Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

У травні 2013р. [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON], [PERSON], Малиновський районний відділ Головного Управління Державної Міграційної служби України в Одеській області (далі - Малиновський РВ ГУ ДМС України в Одеській області), посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], в якій разом з нею зареєстровані її чоловік - [PERSON], син - [PERSON], та колишній чоловік [PERSON] - відповідач у справі. Позивач зазначала, що шлюб між нею та відповідачем за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30.12.2008р. розірвано. Після розлучення, відповідач з листопада 2009р. по теперішній час у квартирі позивачки не проживає та його особистих речей там немає. Зазначала, що на сьогоднішній день вона невиправдано вимушена нести витрати по сплаті комунальних послуг за особу, яка зареєстрована в її квартирі, але в ній не проживає. Посилаючись на вищевикладене [PERSON] просила суд винести рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та встановити порядок виконання рішення зобов'язавши Малиновський РВ ГУ ДМС України в Одеській області зняти [PERSON], [INFO], з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 23.04.2013р. (а.с.4), підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], діюча на підставі довіреності від 10.12.2013р. (а.с.86), у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Крім того, від відповідача до суду були надані заперечення в обґрунтування яких він зазначав, що з припиненням сімейних відносин з власником квартири колишні члени його сім'ї не позбавляються права користування житловим приміщенням. Надавши свою згоду на реєстрацію члена сім'ї у житловому приміщенні, власник приміщення тим самим визнав за таким членом (колишнім членом) своєї сім'ї право користування таким житлом. Тож, та обставина, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та сплачує за відповідача комунальні послуги не є підставою для виселення та зняття з реєстрації її колишнього чоловіка, оскільки останній вселився та зареєструвався в квартирі за її згодою та готовий вносити плату за користування спірною квартирою. Зазначав, що позивачка по справі 24 листопада 2009р. під час того, як він - [PERSON], знаходився на роботі протиправно змінила замки у квартирі [ADDRESS] та почала перешкоджати йому у користуванні спірним житлом. Вказані обставини свідчать про поважність причин не проживання [PERSON] у спірній квартирі. Крім того відповідач у своїх запереченнях зазначав, що позовні вимоги в частинні зобов'язання Малиновського РВ ГУ ДМС України в Одеській області мають розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Посилаючись на вищевикладене [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі (а.с.76-79). Треті особи: [PERSON], [PERSON] та Малиновський РВ ГУ ДМС України в Одеській області у судове засіданні не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. [PERSON] надав до суду заяву, якою позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності (а.с.28). Представник Малиновського РВ в м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області надав до суду заяву, якою просив суд розглянути справу без участі представника Малиновського РВ в м.Одесі ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.92). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи осіб, які з'явилися у судове засіданні, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд, вважає що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29, розділом першим, та главою 32 розділу другого книгою третьою Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 23.05.2000р., зареєстрованим 15.06.2000р. КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.7). У зазначеній квартирі зареєстровані: позивач, її чоловік - [PERSON], син - [PERSON], та колишній чоловік - відповідач у справі, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та прописку від 18.04.2013р. (а.с.8). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Встановлено, що 29.01.2009р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.6). Відповідно до довідки з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 29.05.2013р. [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачці (а.с.14). Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору [PERSON] про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної сумісної власності, визначення часток майна у спільній сумісній власності колишнього подружжя та вселення. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 26.11.2010р. позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнано рівними частки у спільній сумісній власності на вищевказану квартиру між [PERSON] та [PERSON]; за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/2 частині на квартиру [ADDRESS] та вселено [PERSON] у спірну квартиру. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.01.2011р. рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 26.11.2010р. скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с.70-72). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2012р. рішення апеляційного суду Одеської області від 24.01.2011р. залишено без змін (а.с.73-75). Отже, рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.01.2011р., яке набрало законної сили і має преюдиціальне значення, [PERSON] було відмовлено у вселенні до спірної квартири, тому суд вважає, що з цього часу він втратив право на користування житловою площею у квартирі позивачки. Відповідно до ч.3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS], а тому на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Факт не проживання відповідача в у квартирі [ADDRESS] з листопада 2009р. до теперішнього часу, підтверджується поясненнями свідка: [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні і яка пояснили суду, що після розлучення відповідач у квартирі позивачки не проживає, актом про не проживання, підписаним сусідами позивачки та завіреним начальником дільниці №8 КП ЖКС «Черьомушки» (а.с.9, 58). У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в квартирі [ADDRESS] понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Отже рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Тому позовні вимоги в частині зобов'язання Малиновський РВ ГУ ДМС України в Одеській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] задоволенню не підлягають. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Щодо заперечень відповідача проти позову, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи міститься копія рішення апеляційного суду Одеської області від 24.01.2011р., яким [PERSON] вже було відмовлено у вселенні в квартиру позивачки, а тому суд не вбачає законних підстав для відмови власнику у визнанні відповідача таким, що втратив право користування її квартирою. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 114,70 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.2). На підставі ст.ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України,

Outcome: partial