Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 07 травня 2009 року між [PERSON] та юридичною особою за законодавством Латвійської Республіки товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГА СТАР» («LIGA STAR»), ідентифікаційний код юридичної особи № 40003856056 (далі - ТОВ «ЛІГА СТАР»), було укладено договір позики. Відповідно до вказаного договору, ТОВ «ЛІГА СТАР» надало Відповідачу безвідсоткову позику у розмірі 20 000 латвійських латів (що на момент укладення договору за офіційним курсом валют Центрального банка Латвії еквівалентно 28 457,44 Євро) на умовах повернення вказаних грошових коштів у строк до 07 травня 2014 року. Зазначені грошові кошти були передані ТОВ «ЛІГА СТАР» та отримані Відповідачем до моменту підписання цього договору частинами у період з 29 квітня по 07 травня 2009 року у відповідності до платіжних доручень № № 195, 196, 197, 198, 199, 200, 201 та виписки банку «СведБанк» по розрахунковому рахунку ТОВ «ЛІГА СТАР». 18 лютого 2010 року між ТОВ «ЛІГА СТАР» та [PERSON] було укладено договір про уступку вимоги боргу по кредитному договору № 18/02/10, відповідно до якого Позивач отримав право вимоги боргу у сумі 20 000 латвійських латів (що на момент укладення договору за офіційним курсом валют Центрального банка Латвії еквівалентно 28 457,44 Євро) за договором позики, укладеним між ТОВ «ЛІГА СТАР» та Відповідачем від 07.05.2009 року Про здійснення заміни кредитора у борговому зобов'язанні Відповідача було повідомлено шляхом направлення на адресу її зареєстрованого місця проживання письмового повідомлення про здійснення уступки права вимоги від 19.02.2010 року. До вищевказаного договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору між Позивачем та ТОВ «ЛІГА СТАР» було укладено дві додаткові угоди, якими внесено зміни та доповнення до договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору № 18/02/10 від 18.02.2010 року. Так, додатковою угодою № 1 від 12.05.2010 року до договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору від 18.02.2010 року № 18/02/10 було змінено п.1.1. цього договору, відповідно до якого Позивач набув право вимоги боргу з Відповідача не лише у відповідності з умовами договору про уступку вимоги боргу, а й згідно всіх додаткових угод до цього договору (п. 1 додаткової угоди); встановлено місце виконання зобов'язання, на вимогу якого уступлено право, - місто Київ, Україна (п. додаткової угоди); визначено право Позивача, як нового кредитора, на дострокове повернення боргу Відповідачем та перелічено підстави для дострокової вимоги повернення боргу - у разі припинення/ліквідації діяльності зареєстрованого в Латвійській республіці ТОВ «ЛІГА СТАР», у разі використання боргу не за цільовим призначенням, а у разі не ведення господарської діяльності [PERSON]. Додатковою угодою № 2 від 12.05.2010 року до договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору від 18.02.2010 року № 18/02/10 було визначено, що надалі сторони діють у відповідності із чинним законодавством України (п. 1 додаткової угоди), а у разі виникнення питань, не врегульованих зазначеним договором, керуються чинним законодавством України (п. 4 додаткової угоди). Крім того, вказаною додатковою угодою було визначено підсудність у разі виникнення спорів - встановлено, що у разі неможливості вирішення суперечок або розбіжностей шляхом переговорів вони підлягають розгляду в суді України у м. Києві, у порядку підсудності та підвідомчості, встановленої законодавством України (п. 3 додаткової угоди). Про вищевказані додаткові угоди до договору про уступку вимоги боргу, Відповідача було повідомлено у строк та в порядку, визначеному п. 2 додаткової угоди № 2 від 12.05.2010 року до договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору від 18.02.2010 року № 18/02/10, - за два місяці до дати підписання додаткових угод № 1 та № 2 шляхом направлення на адресу її зареєстрованого місця проживання проектів зазначених додаткових угод разом з письмовим повідомленням про здійснену уступку права вимоги від 19.02.2010 року. Жодних пропозицій, заперечень, доповнень або змін до змісту вказаних додаткових угод від Відповідача не надходило. На момент звернення [PERSON] з позовом до суду, ТОВ «ЛІГА СТАР» ліквідоване, що підтверджується рішенням з реєстру підприємств Латвійської Республіки. Грошові кошти у розмірі 20 000 латвійських латів (що на момент укладення договору за офіційним курсом валют Центрального банка Латвії еквівалентно 28 457,44 Євро), які були отримані в борг, Відповідачем не були повернуті. Позивач просив суд стягнути з [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків в Україні [NUMBER], на користь [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків в Україні [NUMBER], суму боргу у розмірі 459 494 (чотириста п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста дев'яносто чотири) грн. 63 коп.; судові витрати покласти на Відповідача. В судовому засіданні представник Позивача просила задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду цивільної справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника Позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Суд, вислухавши думку представника Позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 32 Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, ратифікованого Україною 22.11.1995 року, договірні відносини визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої був укладений договір, якщо учасники цього договору не підкоряються обраному законодавству. У справах, що згадані в пункті 1 цієї статті, компетентний суд тієї Договірної Сторони, на території якої відповідач має місце проживання або місцезнаходження. А також, компетентний суд тієї Договірної Сторони, на території якої позивач має місце проживання або місцезнаходження, якщо на цій території знаходиться предмет спору або майно позивача. У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, що 07 травня 2009 року між [PERSON] та юридичною особою за законодавством Латвійської Республіки товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГА СТАР» («LIGA STAR»), ідентифікаційний код юридичної особи № 40003856056 (далі - ТОВ «ЛІГА СТАР»), було укладено договір позики. Відповідно до вказаного договору, ТОВ «ЛІГА СТАР» надало Відповідачу безвідсоткову позику у розмірі 20 000 латвійських латів (що на момент укладення договору за офіційним курсом валют Центрального банка Латвії еквівалентно 28 457,44 Євро) на умовах повернення вказаних грошових коштів у строк до 07 травня 2014 року. Зазначені грошові кошти були передані ТОВ «ЛІГА СТАР» та отримані Відповідачем до моменту підписання цього договору частинами у період з 29 квітня по 07 травня 2009 року у відповідності до платіжних доручень № № 195, 196, 197, 198, 199, 200, 201 та виписки банку «СведБанк» по розрахунковому рахунку ТОВ «ЛІГА СТАР». Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно ст. 31 вищезазначеного закону якщо інше не передбачено законом, форма правочину має відповідати вимогам права, яке застосовується до змісту правочину, але достатньо дотримання вимог права місця його вчинення, а якщо сторони правочину знаходяться в різних державах, - права місця проживання сторони, яка зробила пропозицію, якщо інше не встановлено договором. 18 лютого 2010 року між ТОВ «ЛІГА СТАР» та [PERSON] було укладено договір про уступку вимоги боргу по кредитному договору № 18/02/10, відповідно до якого Позивач отримав право вимоги боргу у сумі 20 000 латвійських латів (що на момент укладення договору за офіційним курсом валют Центрального банка Латвії еквівалентно 28 457,44 Євро) за договором позики, укладеним між ТОВ «ЛІГА СТАР» та Відповідачем від 07.05.2009 року Про здійснення заміни кредитора у борговому зобов'язанні Відповідача було повідомлено шляхом направлення на адресу її зареєстрованого місця проживання письмового повідомлення про здійснення уступки права вимоги від 19.02.2010 року. До вищевказаного договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору між Позивачем та ТОВ «ЛІГА СТАР» було укладено дві додаткові угоди, якими внесено зміни та доповнення до договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору № 18/02/10 від 18.02.2010 року. Так, додатковою угодою № 1 від 12.05.2010 року до договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору від 18.02.2010 року № 18/02/10 було змінено п.1.1. цього договору, відповідно до якого Позивач набув право вимоги боргу з Відповідача не лише у відповідності з умовами договору про уступку вимоги боргу, а й згідно всіх додаткових угод до цього договору (п. 1 додаткової угоди); встановлено місце виконання зобов'язання, на вимогу якого уступлено право, - місто Київ, Україна (п. додаткової угоди); визначено право Позивача, як нового кредитора, на дострокове повернення боргу Відповідачем та перелічено підстави для дострокової вимоги повернення боргу - у разі припинення/ліквідації діяльності зареєстрованого в Латвійській республіці ТОВ «ЛІГА СТАР», у разі використання боргу не за цільовим призначенням, а у разі не ведення господарської діяльності [PERSON]. Додатковою угодою № 2 від 12.05.2010 року до договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору від 18.02.2010 року № 18/02/10 було визначено, що надалі сторони діють у відповідності із чинним законодавством України (п. 1 додаткової угоди), а у разі виникнення питань, не врегульованих зазначеним договором, керуються чинним законодавством України (п. 4 додаткової угоди). Крім того, вказаною додатковою угодою було визначено підсудність у разі виникнення спорів - встановлено, що у разі неможливості вирішення суперечок або розбіжностей шляхом переговорів вони підлягають розгляду в суді України у м. Києві, у порядку підсудності та підвідомчості, встановленої законодавством України (п. 3 додаткової угоди). Про вищевказані додаткові угоди до договору про уступку вимоги боргу, Відповідача було повідомлено у строк та в порядку, визначеному п. 2 додаткової угоди № 2 від 12.05.2010 року до договору про уступку вимоги боргу по кредитному договору від 18.02.2010 року № 18/02/10, - за два місяці до дати підписання додаткових угод № 1 та № 2 шляхом направлення на адресу її зареєстрованого місця проживання проектів зазначених додаткових угод разом з письмовим повідомленням про здійснену уступку права вимоги від 19.02.2010 року. Жодних пропозицій, заперечень, доповнень або змін до змісту вказаних додаткових угод від Відповідача не надходило. На момент звернення [PERSON] з позовом до суду, ТОВ «ЛІГА СТАР» ліквідоване, що підтверджується рішенням з реєстру підприємств Латвійської Республіки. Грошові кошти у розмірі 20 000 латвійських латів (що на момент укладення договору за офіційним курсом валют Центрального банка Латвії еквівалентно 28 457,44 Євро), які були отримані в борг, Відповідачем не були повернуті. Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» вибір права або зміна раніше обраного права можуть бути здійснені учасниками правовідносин у будь-який час, зокрема, при вчиненні правочину, на різних стадіях його виконання тощо. Враховуючи, що учасниками правовідносин було змінено обране до цих правовідносин право, суд приходить до висновку про можливість застосування до спірних відносин норм українського права. Так, згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як було вищезазначено, 07 травня 2009 року між [PERSON] та юридичною особою за законодавством Латвійської Республіки товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІГА СТАР» («LIGA STAR»), ідентифікаційний код юридичної особи № 40003856056 (далі - ТОВ «ЛІГА СТАР»), було укладено договір позики (а.с.8). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не отримував коштів за вищезазначеним договором позики. Крім того, суду не було надано доказів, що між сторонами справи існували будь-які інші зобов'язання фінансового характеру, окрім боргових. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). Згідно ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищезазначений договір про уступку вимоги боргу по кредитному договору між Позивачем та ТОВ «ЛІГА СТАР» та додаткові угоди до нього, суд приходить до висновку, що саме [PERSON] має право на отримання коштів за договором позики. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У зв'язку із зростанням курсу Євро до гривні, сума гривневого еквівалента боргу збільшилась до суми 521 481 (п'ятсот двадцять одна тисяча чотириста вісімдесят одна) грн. 82 коп., яка і підлягає стягненню з Відповідача на користь [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, на підставі Договору між Україною та Латвійською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних, трудових та кримінальних справах, ратифікованого Україною 22.11.1995 року, ст. ст. 3, 15, 16, 512, 514, 516, 1046, 1047 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» та

Outcome: approved