Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У травні 2015 року ПАТ « Страхова компанія « Країна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу, посилаючись на те, що 26.09.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 36/ТЗ/0009461/2.1.5.1. У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 13.03.2014 року. в м. Києві, на вул. Стеценка, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу, автомобіля марки « Мерседес» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу, автомобіля марки « Фольксваген» д\\н АА 2062 МІ, що належить страхувальнику. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Фольксваген» д\\н АА 2062 МІ було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується довідкою ДАІ про перелік пошкоджень, та протоколом огляду транспортного засобу, відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку. На підставі страхового акту позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 14947.90 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач не бажає. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону позивач просив суд: стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного Товариства « Страхова компанія « Країна» страхове відшкодування за завданні збитки в розмірі 14947.90 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 243.60 грн. У судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. 197 ЦПК України, внаслідок неявки в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 993 ЦК України яка кореспондуються зі ст. 27 Закону України « Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом установлено, що 26.09.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 36/ТЗ/0009461/2.1.5.1. У відповідності до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобовязання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 13.03.2014 року. в м. Києві, на вул. Стеценка, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу, автомобіля марки « Мерседес» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу, автомобіля марки « Фольксваген» д\\н АА 2062 МІ, що належить страхувальнику. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Фольксваген» д\\н АА 2062 МІ було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується довідкою ДАІ про перелік пошкоджень, та протоколом огляду транспортного засобу, відповідно до чого страхувальник зазнав матеріального збитку. На підставі страхового акту позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 14947.90 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 16 квітня 2014 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved