Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У травні 2016 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за позивачкою право власності на житловий будинок, який знаходиться в с. Несолонь Новоград-Волинського району Житомирської області, по вул. Миру, 96 (далі Будинок). Вимоги обґрунтовано тим, що після смерті батька [PERSON], який помер 19.10.2010 року, відкрилась спадщина, що складається з Будинку. Як спадкоємець, позивачка прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Хоч на Будинок і не виготовлялось свідоцтво про право власності, однак він належав померлому. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача [PERSON] надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти чого представник відповідача у своїй заяві від 03.08.2016 року не заперечив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.10.2010 року помер [PERSON], батько позивача, після смерті якого відкрилась спадщина на Будинок, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, однак згідно погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки, особовий рахунок № 0090-3, належав померлому. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном склавши 10.09.2007 року заповіт на імя доньки [PERSON] Позивач є єдиною спадкоємицею померлого [PERSON] за заповітом першої черги, після смерті якого спадщину прийняла, звернувшись 20.02.2016 року з відповідною заявою до нотаріуса. Інші особи з заявами про прийняття спадщини не зверталась. Вказані обставини підтверджуються листом державного нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори [PERSON] від 14.07.2016 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.02.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. 09.03.2016 року позивачем на Будинок було виготовлено технічний паспорт, в якому вказано характеристику, квадратуру та всі параметри обєкту нерухомості, зокрема він побудований до 1984 року, має загальну площу 51,5 кв.м., житлову площу 28,1 кв.м. та господарські будівлі і споруди: шість сараїв, літню кухню, погріб та вбиральню. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до чинного на час будівництва Будинку законодавства (1984 рік), яке не повязувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Як слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Так як до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на Будинок, що залишився після смерті батька [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved