля суд вважає передчасними, оскільки в силу ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених прав та згідно з ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial