Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У травні 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» », треті особи: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської державної адміністрації в місті Києві, Державна служба України з питань праці, Головне управління Держпраці у Київській області про визнання недійсним та незаконним пункт Положення про порядок винагороди та виплати працівника апарату управління ДП «АМПУ», визнання дій незаконними та зобов`язання сплатити кошти. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач працювала в державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») майже п`ять років на посаді провідного юрисконсульта юридичної служби апарату управління ДП «АМПУ». Її було прийнято на роботу на посаду провідного юрисконсульта по безстроковому договору 27.08.2013 року на підставі наказу ДП «АМПУ» від 23.08.2013 року № 119-п. 13.07.2015 її було переведено на посаду провідного юрисконсульта вже по строковому договору на підставі наказу ДП «АМПУ» від 25.06.2015 № 197-к. 03.03.2018 її було звільнено з посади провідного юрисконсульта юридичної служби апарату управління ДП «АМПУ» відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі наказу № 87-к від 23.02.2018 року. 05.04.2018 року працівникам ДП «АМПУ» було виплачено одноразову винагороду за підсумками роботи за 2017 рік (далі - 13 зарплата) на підставі Положення про порядок винагороди та виплати працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік. Позивачу вищевказану винагороду виплачено не було, хоча вона пропрацювала цілий 2017 рік. Звільнилась позивач в березні 2018 за угодою сторін. Тому, позивач просить суд визнати незаконними та недійсними: рішення спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору від 03.04.2018 (протокол № 5); підпункт 2 пункту 1 наказу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 0В.06.2017 № 608-к «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 1 квартал 2017 року; підпункт 2 пункту 1 наказу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 21.08.2017 № 912-к «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 2 квартал 2017 року; визнати незаконними дії ДП «АМПУ» щодо: не включення позивача до Списку працівників апарату управління ДП «АМПУ» на виплату винагороди за підсумками роботи у 2017 році згідно Положення про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік (Додаток 11 до Колдоговору), затверджений протоколом № 5 засідання спільної робочої комісії зі сторін Адміністрації та Профспілки апарату управління ДП «АМПУ» з питань здійснення контролю за виконанням умов та норм Колективного договору від 03.04.2018 та невиплати позивачу одноразової винагороди за підсумками роботи за 2017 рік та квартальних премій за 2017 рік у розмірі не менше 50%; зобов`язати ДП «АМПУ» здійснити розрахунок та виплатити позивачу одноразову винагороду за підсумками роботи за 2017 рік; зобов`язати ДП «АМПУ» здійснити розрахунок та виплатити позивачу квартальні премії за 2017 рік, які мали б бути їй виплачені в розмірі не менше ніж 50%; зобов`язати ДП «АМПУ» виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплат по день фактичного розрахунку; зобов`язати ДП «АМПУ» виплатити позивачу 20 000 грн. за моральну шкоду; покласти всі судові витрати по даній справі на відповідача. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи 2 в судовому засіданні проти позову не заперечував. Представники третіх осіб 1, 3, 4 в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивача прийнято на роботу на посаду провідного юрисконсульта по безстроковому договору 27.08.2013 року на підставі наказу ДП «АМПУ» від 23.08.2013 року № 119-п. 13.07.2015 позивача було переведено на посаду провідного юрисконсульта вже по строковому договору на підставі наказу ДП «АМПУ» від 25.06.2015 № 197-к. 03.03.2018 позивача було звільнено з посади провідного юрисконсульта юридичної служби апарату управління ДП «АМПУ» відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін на підставі наказу № 87-к від 23.02.2018 року. 05.04.2018 року працівникам ДП «АМПУ» було виплачено одноразову винагороду за підсумками роботи за 2017 рік (далі - 13 зарплата) на підставі Положення про порядок винагороди та виплати працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік, Позивачу вищевказану винагороду виплачено не було. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволені позовних вимог позивача. Стаття 15 Закону України «Про оплату праці» встановлює, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Аналогічні положення встановлені ч. 2 ст. 97 Кодексу законів про працю України. Пункт 3.3.5 Колективного договору встановлює, що Адміністрація зобов`язується проводити виплати, передбачені підпунктами 3.3.1-3.3.4 Договору, залежно від фінансових можливостей ДП «АМПУ», з правом припинення, збільшення або зменшення їх з урахуванням результатів діяльності, крім обов`язкових, що передбачені законодавством України. Відповідно до наказу ДП «АМПУ» № 197-к 6-2 від 25.06.2015 «Про зміну умов трудового договору», Позивачка з 13.07.2015 була переведена на посаду провідного юрисконсульта відділу забезпечення взаємодії з органами державної влади та представницьких функцій юридичної служби та з нею переукладений трудовий договір на строковий, на період відпустки по догляду за дитиною до 3- х років [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищезазначене, [PERSON] не було включено до списку осіб, яким виплачена одноразова винагорода за підсумками роботи за 2017 рік. Відповідно до п. 3 Додатку 11 Колективного договору (в новій редакції) винагорода за підсумками роботи за рік нараховується постійним штатним працівникам апарату управління. Наказом ДП «АМПУ» «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 1 квартал 2017 року» від 08.06.2017 № 608-к в п.п. 2 п. 1 визначено, що за підсумками роботи за І квартал 2017 року встановити відсоток преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ», працюючих станом на 01.06.2017: всім працівникам апарату управління ДП «АМПУ», крім зазначених у підпункті 1 пункту 1 цього наказу, згідно з Положенням про преміювання - у розмірі 10%. У вступній частині наказу зазначено, що даний наказ приймався враховуючи фінансові можливості підприємства за звітний період. Наказом ДП «АМПУ» «Про преміювання працівників апарату управління дП «АМПУ» за підсумками роботи за 2 квартал 2017 року» від 21.08.2017 № 912-к визначено, що за підсумками роботи за 2 квартал 2017 року встановлено відсоток преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ», працюючих станом на 01.08.2017 у розмірі 25% - для всіх працівників апарату управління ДП «АМПУ», крім зазначених у підпункті 1 пункту 1 цього наказу, згідно з Положенням про преміювання. Отже, позивачу були нараховані премії за підсумками роботи за 1, 2 квартали 2017 року відповідно до наказів ДП «АМПУ» «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 1 квартал 2017 року» від 08.06.2017 № 608-к, «Про преміювання працівників апарату управління ДП «АМПУ» за підсумками роботи за 2 квартал 2017 року» від 21.08.2017 № 912-к та положень Колективного договору. До того ж відбулося перевищення фонду оплати праці за 3-4 квартали, в зв`язку з цим накази про преміювання не видавались і премія не виплачувалася жодному працівнику. Відповідно до пункту 5.3 Положення про преміювання за підсумками роботи за місяць та квартал працівників апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Додаток 9 до Колективного договору) місячна премія виплачується одночасно виплатою заробітної плати за наступний місяць. Премія за підсумками роботи за лютий 2018 року нарахована працівникам апарату управління ДП «АМПУ» відповідно до наказу від 29.03.2018 року № 143-к та виплачена у складі заробітної плати за другу частину березня 2017. У день звільнення [PERSON] , 03.03.2018 року, зазначена премія не могла бути виплачена з об`єктивних причин: у зв`язку з відсутністю інформації про фінансові показники для розрахунку розміру премії та наказу про Оплату премії. Тобто, відповідно до умов Колективного договору премія за підсумками роботи за лютий 2018 року виплачена [PERSON] своєчасно, одночасно із виплатою всім працівникам апарату управління ДП «АМПУ». Щодо визнання недійсним та незаконним положення п. 3 «Про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік», що є Додатком 11 до Колективного договору апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів» на 2016-2018 роки, необхідно зазначити, що Пункт 3 Положення про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразової винагороди за підсумками роботи зарік (в редакції змін до Колективного договору від 21.12.2017) встановлює, що винагорода за підсумками роботи за рік нараховується постійним штатним працівникам апарату управління. Винагорода за підсумками роботи за рік відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, є складовою фонду оплати праці і виплачується на підставі положень Колективного договору. Законодавство України не встановлює обов`язкових заохочувальних та компенсаційних виплат, а саме винагороди за підсумками роботи за рік, які гарантовано мають виплачуватися роботодавцем всім працівникам. Таким чином, п. 3 Положення про порядок нарахування та виплати працівникам апарату управління ДП «АМПУ» одноразової винагороди за підсумками роботи за рік є встановленою Колективним договором додатковою гарантією порівняно з чинним законодавством і угодами. Позивач у своїй позовній заяві щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. зазначає, що несправедливість та непорядність роботодавця вибила її із життєвої колії, призвела до того, що вона дратівлива, погано спить та має поганий апетит. Відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного суду України в п.3 постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ПП ВСУ № 4) роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 4 ПВСУ № 4 передбачено, що відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 ПВСУ № 4 встановлює, що відповідно до загальних підстав Цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів; грантів. Відповідно до ст. 10 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Стаття 13 КЗпП України визначає, що зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Відповідно до ст. 16 КЗпП України умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed