Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У червні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 11.08.1999 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №979. [INFO] від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON] Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач стверджувала, що на даний час син мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 11.08.1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №979. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 26.10.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.7). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.12.2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Судом встановлено, що на даний час неповнолітній [PERSON] постійно мешкає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Дитина перебуває на утриманні матері, [PERSON] матеріальної допомоги, достатньої для належного забезпечення потреб сина та його розвитку, не надає. За приписами ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є працездатним чоловіком, відомостей про незадовільний стан його здоров'я відповідачем суду не надано. Крім того, [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що у нього є інші діти, окрім [PERSON], а також доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, враховуючи обставини, викладені у ч.1 ст.182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до норми ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов [PERSON] пред'явлено 10.06.2016 року, а тому аліменти суд присуджує саме з цього дня.

Outcome: approved