Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

у червні 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Просить суд розірвати шлюб зареєстрований 15 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1585, між нею та відповідачем. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 гривень щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення [PERSON] повноліття. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що між нею та відповідачем [PERSON] 15 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1585, було зареєстровано шлюб. 02 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві повторно було видано Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від даного шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем не склалось, оскільки після народження дитини часто виникали безпричинні сварки, непорозуміння, відповідач поводився агресивно, постійно погрожував позивачу та їх малолітній дитині застосуванням фізичної сили. Сварки ставали дедалі частішими, а поведінка відповідача все більш неконтрольованої, у зв'язку з чим у вересні 2014 року позивач змушена була звернутися до органів внутрішніх справ. Після цього випадку відповідач забрав свої речі з орендованої позивачем квартири та зник. Відповідач викрав усі сімейні документи, у зв'язку з чим позивач буда змушена звертатися за їх повторною видачею, а саме свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження дитини, виданими у вересні 2014 року повторно. Під час спільного проживання з відповідачем, він не працював, фактично знаходився на утриманні позивача, та на даний час матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні спільної дитини. Позивач вказує, що на момент подачі цього позову я не маю достовірних відомостей про те, де саме працює відповідач, і чи він працює офіційно. На скільки відомо позивачу, за останні роки він неодноразово змінював місце своєї роботи, яка була не кваліфікована, різного характеру, виду та сфери діяльності, що призводило до отримання відповідачем непостійних та нерегулярних доходів, які є доходами з неофіційних джерел. Крім того, відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. Позивач в судове засідання не з'явилась, представник позивача [PERSON] надав до суду клопотання, в якому просить суд розгляд справу за його відсутності, також зазначив про необхідність зміни стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення 6 частини від заробітку (доходу). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважні причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] громадянином Азербайджанської Республіки 15 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1585, було зареєстровано шлюб.(а.с.6). 02 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві повторно було видано Свідоцтво про шлюб [NUMBER].(а.с.6). Від даного шлюбу мають спільну доньку - [PERSON], [INFO].(а.с.7). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин з 2014 року, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Аліменти є одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, участь у її вихованні не бере. На момент пред'явлення позову між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при чому обов'язком особистим і індивідуальним. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в наданому до суду клопотанні зазначив про необхідність зміни стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення 6 частини від заробітку (доходу), але при визначенні розміру аліментів, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, розмір аліментів зазначений позивачем у позовній заяві є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання дитини, оскільки рівнозначний обов'язок щодо її утримання ст. 141 СК України покладається також на позивача по справі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. На підставі викладеного,

Outcome: partial