Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 травня 2016 року між ним (позивачем) та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого він надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн., які останній зобов`язався повернути у строк до 17 жовтня 2016 року. Однак до цього часу відповідач борг повністю не повернув і розмір його заборгованості становить 3520 грн. Тому просив стягнути з відповідача на свою користь борг у розмірі 3520 грн., 3 % річних у сумі 276,24 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1170,05 грн., за період з 18 жовтня 2016 року по 30 травня 2019 року. Ухвалою суду від 12 червня 2019 року було відкрито провадження у даній справі, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 17 травня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн., які останній зобов`язався повернути у строк до 17 жовтня 2016 року /а.с.12/. Як зазначив позивач у позовній заяві, на що відповідач жодних заперечень суду не надав, до цього часу [PERSON] борг повністю не повернув і розмір його заборгованості становить 3520 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач у добровільному порядку борг за договором позики від 17 травня 2016 року в обумовлені строки позивачу повністю не повернув, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 3520 грн., 3% річних в розмірі 276,24 грн. та втрати від інфляції в розмірі 1170,05 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути на відшкодування витрат по сплаті судового збору 768,4 грн.

Outcome: approved